Det har tatt meg latterlig lang tid å skrive dette blogginnlegget. Hver gang jeg har åpnet det halvferdige greiene jeg hadde skrevet, har jeg bare sukket tungt og lukket det ned igjen. Ikke fordi jeg har noe anstrengt forhold til kropp, jeg er vel ganske heldig sånn sett, jeg er bare så lei. Så utrolig lei alt dette fokuset på kropp.
Ikke bare er det et evig mas om sommerkropp og å spise sunt og bra for å slanke seg, men man skal også være så ille glad i seg selv uansett hva, og man skal være fornøyd og ikke slanke seg, samtidig som man ikke skal være overvektig, og…ja. Forstå det den som kan. Det føles litt som om uansett hva man gjør, så er det på et vis galt. Og i tillegg så skal man barbere og vokse og plukke og peele og skrubbe og sminke og farge og alt mulig rart. Det tar liksom aldri slutt, det som forventet av oss.
Kan vi ikke bare la kroppen være kropp? Dere vet, den tingen som er lagd for at vi skal ha noe å bo i, hvor jobben dens er å ta oss fra A til B. Frakte oss gjennom livet. Kan vi ikke heller fokusere på hva vi kan gjøre for å holde den frisk og rask, og drite langt i hvordan den ser ut? Det er godt mulig det bare er jeg som er litt vel bitter, siden jeg bor i en syk kropp og ser på alle friske sløse så mye energi på å prøve å møte et mål som for folk flest er umulig. Ser at folk tar den gode helsa deres for gitt og virkelig risikere den for å få litt flatere mage og litt strammere rumpe.