Omsider fikk jeg lest ferdig Mattis Øybø`s (1971) kritikerroste roman Elskere. Noen kritikere har fremhevet den som en av årets beste bøker i sine årsoppsummeringer. Jeg ser at jeg startet på den for 8 dager siden. Uka før jul var veldig hektisk, og det har også disse to juledagene vært med familiemiddager to dager på rad. Det var veldig hyggelig, men nå blir det godt å få en dag til å lese litt også. Fra tirsdag blir det fulle arbeidsdager igjen resten av romjula. That`s life. Mange snakker om juleferie, vel, det er det ikke her i år altså.
Mikkel jobber med fondsforvaltning. Maja er fotograf. Ask er en reflektert ung mann som leser mye, og er mye alene. Mikkels mor Harriet har fått en sykdom som gjør at hun glemmer ting som hvor hun er blant annet.
Mikkel ringer henne gang på gang, og gjør det han aldri skulle gjøre; ringer hjem til henne. Nora tar telefon; Mamma er død. Påkjørt av en bil.
Med tilbakeblikk, frem og tilbake får vi Mikkel og Annas hete historie, hans historie fra han var ung. Som 20-åring ble han innlagt på grunn av alvorlig depresjon og han gikk på antidepressiva i mange år.
Dette er noe av det mest interessante i romanen, synes jeg. Far-sønn. Tankene, samtalene dem i mellom. Når de er nære.
Takk for det Tine! Man får automatisk fokus på Mikkel og Annas kjærlighetsfokus, men utover boka så ble jeg mer opptatt av de andre også, siden de trer mer frem. Og hva det gjør med både Mikkel og de rundt ham at han/de har vært langvarig utro kommer også frem, og det er jo interessant, uten at det ligger noen moralisme i det- og det er jo godt gjort av forfatteren.