Omstreiferen Doll finner et lite barn gråtede ute på trappa. Foreldrene ignorerer henne, og kattene under huset er lei av å bli dratt i halen og skygger også banen. Barnet er fattigslig, sultent og neglisjert. Bena er misdannet som følge av underernæring. Doll bestemmer seg for at barnet ikke skal sulte i hjel under disse omstendighetene, så hun tar med seg ungen på armen og forsvinner. Vesla gir hun navnet Lila, og som ku og kalv romsterer de landeveiene på jakt etter arbeid og husly. Begge er kronisk ensomme, fattige og på rømmen – men de finner trygghet og selskap i hverandre. Skammen av å ha vært uten familie og hjem sitter fastbrent i Lila og gjennomsyrer de få relasjonene hun har. Det samme gjør fattigdommen og det å være avhengig av andres velvilje. Mot alle odds ender Lila opp som kona til en eldre prest som mistet familien sin for mange år siden. Han er genuint god mot henne, men hun kjemper likevel med trangen til å rømme.