I 1884–85 la Ibsen planer til et nytt skuespill som vi kjenner under tittelen Hvide heste, men inntrykkene fra sommeroppholdet i Norge kom til å forsinke arbeidet og var den sannsynlige årsaken til at han midt i juni 1886 la det til side til fordel for noe nytt. Den engelske Ibsen-forskeren James McFarlane ser Rosmersholms tilblivelse som en «almost total abandonment of the draft in hand at a relatively advanced stage and its replacement with what was virtually a new play» (McFarlane 1989, 74). Forskjellene mellom de ulike versjoner av Hvide heste og det endelige Rosmersholm er så store at også HIS har valgt å se dem som ulike verk, selv om de utgjør ulike stadier i en sammenhengende tekstprosess. Tilblivelsen av Hvide heste er derfor behandlet separat, i innledningen til det tekstmaterialet. Ibsens arbeid med Rosmersholm tok til etter at han hadde lagt de uferdige utkastene til side og begynt konstruksjonen av et nytt drama der både personkarakteristikk og konfliktstoff på mange måter er nytt.
Våren 1885 hadde Ibsen flyttet fra Roma til München. Til sin forlegger skrev han i april at han planla å tilbringe sommeren enten i Tyrol eller ved Bodensjøen, men i stedet gikk altså ferden til Norge. Det ble dikterens første besøk i hjemlandet på elleve år. Kanskje var det lengselen etter havet som hadde fått ham til å endre ferieplanene. Til Frederik Hegel hadde han i alle fall skrevet at han drømte om å kjøpe seg «et landhus» ved Kristianiafjorden – for «Synet af søen er hvad jeg mest savner her ude og dette savn vokser år for år» (25. april 1885).
Sommerbesøket i Norge, som kom til å vare fra begynnelsen av juni til slutten av september 1885, ble preget av sterke opplevelser (jf. Bakgrunn ovenfor). Fra hovedstaden dro Ibsen nordover til Trondheim, der han møtte sin gamle venn fra de første Dresden-årene, Karl Bomhoff. De gjorde en utflukt til den dramatiske Leirfossen sammen med Sigurd og de to vennenes hustruer: