title: XXV BERETNING OM KONKURRENCEPOLITIKKEN - 1995

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 10. 04. 1996 KOM(96) 126 endelig udg. XXV BERETNING OM KONKURRENCEPOLITIKKEN 1995 (forelagt af Kommissionen) I; i. " ! •mvt. • • • » • ' !• h r i' *• ft INDHOLDSFORTEGNELSE Indledning , j »\ _r. \<-t I - Karteller og monopoler: Artikel 85 og 86 A - Sikring af fordelene af det indre marked 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Salg af motorkøretøjer Begrænsninger af parallelimport Begrænsning af nye virksomheders adgang til markedet Grønbog om vertikale konkurrencebegrænsninger Grænseoverskridende pengeoverførsler Lempelig behandling af samarbejdsvillige virksomheder A k t i n d s i gt B - S a m a r b e j de og k o n k u r r e n ce i et ø k o n o m i sk m i l j ø, der er p r æ g et af h u r t i ge forandringer og g l o b a l i s e r i ng 1. Anvendelsen af artikel 85 og 86 i telesektoren 1. 1. Strategiske alliancer 1. 2. Aftaler om adgang og sammenkobling Globalisering af markederne Teknologioverførsel 2. 3. C - Transport 1. Søtransport 1. 1. Konsortier inden for linjeskibsfart 1. 2. L i n j e k o n f e r e n c e rs f a s t s æ t t e l se af f r a g t r a t er for l a n d t r a n s p o rt 2. Luftfart 2. 1. IATA-takstkonsultationer 2. 2. Samarbejde mellem luftfartsselskaber D - De transeuropæiske net og konkurrencereglerne E - Konkurrence og miljø F - Sekundære produktmarkeder G - Liberale erhverv H - Subsidiaritet og decentralisering De minimis-aftaler 1. 2. Decentralisering I - Statistisk oversigt II - Statsmonopoler og monopolrettigheder: artikel 37 og 90 A - Indledning 1. 2. 3. Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse centralt placeret i Kommissionens liberaliseringspolitik Direktiver efter EF-traktatens artikel 9 0, stk. 3 A n d re i n s t r u m e n t er til K o m m i s s i o n e ns r å d i g h ed 5 12 12 12 13 15 17 18 19 19 2 0 20 20 23 23 23 24 24 24 2 5 26 26 27 27 2 9 2 9 31 31 31 32 34 37 3 7 37 38 3 9 B - Telekommunikation 1. 2. 3. 4. 5. Generelle foranstaltninger Direktivet om liberalisering af kabel-tv Direktivet om liberalisering af mobiltelefoni Direktivet om fuld liberalisering Overtrædelsesprocedurer efter artikel 90, stk. 3 C - Energi D - Posttjenester E - Transport 1. 2. Lufthavne 1. 1. Landingsafgift 1. 2. Serviceydelser under mellemlandinger Havneydelser F - Andre statslige handelsmonopoler 1. 2. 3. 4. Svenske og finske alkoholmonopoler Det østrigske alkoholmonopol Det østrigske saltmonopol Det østrigske monopol inden for forarbejdet tobak III - Fusionskontrol A - Indledning B - Tilbundsgående undersøgelser 1. 2. Fusioner i mediesektoren Tilbundsgående undersøgelser i andre sager C - Andre større sager D - Medlemsstaters legitime interesser E - Fusioner i kul- og stålindustrien F - Perrier G - Statistisk oversigt IV - Statsstøtte A - Generel politik Nye foranstaltninger med henblik på at sikre overholdelse af anmeldelsespligten 1. 2. Tilbagesøgning af støtte ydet i strid med traktaten Samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole B - Statsstøttebegrebet C - Undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet 1. Sektorbestemt støtte 1. 1. Sektorer med særregler 1. 1. 1. Støtte til skibsbygning 1. 1. 2. Stål 1. 1. 3. Kul 1. 1. 4. Motorkøretøjsindustrien 1. 1. 5. Kunstfiberindustrien 1. 1. 6. Transport 1. 1. 7. Landbrug 1. 1. 8. Fiskeri 39 39 40 40 41 42 43 44 4 5 4 5 45 45 4 6 47 47 47 47 48 49 4 9 4 9 50 51 53 54 55 55 56 58 58 59 59 60 61 63 63 63 63 64 64 65 67 67 70 71 1. 2. Støtte i sektorer, der ikke er omfattet af særlige regler 1. 2. 1. Banksektoren 1. 2. 2. Postbesørgelse 1. 2. 3. Den audiovisuelle sektor 2. Horisontale støtteordninger 2. 1. Forskning og udvikling 2. 2. Beskæftigelsesstøtte og generelle sociale foranstaltninger 71 72 72 73 74 74 75 77 2. 3. Støtte til miljøbeskyttelse 2. 4. Støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) 77 2. 5. Eksportstøtte 2. 6. Rednings- og omstruktureringsstøtte 2. 7. Treuhandanstalt 78 79 80 3. Regionalstøtte D - Procedurer (sagsøgernes rettigheder) E - Statistikker V - Internationale aktiviteter A - Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde B - Central- og Østeuropa, de baltiske stater, SNG og lande i Middelhavsområdet 1. 2. 3. Central- og Østeuropa De baltiske stater, Slovenien og SNG Lande i Middelhavsområdet og Mercosur 80 80 82 84 84 84 84 85 86 86 C - Nordamerika 8 7 D - Japan E - Australien og New Zealand 88 F - Internationale organisationer og andre internationale spørgsmål 88 1. OCDE 2. W TO 3. UNCTAD 4. Internationalt samarbejde VI - Informationspolitik Bilag : Sager omhandlet i beretningen 88 88 88 89 90 91 Indledning 1. Et konkurrencebetonet erhvervsklima - en forudsætning for konkurrenceevne 1. Det er almindeligt anerkendt, at konkurrencepolitikken spiller en vigtig rolle for opretholdelsen af EU-industriens konkurrenceevne. Konkurrencepolitikken tjener som middel til at opnå en optimal ressourceallokering, tekniske fremskridt og tilpasningsfleksibilitet. Konkurrence og konkurrenceevne hører således sammen. Erfaringerne viser, at de virksomheder, der er vant til stærk konkurrence og klarer sig godt på åbne og dynamiske markeder, er de eneste, der er i stand til at klare sig lige så godt i en større sammenhæng, hvad enten det drejer sig om andre geografiske områder eller en mere global økonomi. Der er derfor ikke tale om, at konkurrencepolitikken og konkurrenceevnepolitikken modarbejder hinanden; de tager begge sigte på at skabe forudsætninger for udvikling og opretholdelse af en effektiv og konkurrencedygtig EU-industri, at give de europæiske borgere mulighed for at opnå bedre produkter og tjenesteydelser og at skabe et stabilt erhvervsklima. 2. Det indre marked og konkurrencepolitikken konkurrencedygtig Komplementariteten mellem de to politikker fremgår også klart af 2. EU's målsætning for etablering af et indre marked. På den ene side er det indre marked en væsentlig betingelse for udvikling af en effektiv og er konkurrencepolitikken et vigtigt redskab i etableringen og opretholdelsen af det indre marked, især via håndhævelsen af regler, der sikrer, at de lovgivningsmæssige handelshindringer, der er blevet afskaffet, ikk'e erstattes af private eller offentlige begrænsninger med samme virkning. industri. anden side den På 2. 1. Faktorer, der påvirker konkurrencen på det indre marked 3. Selv om de lovgivningsmæssige foranstaltninger, der redegøres for i Kommissionens hvidbog af 1985 om det indre marked, næsten alle er blevet vedtaget og gennemført på nationalt plan, er der tegn på, at der fortsat findes fragmenterede markeder for varer og tjenesteydelser1. Markedsintegrationen forventes sammen med den gradvise globalisering af markederne at udvide de geografiske markeder (ikke nødvendigvis til EU-niveau - de relevante markeder kan være klart regionale eller nationale). Den kan derfor ændre markedets strukturparametre for vurderingen af, hvilke virkninger offentlige eller private aktørers handlinger har på konkurrencen. Det er for tidligt at sige med sikkerhed, om det indre markeds konkurrencefremmende virkninger er slået igennem. På nogle markeder er der tegn på, at konkurrencen i stadig stigende grad foregår på overnationalt plan, medens der for andres vedkommende er grund til at tro, at de fortsat er opdelt efter nationale skel. Sidstnævnte fænomen kan forklares på grundlag af en række faktorer, der skal tages i betragtning, når man vurderer markedsintegrationens følger for den geografiske udvidelse af de "relevante markeder". 4. En første faktor er spørgsmålet om, hvor effektive lovgivningsmæssige indgreb (og supplerende foranstaltninger såsom europæisk standardisering) er, når det gælder afskaffelse af retlige I løbet af 1996 vil Kommissionen fremlægge resultaterne af en samlet analyse af, hvilke virkninger programmet for det indre marked har haft, jf. Rådets resolution 92/1218 af 7. december 1992. og administrative hindringer for grænseoverskridende transaktioner. I de tilfælde, hvor de lovgivningsmæssige rammer er ufuldstændige eller utilstrækkelige, vil Kommissionen presse på for, at der rettes op på situationen. Der kan også være tilfælde, hvor der ikke findes nogen hindringer for adgangen til markederne, men hvor forskelle i nationale ordninger medfører forskelle i de økonomiske forhold, der kan fordreje samhandelen og konkurrencen (f. eks. medicinpriser, beskatning, valutaudsving). Når disse faktorer medfører, at der opstår økonomiske forskelle mellem de nationale markeder, hvilket får aktørerne til at skelne mellem dem, kan det være nødvendigt at tage dette i betragtning ved afgrænsningen af det relevante marked for konkurrencen. "Naturlige hindringer", såsom sprog, smag og vaner, eller strukturbestemte karakteristika, der formindsker produkters eller tjenesteydelsers omsættelighed, kan også gøre det nødvendigt at betragte nationale markeder som særskilte enheder. Disse spørgsmål er opstået i forbindelse med Kommissionens undersøgelse af fusioner inden for tv- transmission og medieindustrien, hvor sproglige og kulturelle faktorer gør det nødvendigt at anse EU-markedet for at bestå af en række særskilte nationale markeder. Denne kulturelle forskelligartethed bidrager til vor rige fælles europæiske arv og skal tages i betragtning ved Kommissionens sagsbehandling, selv om dette medfører, at der hyppigere Satellite; RTL/Veronica/Endemol). konstateres dominans (Nordic 2. 2. Konkurrencepolitikkens rolle 5. Medens markedsintegrationen skaber den økonomiske baggrund for anvendelsen af EU' s konkurrencepolitik, vil konkurrencepolitikken også bidrage til at styrke det indre marked. Der kan her nævnes tre hovedområder: konkurrencebegrænsende af taler og praksis, de regulerede eller monopoliserede sektorer og statsstøtte. Det er i denne forbindelse en væsentlig betragtning, at Kommissionen har en række indbyrdes afhængige konkurrencepolitiske instrumenter til sin rådighed. Antitrustreglerne, fusionskontrollen, kontrollen med statsstøtte og liberaliseringsreglerne tjener alle det samme formål, nemlig at sikre, at konkurrencen på det indre marked ikke fordrejes. 6. Kommissionen er særlig opmærksom, når den skal håndhæve konkurrencereglerne i tilfælde, hvor virksomheder forsøger at kvæle gennem konkurrencefremmende markedsintégrâtionens konkurrencebegrænsende bevare det adfærd markedsopdelingen. Som eksempler herpå kan nævnes begrænsninger i parallelhandelen, og/eller distributionssystemer og uberettiget afslag på at give tredjemand adgang (uden forskelsbehandling) til anlæg, som tredjemand behøver for at kunne konkurrere. virkninger at formål vertikale aftaler visse typer med 7. Liberaliseringen af de traditionelt monopoliserede markeder, såsom offentlige forsyningsvirksomheder, er et væsentligt led i etableringen af et indre marked. Det er en udbredt opfattelse, at det vil være en ulempe for den europæiske økonomi, herunder forbrugerne og de små og mellemstore virksomheder, hvis ikke der skabes et stærkere og mere konkurrencebetonet grundlag inden for energi, offentlig transport og telekommunikation2. Det Europæiske Råd konkluderede på sit møde i Madrid i december 1995, at det er vigtigt at øge konkurrencen i forskellige sektorer for at forbedre konkurrenceevnen og dermed skabe beskæftigelse. Kommissionen har derfor fortsat sine bestræbelser på at Den rådgivende gruppe om konkurrenceevne, Forbedring af den europæiske konkurrenceevne, Anden rapport til Europa-Kommissionens formand, samt stats- og regeringscheferne, december 1995 ( "Ciampi-rapporten). I rapporten fremføres det, at det ikke er det afgørende, at ejendomsretten - og ledelsen - af de offentlige forsyningsvirksomheder overgår fra staten til den private sektor, men at der indføres konkurrence, hvor det overhovedet er muligt. åbne disse markeder for konkurrence og samhandel mellem medlemsstaterne og samtidig sikre, at de foreslåede eller vedtagne foranstaltninger er forenelige med de offentlige forsyningsvirksomheders udførelse af opgaver af generel økonomisk interesse, såsom præstation af en universel tjeneste til alle borgere til overkommelige priser. 8. Telekommunikation er et strategisk vigtigt område for Den Europæiske Union3. Den igangværende liberalisering af denne sektor har tvunget teleoperatørerne til at lancere nye tjenester og nedsætte priserne. Både industrien og forbrugerne drager fordel af åbningen af telemarkederne. Indførelse af konkurrence i denne sektor er også af væsentlig betydning for at lette overgangen til informationssamfundet og dermed for vores mulighed for at overleve på et stadig mere konkurrencepræget og globalt marked. I denne forbindelse er den kulturelle forskelligartethed og lige adgang til nye tjenester væsentlige mål, der skal tilgodeses. En stor del af EU-lovgivningen med henblik på fuld liberalisering inden 1998 er allerede gennemført eller næsten gennemført. Den skal naturligvis indarbejdes i national lovgivning og håndhæves effektivt for at sikre, at der indføres egentlig konkurrence. Kommissionens rolle vil ikke blive mindre, når det lovgivningsmæssige arbejde er afsluttet. Tværtimod skal Kommissionen sikre, at de retlige hindringer, når først de er fjernet, ikke erstattes af aftaler eller praksis af tilsvarende art, såsom konkurrencebegrænsende fusioner, markedsdelingsaftaler, virksomheders misbrug af en dominerende stilling over for nytilkomne virksomheder - f. eks. ved at nægte adgang til væsentlige faciliteter uden forskelsbehandling - eller ved ulovlig statsstøtte. Når der opretholdes eksklusive rettigheder på bestemte områder, der er forbeholdt operatøren, bør man undgå krydssubsidiering med andre af operatørens områder, hvor han ikke har eneret. I mellemtiden fortsætter industrien med at forberede sig til nye markeder. Nye alliancer med globale virkninger er blevet forelagt Kommissionen til undersøgelse, og dens vurdering af disse sager viser, hvorledes de nuværende konkurrenceregler, når de anvendes realistisk, kan tage hensyn til den dynamiske innovation og globalisering. Men nye markeder betyder ikke nødvendigvis, at Kommissionen godkender projekterne. Selv om alliancer bør tillades eller endog fremmes, når de forbedrer konkurrencen, kan de ikke accepteres, hvis de medvirker eller truer afmonopoliseringsprocessen. Når store virksomheder slår sig sammen, må Kommissionen søge at forhindre, at markederne afskærmes. 9. Luftfartssektoren, der vil være fuldt liberaliseret inden udgangen af 1997, viser i endnu højere grad end telesektoren, at lovgivning er nødvendig, men ikke tilstrækkelig til at opnå en fuldstændig fri konkurrence. Inden for denne sektor, hvor luftfartsselskaberne kæmper om at opnå eller bevare en tilstrækkelig del af et svagt voksende og konkurrencebetonet marked, er der konstant fare for, at de selskaber, der er til stede på markedet, anvender urimelige metoder for at beskytte deres interesser. Det er absolut nødvendigt, at konkurrencereglerne håndhæves strengt, hovedsagelig når det gælder statsstøtte og kontrol af misbrug af dominerende stillinger. Især statsstøtte anses for at virke mod hensigten, idet den har tendens til at beskytte de ineffektive virksomheder mod de effektive og dermed blot forsinker den nødvendige omstrukturering. Statsstøtte kan endog bruges til at bekæmpe nye konkurrenter gennem bl. a. en aggressiv prispolitik. Selv om en omstrukturering er nødvendig for at opnå effektivitetsgevinster og konkurrenceevne på et marked i vækst, skal Kommissionen sikre, at en høj koncentrationsgrad ikke afskærmer ruter Grønbog om liberalisering af teleinfrastruktur og kabel-tv-net: Første del (KOM(94) 440 af 25. 10. 1994) og anden del (KOM(94) 682 af 25. 1. 1995). og ankomst- og afgangstider og dermed genopretter de afskaffede handelshindringer. 10. Energi er en anden nøglefaktor for industrien og blev også omtalt som sådan i Ciampi-rapporten. I 1995 skete der dog ikke nogen egentlige fremskridt med hensyn til liberalisering af denne sektor. 