Jeg overhørte en samtale mellom to amerikanske damer på flytoget, hun ene som tydeligvis bodde i Norge med barn på skole her, var sjokkert og foraktfullt ovenfor norsk barneoppdragelse og spesielt disiplin og høflighet i skolen.
Min tolkning av deres oppførsel var at de brukte så mye superlativer på enhver fillesituasjon og at jeg dermed ikke visste hva de egentlig syntes var fint.
Det med superlativer var det en venninne av meg som opplevde. Hun holdt på å lage en avtale med en leverandør fra USA og fikk tilsendt prøveprodukter. Og utifra svarene hun ga til leverandøren var leverandøren sikker på at hun var misfornøyd og ble nokså desperat for å finne ut hva som var i veien. Tok noen telefonsamtaler og mailer før det ble oppklart og de fant ut at det var kulturforskjellene som var problemet.
En del av en serie hvor amerikanske mødre som bor i andre land forteller hvordan de opplever det, vel verdt å lese!
En kollega fortalte om et utenlandsk vennepar som hadde blitt spurt av naboen om å kjøpe dopapir. Joda, de kunne jo kjøpe de - og siden det var en god sak kunne de jo kjøpe fire pakker. De trodde det var snakk om samme størrelse som de man kjøper på butikken. Kollegaen min hadde vært på fest der litt senere, og alle gjestene fikk med en haug dopapir hjem.
Vi var på en campingplass en gang og ble tilbudt pizza av de som bodde i nabohytta. De hadde bestilt pizza, en til hver slik som var vanlig der de kom i fra (klarer ikke ta igjen hvor de var fra). Og de stusset ikke på prisen, for det er jo så dyrt i Norge. De fikk litt sjokk når pizzabudet kom med 4 store pizza.
Jeg måtte ha en kulturell oppklaringsrunde med noen amerikanere en gang. De lurte på hva de gjorde galt rundt nordmenn siden nordmenn sjeldent virket imponert og begeistret over noe.