Første område er urban fattigdom, som gjerne blir beskrevet som en av de store nedsidene ved storstilt urbanisering, særlig i utviklingsland. Edward Glaeser snur det på hodet og sier at de byene som trekker til seg mange fattige er suksesshistorier. Ja, det er store sosiale forskjeller i byene, men folk flytter til byene for å rømme vekk fra en fattigdom og elendighet som er mye større på landet. I byene er vanligvis helsetilstanden og jobbmulighetene langt bedre. Og de byene som lykkes med å løfte mange fattige ut av fattigdom trekker naturligvis til seg flere.
Andre område som skaper debatt er høyden på bygninger i byer. Glaeser argumenterer hardt med at det er fullt mulig å kombinere byliv på gateplan og høyere bygg på en god måte, ja faktisk er høye bygg mange steder en forutsetning for å bevare grønne arealer når det er sterk vekst. Dessuten blir boliger fryktelig dyre i byer som legger for strenge restriksjoner på ny og høyere boligbygging, noe som ikke er bra for bymiljøet. Og han vier stor plass på å eksemplifisere og tallfeste hvorfor miljøhensyn gjør at det særlig er i byene veksten må komme hvis verden skal unngå økende miljøproblemer.