Da Stortinget godkjente utbyggingsplanen i 2009, var prisen for prosjektet på vel 31 milliarder kroner. Nå er prisen på rundt 50 milliarder kroner.
Reservene i feltet er anslått til 174 millioner fat olje og åtte milliarder standard kubikkmeter gass.
Tiden gikk. På plattformen måtte det gjøres uventet mye ekstraarbeid for å få produksjonen i gang. Petroleumstilsynet avslørte i fjor høst mange kritikkverdige forhold. 11. desember sa kommunikasjonsdirektør Andreas Wulff i Eni Norge:
Det økonomisk alvorlige for den norske stat er tapet av inntekter fra Goliat. For to og et halv år siden var oljeprisen mye høyere. Det siste året har prisen gått kraftig ned. Nå ligger den på under 40 dollar fatet.
«Goliat-utbyggingen er av rettighetshaverne, med dagens forventninger til kostnader, produksjon og oljepris, vurdert til å være marginalt lønnsom. Prosjektets lønnsomhet er lite robust for mindre oljeressurser, høyere investeringskostnader og lavere oljepris enn det som forventes i dag.», heter det i stortingsdokumentet.
Rådet til ivrige lokalpolitikere i Øst-Finnmark og konsulenter bør være: Vi må ikke bli for overivrige i troen på nye funn og arbeidsplasser på land. De bør kanskje dra til Helgeland og studere nærmere mangel på lokale ringvirkninger etter olje- og gassvirksomheten der.
Olje og gass er naturlig også med. For fem år siden ble det nærmest sagt at olje og gass ville være motoren for næringsutvikling i landsdelen. Det stemmer ikke. Derfor er olje- og gass blitt tonet ned på konferansen. Det er bra.
Det må gjøres mens Eni Norge fortsatt plages med Goliat. Det prosjektet er ingen nordnorsk suksesshistorie.