Ved en godt gjennomført konkurranse vil det offentlige få god kvalitet til en god pris. Systemet innebærer at leverandørene bør være innovative på tjenestene, slik at de får et konkurransefortrinn og vinner rett til kontrakt. Fokuset på å være best på pris og kvalitet gjør at anskaffelsene kommer brukerne til gode, ved at ressursene utnyttes godt og leveransene blir gode.
Innføring av fritt behandlingsvalg betyr at leverandørene ikke trenger å konkurrere på pris og kvalitet.
Det offentlige må sette opp en rekke minstekrav til kvaliteten, og alle leverandører som oppfyller minstekravene får en rett til å levere tjenesten. Videre må det offentlige sette prisen på forhånd, da det heller ikke skal være noen konkurranse på dette elementet. Insitamentet dreies således fra å bli best mulig på kvalitet og pris for å vinne en kontrakt, til å levere akkurat den kvalitet som skal til for å få kontrakt.
Anbudsprosesser er tidkrevende for leverandørene. Konkurransegrunnlagene som helseforetakene lager er gode og omfattende, det konkurreres på en rekke kvalitetsparameter. Leverandørene setter av mye ressurser for å besvare anbud, det å vinne en kontrakt kan være forskjellen på drift i flere år fremover eller konkurs. Ofte har ikke leverandørene noen sikkerhetsventil, det er ikke andre å levere tjenester til.
Innføringen av sikkerhetsventilen kan medføre at leverandørene ikke optimaliserer sin drift og tilbud slik det nå er vanlig i anbudsprosesser. Følgen i dette vil være mindre innovasjon og mindre fokus på å utvikle kvalitet. Videre er det en risiko for at prisen fra nå settes høyere fra leverandørene i anbudskonkurransene. Når de vet at de har en sikkerhetsventil, en forsikringsordning, svekkes insitamentet for å strekke seg på pris i anbudskonkurransene. Siden prisen innen fritt behandlingsvalg avhenger av anbudsprisene, vil dette igjen påvirke pris i negativ retning for begge ordninger.
Oppsummert mener Inventura at det frie behandlingsvalget ikke er noen god ide ved siden av anbudsregimet. Systemet med det frie behandlingsvalget medfører mindre fokus på kvalitet enn hva som kan følge av anbudskonkurranser, og det er en risiko for at innføringen vil være prisdrivende for avtaler som inngås etter anbudskonkurranser. Dette er negativt for det offentlige, og det er negativt for brukerne. Inventura mener at helseforetakene heller bør sørge for å inngå tilstrekkelig med rammeavtaler for sine private kjøp. Når Forenklingsutvalget nå har foreslått at rammeavtaler kan gis en lengre varighet enn dagens 4 år, og at brukerne nå kan velge blant parallelle rammeavtaler (se vår artikkel om BPA), ligger forholdene veldig godt til rette for en økt bruk av anbudskonkurranser på rammeavtaler når det offentlige skal kjøpe private tjenester.