Jeg var veldig spent på hvordan dette ville gå etter lang tids subbing rundt Evjen og de mange tunge depresjoner. Vi var rett og slett i elendig form, skituren forrige helg ga Borga god trim, for meg ble den for kort, for lite anstrengende, for lite trim.
Oppi Espa kjente vi i fotan at dette må vi ha mye mer av, det gikk forferdelig tregt, alle trimmerne ruslet rolig forbi oss, alle var blide og pratsomme. Tenkte ei stund på å ta bananpause ved gården, men jeg tok meg i nakkskinnet og gikk videre oppover, hadde bare brukt en time sålangt.
For det var brøyta. Det så ut som det var godt brøyta bilvei oppi Oksbåsen, og det var også brøyta opp mot Rødåsen. Så vi gikk oppover og forbi Gabrielsrommet. Prøvde å øke tempoet litt, men så slutta brøytinga der. Heldigvis hadde bonden kjørt med traktor videre oppover. Endelig ble det en sårt tiltrengt pause med banan ved Hulluflata!
Her funderte vi lenge på veien videre. Kunne vært artig å gått opp til trimkassen og sett folket på ski innover til Kvitsteinan. For det var nok der de var. Her nedi var det veldig lite folk.
Nedover til Espa gikk det tregt, men helt greit. Fikk opp litt tempo også ned siste biten der det var brøyta. Satte oss på en jorddunge ved fjøset og tok en tekopp mens sola seg ned i vest. Hurra! Nå kjente jeg den STORE turgleden seg inn, endelig fikk jeg oppleve solnedgangen oppi marka, de gamle gode turminnene veltet innover meg, endelig har jeg fått igjen lysten!
Det var jo igjen en time helt ned til Tølløvstien, men vi kom faktisk helt hjem i seks-tida mens det ennå var litt lyst. Etter en lang og varm dusj, svingte jeg opp noen lekre svinekoteletter med grønnsalat og chips, cola til. Borga fikk risgryte og verdens beste Frolicks ringer. Vandret så oppi sofaen, som idag endelig ble brukt riktig, en lang hvile etter en lengre tur. Borga var egentlig sovende helt fram til neste morgen, så sliten. Jeg spratt litt opp og ned, krampa lå og lurte, men vi var så lykkelige for at endelig er vi på tur igjen!