11. Ifølge den fjerde oversigt over statsstøtte i EU, der blev offentliggjort i 1995, er den samlede statsstøtte i perioden 1990-1992 faldet; men med et årsgennemsnit på 94 mia. ECU for hele EU er den stadig alt for høj til, at Kommissionens mål kan nås, især når det gælder de rigere medlemsstater. Store beløb i statsstøtte vil ikke skabe konkurrenceevne, men forsinke den nødvendige strukturomlægning, fordreje konkurrencen mellem virksomheder og mellem regioner og tynge de offentlige budgetter. samhørighed, Det vil dog være urealistisk at foreslå, at al statsstøtte simpelthen afskaffes, og dette har da heller aldrig været planlagt af traktatens forfattere eller af Kommissionen. På et marked, der ikke er perfekt, kan markedskræfterne i sig selv dog ikke gøre det muligt at nå en række af medlemsstaternes og EU's grundlæggende mål, såsom økonomisk og social udvikling, miljøbeskyttelse, udvikling af SMV. Hertil kommer desuden behovet for at give strukturtilpasningen tid, især af sociale årsager. I de tilfælde, hvor der undtagelsesvis tillades statsstøtte, er det vigtigt for Kommissionen at sikre, at de negative virkninger for konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne begrænses til det strengt nødvendige, og at der kompenseres herfor ved realisering af mål af generel fællesskabsinteresse. tilstrækkelig forskning og 3. Internationalt samarbejde 12. Den voksende globalisering af verdensøkonomien og ændringerne i det moderne handelsmønster gør internationalt samarbejde mellem konkurrencemyndigheder uundgåeligt. * For det første skal virksomheder, der opererer på verdensplan, have kendskab til og rette sig efter forskellene i konkurrencelovgivning og praksis i de forskellige lande. Dette indebærer nødvendigvis omkostninger for de pågældende virksomheder. Når transaktionerne falder ind under flere konkurrencemyndigheders kompetence, er der desuden øget risiko for, at der træffes modstridende foranstaltninger. Det kan være vanskeligt for konkurrencemyndighederne at få adgang til oplysninger, der kan bevise en overtrædelse af konkurrencelovgivningen, hvis overtrædelsen er sket uden for deres egen jurisdiktion. På den anden side kan konkurrenceregler, der tager sigte på at opretholde en effektiv konkurrence på hjemmemarkedet, være mindre effektive, når det drejer sig om konkurrencebegrænsende adfærd på globalt plan. Endelig er det almindelig anerkendt, at liberaliseringen af handelen, hvis den skal være effektiv, må ledsages af strengere håndhævelse af konkurrencereglerne - private hindringer må ikke afløse de offentlige hindringer, der er blevet afskaffet. Af alle disse årsager er et øget internationalt samarbejde klart i erhvervslivets og forbrugernes interesse. 13. Bilateralt set giver aftalen med USA (godkendt af Rådet i april 1995) allerede nu mulighed for samarbejde, og dens bestemmelser om samordning af håndhævelsen giver i en vis udstrækning parterne mulighed for i fællesskab at løse konkurrencebegrænsende situationer, der berører både EU's og USA's marked. I den rapport om konkurrencepolitikken i den nye handelsorden, der blev udarbejdet af en uafhængig ekspertgruppe på Karel Van Mierts anmodning, anbefales det, at man prioriterer en udbygning af den nuværende aftale mellem EU og USA. Ekspertgruppens rapport anbefaler desuden flersidet samarbejde, da gruppen mener, at bilaterale aftaler ikke i sig selv er tilstrækkelige til at løse alle de problemer, der kan opstå på internationalt plan. 4. Kommissionens rolle ved anvendelsen af konkurrencereglerne 14. Man kan med rimelighed sige, at udviklingsfasen for Fællesskabets konkurrencepolitik er afsluttet. Politikken og lovgivningen er nu godt indarbejdet gennem Kommissionens administrative praksis og de principper, der er blevet knæsat af EF-Domstolen og EF-Retten i Første Instans. På den anden side har Kommissionen kun begrænsede ressourcer til rådighed til behandling af et stadig stigende antal sager. I 1995 steg antallet af nye sager, især vedrørende statsstøtte og artikel 85 og 86, betydeligt som følge af de tre nye medlemsstaters tiltrædelse. 15. På denne baggrund har Kommissionen søgt at finde frem til, hvorledes der kan fokuseres på de aftaler, der har væsentlig indvirkning på konkurrencen, og som vil kunne påvirke handelen mellem medlemsstaterne mærkbart. Til dette formål er der allerede blevet udarbejdet flere instrumenter og begreber og det forberedende arbejde er i gang for at udvide og uddybe dem yderligere. I denne forbindelse skal særlig nævnes anvendelsen af de minimis-princippet (både inden for antitrust og statsstøtte), gruppefritagelser (der giver virksomhederne mulighed for at indgå aftaler uden at skulle anmelde dem til Kommissionen begrebet at fællesskabsinteresse i forbindelse med klager. retssikkerhed) opnå for og 16. Når Kommissionen skal prioritere sager med mærkbar indvirkning på konkurrencen mellem medlemsstaterne, bliver de nationale myndigheders og domstoles rolle i konkurrencesager vigtigere. Den decentraliserede anvendelse af konkurrencereglerne er ofte et hurtigere og mere effektivt middel til at bringe overtrædelser til ophør. Når de nationale domstole og myndigheder anvender disse regler hyppigere, erindrer det EU-borgerne om, at reglerne indgår som en del af de enkelte medlemsstaters lovgivning og tager sigte på at beskytte deres rettigheder. 17. Kommissionen har derfor fortsat stimuleret den decentraliserede anvendelse af EU's konkurrenceregler, især når det gælder sager, der falder ind under artikel 85 og 86. Det er Kommissionens mål at etablere et effektivt samarbejde mellem de nationale domstole og konkurrencemyndigheder og Kommissionen. Det forberedende arbejde med en ny meddelelse om samarbejde mellem Kommissionen og de nationale konkurrencemyndigheder er således langt fremskredent og vil supplere den eksisterende meddelelse om samarbejde med de nationale domstole. Denne decentraliseringspolitik bør dog gennemføres gradvis og omhyggeligt. Den egentlige decentraliseringsproces går hånd i hånd med Kommissionens fortsatte bestræbelser på at klarlægge og forenkle de materielle regler, for at medlemsstaterne kan anvende de samme begreber, når de håndhæver EU's konkurrenceregler. 18. Ifølge subsidiaritetsprincippet er det den mest kompetente myndighed, der skal gribe ind. En række sager, der falder ind under flere nationale myndigheders jurisdiktion, bør derfor behandles af Kommissionen. I forbindelse med fusioner er det således at foretrække for virksomhederne, at deres fusionsplaner undersøges af Kommissionen alene, i stedet for at de skal forelægges for flere nationale myndigheder. I 1995 indledte Kommissionen en ny undersøgelse af fusionsforordningen, bl. a. for at fastslå, om omsætningskriteriet stadig er velegnet, når det skal afgøres, hvilke sager, der skal forelægges for Kommissionen, og hvilke sager der udelukkende henhører under medlemsstaternes kompetence. 19. På statsstøtteområdet har Fællesskabet enekompetence ifølge subsidiaritetsprincippet; at sætte medlemsstaterne til at kontrollere deres egne statsstøtteudgifter ville nemlig ikke være rimeligt over for deres naboer. Et aspekt kan dog behandles på nationalt plan, idet de nationale domstole kan behandle klager fra konkurrenter til den støttemodtagende virksomhed, og de kan især kontrollere, om medlemsstaterne har overholdt de nødvendige anmeldelses- og godkendelsesprocedurer. Kommissionen har offentliggjort en ny meddelelse på dette område, der skal tjene tre formål, nemlig at styrke og decentralisere håndhævelsen af statsstøttereglerne, at afklare retsstillingen til fordel for alle interesserede parter og at bistå domstolene. 5. Gennemsigtighed 20. Konkurrencereglerne er ofte komplekse, fordi de økonomiske, juridiske og politiske forhold, hvorunder de finder anvendelse, er komplicerede og i konstant udvikling. Dette betyder ikke, at der ikke er plads til større gennemsigtighed og forenkling. Kommissionen har nemlig fundet frem til flere måder, hvorpå den kan øge informationen om sin politik og forenkle retsreglerne, og her skal bl. a. nævnes følgende: for det første den nye vedtagne gruppefritagelse for aftaler om teknologioverførsel, der skal erstatte de to forordninger om knowhow og patentlicenser, for det andet anvendelse af meddelelser til at give retningslinjer for anvendelsen af konkurrencereglerne i visse sektorer (grænseoverskridende pengeoverførsler, posttjenester) , for det tredje anvendelse af grønbøger med henblik på offentlig konsultation (dvs. de planlagte grønbøger om vertikale begrænsninger og revision af fusionsforordningen, der skal offentliggøres i 1996) , og for det fjerde offentliggørelse af forklarende brochurer (den nye forordning om bilforhandling). På statsstøtteområdet er anmeldelsespligten, der er fastsat i traktaten, af central betydning for at sikre gennemsigtigheden. Kommissionen har i en meddelelse anført, at den vil anvende alle de beføjelser, traktaten giver den, for at tvinge medlemsstaterne til at overholde denne forpligtelse. Kommissionen har også kodificere rammebestemmelserne for regionalstøtte, ligesom den har vedtaget nye rammebestemmelser for støtte til forskning og udvikling. Endelig har Kommissionen fortsat sin aktive kampagne for at underrette offentligheden gennem konkurrencepolitiske pressemeddelelser og -konferencer, GD IV s informationsafdeling, publikationer, Competition Policy Newsletter, og sidst men ikke mindst årsberetningen om konkurrencepolitikken; de tjener alle det samme formål, nemlig at forbedre gennemsigtigheden, retssikkerheden og forudsigeligheden. påbegyndt spørgsmål revidere arbejdet med om at og 6. Det demokratiske ansvar 21. Konkurrencepolitikken kan ikke blot være et rent teknokratisk eller administrativt fænomen, men har alt at vinde ved at opnå stor demokratisk tilslutning. Kommissionen tillægger det derfor stor betydning, at der foregår en gavnlig dialog med de øvrige EU- institutioner om alle konkurrencepolitiske aspekter. 22. Årsrapporten om konkurrencepolitikken tjener som et grundlæggende informationsmiddel for de øvrige EU-institutioner, især Europa- Parlamentet, Rådet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Den gavnlige udveksling af synspunkter om den foregående beretning var til stor hjælp i Kommissionens arbejde og bidrog til større kendskab til og forståelse af Fællesskabets konkurrencepolitik. Når det er hensigtsmæssigt, tager Kommissionen desuden initiativ til at konsultere 10 de øvrige institutioner om nye forslag til bestemmelser eller om andre politiske forslag. For eksempel har Kommissionen nøje overvejet de bemærkninger, der blev fremsat af Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg samt Regionsudvalget i forbindelse med vedtagelsen af liberaliseringsdirektiverne efter artikel 90. 23. Kommissionen har også arbejdet nært sammen med Rådet om flere konkurrencepolitiske aspekter, og dette gælder især forholdet mellem konkurrencepolitikken og konkurrenceevnen. 24. Medlemsstaterne er stærkt involverede i Kommissionens beslutningsproces gennem Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og og Monopolspørgsmål, Virksomhedsovertagelser og Konferencen af nationale regeringseksperter. Desuden fører Kommissionens tjenestemænd regelmæssigt uformelle, konstruktive kontakter med deres kolleger i medlemsstaterne. Rådgivende Fusioner Udvalg Det for 25. Den 3. og 4. april 1995 afholdt Kommissionen det første europæiske konkurrenceforum i Bruxelles om vertikale begrænsninger4 med over 26 0 deltagere bestående af konkurrencemyndigheder og dommere fra 35 europæiske lande. Det var formålet med dette forum at fremme udvekslingen af erfaringer og synspunkter mellem Fællesskabets og medlemsstaternes tjenestemænd med ansvar for håndhævelsen af konkurrencereglerne og at fremme den decentraliserede anvendelse af disse regler. Der er planer om at afholde et nyt forum i 1996. 26. Kommissionens 25. årsberetning om konkurrencepolitikken (1995) har en anden udformning end de tidligere årsberetninger. 27. I de senere år er Kommissionens konkurrenceberetning blevet større og større og nåede i 1994 op på over 600 sider. Kommissionens separate publikation "Det Europæiske Fællesskabs konkurrencepolitik - 1994", der sammendrager Kommissionens politik og beslutninger på en brugervenlig måde, blev vel modtaget, og Kommissionen er, især af Det Økonomiske og Sociale Udvalg, blevet opfordret til at udarbejde et kortere og mere læservenligt dokument. Kommissionen har derfor besluttet at udarbejde en kortere beretning end tidligere med hovedvægten på den vigtigste udvikling i konkurrencepolitikken, og, hvor det er relevant, illustreret med eksempler på Kommissionens vigtigste beslutninger og nye lovgivningsmæssige foranstaltninger. Foruden denne årsberetning har Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence (GD IV) udarbejdet en "Beretning om anvendelsen af konkurrencereglerne i Den Europæiske Union - 1995", der beskriver de vigtige konkrete sager, hvor Kommissionen har truffet beslutning. Den indeholder også en liste med henvisninger til de nye lovgivningsmæssige foranstaltninger og meddelelser, Kommissionens beslutninger og pressemeddelelser samt afgørelser truffet af EF-Domstolen og Retten i Første Instans. Desuden indeholder den en beskrivelse af anvendelsen af konkurrencereglerne i medlemsstaterne. 7. Statistiske oplysninger 28. I 1995 er det samlede antal registrerede nye sager steget betydeligt. Det samlede antal nye sager (antitrust, fusioner, statsstøtte) steg fra 1 081 i 1994 til 1 472 i 1995 - dvs. en stigning på 36%. Nye sager i henhold til artikel 85 og 86 steg med over 42%, anmeldelser af fusioner steg med næsten 16%, og antallet af nye statsstøttesager steg med 35%. En betydelig del af denne stigning, især inden for antitrust og statsstøtte, skyldes de tre nye medlemsstaters Competition Policy Newsletter, No. 5, Volume 1, Summer 1995, p. 7. 11 tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. januar 1995. 29. Det samlede antal afsluttede sager i 1995 holdt sig på næsten samme niveau som i 1994, nemlig henholdsvis 1 210 mod 1 200. 12 I. Karteller og monopoler: Artikel 85 og 86 A - Sikring af fordelene af det indre marked 30. Et vigtigt sigte med EU's konkurrencepolitik er at sikre, at indretningen af det indre marked bibringer forbrugerne og den europæiske økonomi som helhed samtlige fordele af det store EU-dækkende marked. Konkurrencepolitikken må ikke være en bremseklods for virksomhedernes bestræbelser på at tilpasse sig de nye muligheder, der følger af nedbrydningen af nationale barrierer. Det er imidlertid nødvendigt at være på konstant vagt over for virksomheder, der forsøger at sinke markedsintegreringen eller sågar lægge konkurrencebegrænsende hindringer i vejen for handelen på tværs af grænserne. I tilfælde af alvorlige overtrædelser af konkurrencereglerne kan der derfor være behov for at idømme de berørte virksomheder store bøder. Vertikale aftaler mellem leverandører og distributører indtager en central placering i EU's konkurrencepolitik på dette felt. Nogle af disse aftaler kan være nødvendige for at trænge ind på nye markeder, lancere nye produkter eller opbygge effektive salgsnet til fordel for forbrugerne. Der opstår imidlertid et problem, når der ikke er tilstrækkelig konkurrence mellem producenterne eller mellem distributørerne på et og samme marked, eller når aftalerne benyttes til at begrænse konkurrencen, f. eks. til at dele markeder eller obstruere nye virksomheders adgang til et marked. 1. Salg af motorkøretøjer 31. Da motorkøretøjer er varige forbrugsgoder, som kræver sagkyndig vedligeholdelse og reparation, arbejder motorkøretøjsfabrikanterne sammen med udvalgte forhandlere og værksteder for at tilvejebringe en service, der er specielt tilpasset produktet. Sådanne aftaler bidrager til at effektivisere salget af de pågældende produkter, og salgssystemets eksklusive og/eller selektive karakter kan betragtes som nødvendig for at fremme rationaliseringen og øge effektiviteten inden for motorkøretøjsindustrien. Dette var og er fortsat hovedbegrundelsen for at tillade restriktive salgs- og serviceaftaler inden for motorkøretøjssektoren. Den nye gruppefritagelse vedrørende salg og service af motorkøretøjer5, som Kommissionen vedtog den 28. juni 1995 som erstatning for den eksisterende forordning nr. 123/856, indeholder imidlertid en række justeringer rettet mod dels at intensivere konkurrencen på bilmarkedet og reservedelsmarkedet, dels at forbedre forbrugernes stilling ved at garantere dem det fulde udbytte af det indre marked. 32. Især kan det nævnes, at den nye forordning giver forhandlerne større uafhængighed af bilfabrikanterne. Vigtigst af alt har bilforhandlerne nu ret til at sælge biler af andre mærker, forudsat at det sker på særskilte salgssteder, med særskilt administration, med udgangspunkt i en særskilt juridisk enhed og på en måde, der hindrer enhver sammenblanding af mærker. For at sikre en effektiv konkurrence på markederne for reparationer og vedligeholdelse må bilfabrikanterne eller leverandørerne ikke lægge hindringer i vejen for selvstændige reservedelsproducenters eller reservedelsudbyderes adgang til Kommissionens forordning (EF) Nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer (EFT L 145 af 29. 6. 1995, s. 25). Kommissionens forordning (EØF) nr. 123/85 af 12. december 1984 (EFT L 15 af 18. 1. 1985). 13 markederne, og de må heller ikke begrænse forhandlernes ret til at købe reservedele af en tilsvarende kvalitet hos firmaer uden for nettet efter eget valg. Desuden skal bilfabrikanterne give værksteder uden for nettet de tekniske oplysninger, de har behov for for at kunne reparere og vedligeholde biler fra bilfabrikanterne, forudsat at der ikke er tale om oplysninger, der er beskyttet af en intellektuel ejendomsret. 33. Ret til forhandling af flere mærker, liberalisering af reservedelsmarkedet, større konkurrence inden for reparationer: alle disse tiltag tjener til at forøge forbrugernes valgmuligheder i overensstemmelse med principperne for det indre marked. Tilsvarende skal borgerne have ret til at købe en bil og få den vedligeholdt og repareret i det EU-land, der har de mest gunstige priser og andre vilkår. Sidstnævnte princip er især meget vigtigt inden for netop bilsektoren, hvor der hersker betydelige prisforskelle medlemsstaterne imellem. I sin sidste halvårsoversigt over bilpriser, som blev udsendt i juli måned, konstaterede Kommissionen, at prisforskellene var steget dramatisk siden november 19947. Siden begyndelsen af 1995 har Kommissionen modtaget et stigende antal klager fra individuelle borgere i EU, hovedsagelig fra borgere i Østrig, Tyskland og Frankrig, der er blevet hindret i at købe en bil i Italien eller Spanien, hvor priserne - efter devalueringer af landenes valutaer - er forholdsvis lave8. Den nye forordning forbyder udtrykkeligt enhver praksis, der har til formål at hindre parallelimport9. Forhandlerne skal have ret til at dække efterspørgslen med produkter fra uden for deres tildelte salgsområde, og de må i fremtiden benytte visse reklamemidler uden for deres tildelte område. 34. Kommissionens tjenestegrene udsendte den 26. september 1995 en brochure på alle EU-sprog om de nye regler for fabrikanter, forhandlere, reservedelsfabrikanter og selvstændige automekanikere. Brochuren fortæller også forbrugerne om deres ret til at købe en bil hvor som helst i EU10. 2. Begrænsninger af parallelimport 35. Det er et af de mest veletablerede principper i EU's konkurrencelovgivning, at det er forbudt at opsplitte det indre marked gennem private aftaler og at opretholde prisforskelle ved hjælp af konkurrencebegrænsende klausuler om total territorial beskyttelse. Adfærd af denne art fortsætter imidlertid med at optræde på markedet, men når den kommer frem i lyset, kan der forventes strenge sanktioner fra Kommissionens side. BASF/Accinauto 36. I en beslutning af 12. juli 199511 pålagde Kommissionen den tyske producent af autoreparationslak BASF Lacke + Farben (et datterselskab af BASF-koncernen) , en bøde på 2,7 mio. ECU, mens BASF's eneforhandler Kommissionens pressemeddelelser nr. IP/95/50 af 19. 1. 1995 og IP/95/768 af 24. 7. 1995. "Virkningen af valutakurssvingninger på det indre marked". Meddelelse fra Kommissionen til Det Europæiske Råd, den 31. 10. 1995, punkt 25. Se også Domstolens domme af 24. oktober 1995 i sagerne C-70/93, Bayerische AG mod ALD Auto-Leasing Leasing GmbH (endnu ikke offentliggjort). D GmbH, og C-266/93, Bundes/cartelJamt mod Volkswagen Motorenwerke AG og VAG "Distribution af motorkøretøjer", vejledende brochure udgivet af Europa-Kommissionen, GD IV, IV/9509/95. Der er allerede blevet udleveret over 7 000 eksemplarer af denne brochure. EFT L 272 af 15. 11. 1995, s. 16. ordre efter i Belgien og Luxembourg, Accinauto S. A. , blev pålagt en bøde på 10 0 00 ECU. Sagen udsprang af en klage fra to engelske parallelimportører af Glasurit-produkter. De hævdede, at Accinauto, hos hvem de købte Glasurit-produkterne, havde standset leverancerne til dem i sommeren 1990 gennemførte BASF. kontrolundersøgelser hos BASF og Accinauto og opdagede, at Accinauto var kontraktligt forpligtet til at sende alle ordrer fra kunder uden for sit eneforhandlingsområde videre til BASF. Kommissionen konkluderede, at denne forpligtelse udgjorde en uacceptabel begrænsning af konkurrencen, da den hindrede Accinauto i at eksportere de relevante produkter fra Belgien til Det Forenede Kongerige. Som følge af denne forpligtelse er det nemlig ikke eneforhandleren, men BASF selv, der bestemmer og kontrollerer leverancerne til parallelimportører i andre medlemsstater. Kommissionen fra Lægemidler: Organon 37. Priserne på lægemidler varierer betydeligt medlemsstaterne imellem. Det forklares normalt med forskelle mellem medlemsstaternes nationale priskontrolsystemer og sygesikringsordninger. Ved flere lejligheder har Domstolen fastslået, at der ikke må blokeres for parallelimport af lægemidler, uanset hvilke faktorer der er skyld i prisforskelle. Inden for lægemiddelsektoren har Kommissionen derfor altid anvendt konkurrencereglerne på aftaler og adfærdsmønstre, der begrænser den parallelle handel med lægemidler. Det er opfattelsen, at markedskræfternes frie spil på denne måde vil kunne fungere som katalysator for en gradvis indbyrdes tilnærmelse af ikke blot priser, men også priskontrolsystemer. Priserne i de dyre lande skulle således falde, mens priserne i de billige lande i sidste ende må forventes at stige som reaktion på en reel trussel fra lægemiddelproducenterne om tilbagetrækning af produkter, hvis de ikke får sikkerhed for et rimeligt afkast af deres investeringer. Nogle medlemsstater med høje priser på lægemidler stimulerer sågar parallelimporten for at reducere landets samlede medicinudgifter. 38. Organon er et britisk datterselskab af Akzo (Nederlandene), som er specialiseret i fremstilling og markedsføring af P-piller. Den 4. maj 1994 ændrede Organon sit prisfastsættelsessystem for P- pillerne Mercilon og Marveion - sidstnævnte behersker betydelige markedsandele overalt i EU. Indtil da ydede Organon en rabat på 12,5% på alle produkter leveret til sine kunder, uanset produkternes s lutdestination. Det nye prisf astsættelsessystem differentierede mellem piller til afsætning i Det Forenede Kongerige og piller beregnet til eksport. Kun på førstnævnte blev der nu givet en rabat på 12,5%. Efter at have modtaget adskillige klager og en anmeldelse fra Organon af det nye prisfastsættelsessystem indledte Kommissionen en procedure over for Organon og udsendte en klagepunktsmeddelelse med henblik på at ophæve den bødeimmunitet, der fulgte af anmeldelsen. I Kommissionens øjne udgjorde det nye prisfastsættelsessystem - der er en del af de løbende forretningsforbindelser mellem Organon og Organons grossister og derfor en aftale som omhandlet i artikel 85, stk. I12 - en alvorlig overtrædelse af konkurrencereglerne, da systemet medførte en prismæssig forskelsbehandling mellem produkterne alt efter deres geografiske bestemmelsessted. Resultatet heraf var, at kunderne ikke længere kunne nyde godt af den parallelle handel. Især i Nederlandene, hvor Marvelon- I sin dom af 24. oktober 1995 i sag C-70/93 og C-266/93 (se fodnote 9) bekræftede Domstolen sin hidtidige retspraksis, nemlig at en opfordring fra en virksomhed til dennes forhandlere ikke er en ensidig handling, der falder uden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 85, stk. 1, men en aftale i samme bestemmelses forstand, såfremt den er et led i en helhed af faste forretningsforbindelser, der er reguleret ved en på forhånd truffet generel aftale. 15 pillen af nederlandsk oprindelse ikke refunderes 100% af sygesikringen, men hvor prisen på den britisk producerede pille af samme mærke svarer til den pris, som den nederlandske sygesikring refunderer, mistede forbrugerne fordelen af at kunne vælge den britiske Marvelon-pille, som sparede dem for et beløb, der lå ud over refunderingsloftet. Organon besluttede at opgive det nye prisfastsættelsessystem, som Kommissionen havde gjort indsigelse imod, og genindførte de tidligere prisvilkår. Med status quo ante genetableret afsluttede Kommissionen sin procedure, men forbeholdt sig ret til at gennemgå det nye prisfastsættelsessystem, som Organon har planer om at indføre. 3. Begrænsning af nye virksomheders adgang til markedet 39. Et virkeligt konkurrencepræget indre marked kræver også, at der ikke lægges hindringer i vejen for nye virksomheders adgang til et marked for at tage konkurrencen op med de eksisterende markedsdeltagere. Kommissionen er derfor særlig opsat på at holde markeder åbne, og den er skredet ind, når virksomheder, enten gennem konkurrencebegrænsende aftaler eller ensidige handlinger, har hindret nye virksomheder i at få adgang til et bestemt marked. 40. Nye konkurrenter kan hindres i at trænge ind på et marked ved hjælp af vertikale aftaler mellem eksisterende leverandører og deres forhandlere. Dette er især tilfældet, når et stort antal forhandlere på markedet er bundet af en forpligtelse til kun at sælge varer fra den producent, med hvilken de har indgået en kontrakt eller en anden ordning, der har en udelukkelseseffekt for tredjeparter. Sagerne vedrørende markedet for impuls-is (Unilever/Mars) er eksempler herpå. I andre sager formenes tredjeparter adgang til markedet på grund af en horisontal aftale eller samordnet praksis mellem reelle eller potentielle nederlandske kranudlejningsmarked (Van Marwijk/FNK-SCK). konkurrenter. skete på det Det Adgangen til markedet kan også blokeres af et monopolmisbrug eller en dominerende udbyders misbrug af essentielle faciliteter eller tjenester. Dette er et stadig større problem inden for forskellige sektorer. Når en dominerende virksomhed ejer eller kontrollerer en facilitet, som konkurrenterne har behov for adgang til for at kunne udøve deres virksomhed, må den dominerende virksomhed ikke nægte dem adgang hertil, og den skal give dem adgang hertil på et ikke- diskriminerende grundlag. Hvad enten der er tale om transportsektoren, eller navnlig telekommunikationssektoren, håndhæver Kommissionen dette generelle princip i EU's konkurrencelovgivning for at fremme udviklingen af ny konkurrence13. Sagen vedrørende adgang til den franske havn Roscoff (ICG/CCI Morlaix) rejser samme problemstilling. l u f 1 1 r a n s p o r t s e k t o r en , b a n k s e k t o r en Unilever/Mars 41. Unilever er i de fleste EU-lande den førende virksomhed på markedet for impuls-is (dvs. særskilt indpakkede industrielt fremstillede små-is, der med henblik på øjeblikkeligt forbrug sælges i kiosker, på benzinstationer osv. ). I Irland er Unilever langt den største producent af is. Unilever stillede fryseskabe til rådighed for forhandlerne på den betingelse, at kun Unilevers produkter blev opbevaret i fryseskabene ("fryser- Dette generelle princip har fundet støtte i Domstolens dom af 6. april 1995 i sagerne C- 241/91 P og C-242/91 P, Radio Television Ltd mod Kommissionen Publications Telefis (Magill), Sml. 1995, s. 1-743. Indépendant Eireaan (RTE) og eksklusivitet"). med tilrådighedsstillelse af fryseskabe indregnet i den pris, som alle Unilevers forhandlere skulle betale for Unilevers is, uanset om de rådede over et Unilever-fryseskab eller ej. omkostningerne forbundet Desuden var Efter at have modtaget en klage fra Mars foretog Kommissionen en undersøgelse af Unilevers forhandleraftaler i Irland. Kommissionen fandt frem til, at hvis en forhandler kun havde Unilever-fryseskabe på sit salgssted, var salgsstedet sædvanligvis forbeholdt ene og alene salg af Unilever-is; hovedparten af alle is-salgssteder i Irland faldt inden for denne kategori. Kommissionen tog allerede i 1992 afstand fra denne salgsstedseksklusivitet i en sag vedrørende det tyske marked for impuls-is14. Unilever-aftalernes kumulative effekt indebar en betragtelig begrænsning af konkurrencen ved at hindre andre konkurrenter adgang til det pågældende marked. Kommissionen fandt også, at aftalerne var udtryk for et misbrug af Unilevers dominerende stilling på markedet. Unilever accepterede imidlertid at ændre sin praksis med henblik på at åbne markedet op, navnlig ved at give de detailhandlende flere valgmuligheder. Kommissionen har efterfølgende udtalt, at de nye aftaler synes at opfylde betingelserne for indrømmelse af en fritagelse15. Van Marwijk/FNK-SCK 42. I sin beslutning af 29. november 199516 pålagde Kommissionen FNK og SCK bøder17 for overtrædelse af artikel 85, stk. 1, på det nederlandske kranudlejningsmarked. FNK (Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven) er en sammenslutning af nederlandske virksomheder, der udlejer mobilkraner. SCK (Stichting Certificatie Kraanverhuurbedrijf) blev oprettet på FNK's initiativ med henblik på - via et certificeringssystem - at garantere kvaliteten af de kraner og det udstyr, der benyttes inden for kranudlejningsbranchen. De fleste af SCK's medlemsvirksomheder er også medlemmer af FNK. De tegner sig for mellem 50% og 80% af det nederlandske marked. Kranudlejerne selv lejer i vidt omfang kraner hos hinanden. Foruden FNK's vejledende priser for udlejning af kraner og de samordnede priser, der blev anvendt mellem medlemmerne af FNK, angreb Kommissionen forbuddet mod, at SCK-certifikatindehavere lejede kraner hos virksomheder, der ikke var tilsluttet SCK. Kommissionen mente, at SCK-forbuddet var i strid med artikel 85, stk. 1, eftersom SCK's certificeringssystem ikke opfyldte kriterierne om åbenhed og anerkendelse af andre systemers tilsvarende garantier. Kommissionen konkluderede, at forbuddet ikke blot begrænsede SCK-medlemmernes handlefrihed, men også i høj grad var til hinder for tredjeparters I 1992 vedtog Kommissionen en negativ beslutning mod Langnese (Unilever) og Schôller, der indtager en duopolistisk stilling på det tyske marked for impuls-is. I den pågældende sag skred Kommissionen ind over for de aftaler om salgsstedseksklusivitet, ifølge hvilke de detailhandlende er forpligtet til kun at sælge is fra den producent, med hvem han har indgået en aftale. Kommissionen besluttede, at den kumulative effekt af de pågældende aftaler indebar en betragtelig begrænsning af konkurrencen fra Langneses og Schôllers side. Denne konklusion blev appelleret af parterne, men Førsteinstansretten stadfæstede den i en dom af 8. juni 1995 i sag T-7/93, Langnese-Iglo (Sml. 1995, s. 11-1533), og sag T-9/93, Schôller (Sml. 1995, s. 11-1611). GmbH mod Kommissionen GmbH & Co. KG mod Kommissionen Lebensmittel EFT C 211 af 15. 8. 1995, s. 4. EFT L 312 af 23. 12. 1995, s. 79. Muligheden for bødefritagelse som følge af anmeldelserne fra FNK og SCK i begyndelsen af 1992 blev trukket tilbage med henvisning til artikel 15, stk. 6, i forordning nr. 17 i Kommissionens beslutning af 13. april 1994 (EFT L 117 af 7. 5. 1994). adgang til det nederlandske marked. I sin beslutning tilkendegav Kommissionen, at skønt dens certificeringspolitik privatretlige certificeringssystemer, der indebærer en supplerende kontrol med overholdelsen af lovfæstede forskrifter, ændrer dette ikke ved det forhold, at sådanne systemer skal overholde konkurrencereglerne. plads giver for ICG/CCI Morlaix 43. Irish Continental Group (ICG) ansøgte Chambre de Commerce et d'Industrie de Morlaix (CCI Morlaix) om tilladelse til at benytte havnen i Roscoff (i Bretagne) til færgesejlads mellem Irland og Bretagne fra sommeren 1995. På det tidspunkt var Brittany Ferries det eneste færgeselskab, der sejlede mellem Irland og Bretagne. Oprindeligt nåede parterne til enighed om principperne i en aftale, hvorefter ICG begyndte at markedsføre den nye færgerute og tage imod reservationer til samme. Forhandlingerne blev imidlertid afbrudt i januar 1995, og det var ikke muligt for CCI Morlaix og ICG at nå frem til en endelig aftale, efter at ICG havde klaget til Kommissionen og efter fornyede forhandlinger. Kommissionen fandt, at CCI Morlaix, der administrerer havnen i Roscoff, som var den eneste havn i Frankrig med tilstrækkelige havnefaciliteter til betjening af færgesejlads mellem Bretagne og Irland, indtog en dominerende stilling. Desuden fandt den, at CCI Morlaix - ved uberettiget at nægte ICG adgang til havnefaciliteterne i Roscoff - havde misbrugt denne dominerende stilling. Kommissionen beordrede derfor den 16. maj 1995 en række foreløbige foranstaltninger for at forpligte CCI Morlaix til at tage de nødvendige skridt til at give ICG adgang til havnen i Roscoff indtil sommersæsonens afslutning. Efter at Kommissionen var skredet ind, lykkedes det parterne at indgå en femårig kontrakt om ICG's benyttelse af havnefaciliteterne i Roscoff. Dette var ikke blot til parternes gensidige fordel, men især til fordel for de rejsende, som dermed har fået flere transportmuligheder at vælge imellem i Roscoff-området. 4. Grønbog om vertikale konkurrencebegrænsninger 44. Vertikale aftaler mellem leverandører og forhandlere i de forskellige medlemsstater har altid haft Kommissionens særlige opmærksomhed som led i det indre marked. Et af nøgleelementerne i EU's politik har altid været at holde kanalerne for parallel handel åbne, trods private virksomheders eventuelle forsøg på at begrænse disse. Skønt konkurrencepolitikken vis-a-vis vertikale begrænsninger hidtil har tjent EU vel, er det på tide at undersøge, om EU's politik på dette område vil kunne leve op til distributionssektorens og forbrugernes behov i fremtiden. For eksempel medfører anvendelsen af informationsteknologi og just-in time-metoder en ændring af ikke blot produktionsmetoderne, men også distributionsformerne og distributionssystemerne. Det er nødvendigt, at følgerne af denne udvikling afspejles i konkurrencepolitikken for ikke at kvæle den innovative og hastige udvikling på distributionsfronten. Desuden skal de væsentligste gruppefritagelser vedrørende vertikale begrænsninger snart fornys: eksklusive salgs- og købsaftaler i 1997 og franchiseaftaler i 1999. Disse fornyelser skal naturligvis forberedes grundigt. Undersøgelsen vil tage form af en grønbog, hvori der vil blive 18 redegjort for de forskellige alternativer for den fremtidige politik. Efter planen vil grønbogen i løbet af det næste års tid blive sendt ud til en bred og grundig høring blandt alle de berørte politiske og socioøkonomiske aktører - Europa-Parlamentet, medlemsstaterne, producenter, forhandlere, forbrugere osv. 5. Grænseoverskridende pengeoverførsler 45. Banksektoren er stadig ikke kendetegnet ved et ordentligt fungerende indre marked. Gebyrerne på finansielle transaktioner er en vigtig omkostningsfaktor for virksomhederne, og de kan udgøre en alvorlig hindring for det indre markeds problemløse virke. 46. I september vedtog Kommissionen en meddelelse om anvendelsen af konkurrencereglerne på grænseoverskridende pengeoverførsler18. Denne meddelelse indgår i en samling af foranstaltninger truffet af Kommissionen - herunder et forslag til direktiv - med det formål at forbedre bankernes grænseoverskridende pengeoverførselssystemer19. Disse systemer anvendes af bankerne til overførsel af penge på deres kunders vegne mellem forskellige EU-lande. 47. Meddelelsen ajourfører og erstatter konkurrenceprincipperne fra 1992. Det hedder i meddelelsen, at Kommissionen generelt vil se med positive øjne på samarbejdsaftaler mellem banker, der især gør det muligt for dem at opfylde kravene i direktivet. Dette samarbejde må dog ikke gå så vidt, at det eliminerer konkurrencen mellem bankerne. Meddelelsen indeholder derfor nogle retningslinjer, som bankerne kan henholde sig til ved indgåelse af samarbejdsaftaler om grænseoverskridende pengeoverførsler uden at komme på kant med konkurrencereglerne. Meddelelsen kan således bidrage til at udvikle betalingssystemer, der er mere gunstige for de europæiske borgere. 48. Meddelelsen belyser to emner af særlig betydning, nemlig markedsadgang og priskonkurrence. Med hensyn til markedsadgang ønsker Kommissionen at sikre, at mindre banker ikke uretmæssigt udelukkes fra systemer, som de nødvendigvis må være tilsluttet, hvis de skal kunne tilbyde deres kunder grænseoverskridende pengeoverførsler. Kriterierne for adgang til sådanne systemer skal være objektivt begrundede og anvendes uden forskelsbehandling. Modsat vil udelukkelse af nye medlemmer fra et system, der ikke er et såkaldt væsentligt system (f. eks. et mindre system udviklet af en gruppe af banker), normalt ikke give anledning til konkurrenceretlige problemer. Hvad priskonkurrence angår skelnes der i meddelelsen mellem prisaftaler mellem bank og kunde og prisaftaler mellem banker. Bankerne må ikke indgå aftaler med hinanden om størrelsen af de gebyrer, som kunderne skal betale, eller om opkrævningen af disse gebyrer. Det vigtigste emne angående prisfastsættelsesaf taler mellem banker har at gøre med vurderingen af interbankgebyrer i multilaterale systemer, dvs. kollektivt aftalte gebyrer, der betales af én bank (typisk afsenderens bank eller dennes korrespondentbank) til en anden bank (beneficiantens bank). Kommissionen er af den opfattelse, at multilateralt aftalte interbankgebyrer udgør en konkurrencebegrænsning, EFT C 251 af 27. 9. 1995, s. 3. Kommissionens meddelelse "Pengeoverførsler i EU: Gennemsigtighed, Effektivitet og Stabilitet". KOM(94) 436 af 19. oktober 1994. EU-Bull. 9-1995, punkt 1. 3. 12. 19 der rammes af forbuddet mod prisfastsættelsesaftaler i artikel 85, stk. 1. De kan imidlertid fritages i henhold til artikel 85, stk. 3, hvis de opfylder de deri nævnte betingelser. I tilfælde af grænseoverskridende OUR-overførsler (dvs. overførsler, hvor af senderen ønsker at betale alle omkostninger) må benef iciantens bank ikke opkræve et ekstra gebyr for håndtering af en grænseoverskridende pengeoverførsel. I dette tilfælde kan bankerne enes om, at beneficiantens bank modtager et multilateralt aftalt interbankbegyr, hvis dette gebyr dækker de faktiske og nødvendige omkostninger forbundet med beneficiantbankens håndtering af en grænseoverskridende pengeoverførsel. Det aftalte gebyr må ikke overskride de gennemsnitlige realomkostninger, som beneficiantbanker pådrager sig ved at håndtere grænseoverskridende pengeoverførsler. Desuden skal dette gebyr udtrykkes som et udgangsgebyr, hvilket betyder, at der kan indgås bilaterale aftaler om gebyrer, der er større eller mindre end dette udgangsgebyr. 6. Lempelig behandling af samarbejdsvillige virksomheder 49. Kommissionen har fortsat sin jagt på hemmelige karteller, der i fællesskab fastsætter priser og opdeler markeder, og som bliver ved med at dukke op inden for større industrisektorer. Fremskaffelse af oplysninger lægger beslag på en stadig større del af Kommissionens administrative ressourcer inden for håndhævelsen af de fælles konkurrenceregler. I 1995 gennemførte Kommissionen 91 undersøgelser direkte hos virksomheder, herunder 8 7 uanmeldte kontrolundersøgelser. 50. Karteller drives typisk i al hemmelighed, og deltagerne gør sig betydelige anstrengelser for at hindre myndighederne i at afsløre dem, bl. a. ved at benytte moderne informationsteknologi. I visse sager vejer forbrugernes fordele af afsløringen af og forbuddet mod hemmelige karteller tungere end den interesse, som Fællesskabet måtte have i at give bøder til virksomheder, der samarbejder med Kommissionen, og som dermed gør det muligt for den at afsløre og forbyde et kartel. Derfor overvejer Kommissionen at indføre en mere lempelig behandling af virksomheder, der samarbejder med den under de indledende faser af en undersøgelse eller procedure i en overtrædelsessag20. Kommissionen udsendte i 1995 et udkast til en meddelelse om betingelserne for, hvornår virksomheder, der samarbejder med Kommissionen, kan fritages for bøder eller få nedsat den bøde, de ellers ville være blevet idømt. Kommissionen har forud for vedtagelsen af denne meddelelse opfordret alle interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til udkastet21. 7. Aktindsigt 51. EU' s procedurer mod monopoler og karteller må ikke være arbitrære eller urimelige. Kommissionen er forpligtet til at iagttage nogle proceduremæssige garantier for at beskytte de virksomheder, der berøres af dens beslutninger. I denne forbindelse kan nævnes retten til forsvar og retten til en retfærdig høring. Formelle beslutningers adressater og andre interesserede parter har som sidste udvej også mulighed for at appellere en beslutning til Domstolen eller Førsteinstansretten. 52. Førsteinstansretten annullerede en række beslutninger vedtaget Den 10. august 1993 offentliggjorde det amerikanske justitsministeriums antitrust afdeling sin "lemfældighedspolitik" over for virksomheder. Den blev den 10. august 1994 efterfulgt af en lignende politik for enkeltpersoner. EFT C 341 af 19. 12. 1995, s. 13. 20 af Kommissionen den 19. december 199022 om bødepålæggelse for overtrædelser af konkurrencereglerne på soda-markedet. En af disse beslutninger vedrørte en samordnet praksis mellem Solvay og ICI om opdeling af det europæiske marked. Foruden konstateringen af den samordnede praksis fandt Kommissionen, at både Solvay og ICI havde misbrugt deres dominerende stillinger på henholdsvis det vesteuropæiske fastland og i Det Forenede Kongerige og Irland23. Beslutningen, der var baseret på artikel 85, blev annulleret med den begrundelse, at Kommissionen ikke havde tilgodeset parternes ret til forsvar. Førsteinstansretten fandt, at Kommissionen - som led i proceduren efter artikel 85 - skulle have givet Solvay adgang til visse dokumenter, som Kommissionen var i besiddelse af til brug for artikel 86-sagen mod ICI24. Med samme begrundelse - men den modsatte vej - dømte Førsteinstansretten også til fordel for ICI25. Kommissionen er i færd med at undersøge de nøjagtige følger af Førsteinstansrettens afgørelser, også i forhold til høringskonsulentens nye mandat, der siger, at hvis en virksomhed har en formodning om, at Kommissionen ikke har givet den adgang til alle de dokumenter, den har behov for for at kunne forsvare sig, skal høringskonsulenten undersøge sagen nærmere og tage stilling til, om formodningen har hold i virkeligheden26. B - Samarbejde og konkurrence i et økonomisk miljø, der er præget af hurtige forandringer og globalisering 53. Det nuværende økonomiske miljø er karakteriseret ved en stærk stigning i konkurrencepresset. Adskillige faktorer har bidraget hertil: den fortsatte afkortning af produkternes levetid, den større globalisering af industrien og markederne samt færdiggørelsen af lovgivningsprogrammet for gennemførelsen af det indre marked. Der må tages hensyn til disse økonomiske realiteter i forbindelse med anvendelsen af konkurrencereglerne. Som følge heraf er en økonomisk markedsanalyse af stadig større betydning i konkurrencesager. Kommissionen må tage hensyn til de særlige økonomiske træk ved et særligt marked, når den skal placere en sag i den rette sammenhæng. I et økonomisk miljø, der er præget af dynamiske markeder, innovation og globalisering, er et samarbejde mellem virksomhederne ofte af afgørende betydning, hvis det skal lykkes dem at forblive konkurrencedygtige på markedet gennem forbedring af deres forskning og. udvikling, reduktion af omkostningerne og udvikling af nye produkter. Et sådant samarbejde må dog ikke føre til konkurrencebegrænsende situationer, som er uforenelige med traktatens konkurrenceregler. 1. Anvendelsen af artikel 85 og 86 i telesektoren 1. 1. Strategiske alliancer 54. Den igangværende liberalisering af telesektoren samt den stigende konvergens inden for telekommunikation, informationsteknologi og medier sætter gang i en omfattende kommerciel aktivitet i de centrale sektorer EFT L 152 af 15. 6. 1991. 20. Beretning om Konkurrencepolitikken (1990), nr. 92 og 113. Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. juni 1995 i sag T-30/91, Solvay mod Kommissionen, Sml. 1995, s. 11-1775. Dom afsagt af Retten i Første Instans den 29. juni 1995 i sag T-36/91, Imperial Chemical Sml. 1995, s. 11-1847. Industries plc mod Kommissionen, Kommissionens afgørelse af 12. december 1994 om høringskonsulentens kompetenceområde under Kommissionens behandling af konkurrencesager (EFT L 330 af 21. 12. 1994, s. 67). 21 på informationsmarkedet. Markedsdeltagerne er nu ved at bringe sig selv i stilling til at udnytte de nye muligheder. Dette har ført til, at der er bebudet eller allerede gennemført en bølge af nye alliancer og partnerskaber27. Strategiske alliancer mellem teleselskaber, der er på vej ud på de globale markeder, udgør en af disse typer alliancer (BT/MCI; Atlas- Phoenix). Andre alliancer (konglomeratalliancer) oprettes enten mellem selskaber, som ikke tidligere har været til stede på telemarkedet, men som drager fordel af synergier gennem adgang til markedet - som f. eks. elselskaber eller banker, der har store interne net samt finansielle midler og knowhow - eller mellem sidstnævnte og teleselskaber (Cable & Wireless og Veba; BT-Viag; BT-BNL, Albacom). Der dannes ligeledes store konsortier, som på global basis skal tilbyde mobile satellitteletjenester (Inmarsat-P, Iridium, Globalstar og Odyssey). 55. Anvendelsen af de grundlæggende konkurrenceregler på disse alliancer er blevet en af de største udfordringer for EU's konkurrencepolitik i de seneste år. Kommissionen må sørge for, at den igangværende omstruktureringsproces fører til konkurrencebaserede og vækstorienterede markedsstrukturer. Fællesskabets politik for liberalisering af teleområdet medfører nye tjenester og produkter til konkurrencedygtige priser for forbrugerne, lavere omkostninger for industrien og nye arbejdspladser. Dette ville imidlertid ikke være til stor nytte, hvis nye restriktive aftaler, metoder eller markedsstrukturer fik lov til at udvikle sig og forhindre større konkurrence på de liberaliserede markeder, eller hvis teleselskaberne skulle få lov til at indlade sig på en urimelig adfærd, der tager sigte på at bevare deres stilling. Dette viser, at der er nære indbyrdes forbindelser mellem de forskellige områder af Fællesskabets politik, og at alle konkurrenceinstrumenter må tages i anvendelse på en sammenhængende måde. 56. Joint venturet Concert mellem British Telecommuncations og den amerikanske MCI Corporation var den første store strategiske alliance på teleområdet, som Kommissionen behandlede, og den blev fritaget i henhold til artikel 85, stk. 328. Alliancer, som tager sigte på at tilbyde nye globale tjenester med karakteristika, der allerede kræves af især store selskaber (f. eks. seamlessness, end-to-end, one stop shopping and billing osv. ), vil som helhed forbedre kvaliteten og udbuddet af avancerede teletjenester og vil ligeledes bidrage til at skabe transeuropæiske net, hvilket er et af EF-traktatens mål (artikel 129 B ). Forbrugerne, herunder store multinationale selskaber, men også innovative små og mellemstore virksomheder, kan få fordel af mere avancerede globale tjenester og effektivitetsf remskridt, som forbedrer deres konkurrencestilling både globalt og inden for EU. I det omfang alliancerne tilbyder såvel indenlandske som internationale tjenester, er den nødvendighed, der kræves efter artikel 85, stk. 3, og den mulige udelukkelse af konkurrencen på nationalt plan vigtige elementer i Kommissionens analyse. Vigtige elementer i Kommissionens positive holdning til oprettelsen af Concert var den ægte globale karakter af de pågældende tjenester og det forhold, at der er mulighed for konkurrence på begge moderselskabernes markeder. Der findes en omfattende oversigt over afgørelser og offentliggørelser på dette område i dokumentet Community Competition Policy in the Telecommunications Sector, European Commission, Official Documents, revideret udgave juli 1995 (IV/18571/95). Beslutning af 27. juli 1994, EFT L 223 af 27. 8. 1994, s. 36; 24. beretning om konkurrencepolitikken (1994), punkt 156-160. 22 Atlas-Phoenix 57. Atlas-aftalen, som Kommissionen har undersøgt i løbet af 1995, adskiller sig fra BT-MCI-alliancen på to centrale områder: for det første er den nationale komponent i de tilbudte tjenester langt stærkere end de planlagte globale elementer, og for det andet er parternes hjemmemarkeder (Frankrig og Tyskland) mindre liberaliserede end hjemmemarkederne for BT og MCI (UK og USA). Atlas-transaktionen fører til et joint venture mellem henholdsvis de franske og tyske offentlige teleselskaber, France Telecom (FT) og Deutsche Telekom (DT). Atlas er også medvirkende til DT's og FT's deltagelse i den anden transaktion, benævnt Phoenix, sammen med den amerikanske Sprint Corporation. Atlas sigter mod to særskilte produktmarkeder for tillægstjenester, nemlig markedet for avancerede virksomhedsteletjenester og markedet for standardiserede low-level pakkekoblede datakommunikationstjenester. Den bredere Phoenix-alliance tager sigte på samme markeder for tillægsnettjenester og desuden markedet for traveller-tjenester og markedet for såkaldte carrier's carrier-tjenester. Atlas- og Phoenix-arrangementerne gav anledning til en række bekymringer ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt, navnlig med hensyn til hjemmemarkederne hos EU-partnerne i transaktionerne, hvor FT og DT har lovfæstede og de facto dominerende stillinger med hensyn til en række teletjenester og tilrådighedsstillelse af infrastruktur. Det hævdedes derfor, at konkurrencen kunne fjernes og de positive virkninger af den fremtidige fuldstændige liberalisering bringes i fare. Som reaktion herpå har parterne i alliancerne samt den franske og tyske regering foretaget visse ændringer og forpligtet sig til at behandle disse problemer. De angår den manglende integrering i Atlas af de nationale franske og tyske offentlige koblede datanet, ikke- diskriminerende adgang til disse net og forhindring af kryds subsidiering. Den vigtigste forpligtelse, regeringerne påtog sig, drejede sig imidlertid om, at brugen af alternativ teleinfrastruktur til tilrådighedsstillelse af liberaliserede teletjenester (dvs. ikke grundlæggende taletjenester) vil blive liberaliseret pr. 1. juli 1996. på Uden datakommunikationsområdet også blive bragt i fare eller udelukket i andre medlemsstater som følge af alliancen mellem EU's største teleorganisationer. Den fuldstændige liberalisering, dvs. også omfattende grundlæggende taletjenster og infrastruktur, sker den 1. januar 1998. liberalisering konkurrencen sådan vil en På grundlag heraf anførte Kommissionen, at den - med forbehold af bemærkninger fra tredjeparter - er rede til at se positivt på Atlas- Phoenix-af talerne29. 