Heltedyrkelse. Peshmerga, som også er navnet på de kurdiske militærstyrkene vi følger, skildrer disse styrkenes ferd vestover langs fronten mot Mosul. Dokumentaren er spekket med dramatiske scener: Tre sårede menn ligger på et lasteplan og synger. En hvithåret offiser ber sine soldater sikte godt før de skyter mot fienden. Selv løsner han rolig skudd etter skudd og bemerker hvert treff han får. Han blir selv skutt gjennom hodet og drept i neste øyeblikk.
Peshmerga-krigerne portretteres som modige soldater som lever opp til navnet, som løselig oversatt betyr «de som går døden i møte» eller «de som ofrer seg først». En slik tolkning passer godt til Lévys narrativ om de fryktløse peshmergaenes kamp mot den onde fienden IS. De kjemper med mot og list mot barbariske, men feige IS-krigere. «Det er en duft av seier i luften,» kommenterer Lévy som en «voice of God» over bildene av de kurdiske styrkenes seiersmarsj etter frigjøringen av byen Sinjar og dens mange jesidiske beboere.
«Kurderne var våre ‘boots on this bloody ground’. De gjorde en uvurderlig jobb med å holde barbariet i sjakk, i ensomhet og med knappe ressurser. De fikk bare sporadisk støtte fra koalisjonens flyangrep. Det var kurderne som var på bakken og som ofret sine liv i denne krigen. For sine egne, men også for oss,» sa Lévy.
Lévy er smått optimistisk på vegne av kurdernes egen frigjøringskamp. Peshmergaens innsats i krigen mot IS har vist at kurderne kan sikre stabilitet i Nord-Irak. En slik stabilitet vil kunne øke villigheten til å anerkjenne kurdernes selvstendighetsønske, tror han.
Rettferdig krig. En annen tråd som blir forsøkt nøstet opp av journalist Holm er hva som skjedde med IS-krigerne som ble tatt til fange. I dokumentaren blir de transportert vekk i en lastebil, men publikum får ikke vite hva som skjer med dem. Lévy forklarte at han ikke hadde full informasjon om alle fangene, og at det er derfor han ikke sier mer om dette i filmen. Han fulgte sporene til to av dem, og fikk vite at de satt i et fengsel i den kurdiske hovedstaden Erbil.