Nytt ettersøk. Jegeren hadde avtale med en annen ettersøksekvipasje som etter hvert måtte gi seg. Da kom jeg og Granne inn i bildet gjennom viltnemda. Jeg er jo alltid litt spent før et slikt ettersøk, særlig der andre har støkket opp dyret gang på gang. Men vi begynte med friskt mot. Granne starter greit å sporte der den andre ekvipasjen hadde gitt seg. Og etter ca 250meter støkker vi opp dyret, men dessverre var bakgrunnen ikke sikker nok. Riksveien lå rett bak så vi kunne ikke skyte. Vi fortsetter å spore i ca 200meter og støkker ut dyret igjen. Denne gangen får vi ikke skuddsjanse. Jeg vil ikke slippe Grannne fordi vi er så nærme trafikkert vei. Vi fortsetter igjen ca 100meter og ser dyret i noen einerbusker. Espen som er med meg som følgesskytter får inn et skudd. Dyret går rett ned og lidelsene er over. Det hadde særdeles stygge skader. Jegeren feller noen tårer av lettelse. Han hadde ikke fått sovet mye den natten. Alle jegere jeg møter i slike situasjoner viser en utrolig ydmykhet overfor situasjonen, slik en ekte jeger skal. Dette gir også mening for meg i mitt ettersøksarbeid.