58. Andre strategiske alliancer af samme type, som Kommissionen er begyndt at undersøge, er Unisource og dens Uniworld-alliance med AT&T. Globale mobile satellitsystemer 59. Kommissionen har iværksat en dybtgående og omfattende undersøgelse af de seneste strategiske alliancer, der er oprettet med henblik på at tilbyde mobile satellitteletjenester på globalt grundlag. Meddelelser i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 (EFT C 337 af 15. 12. 1995, s. 2 og 13). 23 I denne sektor med kun nogle få globale markedsdeltagere er det vigtigt, at konkurrencen sikres i afsætningsleddet på de pågældende markeder, nemlig lokal serviceydelse, distribution og levering af udstyr. Et af de undersøgte systemer, nemlig Inmarsat-P, har allerede fået en positiv tilkendegivelse fra Kommissionen30. 1. 2. Aftaler om adgang og sammenkobling 60. Et vigtigt problem for anvendelsen af EU's konkurrenceret i denne sektor og som helhed for lovgivningen på det fremtidige telekommunikationsmarked og sammenkoblingsaftaler31. Det fremtidige multimediemiljø uden monopol vil nemlig sandsynligvis blive præget af situationer, hvor virksomheder alene eller i fællesskab kontrollerer faciliteter - som f. eks. net, betingede adgangssystemer eller kritiske software interfaces - som kan udgøre en vigtig rute til kunderne. spørgsmålet adgangs- om er Adgangs- og sammenkoblingsaftaler kan i princippet betragtes som konkurrencefremmende, fordi de tager sigte på at udvide det udbud af tjenester, kunderne har adgang til. Disse aftaler kan imidlertid også give anledning til hemmelige aftaler og markedsaf skærmning samt misbrug af dominerende stillinger32. Ikke-diskriminerende adgang til væsentlige faciliteter på rimelige vilkår er af central betydning i denne sammenhæng. Kommissionen planlægger derfor i 1996 at fremlægge et udkast til meddelelse om gennemførelsen af konkurrencereglerne på dette område. 2. Globalisering af markederne ATR/BAe 61. Markedet for regional luftfart er et eksempel på en sektor med en global dimension. De vigtigste producenter er til stede i alle verdensdele. 62. Den 18. august godkendte Kommissionen med en administrativ skrivelse det regionale luf tf arts-joint venture mellem Aérospatiale og Alenia, allerede integreret i ATR, og British Aerospace. Endemålet for projektet er at fusionere parternes regionale luftfartsaktiviteter. Første fase i samarbejdet angår hovedsagelig direkte tjenester til kunderne og fælles gennemførlighedsundersøgelser vedrørende nye fly i denne sektor. Kommissionens godkendelse gælder kun i en begrænset periode frem til den 6. juni 2000, hvorved den får mulighed for at tage situationen op til gennemførlighedsundersøgelserne beslutter sig for ikke at udvikle, producere eller iværksætte programmerne for nye fly og fastholder samarbejdet inden for salg og eftersalgsservice. o v e r v e j e l s e, p a r t e r ne fornyet e f t er hvis 3. Teknologioverførsel 63. At bane vej for en dynamisk udvikling inden for innovation og spredning af ny teknologi i den europæiske industri er et af de Meddelelse i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 17 (EFT C 304 af 15. 11. 1995, s. 6). G7-konklusioner og grønbogen om teleinfrastrukturen. Coudert Bros, Competition aspects of interconnection agreements in the telecommuncations sector, rapport til Europa-Kommissionen, juni 1995. 24 overordnede mål, Kommissionen har sat sig med henblik på at fremme udviklingen inden for det indre marked. I sin hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse understregede Kommissionen da også den vigtige rolle, teknologioverførsler spiller for teknologisk innovation inden for EU, og det bidrag, de kan yde til at styrke virksomhedernes konkurrenceevne. n ye g r u p p e f r i t a g e l s e s f o r o r d n i ng 64. D en teknologioverførselsaftaler33, som der blev fremsat forslag til i 1994, og som blev ændret i 1995 efter høring af de berørte kredse og Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål, har til formål at fremme den økonomiske vækst og konkurrenceevnen ved at forenkle bestemmelserne i de hidtidige to forordninger om licensaftaler34 og samle dem i én og samme retsakt. f or 65. Den nye forordning har således mindsket de hidtidige forskelle mellem patentlicensforordningen og knowhowlicensforordningen, ligesom en række af de klausuler, hvis tilstedeværelse i en licensaftale gjorde det udelukket, at den kunne falde ind under gruppefritagelsen, er blevet fjernet eller overflyttet til indsigelsesproceduren. Desuden er der indføjet nye tilladte aftalebestemmelser ud fra ønsket om i højere grad at tilgodese parternes aftalefrihed. Disse lempelser, som vil komme størsteparten af virksomheder i EU til gode, er imidlertid også ledsaget af en meget klar påmindelse til de virksomheder, som står meget stærkt på deres marked. Forordningen indeholder således bestemmelser om, at Kommissionen kan inddrage gruppefritagelsen, såfremt virksomhederne i kraft af eksklusivlicenser opnår en monopolstilling på et produktmarked og kan lægge hindringer i vejen for andres adgang til markedet. I sin vurdering heraf vil Kommissionen være særlig opmærksom på licenstagere med en markedsandel på over 40%. C - Transport 1. Søtransport 66. Den Europæiske Union er den største handelsblok i verden. Størstedelen af EU's samhandel med resten af verden (og også en stor del af samhandelen inden for EU) foregår til søs. I den sammenhæng spiller linjeskibsfarten en meget væsentlig rolle. Det er derfor vigtigt, at EU råder over den bedst mulige søtransport til den lavest mulige pris. Det er konkurrencepolitikken et godt middel til at sikre. 67. Det må desuden nævnes, at Repræsentanternes Hus i USA netop har vedtaget et lovudkast til en såkaldt "Ocean Shipping Reform Aet", der tager sigte på at få dereguleret linjeskibsfarten og bragt den ind under mere konkurrencefremmende lovrammer, og som nu er til behandling i Senatet. Hvis udkastet bliver vedtaget, vil den amerikanske lovgivning komme til at ligge tættere op ad de europæiske regler. 1. 1. Konsortier inden for linjeskibsfart 68. Den nye gruppefritagelsesforordning for konsortier35 spiller en vigtig rolle i den forbindelse, i og med at den vil tilskynde rederierne til at forbedre og rationalisere deres aktiviteter, således Forordningen blev vedtaget af Kommissionen den 31. januar 1996. Forordning (EØF) nr. 2349/84 af 23. juli 1984 og nr. 556/89 af 30. november 1988. Kommissionens forordning (EF) nr. 870/95 af 20. april 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis mellem linjerederier (konsortier) i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 479/92 (EFT L 89 af 21. 4. 1995, s. 7). 25 at de bliver i stand til at sænke deres omkostninger og fragtrater og samtidig tilbyde en bedre service med hyppigere afgange. Den nye gruppefritagelsesforordning er den anden i rækken inden for linjeskibsfart. Den første var forordning 4056/86 om anvendelse af artikel 85 og 86 inden for søtransport, som allerede indeholdt en gruppefritagelse for linjekonferencer36. 69. Den nye gruppefritagelsesforordning trådte i kraft den 22. april 1995 og vil være gældende i fem år. Linjeskibsf artskonsortier er aftaler mellem to eller flere rederier om etablering af fælles farter via samarbejde på det tekniske, driftsmæssige og/eller kommercielle område, men uden fastsættelse af fragtrater. Gruppefritagelsen omfatter udelukkende international linjeskibsfart til eller fra en eller flere EU-havne og gælder alene for transport af gods, primært i containere. Forordningen finder desuden anvendelse på såvel konsortier, der opererer inden for en linjekonference, som konsortier uden for konferencerne, bortset fra, at den ikke gælder for fælles fastsættelse af fragtrater. Konsortiemedlemmer, der ønsker at fastsætte fælles fragtrater og ikke opfylder betingelserne i forordning 4056/86, må ansøge om individuel fritagelse. Gruppefritagelsen finder anvendelse på følgende aktiviteter: koordinering og/eller fælles fastsættelse af fartplaner og anløbshavne, udveksling, salg eller krydsbefragtning af lastrum eller "slots" på skibe, pooling af skibe og/eller havneanlæg, et eller flere fælles driftskontorer, tilrådighedsstillelse af containere, chassis'er og andet udstyr og/eller udlejning, leasing eller køb af sådant udstyr, brug af et elektronisk dataudvekslingssystem og/eller et fælles dokumentsystem, midlertidige kapacitetsjusteringer37, fælles drift eller brug af havneterminaler og ydelser i tilknytning hertil, deltagelse i en tonnagepool, indtægtspool eller nettoindtjeningspool, fælles udøvelse af stemmerettigheder i linjekonferencer, fælles markedsføringsorganisation og/eller udstedelse af fælles ombord konnossement samt enhver anden aktivitet i tilknytning til de ovenfor nævnte, når den er nødvendig for disse. 70. Kommissionen er af den opfattelse, at konsortier generelt kan være med til at forbedre produktivitet og kvalitet inden for linjeskibsfart i kraft af den rationalisering af medlemsrederiernes aktiviteter, de fører til, og de stordriftsfordele, de åbner mulighed for at opnå med hensyn til brug af skibe og havneterminaler. Transportbrugerne vil normalt få en rimelig andel, af de fordele, konsortierne er forbundet med, forudsat at der består en tilstrækkelig konkurrence i de farter, konsortierne opererer i. For at være omfattet af gruppefritagelsen skal et konsortie i den direkte trafik på de havne, det besejler, have en markedsandel på under 3 0%, hvis det opererer inden for en linjekonference, og på under 3 5%, hvis det opererer uden for en konference. Med hensyn til konsortier med en markedsandel, der overstiger denne grænse, men som ikke overstiger 50% af den direkte trafik, er der i forordningen fastsat en forenklet indsigelsesprocedure. 1. 2. Linjekonferencers fastsættelse af fragtrater for landtransport Forordning 4056/86 af 22. december 1986 (EFT L 378 af 31. 12. 1986, s. 4 ). Dog ikke aftaler om begrænsning af udnyttelsen af den eksisterende kapacitet, hvor konsortiemedlemmer enes om at afstå fra at udnytte en vis procentdel af kapaciteten på de skibe, der sejles med inden for konsortiet, jf. artikel 4 i forordning nr. 870/95 og Kommissionens beslutning af 19. oktober 1994 om Trans-Atlantic Agreement, hvor Kommissionen nedlagde forbud mod en aftale om ikke-udnyttelse af den fulde kapacitet (EFT L 376 af 31. 12. 94, s. 1). 26 71. Den 8. juni 1994 vedtog Kommissionen en rapport38, hvori den redegjorde for, hvordan den har til hensigt at håndhæve konkurrencereglerne inden for linjeskibsfart, og som den forelagde for transportministrene i Rådet. I rapporten fremlægges en analyse af retstilstanden hvad angår de aftaler om fastsættelse af fragtrater, konferencerederierne har indgået for landtransportdelen af de kombinerede transporter, de tilbyder inden for EU. Det fastslås, at denne konferencepraksis er i strid med EU's konkurrenceregler og ikke vil kunne fritages under de nuværende omstændigheder. Kommissionen foreslår dog i rapporten, at der indføres nye retningslinjer,' der stemmer overens med konkurrencereglerne, og som kan fremme en mere effektiv organisation af landtransporten af containere til gavn for transportkunderne. 72. Under drøftelserne af denne rapport i Rådet i november 1994 lovede konkurrencekommissæren, Karel Van Miert, at aflægge beretning til Rådet om gennemførelsen af disse retningslinjer på basis af arbejdet i et vismandsudvalg. Dette udvalg, den såkaldte arbejdsgruppe for kombineret transport, blev nedsat i juli 1995 og skal i begyndelsen af 1996 fremlægge en foreløbig rapport, som skal forelægges Rådet i løbet af første halvår 1996. 73. I 1994 nedlagde Kommissionen i to beslutninger forbud mod aftaler om fastsættelse af priser for landtransport, nemlig i beslutningerne angående TAA (Trans-Atlantic Agreement)39 og FEFC (Far Eastern Freight Conference)40. Den 10. marts 1995 afsagde Førsteinstansretten kendelse om, at TAA-beslutningen skulle suspenderes, i det omfang hvor den indeholdt forbud mod fælles prisfastsættelse for landtransportdelen af intermodale gennemgangstransporter inden for EU41. Denne kendelse blev stadfæstet ved en dom afsagt af EF-Domstolen den 19. juli 199542. I mellemtiden har Kommissionen fået anmeldt en ændret version af TAA, den såkaldte Trans-Atlantic Conference Agreement (TACA). Kommissionen har fremsendt en klagepunktsmeddelelse til TACA-parterne, hvori den redegør for, hvorfor den foreløbig har draget den konklusion, at det er berettiget at ophæve enhver bødeimmunitet for så vidt angår prisfastsættelsen for landtransport, som den nye anmeldelse af TACA måtte have givet anledning til43. En begæring om foreløbige forholdsregler mod Kommissionens forventede afgørelse om ophævelse af bødeimmuniteten blev afvist af Førsteinstansretten44. 2. Luftfart 2. 1. IATA-takstkonsultationer 74. Ved forordning (EØF) nr. 1617/93 af 25. juni 199345 blev artikel 85, stk. 3, erklæret anvendelig på bl. a. konsultationer angående priser på transport af passagerer og fragt i ruteflyvninger mellem EU-lufthavne. Denne fritagelse er dog underlagt en række betingelser, der opregnes i forordningens artikel 4. Den gælder bl. a. kun i det omfang, hvor disse konsultationer resulterer i interlining. SEK(94) 933. Beslutning af 19. oktober 1994 (EFT L 376 af 31. 12. 1994, s. 1 ). Beslutning af 21. december 1994 (EFT L 378 af 31. 12. 1994, s. 17). Sag T-395/94 R, Atlantic Container Line m. fl. mod Kommissionen, Sml. 1995, 11-595. Sag C-149/94 P (R) , Kommissionen mod Atlantic Container Line m. fl. , Sml. 1995, 1-2165. Pressemeddelelse fra Kommissionen, IP/95/646 af 21. 6. 1995. Kendelse afsagt af retspræsidenten for Førsteinstansretten den 22. november 1995, sag Line m. fl. mod Kommissionen (endnu ikke offentliggjort). T-395/94 R II Atlantic Container EFT L 155 af 26. 6. 1993, s. 18. 27 75. Ifølge de oplysninger, Kommissionen har indsamlet i løbet af 1995, ser der generelt ikke ud til at være indgået ret mange interlining-af taler på fragtområdet. Det fremgår desuden, at de priser, selskaberne har fastsat i fællesskab, ligger langt over de sædvanlige priser på markedet, hvilket tyder på, at selskaberne har sat konkurrencen ud af kraft og forhøjet deres priser. Kommissionen finder, at man må overveje en ændring af den ovennævnte forordning, således at den ikke længere kommer til at gælde for takstkonsultationer angående luftfragt. Kommissionen har derfor udsendt en meddelelse46, hvori den opfordrer luftfartsselskaberne og alle andre interesserede til at fremsætte deres synspunkter. Den vil i løbet af 1996 tage stilling til, hvad der bør gøres. 2. 2. Samarbejde mellem luftfartsselskaber 76. Samarbejde mellem luftfartsselskaber kan bidrage til at få gennemført sunde omstruktureringer i den europæiske luftfartssektor, til at højne kvaliteten af det transportudbud, forbrugerne får tilbudt, og til en bedre styring af omkostningerne. Kommissionen har ikke til sinde at lægge hindringer i vejen for sådanne omstruktureringer inden for den europæiske luftfart, men må dog sikre, at de ikke fører unødige konkurrencebegrænsninger med sig og ikke afskærer nytilkomne selskaber fra at kunne tage konkurrencen op på de vigtigste ruter. Det er på denne baggrund, at Kommissionens godkendelse af fusionen mellem Swissair og Sabena og de betingelser, den stillede for sin godkendelse af samarbejdet mellem Lufthansa og SAS, skal ses. Lufthansa/SAS 11. Den generelle samarbejdsaftale mellem Lufthansa og SAS går ud på at etablere et integreret luftfartssystem mellem de to selskaber på basis af langsigtede relationer på det markedsførings- og driftsmæssige område, bl. a. med integrering af deres verdensomspændende net. Det kommercielle samarbejde skal navnlig finde sted på ruterne mellem Skandinavien og Tyskland, hvor parterne har til hensigt at gå sammen i et joint venture. 78. Kommissionen tilkendegav47, at selv om denne aftale indebærer en mærkbar begrænsning af konkurrence på de relevante markeder, specielt på ruterne mellem Skandinavien og Tyskland, fandt den, at den må kunne fritages på visse nærmere betingelser, der tager sigte på at skabe sikkerhed for en tilstrækkelig aktuel og potentiel konkurrence. De betingelser, der blev stillet, drejer sig primært om, at de to selskaber skal fastfryse antallet af deres afgange, at selskaber, der ikke selv har noget bonusprogram, skal have adgang til SAS' og Lufthansas bonusprogrammer, at Lufthansa og SAS på visse nærmere vilkår skal indgå interlining-af taler med nytilkomne selskaber, og at de skal afgive "slots" i bestemte overbelastede lufthavne for at sikre nye selskaber adgang til markedet. Beslutningen om fritagelse blev truffet af Kommissionen den 16. januar. D - De transeuropæiske net og konkurrencereglerne 79. I løbet af 1995 har Kommissionen overvejet sammenhængen mellem EFT C 322 af 2. 