Men hvordan dette skal kunne skje, er ikke like klart hos Marx. Marxismen utgjør både en analyse av gitte samfunnsforhold og en teori for handling (i motsetning til tidligere nevnte og samtidige Weber):
Om Marx’ terapi har noe for seg, skal jeg ikke mene for mye om her, men Gorz (1981) kritiserer Marx for å tilegne proletariatet en revolusjonær misjon uten å ha empiri som kan begrunne det. Proletariatets bevissthet som klasse og individer blir helt uten betydning, slik Gorz leser Marx, fordi deres revolusjonære potensiale garanteres av en dialektikk som trancenderer dem: kommunismen blir historiens mål. Jeg skal ikke gå i detaljer her, men vil forsøke og poengtere at det ikke må være slik at marxister må ta utgangspunkt i arbeiderklassen (og dermed risikere en romantisering av lønnsarbeidet) og helliggjøre den som klasse, for å forstå og forandre samfunnet, men heller innse at
"kapitalismens overskridelse, dens negasjon i en annen rasjonalitets navn, kan bare komme fra sosiale lag som representerer eller innevarsler oppløsningen av alle klasser, deriblant arbeiderklassen selv" (Gorz 1981: 22).
Det finnes ulike måter å presentere arbeidets ulike betydning og funksjon gjennom historien, noe jeg drøftet innledningsvis i forrige kapittel. Men en ting er viktig å feste seg ved: det er en nærmest kausal sammenheng mellom de herskende klassers vektlegging av arbeidets betydning, og samfunnets holdning til arbeid og med det også arbeidsledige. Samfunnets ideologiske overbygning viser ikke hvordan folk flest forholder seg til arbeidet i sitt liv, men viser hva som er hegemonisk førende, og dermed også hvilke ideer de herskende klasser (i vid forstand) vil ha gjennom sitt folk.
Det har vært sentralt for meg i mitt møte med informantene å finne ut hva arbeidet gjør med dem, og dermed få dem til å reflektere over sammenhengen mellom dem selv som individ og samfunnet. For mine erfaringer i forskningsprosessen, er at samfunnet og individet både vil kunne forenes og skilles i arbeidet – avhengig av hvilke erfaringer folk har gjort seg i livet; arbeidet er slik sett et nøkkelbegrep for å forstå oss selv og samfunnet. Og dermed utgjør også arbeidet en unik mulighet for staten til å utøve makt over sine borgere – dersom den spiller sine kort rett.
Før jeg går videre så er det nødvendig å rydde litt opp i begrepene, og da særlig begrepet arbeid. Jeg har vært innom dette i det ovenstående, men det krever en grundigere gjennomgang. Hva folk opplever som arbeid, og hva som ikke oppfattes som arbeid, varierer både historisk og kulturelt. I dagens Norge virker det som folk stort sett er enige om hva arbeid er, det knyttes ofte opp til en standardisert bruk av tid, aktiviteter som er knyttet opp til rutine, eller repetisjon av aktiviteter på et bestemt sted. Men det kan tenkes at denne tilsynelatende enigheten om hva arbeid er, kan komme av at ingen egentlig spør seg selv eller andre om hva arbeid er for noe. Jeg opplevde det slik når jeg i møtet med mine informanter rett og slett spurte dem om hva arbeid var for noe. Da ble de ofte veldig usikre, og jeg måtte presisere at det ikke fantes noe klart svar på dette, og at jeg selv hadde problemer med å finne en god definisjon. Reaksjonen som gjentok seg flere ganger når jeg spurte informantene om dette, var et ansiktsuttrykk som nærmest understreket informantens forbauselse over seg selv, og at han/ hun ikke klarte å svare lett og ryddig på akkurat det spørsmålet. Det var nesten som jeg kunne høre dem si "herregud nå driter jeg meg ut, jeg må da kunne svare på et så enkelt spørsmål". Men det er slett ikke enkelt. For begrepet rommer flere uensartede aktiviteter, og det kan være vanskelig å finne et felles punkt mellom disse. På en yrkesskole i Bergen fikk jeg følgende definisjoner:
Arbeid er noe du gjør for at samfunnet skal fungere. For eksempel må noen jobbe i helsevesenet for å hjelpe dem som er syke. Men det å jobbe hjemme er også å jobbe, selv om du ikke tjener penger på det. Arbeid forbinder jeg med å stå opp om morgenen å gå på jobb.
Arbeid er noe du utfører for andre mot betaling. Det finnes to typer arbeid: frivillig arbeid og arbeid mot betaling. Arbeid er liksom noe en gjør for å utrette noe. De fleste ting er arbeid.
Arbeid er å utføre tjenester for penger, tjenester som folk trenger. Ikke nødvendigvis for penger, men å utføre tjenester for en selv eller andre. Jeg tenker ikke nødvendigvis på lønnsarbeid når jeg tenker på arbeid.
Her er det mye interessant og mye forvirrende. For hva er det disse tenåringene egentlig sier? Lise sier at en ikke trenger å tjene penger for at noe skal være arbeid. Det er greit nok. Men hvorfor er det å mekke på en bil hjemme arbeid, mens det å drive med idrettsaktiviteter ikke er arbeid? Begge deler er fysiske aktiviteter, som en tildels gjør både av nødvendighet og av gleden ved å gjøre det. Er det fordi det å mekke på en bil likner på en verkstedssituasjon, og dermed knyttes opp mot assosiasjoner av arbeidssted og kanskje også arbeidstid – i motsetning til idrettsaktiviteter som mer konnoterer fritid og adspredelse? Samtidig som et annet forhold også er viktig: dersom en person ikke kan eller ikke vil mekke på bilen sin selv, kan han eller hun få noen til å gjøre det for seg (som en tjeneste eller mot betaling). Det ville ikke gitt særlig mening å tenke seg at noen skal drive med idrett for han eller henne. Slik sett er det også klare forskjeller på aktivitetene.
Arbeid er noe man utøver i en produksjon for å tjene penger til livsopphold. Det finnes nok andre ting som også er arbeid, men jeg tenker først og fremst på lønnsarbeid.
Her ser en forsøk på litt mer abstrakt tilnærming til arbeidsbegrepet, uten at det fører mye mer med seg. Det som er helt klart er at Christine har forferdelig rett når hun sier at det er vanskelig å definere arbeid, og at det er et vidt begrep. Men denne famlingen med begrepet kan ikke knyttes til at elevene er forholdsvis unge, og ikke har nok arbeidserfaring til å fange begrepet. Mer voksne informanter famlet like mye:
Arbeid er produksjon, noe som holder hjulene i gang. Når det gjelder kunstnere så er det vanskeligere å definere, men det er jo klart at det er arbeid det også. Klart det. Viktig arbeid. Vilje til å utvikle seg selv er arbeid. Mye kan være arbeid, men alt er jo ikke arbeid.