John Fredriksen-dominerte Golden Ocean får nå kritikk fordi rederiets skip «Golden Keen» i august i fjor ble brukt til frakt fra det okkuperte Vest-Sahara.
Han forteller at støttekomiteens internasjonale partnerorganisasjon Western Sahara Resource Watch nylig oppdaget fosfatfrakten med «Golden Keen».
I Golden Ocean, som er børsnotert i Oslo, er de lei seg for at skipet ble brukt på denne måten av selskapet som leide det - men kan ikke love at det ikke vil skje igjen.
Hun legger til at det er Golden Oceans policy å ekskludere transport inn og ut av Vest-Sahara i de utleieavtalene rederiet inngår for skipene sine.
I en e-post til Western Sahara Resource Watch (WSRW) bruker Vartdal uttrykket «beklageligvis» (regretfully) om at utleieavtalen som fulgte med «Golden Keen» tillot frakt til og fra Vest-Sahara.
Vartdal forklarer at Golden Ocean også i framtida kan bli nødt til å godta at selskapets skip brukes til frakt ut fra Vest-Sahara.
Hun forklarer at dette enten skyldes avtaler Golden Ocean inngikk før policyen om å ekskludere transport inn og ut av Vest-Sahara ble innført, eller avtaler overtatt fra andre, som i «Golden Keens» tilfelle.
Erik Hagen synes det er «gledelig at Golden Ocean viser samfunnsansvar ved å introdusere en klausul i sine kontrakter», men kjøper ikke Vartdals forklaring om at rederiet ikke hadde noe valg.
Store deler av Vest-Sahara på Afrikas nordvestkyst har vært okkupert av Marokko etter at kolonimakten Spania trakk seg ut i 1975. FN aksepterer ikke Marokkos annektering av landområdet, som har drøyt en halv million innbyggere.
Ifølge Store norske leksikon er marokkanske settlere i dag i flertall, mens områdene frigjøringsbevegelsen Polisario kontrollerer er øde og uten bosetning.
I det okkuperte Vest-Sahara oppstår det jevnlig saker hvor selskaper trosser prinsippet om ikke å hjepe en okkupasjonsmakt å utvinne naturressurser i okkuperte områder.
I 2014 skrev Dagbladet at skipet «Harrier Explorer», eid av SeaBird Exploration som er notert på Oslo Børs, drev seismiske undersøkelser på sokkelen utenfor Vest-Sahara.
I fjor sommer skrev britiske The Guardian at den spanske fotballstjernen David Silva, som spiller for Manchester City, uforvarende hadde blitt med i et prosjekt med anklager om ulovlig importert sand fra Vest-Sahara til Kanariøyene.
For få dager siden fant en sørafrikansk domstol ifølge WSRW at verken importøren eller eksportøren har rett til en fosfatlast som ble stoppet på vei fra Vest-Sahara til New Zealand.
KANDIDAT: Ed Miliband og Labour ser ut til å gå mot noen spennende uker før valget i Storbritannia. Foto: AFP PHOTO/PAUL ELLISVis mer
Både i oldkirken, i middelalderen og – som han særlig påpeker – i den lutherske reformasjon var den sammenhengen av avgjørende betydning. Apostlene ble av Jesus gitt fullmakt til å formidle den autentiske utleggelse av de avgjørende frelsesbegivenheter.
Deres vitnesbyrd foreligger for oss i Bibelen, som derfor alltid har vært den avgjørende læreautoritet i den kristne kirke. Forutsetningen er bibeltekstene utlegges i samsvar med kirkens og apostlenes Kristus-bekjennelse.
Etter min oppfatning har Oftestad rett både at dette er den autoritetsforståelse som ligger til grunn for de lutherske bekjennelsesskrifter, og i at den i dag i realiteten er forlatt av lederne i de lutherske folkekirker.
Han berører imidlertid ikke i særlig grad årsaken til at dette er slik. I stor grad har dette å gjøre med den innflytelse den individuelle, religiøse subjektivisme fikk i de protestantiske kirker etter opplysningstiden. Splittelsen som oppstod på reformasjonstiden har imidlertid også sin betydning i dette bildet.
Som Oftestad uttrykkelig gjør oppmerksom på, var Luthers autoritetsforståelse katolsk i den forstand at han bøyde seg for apostelautoriteten og fortolket Skriften i samsvar med felles kristen tro.
Likevel ble han kastet ut av kirken. Slik gikk det fordi ledelsen i den romersk-katolske kirke ikke maktet å ta inn over seg utfordringen fra den luthersk-katolske reformbevegelse.
Denne fullmakt tok konsilet også i bruk da det definerte den luthersk-katolske rettferdiggjørelseslære som vranglære. Man prøvde altså å være katolsk ved å definere kirkelærens grunnlag og innhold på nytt, og det kan aldri gå godt.
Det er likevel mye som står igjen før Den romerske-katolske fullt ut har integrert det oldkirkelige og katolske reformprogram vi finner i de lutherske bekjennelsesskrifter. Fremdeles forsvarer en kirkens selvstendige rett til å definere sine dogmer gjennom det ufeilbarlige læreembete.
Den retten benytter en seg også av ved å holde seg med dogmer som er forankret i den fromme fantasi i minst like stor grad som det protestanter driver med. Det gjenstår også adskillig før den romersk-katolske kirke i sine sentrale læreuttalelser har grepet poenget i den oldkirkelige og lutherske rettferdiggjørelseslære.