12. 1995, S. 15. EFT C 201 af 5. 8. 1995, S. 2. 28 den private finansiering af de transeuropæiske net og anvendelsen af konkurrencereglerne. Disse overvejelser er indarbejdet i den generelle rapport om de transeuropæiske net, som Det Europæiske Råd i Madrid den 15. og 16. december 1995 med tilfredshed har taget til efterretning. I denne rapport har Kommissionen bl. a. udformet nedenstående retningslinjer vedrørende behandlingen af konkurrencespørgsmål og meddelt, at der til hjælp for de projektansvarlige vil blive oprettet en "one-stop help-desk" (fax: 32/2/295. 65. 04), hvor de kan få yderligere oplysninger om disse retningslinjer. 80. Kommissionen har til hensigt at anvende følgende hovedkriterier under behandlingen af de sager, den får forelagt: i) når det selskab, der administrerer infrastrukturen, ønsker at give transportvirksomheder mulighed for at reservere kapacitet lige fra projektets start, er det ønskeligt, at denne mulighed tilbydes alle de fællesskabsvirksomheder, der kunne tænkes at være interesseret; ii) den kapacitet, der reserveres en virksomhed, skal stå i forhold til dennes direkte eller indirekte finansielle engagementer og svare til planlagte operationelle behov inden for en rimelig periode; iii) en ny infrastruktur administreres normalt ikke i fællesskab lige fra ibrugtagningen. En virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder i henhold til bestemmelserne i artikel 3 i direktiv 91/440/EØF må derfor ikke få tildelt den samlede disponible kapacitet. En del af denne kapacitet skal fortsat være tilgængelig, således at andre virksomheder får mulighed for at drive konkurrerende tjenester; iv) de virksomheder, der har fået tildelt brugsrettigheder, kan ikke modsætte sig, at disse rettigheder skal afstås, hvis de ikke udnyttes; v) varigheden af aftaler om reservering af kapacitet må ikke overstige et rimeligt tidsrum, som fastsættes i hvert enkelt tilfælde. Denne liste over kriterier er ikke udtømmende og foregriber ikke Kommissionens endelige stillingtagen, som vil blive vedtaget på baggrund af de særlige træk ved hvert enkelt projekt. 81. Kommissionen vil bestræbe sig på en hurtig behandling af anmeldelser af aftaler i forbindelse med finansieringen af de transeuropæiske net. Den har navnlig til hensigt at træffe en endelig beslutning inden for en frist på højst seks måneder, dog med det forbehold, at parterne skal have taget kontakt med Kommissionens tjenestegrene, inden der træffes endelig afgørelse om aftalerne. Gas Interconnector 82. I hvidbogen om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse påpegede Kommissionen vigtigheden af nye europæiske infrastrukturnet, som kan bidrage til at overvinde opsplitningen af visse markeder i Europa. Den 17. maj 1995 udsendte Kommissionen en administrativ skrivelse med henblik på at godkende en joint venture-aftale mellem ni førende europæiske gasselskaber om bygning og drift af en undersøisk gasforbindelse mellem UK og Belgien, herunder en højtryksgasledning, som vil være den første forbindelse mellem gasmarkederne i UK og på Kontinentet. Eftersom tredjeparter har mulighed for på frit forhandlede betingelser at få adgang til transportkapacitet gennem forbindelsesledningen, og eftersom dette projekt vil skabe muligheder for konkurrence mellem markeder, som hidtil har været forholdsvis isolerede, mente Kommissionen, at de positive konkurrencevirkninger af dette joint venture klart opvejer konkurrencebegrænsningerne. I sin administrative skrivelse sikrede Kommissionen sig også, at aftalerne i praksis fungerer på en sådan måde, at de effektivt kan opfylde et eventuelt behov for kapacitet i den modsatte retning. ft E - Konkurrence og miljø 83. Kommissionen har i 1995 haft lejlighed til at gøre opmærksom på, hvordan den ønsker at anvende konkurrencepolitikken på miljøområdet, navnlig på frivillige aftaler48. 84. I Fællesskabets miljøpolitik indtager "forureneren betaler"- princippet en central plads. Effektiviteten af dette princip afhænger bl. a. af, hvordan den prismekanisme, som skal omsætte de negative miljøvirkninger af en erhvervsaktivitet i omkostninger, fungerer. For at prismekanismen kan spille en korrekt rolle, må virksomhederne internalisere de omkostninger, der er forbundet med miljøbeskyttelse. "Forureneren betaler"-princippet udelukker ikke, at der på visse betingelser kan ydes statsstøtte til miljøbeskyttelse (jf. nedenfor). Metoderne til at opnå en mere miljøvenlig fordeling af ressourcerne består i direkte offentlig regulering, beskatning, såkaldt "frivillige" aftaler og selvregulering. Frivillige aftaler er kontrakter mellem industrien og myndighederne omfattende en række miljømålsætninger, der skal gennemføres af den pågældende sektor ifølge en tidsplan. De frivillige aftaler kan angå såvel målsætningerne som midlerne til at nå dem. Anvendelsen af frivillige aftaler er blevet mere udbredt i de fleste OECD-lande, samtidig med at der har været en tendens til deregulering og færre indgreb fra statens side. I lighed med selvregulering anses frivillige aftaler ofte for at være en løsning, der er mindre bureaukratisk og mere fleksibel end de mere traditionelle fremgangsmåder. Frivillige aftaler eller selvregulering kan imidlertid indeholde konkurrencebegrænsninger som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 1. Kommissionen behandler i øvrigt flere klager herom. 85. I sin analyse af de enkelte sager afvejer Kommissionen konkurrencebegrænsningerne som følge af aftalen og de miljømæssige målsætninger, som denne aftale giver mulighed for at nå, ved at anvende proportionalitetsprincippet i henhold til artikel 85, stk. 3. Miljøforbedring anses bl. a. for at være et element, der bidrager til forbedring af produktionen eller distributionen og til fremme af den økonomiske og tekniske udvikling. Kommissionen har imidlertid til hensigt fortsat at stå fast på princippet om, at de nationale markeder ikke må lukkes for udlandet. Den vil endvidere være meget opmærksom på de problemer, der vedrører tredjeparters adgang til et system, og på de aftaler, som eventuelt medfører, at et produkt udelukkes fra et marked. Kommissionen indtager ligeledes en negativ holdning til en multilateral fastsættelse af takster og priser som følge af en miljøaftale; det vil dog i hver enkelt sag blive undersøgt, om en sådan aftale er nødvendig. Et miljøbeskyttelsesformål synes ikke i sig selv at kunne gøre en prisaftale nødvendig. F - Sekundære produktmarkeder 86. Mange af de klager, Kommissionen har modtaget, angår påstået misbrug af en dominerende stilling på sekundære produktmarkeder som f. eks. reservedele, forbrugsartikler eller vedligeholdelsesservice. Disse produkter anvendes sammen med et primært produkt og skal være Jf. dokumentet om konkurrence og miljø, som GD IV fremlagde på den rundbordskonference om miljø og konkurrence, som OECD's udvalg for konkurrenceret og -politik afholdt i Paris i maj 1995. 30 teknisk kompatible med dette (f. eks. ydre software- eller hardware enheder til en computer). Der findes måske ingen eller kun få erstatningsvarer for disse sekundære produkter bortset fra dele eller tjenester, der leveres af leverandøren af det primære produkt. Dette fører til det spørgsmål, om en ikke-dominerende fabrikant af primære produkter kan være dominerende med hensyn til et forholdsvis lille marked for sekundære produkter, dvs. sekundære produkter, som er forenelige med en vis type primære produkter fra denne leverandør. Dette spørgsmål er meget indviklet. Producenter af primært udstyr hævder, at der ikke kan være tale om dominans inden for sekundære produkter, hvis der mangler dominans på markedet for primære produkter, idet de potentielle købere simpelthen ville holde op med at købe de primære produkter, hvis priserne på dele eller tjenester blev hævet. Denne teori forudsætter en passende reaktion på primærproduktmarkedet som følge af forbrugernes mulighed for at beregne de samlede omkostninger i primærproduktets levetid, herunder alle reservedele, forbrugsartikler, kvalitetsforbedringer, tjenester osv. Den forudsætter endvidere, at der ikke er mulighed for prisdiskriminering mellem potentielt nye kunder og "gamle" bundne kunder, eller at omkostningerne ved at skifte er lave for de sidstnævnte. På den anden side har e l l er k l a g e r e, vedligeholdelsestjenester, på sekundærproduktmarkedet, hvis markedsandelene er høje på dette marked, dvs. denne metode fokuserer kun på de sekundære produkter uden at analysere eventuelle virkninger fra primærproduktmarkedet. f o r b r u g s a r t i k l er dominerende p r o d u c e r er en stilling som Efter Kommissionens mening afspejler ingen af disse fremgangsmåder virkeligheden i tilstrækkelig grad. Kommissionen har altid defineret dominerende stilling som muligheden for i stort omfang at handle uafhængigt af konkurrenter og forbrugere. Der er derfor behov for en dybtgående analyse fra sag til sag. For at vurdere en dominerende stilling i denne sammenhæng vil Kommissionen tage hensyn til alle vigtige faktorer som f. eks. primærproduktets pris og levetid, prisgennemsigtigheden på sekundærprodukter værdi, informationsudgifter og andre af de ovenfor nævnte emner. Den amerikanske højesteret indtog en lignende holdning i Kodak-afgørelsen fra 1992. af primærproduktets sekundærprodukter, for en del priser som Pelikan/Kyocera 87. Kommissionen indtog denne holdning, da den i 1995 afviste klagen fra Pelikan, en tysk producent af farvepatroner til printere, mod Kyocera, en japansk producent af farveprintere indeholdende tonerpatroner til disse printere. Pelikan påstod i sin klage, at Kyocera anvendte en række metoder til at drive Pelikan ud af tonermarkedet og anklagede Kyocera for bl. a. at misbruge sin dominerende stilling på det sekundære marked, selv om Kyocera helt klart ikke var dominerende på primærmarkedet. Bortset fra at der ikke var tegn på en adfærd, der kunne betragtes som misbrug, fandt Kommissionen heller ikke, at Kyocera havde en dominerende stilling på markedet for forbrugsartikler. Dette skyldtes de særlige træk ved primær- og sekundærmarkedet. Køberne var således godt orienteret om prisen på forbrugsartikler og syntes at tage hensyn hertil, når de traf beslutning om køb af en printer. "Samlede omkostninger pr. side" var et af de kriterier, der oftest blev anvendt af kunderne, når de skulle vælge en printer. Dette skyldtes, at livscyklusomkostningerne for forbrugsartikler (hovedsagelig tonerpatroner) udgjorde en meget høj andel af en printers værdi. Hvis prisen for forbrugsartikler til et mærke blev hævet, ville forbrugerne være stærkt tilskyndede til at købe et andet printermærke. Der var desuden ikke tegn på, at der skulle være mulighed for prisdiskrimination mellem "gamle"/bundne og nye kunder. 31 G - Liberale erhverv 88. Den frie bevægelighed for liberale erhverv i Fællesskabet betyder, at visse former for konkurrencebegrænsning på dette område i stadig højere grad kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Der må forventes et stigende antal sager på dette område. Europa- Parlamentet har ved flere lejligheder opfordret Kommissionen til at anvende konkurrencereglerne på de liberale erhverv49. Coapi 89. Den 30. januar traf Kommissionen en beslutning i henhold til artikel 85 om anvendelse af konkurrencereglerne på dette område. Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (Coapi) er den faglige sammenslutning af agenter inden for industriel ejendomsret i Spanien. Den består af alle agenter, der udøver virksomhed i Spanien. Disse agenter rådgiver offentligheden og bistår eller repræsenterer kunderne i retssager vedrørende industrielle ejendomsrettigheder. fastsat obligatoriske mindstegebyrer Kommissionen mente, at det forhold, at der på Coapis generalforsamling var medlemmernes grænseoverskridende tjenesteydelser, er i strid med artikel 85, stk. 1. I overensstemmelse med den nuværende fællesskabsret bekræftede Kommissionen, at de nationale retlige rammer for de liberale erhvervs aftaler eller beslutninger af denne art ikke er relevante for så vidt angår anvendelsen af artikel 85. Selv om de offentlige myndigheder skulle fremme en sådan adfærd eller give en sammenslutning af virksomheder beføjelse til at fastsætte de priser, som medlemmerne skal anvende, falder sammenslutningens udøvelse af denne beføjelse ikke uden for traktatens artikel 85. for H - Subsidiaritet og decentralisering 90. I sin tale til Europa-Parlamentet i anledning af debatten ved indsættelsen af den nye Kommission lagde formanden for Europa- Kommissionen vægt på nødvendigheden af hele tiden at koncentrere sig om de væsentlige sager, idet han sagde, at det ville være bedre med færre, men bedre foranstaltninger. For så vidt angår sager, der falder ind under artikel 85 og 86, anvender Kommissionen dette princip ved at begrænse sine foranstaltninger til de arrangementer, der har en væsentlig indvirkning på konkurrencen, og som kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne mærkbart. I betragtning af det ansvar, der hviler på Kommissionen, som har enebeføjelse til at godkende visse aftaler, søger Kommissionen så vidt muligt at fremme en decentralisering, især i sager, som kan føre til en forbudsbeslutning. 1. De minimis-aftaler 91. Aftaler som kun har ringe indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne eller konkurrencen, falder ikke ind under forbuddet mod konkurrencebegrænsende aftaler i artikel 85, stk. 1. Forbuddet gælder kun de aftaler, der har en mærkbar indvirkning på markedsforholdene. Som følge heraf er det vigtigt, at Kommissionen foretager en grundig analyse af det marked, hvor disse aftaler gælder. Beslutning om 19. beretning om konkurrencepolitikken, punkt 9, iii), og beslutning om 20. beretning om konkurrencepolitikken, punkt 38, og Kommissionens svar herpå i 21. beretning om konkurrencepolitikken, s. 255. 32 Kommissionens meddelelse vedrørende aftaler af ringe betydning indeholder en række kvantitative kriterier, der er retningsgivende for den konkrete betydning af begrebet "mærkbart". Til trods for den seneste forhøjelse af tærsklerne50 vil det formentlig være berettiget at foretage en yderligere revision af de minimis-begrebet. Kommissionen har derfor indledt en intern drøftelse af dette spørgsmål med henblik på at fremlægge nye forslag til høring i løbet af 1996. 2. Decentralisering 92. I sine bestræbelser på først og fremmest at behandle sager med en væsentlig fællesskabsdimension tilskynder Kommissionen ligeledes de enkelte lande til at håndhæve Fællesskabets konkurrencelovgivning. Kommissionen mener, at der normalt ikke er tilstrækkelig fællesskabsinteresse i at undersøge en klage, når sagsøgeren er i stand til at sikre tilstrækkelig beskyttelse af sine rettigheder ved de nationale domstole51. I SACEM-dommene af 24. januar 1995 har Førsteinstansretten specificeret, på hvilke betingelser Kommissionen har ret til at afvise en klage med den begrundelse, at den ikke er af tilstrækkelig betydning for Fællesskabet52. I 1995 kunne en lang række sager henlægges på dette grundlag. 93. Et vigtigt skridt fremad i decentraliseringsbestræbelserne er Kommissionens meddelelse om samarbejdet mellem de nationale domstole og Kommissionen om anvendelse af artikel 85 og 8653. I 1995 har adskillige nationale domstole i Spanien, Frankrig, Tyskland og Belgien henholdt sig til samarbejdsmekanismen i denne meddelelse for at få oplysninger fra Kommissionen om konkurrencespørgsmål. I sin foreløbige kendelse af 12. december 199554 fandt Domstolen, at de samme principper for samarbejde mellem Kommissionen og de nationale domstole gælder på landbrugsområdet, hvor forordning nr. 26 fastsætter, i hvilket omfang Fællesskabets konkurrenceregler gælder. Det er værd at bemærke, at ifølge Domstolens dom kan den nationale domstol under vurderingen tage hensyn til de kriterier, der er fastsat gennem Domstolens retspraksis og Kommissionens praksis, hvilket ikke blot fremgår af de afgørelser, den har truffet, men især også af dens beretninger om konkurrencepolitikken og dens meddelelser. 94. Det er ikke blot de nationale domstole, men også de nationale konkurrencemyndigheder, der skal spille en vigtig rolle, når det gælder om at styrke håndhævelsen af Fællesskabets konkurrencelovgivning, og navnlig når det gælder om at sikre en fair konkurrence uden begrænsninger i EU. I sager, hvor der er tale om en mærkbar økonomisk virkning i en enkelt medlemsstat, er de nationale myndigheder nærmere ved markedet og således bedre i stand til at tage sig af sagen. Meddelelse fra Kommissionen om ajourføring af meddelelsen fra 1986 vedrørende aftaler af ringe betydning (EFT C 368 af 23. 12. 1994). Førsteinstansretten støttede denne praksis for første gang i dommen af 17. september 1992 i sag T-24/90, Automec mod Kommissionen, Sml. 1992-11, s. 2223, præmis 91-94. Sml. 1995-11, s. 147 og sag T-5/93 Tremblay mod Sag T-114/92 BENIM mod Kommissionen, Kommissionen, Sml. 1995-IX, s. 185. Under henvisning til Automec li-dommen anførte Førsteinstansretten, at for at kunne vurdere fællesskabsinteressen skal Kommissionen afveje betydningen af den påståede overtrædelse med hensyn til det fælles markeds funktion, sandsynligheden af, at den er i stand til at konstatere overtrædelsen, og omfanget af de undersøgelsesforanstaltninger, der er nødvendig« for at håndhæve konkurrencereglerne. Det forhold, at en national domstol eller national konkurrencemyndighed allerede behandler en sag vedrørende en aftales eller fremgangsmådes forenelighed med artikel 85 eller 86, er en faktor, som Kommissionen kan tage hensyn til. EFT C 39 af 13. 2. 1993, s. 6. Forenede sager C-319/93, C-40/94 og C-224/94, Dijkstra/Frico Melkunie, de Bie/Campina Melkunie (endnu ikke offentliggjort). Domo, van Roessel/Campj. iu 33 mellem I 1995 har Kommissionen fortsat arbejdet med en meddelelse om samarbejdet nationale Kommissionen konkurrencemyndigheder55. Det fastsættes, at Kommissionen skal informere og høre de nationale myndigheder, når sidstnævnte anvender artikel 85, stk. 1, eller artikel 86 eller nationale konkurrenceregler i sager med en fællesskabsdimension. Medlemsstaterne har allerede fået forelagt et udkast til høring. Der vil følge en yderligere høring af interesserede tredjeparter på grundlag af et udkast til meddelelse, som Kommissionen planlægger at offentliggøre i 1996. og de 95. En decentraliseret håndhævelse må imidlertid ikke føre til, at konkurrenceretten anvendes på flere forskellige måder i EU. Kommissionen tilstræber derfor også ensartethed i substansen og anvendelsen af de nationale konkurrenceregler. Dette sker ikke gennem en formel harmonisering, men gennem en fortsættelse og udvidelse af kontakten og samarbejdet mellem Fællesskabet og de nationale myndigheder. I øjeblikket har ni medlemsstater konkurrenceregler med hensyn til konkurrencebegrænsende aftaler og misbrug af en dominerende stilling, som i høj grad ligner Fællesskabets regler. De fleste af de øvrige lande har overvejet ændringer i den nationale lovgivning, som skal bringe dem i overensstemmelse med fællesskabsretten. Denne "bløde harmoniseringsproces" er en naturlig følge af integrationsprocessen, som medfører et krav om ensartede spilleregler i hele EU. Kommissionens udkast tager udgangspunkt i konklusionerne af en rapport fra en ad hoc- gruppe bestående af repræsentanter for de nationale myndigheder og Kommissionen, som generaldirektørerne for konkurrence godkendte i 1994, jf. 24. beretning om konkurrencepolitikken, 1994, nr. 40-42. 34 I - Statistisk oversigt Graf 1: Nye sager 6001 500 + 400 300 200 + H i ll D Sager indledt på Kommissionens eget initiativ •Klager n Anmeldelser 368 282 100 + 246 266 236 1991 1992 1993 1994 1995 96. I årets løb har Kommissionen registreret 559 nye sager, herunder 368 anmeldelser, 145 klager og 46 sager indledt på Kommissionens eget initiativ. Dette svarer til en stigning på over 42% i forhold til 1994 og overstiger det gennemsnitlige antal indgående sager i de sidste 8 år med over 32%. Næsten halvdelen af stigningen i antallet af nye sager (78 sager) skyldes overførsel af løbende sager fra EFTA-tilsynsmyndigheden efter Sveriges, Finlands og Østrigs tiltrædelse af EU. 35 Graf 2: Behandlede sager 1200 1000 800 + 600 400 + 200 + 1991 1992 1993 1994 1995 I Formelle beslutninger I Uformel procedure u f o r m el I å r e ts en l øb a f s l u t t e de Kommissionen i a lt 433 s a g e r, h e r af 419 9 7. v ed om f o r e n e l i g h ed e l l er u f o r e n e l i g h e d, a f v i s n i ng af k l a g en og a d m i n i s t r a t iv a f s l u t n i ng af sagen5 6) og 14 v ed f o r m e l le b e s l u t n i n g e r. f a l dt a n t a l l et af a f s l u t t e de s a g er med 23,4% i f o r h o ld a d m i n i s t r a t i ve s k r i v e l s er p r o c e d u re t il 1994. I 1995 ( i n k l. Sager afsluttet, fordi aftalerne ikke længere er i kraft, virkningen var alt for lille til at berettige en yderligere undersøgelse, fordi klagerne var blevet draget i tvivl eller trukket tilbage, eller fordi undersøgelserne endnu ikke havde vist tegn på konkurrencebegrænsende praksis. 36 Graf 3: Udviklingen i antallet af sager 2287 2500 2000 + 1500 + 1000 + 835 1178 748 558 559 500 388 jr 399 1 1992 1991 404 392 II 1994 1993 433 1995 I Nye sager 3 Afsluttede sager Uafslluttede sager 98. Det samlede nettoresultat i 1995 viser for første gang siden 1988 en stigning i antallet af uafsluttede sager ved årets udgang. Denne stigning er imidlertid forholdsvis beskeden, idet den bl. a. er under 12% og under 5%, hvis antallet af yderligere sager fra de nye medlemsstater lades ude af betragtning. Det faktiske antal sager er stadig betydelig lavere end de mere end 3 000 løbende sager ved udgangen af 1980'erne, og svarer stort set til antallet af sager, der er under behandling. Kommissionen har imidlertid stadig håb om at kunne reducere det eksisterende antal sager yderligere, navnlig ved at forbedre effektiviteten af procedurerne yderligere og ved at fremme en decentraliseret anvendelse af konkurrencereglerne, når det er hensigtsmæssigt. 37 II - Statsmonopoler og monopolrettigheder: artikel 37 og 90 A - Indledning Tjenesteydelser af økonomisk almen interesse centralt placeret i Kommissionens 1. liberaliseringspolitik 99. Kommissionen har fortsat sin liberaliseringspolitik og åbnet visse sektorer, der traditionelt har haft monopol, for konkurrence; det gælder f. eks. telekommunikations-, energi-, post- og transportområdet. Da disse sektorer er af afgørende betydning for den enkelte forbruger og for konkurrencen, væksten og jobskabelsen i de europæiske økonomier, vil den effektivitetsforbedring, der følger af en vis konkurrence, generelt få positive virkninger for medlemsstaterne. Man vil ikke kunne tale om et egentligt indre marked, så længe disse væsentlige sektorer fortsat er organiseret ud fra rent nationale principper og med monopolistiske strukturer. Disse sektorers betydning for vores samfund og deres særlige karakteristika, som f. eks. netbaseret organisation, har hidtil fået medlemsstaternes offentlige myndigheder til at indrømme særlige eller eksklusive rettigheder eller andre konkurrencebegrænsende rettigheder til offentlige og private markedsdeltagere mod at disse udfører opgaver af almen økonomisk interesse, som levering af universelle tjenesteydelser til samtlige borgere på bestemte betingelser og til rimelige priser. Kommissionen har altid erkendt det berettigede i disse opgaver af almen økonomisk interesse, men den mener, at de midler, der traditionelt har været anvendt i den henseende, ikke længere altid er begrundede, især i lyset af den teknologiske udvikling og brugernes nye behov, men også netop på grund af integrationen af de europæiske økonomier. Dette gælder især i informationssamfundet, der i de kommende år vil være vækstfremmende og føre til nye jobs og tjenesteydelser. I lyset af denne nye situation er det nødvendigt at undersøge, hvordan man bedst kan sikre offentlige kvalitetstjenester til borgerne. Kommissionen mener, at indførelse af konkurrence i mange tilfælde vil kunne forbedre tjenesternes kvalitet, fremme innovation og være jobskabende samt føre til faldende priser til forbrugernes fordel. Fjernelsen af hindringer for fri konkurrence er imidlertid kun et aspekt af Kommissionens liberaliseringspolitik. På den ene side vil det ofte nødvendigt at indføre nye retlige rammer for at sikre varetagelse af det almene tjenesteudbud i en situation med fri konkurrence. I de tilfælde, hvor det viser sig at være nødvendigt med visse konkurrencebegrænsende foranstaltninger for at sikre opretholdelse af det almene tjenesteudbud, anerkender Kommissionen på den anden side det berettigede i sådanne restriktioner i forhold til fællesskabsretten (herunder også statsstøtte). Kommissionen mener således, at udviklingen af konkurrencepolitikken fuldt ud er kompatibel med den offentlige sektor. Det skal endvidere understreges, at liberalisering af en sektor er noget andet end privatisering af de offentlige virksomheder, der er aktive i den pågældende sektor. Liberalisering kan i nogle tilfælde være en følge af fællesskabsbestemmelserne, men traktatens bestemmelser forholder sig neutralt til, om der er tale om offentligt eller privatejede virksomheder. 38 2. Direktiver efter EF-traktatens artikel 90, stk. 3, 100. For at gennemføre målsætningerne om liberalisering, giver EF- traktatens artikel 90, stk. 3, Kommissionen mulighed for at meddele medlemsstaterne beslutninger eller direktiver. Sidstnævnte mulighed giver nu og da anledning til kritik fra visse parters side. Selv om artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen mulighed for at udstede direktiver, har EF-Domstolen præciseret, at artiklen kun giver Kommissionen mulighed for at indføre generelle regler, der præciserer de forpligtelser, som allerede er pålagt medlemsstaterne i medfør af traktaten hvad angår offentlige virksomheder og virksomheder, der er tillagt særlige eller eksklusive rettigheder, eller træffe de nødvendige forebyggende foranstaltninger for at kunne udøve sin kontrolfunktion. Den begrænsede kompetence, som artikel 90, stk. 3, tillægger Kommissionen, er derfor forskellig fra og mere specifik end de beføjelser, der tillægges Europa-Parlamentet og Rådet eller Rådet alene med henblik på vedtagelse af direktiver. Kommissionen kan ikke pålægge medlemsstaterne nye forpligtelser, men blot fastlægge de konkrete forpligtelser, der gælder for alle medlemsstaterne i medfør af traktaten. Omfanget af Kommissionens forpligtelser og beføjelser afhænger derfor af rækkevidden af de regler, hvis overholdelse den skal sikre. Kommissionen har altid anvendt dette instrument med forsigtighed. Direktiverne efter artikel 90, stk. 3, er kun blevet anvendt i tilfælde, hvor en række krænkelser af EF-traktatens grundlæggende regler række overtrædelsesprocedurer og for at sikre et minimum af retssikkerhed for markedsdeltagerne". Disse foranstaltninger er normalt blevet truffet på initiativ af Rådet og Parlamentet. nødvendigt gjorde undgå det for at en Kommissionen har altid lagt stor vægt på nødvendigheden af at anvende dette instrument inden for rammerne af en gennemsigtig procedure med udgangspunkt i en så bred dialog som mulig med Unionens øvrige institutioner, medlemsstaterne og de berørte kredse. Normalt fremlægges denne fremgangsmåde i den forberedende fase ved at Kommissionen offentliggør grønbøger eller diskussionsoplæg for at sætte en debat i gang i forbindelse med en offentlig høring. Med udgangspunkt i resultatet af disse høringer, analyser udarbejdet af eksperter og oplysninger indsamlet af Kommissionen, vedtager Kommissionen ved førstebehandlingen et direktivforslag, der fremsendes til udtalelse hoe Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og medlemsstaterne. Forslaget offentliggøres ligeledes i De Europæiske Fællesskabers Tidende for at give interesserede mulighed for at fremsætte kommentarer. Forud for Kommissionens endelige vedtagelse af et direktiv efter artikçl 90, stk. 3, går altid en omhyggelig gennemgang af de indkomne kommentarer, herunder eventuelle bemærkninger fra Europa-Parlamentet, Kommissionens direktiv 8G/723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder (EFT L 195 af 29. 7. 1980, s. 35), ændret ved Kommissionens direktiv 85/413/EØF af 24. juli 1985 (EFT L 229 af 28. 8. 1985, s. 20) og Kommissionens direktiv 93/84/EØF af 30. september 1993 (EFT I. 254 af 12. 10. 1993, s. IS); Kommissionens direktiv 88/301/EØF af lfc'. maj 1988 om konkurrence på teleterminalmarkederne (EFT !. 131 af 27,5,1988» z, 73); Kommisaione»:. ^ direktiv 30/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester (EFT L 192 ar 24. 7. 13*0, s. 10), ændret ved Kommissionens direktiv 94/46/BF af 13. oktober l>?Si on satellitkommunikation (EFT L 268 af IS'. 10. 1394, s. 15) og Kommissionens direktiv *>/*. "," af 18. oktober 1995 om afskaffelse af begrænsninger i brugen af kabel. -tv-aet til levering af allerede liberaliserede teletjenester (EFT L 256 tf ;iî. JC. J?ï5, a,. ,* ': ) 39 medlemsstaterne, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. Diskussionsprocessen i 1995 om direktiverne om kabel-tv-net, mobilkommunikation og fuldstændig liberalisering af teletjenester er gode eksempler på denne fremgangsmåde. 3. Andre instrumenter til Kommissionens rådighed 101. Artikel 90, stk. 3, giver også Kommissionen mulighed for at vedtage individuelle beslutninger. Der er tale om en sporadisk anvendelse af fællesskabsretten i konkrete sager, der helt svarer til Kommissionens beslutninger på andre områder (statsstøtte). Disse beslutninger er ligeledes underkastet EF-Domstolens kontrol hvad angår deres lovmæssighed. For at øge retssikkerheden og gennemsigtigheden finder Kommissionen det i nogle tilfælde nødvendigt at forklare de kriterier, den har til hensigt at lægge til grund ved udøvelsen af sin kontrol med medlemsstaternes og en given sektors overholdelse af fællesskabsretten. Udkastet til meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne på postsektoren, der blev offentliggjort i 1995, er et eksempel på den slags initiativer. B - Telekommunikation 1. Generelle foranstaltninger 102. Kommissionen har med Rådets og Europa-Parlamentets støtte fortsat sine af teleinfrastrukturerne. liberaliseringen bestræbelser fremme på at Den 25. januar 1995 vedtog Kommissionen anden del af grønbogen om liberaliseringen af teleinfrastrukturen. I grønbogen gennemgås de lovgivningsmæssige betingelser, der skal være opfyldt for at sikre liberalisering af telesektoren inden for den af Rådet fastsatte tidsfrist58. Efter en bred høring om grønbogen vedtog Kommissionen den 3. maj 1995 en meddelelse om høringen59, der indeholder en sammenfatning af resultaterne af høringen og en liste over de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre fuld liberalisering og indførelse af en entydig retlig ramme. Det drejer sig om: fastsættelse af datoen 1. januar 1998 som frist for fjernelse af alle eksklusive og særlige rettigheder inden for både offentlig taletelefoni og tilrådighedsstillelse af offentlige net via direktiver udstedt efter artikel 90 i EU's konkurrencelovgivning; finansiering af det almene tjenesteudbud og afklaring af sammenkobling af adgangsbetingelser ved yderligere udvikling af lovgivningen om tilrådighedsstillelse af åbne netværk yderligere udvikling af lovgivningen på nationalt og europæisk niveau, herunder drøftelser om det fremtidige samspil mellem medlemsstaternes og EU's lovgivning i denne sektor. Der er i årets løb i den henseende blevet drøftet og/eller vedtaget tre direktivforslag efter artikel 90, stk. 3. Rådets resolution af 22. december 1994 om principper og tidsplan for liberalisering af teleinfrastrukturerne (EFT C 379 af 31. 12. 1994, s. 4 ). KOM(95) 158. 40 2. Direktivet om liberalisering af kabel-tv 103. Den 18. oktober vedtog Kommissionen et direktiv om brugen af kabel-tv-net til levering af allerede liberaliserede teletjenester60. Forslaget blev offentliggjort den 21. december 1994 med henblik på offentlig høring61. Selv om traktaten ikke udtrykkeligt pålægger Kommissionen forpligtelser, har den forsøgt at anvende en gennemsigtig og åben procedure i forbindelse med udstedelse af direktiver efter artikel 90, stk. 3. Der indkom over fyrre skriftlige kommentarer, som alle gav udtryk for støtte til Kommissionens udkast. I direktivet foreskrives en afskaffelse af begrænsninger i brugen af transmissionskapacitet via kabel-tv-net for alle teletjenester, med undtagelse af taletelefoni til offentligheden, fra den 1. januar 1996, og det sikres, at kabel-tv-net får mulighed for (i) sammenkobling med det nationale offentlige telenet og (ii) direkte indbyrdes sammenkobling. Det foreskrives ligeledes i direktivet, at medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger for at sikre regnskabsmæssig gennemsigtighed og separat regnskabsføring for de to forretningsaktiviteter, når omsætningen på markedet for teletjenester overstiger 50 mio. ECU. Direktivet er et første skridt mod liberalisering af infrastrukturerne, der vil blive gennemført med direktivet om fuld liberalisering. Dette skridt vil ligeledes gøre den faktiske tilrådighedsstillelse fra den 1. januar 1996 af allerede liberaliserede tjenester nemmere. 3. Direktivet om liberalisering af mobiltelefoni 104. Det andet direktiv vedrører liberalisering af mobil- og personkommunikation. Den 1. august 1995 offentliggjorde Kommissionen et udkast med henblik på offentlig høring62 med en frist på to måneder til at fremsætte kommentarer. Det blev ligeledes fremsendt til Rådet, Europa-Parlamentet, og Økonomiske Regionsudvalget. Kommentarerne var stort set alle positive hvad angår udkastets formulering. Sociale Udvalg Det og På Kommissionens møde den 20. december 1995 blev der nået principiel enighed om dette direktiv efter artikel 90, stk. 3. Kommissionen vedtog formelt direktivet den 16. januar 199663. Kommissionens målsætning er at sikre rimelige konkurrencevilkår både for tildeling af licens til operatørerne og for forvaltningen af mobiltelefoninet i Den Europæiske Union. Dette skal fremme nye operatørers adgang til markedet og lette sammenkoblingen af nationale net. For at nå dette mål stilles der i direktivet krav om, at medlemsstaterne afskaffer alle eksklusive og særlige rettigheder inden for mobilkommunikation og i stedet, hvis en sådan procedure ikke allerede findes, indfører en særlig procedure for licenstildeling. Endvidere foreskrives det i direktivet, at medlemsstaterne skal give nye operatører på markedet for mobilkommunikation mulighed for at udbyde deres tjenester via deres egen infrastruktur eller via såkaldt alternativ infrastruktur. Dette er helt afgørende for at sikre konkurrence, da det - som Kommissionen bemærkede i sin meddelelse om Kommissionens direktiv 95/51/EF af 18. oktober 1995 om ændring af direktiv 90/388/EØF med hensyn til afskaffelse af begrænsninger i brugen af kabel-tv-net til levering af allerede liberaliserede teletjenester (EFT L 256 af 26. 10. 95, s. 49). 24. beretning om konkurrencepolitikken (1994), punkt 220. Udkast til Kommissionens direktiv om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommunikaton, EFT C 197 af 1. 8. 1995, s. 5. Kommissionens direktiv 96/2/EF af 16. januar 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår mobil- og personkommunikation, EFT L 20 af 26. 1. 96, s. 59. 41 1992-rapporten om situationen i teletjenestesektoren64 - forholder sig således, at høje takster og manglende adgang til den basale infrastruktur, via hvilken de liberaliserede tjenester fremføres eller leveres til tredjemand, har forsinket en generel udvikling af disse tjenester. De medlemsstater, der imidlertid har mindre udbyggede net (Spanien, Grækenland, Irland og Portugal) kan - hvis de ønsker det, få en yderligere gennemførelsesfrist på indtil fem år. Luxembourg kan på grund af sit meget lille net indrømmes en overgangsperiode på indtil to år. Den retlige begrundelse for at afskaffe de særlige eller eksklusive rettigheder er i henhold til dette direktiv, at de i henhold til artikel 59 udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser. Direktivet er endvidere baseret på artikel 86, idet det i betragtning 10 hedder: eksklusive nugældende "De for mobilkommunikation er generelt blevet tildelt virksomheder, der i forvejen har en dominerende stilling i kraft af deres etablering af de jordbaserede net, eller et af deres datterselskaber. I denne situation har sådanne rettigheder den virkning, at de udvider og dermed styrker disse virksomheders dominerende stilling, hvilket ifølge Domstolens retspraksis udgør et misbrug af en dominerende stilling i strid med artikel 90. " rettigheder inden 4. Direktivet om fuld liberalisering 105. I resolution af 22. december 1994 bekræftede Ministerrådet, at datoen for liberalisering af teleinfrastrukturerne og offentlig taletelefoni skal være den 1. januar 1998, dog således at visse medlemsstater kan få overgangsordninger (f. eks. Grækenland, Spanien, Portugal, Irland indtil fem år; Luxembourg indtil to år). Kommissionen reagerede ved at foreslå to foranstaltninger, nemlig et direktiv efter artikel 90, stk. 3, om liberalisering af markedet for teletjenester og et forslag til Rådets og Europa-Parlamentets direktiv baseret på EF- traktatens artikel 100 A om harmonisering af reglerne for sammenkobling. Disse foranstaltninger viser nødvendigheden af, at konkurrencepolitikken udvikles i et nært samspil med de mere generelle aspekter af EU's telekommunikationspolitik. 106. Direktivet efter artikel 90, stk. 3, blev offentliggjort med henblik på kommentarer den 10. oktober 1995 og foreskriver liberalisering af alle teletjenester, herunder taletelefoni, pr. 1. januar 1998, med overgangsordninger for visse medlemsstater. Begrænsninger på anvendelsen af alternative infrastrukturer skal afskaffes i 1996 (med undtagelse af taletelefoni til offentligheden, der liberaliseres i 1998) , og betingelserne og reglerne for godkendelse af sammenkobling skal ligge fast i 1997. Direktivet indeholder ligeledes de principper, der skal ligge til grund for godkendelse af nye operatører på markedet for taletelefoni og teleinfrastruktur. Disse principper sikrer, at der indføres konkurrence i disse sektorer og opstiller de forholdsregler, som skal træffes for at sikre et alment tjenesteudbud i medlemsstaterne. Direktivet foreskriver ligeledes, at medlemsstaterne skal offentliggøre godkendelsesbetingelserne og - proceduren samt betingelserne for sammenkobling. Medlemsstater med mindre udbyggede eller små net kan ligeledes i henhold til dette direktiv indrømmes undtagelser på henholdsvis fem og to år. Meddelelse af 21. oktober 1992 om 1992-rapporten om situationen i teletjenestesektoren (SEK(92) 1048). 42 107. Kommissionen har samtidig med arbejdet med at indføre de nævnte reguleringsmæssige rammer fortsat sine bestræbelser på at sikre fuld gennemførelse af de eksisterende direktiver på teleområdet, herunder især tjenestedirektivet65. Den 4. april offentliggjorde Kommissionen en meddelelse66 om status over og gennemførelse af direktivet, der bekræftede, at Kommissionen har til hensigt at løse de problemer, der nævnes i meddelelsen. 5. Overtrædelsesprocedurer efter artikel 90, stk. 3 108. Kommissionen kan ud over direktiver efter artikel 90, stk. 3, der finder generel anvendelse, også træffe beslutninger vedrørende medlemsstaterne i individuelle sager. Kommissionen har meddelt, at det er dens hensigt at træffe sådanne beslutninger i tilfælde af forskelsbehandling af den anden mobiltelefonoperatør i medlemsstaterne. De statslige operatører har allerede store fordele i forhold til nye operatører, som f. eks. det universelle telefonnet, dominerende stilling på markedet og en etableret mobilbrugerbase (ofte er tilladelsen til at udbyde mobiltjenester givet uden en egentlig udvælgelsesprocedure). Kommissionen har derfor været omhyggelig med at sikre, at den anden operatør får en fair behandling i medlemsstaterne. Kommissionen har især været betænkelig ved en auktionsprocedure, som en række medlemsstater har inkluderet i kriterierne for udvælgelse af den anden operatør. En sådan procedure, der blev omtalt kritisk i grønbogen om mobil- og personkommunikation fra 199467, betyder, at den anden licens ikke tildeles udelukkende på basis af de kvalitative faktorer, men også på basis af et tilbud om betaling af et engangsbeløb af en vis størrelse. Omnitel Pronto Italia 109. Den 4. oktober traf Kommissionen en formel beslutning i henhold til artikel 90, stk. 368, i forbindelse med Italiens forskelsbehandling af Omnitel Pronto Italia til fordel for Telecom Italia Mobile (den statslige operatør). Forskelsbehandlingen, der styrker Telecom Italia Mobile's dominerende stilling, indebar, at Omnitel Pronto Italia skulle betale et engangsbeløb for en GSM-licens, uden at der blev krævet et lignende beløb fra Telecom Italia, og uden at Omnitel på anden måde blev kompenseret ved en reguleringsmæssig lempelse. Kommissionen kræver derfor i beslutningen, at den italienske regering enten kræver en lignende betaling fra Telecom Italia eller træffer kompenserende trufne økonomiske foranstaltninger må ikke ødelægge den konkurrence, som er indført med godkendelsen af den anden GSM-operatør. foranstaltninger. endeligt således De GSM-radiotelefonitjenester i de øvrige medlemsstater 110. Kommissionen har ligeledes truffet forholdsregler mod en række andre lande (herunder Belgien, Spanien og Irland) for at sikre fair vilkår for den anden GSM-operatør. F. eks. har Belgien først efter drøftelser med Kommissionen, påtaget sig at pålægge Belgacom (den Kommissionens direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester (EFT L 192, 24. 7. 1990, s. 10). I henhold til tjenestedirektivet skal alle særlige og eksklusive rettigheder, som medlemsstaterne har indrømmet for tilrådighedsstillelse af teletjenester, bortset fra taletelefoni, afskaffes; det er en af hovedhjørnestenene i EU's lovgivning om liberalisering af det europæiske marked for teletjenester. Kommissionens meddelelse af 4. april 1995 til Europa-Parlamentet og Rådet om status over og gennemførelse af direktiv 90/388/EØF om liberalisering af markedet for teletjenester (EFT C 275 af 20. 10. 1995, S. 2). Udvikling af et personkommunikationsmiljø: grønbog om en fælles strategi for mobil- og personkommunikation i Den Europæiske Union, KOM(94) 145. EFT L 280 af 23. 11. 1995, S. 49-57. 43 statslige operatør) samme gebyr for sin nuværende GSM-licens, som det gebyr den anden GSM-udbyder, Mobistar, skal betale. Kommissionen overvåger fortsat driftsbetingelserne for den anden operatør i medlemsstaterne. Vebacom 111. Kommissionen har ligeledes truffet foranstaltninger efter artikel 90 på andre områder inden for telekommunikation. I april modtog Kommissionen en klage i henhold til artikel 90 fra Vebacom, et datterselskab på teleområdet af VEBA AG, der er et holdingselskab inden for offentlige tjenester. Vebacom havde flere gange forgæves forsøgt at få licens til et bredbåndstelenet baseret på SDH-teknologien (Synchronous Digital Hierarchy) , der ville muliggøre overførsel af data mellem 36 forskellige sendesteder for det tyske offentlige tv-selskab ARD. Kommissionen mente i første omgang, at klagen var berettiget, bl. a. fordi Vebacom vil udbyde en tjeneste, der er baseret på en ny teknologi (SDH), som Deutsche Telekom AG, der har monopol på infrastrukturen i Tyskland, ikke udbyder. Efter uformelle drøftelser og med telekommunikationsministerium i at meddele licens for oprettelse og drift af et alternativt telenet. Kommissionen indvilgede post- tyske det C - Energi 112. De ændrede direktivforslag om fælles regler for det indre marked for elektricitet og naturgas, som Kommissionen fremlagde den 7. december 1993, er fortsat blevet behandlet i Rådet. 113. I 1995 har det imidlertid ikke været muligt at nå væsentlige fremskridt i liberaliseringen af det fælles marked for elektricitet og naturgas, der fortsat - med få undtagelser - er karakteriseret af eksklusive rettigheder eller monopoler. Ministerrådet kunne ikke på sit møde den 20. december nå til enighed om en fælles holdning med hensyn til direktivforslaget om fælles regler for det indre marked for elektricitet, selv om det spanske formandskab kunne konkludere, at forhandlingerne var på det afsluttende stadium, og at det skulle være muligt at træffe en beslutning i begyndelsen af 1996. 114. I begyndelsen af 1995 undersøgte Kommissionen på Rådets foranledning mulighederne for, at tredjepartsadgang (forbrugere og producenter forhandler om adgang til nettet med operatøren) og eneaftagerordningen (én enhed i et system, der er ansvarligt for alt, der vedrører køb, salg og offentlige tjenesteydelser) kan bestå samtidig. I arbejdsdokumentet om det indre marked for elektricitet69 konkluderede Kommissionen, at den oprindelige eneaftagermodel er uforenelig med traktaten og ikke vil kunne give samme økonomiske resultat og heller ikke gensidighed mellem de to systemer. Kommissionen foreslog også en række ændringer til eneaftagermodellen, der skulle kunne muliggøre de to systemers sameksistens. Ændringerne til eneaftagermodellen vedrører omfanget af forbrugervalg for alle de omhandlede forbrugere, muligheden for import og eksport på objektive betingelser, foranstaltninger for at sikre gennemsigtighed og undgå konkurrenceforvridning, garantier for loyal konkurrence hvad angår produktion og adgang for uafhængige producenter samt muligheden for at bygge direkte linjer. På mødet i juni godkendte Rådet i princippet Kommissionens holdning og konkluderede, at de to modeller kun kan bestå samtidig, hvis eneaftagermodellen ændres. Det var imidlertid svært at nå til enighed om de ændringer, Kommissionen havde foreslået. SEK(95) 464 af 22. 3. 1995. 44 115. Det spanske formandskab forelagde i juli en kompromistekst, der indeholdt alle de elementer, der var opnået politisk enighed om i tidligere rådskonklusioner, samt konklusionerne fra Kommissionens arbejdsdokument, og forsøgte at løse de stadig uløste problemer. I kompromisteksten og det, eneaftagerordningen består samtidig, dog således at sidstnævnte er ændret for at tage højde for de mange krav om ændringer. Denne kompromistekst blev indgående drøftet i hele det andet halvår af 1995. tredjepartsadgang accepteres at 116. De to centrale områder, der fortsat er uløste, vedrører omfanget af liberaliseringen, der kræver en definition af relevante kunder, samt spørgsmålet om, hvorvidt distributører skal indgå i kategorien relevante kunder, der frit kan indgå kontrakt med de mest effektive producenter. Endvidere frygter nogle medlemsstater, at den foreslåede løsning for forpligtelser til at levere almene tjenester kan misbruges på en konkurrenceforvridende måde. 117. Kommissionen beklager, at det endnu ikke har været muligt at nå til enighed om direktivforslaget, især da der er tale om et meget vigtigt område. En manglende liberalisering i energisektoren er, således som det blev fastslået i Ciampi-rapporten70, ved at få meget negative følger for den europæiske økonomis konkurrenceevne. D - Posttjenester 118. Kommissionen vedtog den 26. juli en række foranstaltninger i form af et forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles regler for udvikling af posttjenester og et udkast til meddelelse fra Kommissionen om anvendelsen af konkurrencereglerne på postsektoren. Formålet med disse foranstaltninger er at sikre, at der leveres en universel posttjeneste, og at markedet for posttjenester i højere grad liberaliseres. Det foreskrives i direktivforslaget71, der er baseret på EF-traktatens artikel 100 A, at der skal sikres levering af en universel posttjeneste af høj kvalitet til alle brugerne, til en overkommelig pris, og uanset hvor de befinder sig i Unionen, herunder også i fjerntliggende områder og i randområder. For at sikre økonomisk bæredygtige vilkår for den universelle posttjeneste fastsætter forslaget harmoniserede kriterier for de tjenester, der kan forbeholdes leverandørerne af posttjenesten. Således kan medlemsstaternes indenlandske brevforsendelser under 350 g og til en takst på op til 5 gange grundtaksten (normalt et brev på 20 g) samt direct mail og "indgående udenlandsk post" indtil den 31. december 2000 fortsat være blandt de monopoliserede tjenester (dog således at direct mail senest den 30. juni 1999 skal tages op til fornyet vurdering). Det foreskrives ligeledes i forslaget, at medlemsstaterne skal fastsætte takster for den universelle posttjeneste, således at de er overkommelige og omkostningsbaserede, ligesom de skal fastsætte kvalitetsstandarder for den nationale posttjeneste, der er forenelige med Fællesskabets standarder. Udkastet til meddelelse72, der vil indgå i en offentlig høring, supplerer direktivforslaget. Kommissionen fremlægger de retningslinjer, den agter at følge ved anvendelsen af traktatens konkurrenceregler på postsektoren med det formål at fremme en gradvis og kontrolleret Jf. note 2 ovenfor. Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles regler for udvikling af Fællesskabets posttjenester og forbedring af kvaliteten af disse tjenester (EFT C 322 af 2. 12. 1995, s. 22). Udkast til meddelelse fra Kommissionen om anvendelse af konkurrencereglerne på postsektoren og navnlig på vurderingen af visse statslige foranstaltninger i relation til posttjenesterne (EFT C 322 af 2. 12. 1995, s. 3). 45 liberalisering af posttjenesterne. Kommissionen fastlægger endvidere den fremgangsmåde, den agter at benytte ved vurderingen af, om statslige foranstaltninger, der begrænser den frie udveksling af posttjenester eller den frie konkurrence på markedet for posttjenester, er forenelige med traktatens konkurrenceregler. Kommissionen behandler desuden spørgsmål om ikke-diskriminerende adgang til postnettet, krydssubsidiering, de reguleringsmæssige garantier, der er nødvendige for at sikre loyal konkurrence og anvendelse af statsstøttereglerne på denne sektor. E - Transport 1. Lufthavne 119. Kommissionen fortsætter sine bestræbelser på at sikre, at liberaliseringen af flytrafikken i Den Europæiske Union ikke bringes i fare af konkurrenceforvridende praksis i lufthavnene. Kommissionen har således fortsat undersøgt en række klager og truffet beslutninger, der har til formål at sikre en bedre konkurrence i visse større lufthavne i Den Europæiske Union. 1. 1. Landingsafgift Bruxelles-National lufthavnen 120. Kommissionen har vedtaget en beslutning73 i henhold til artikel 90, stk. 3, angående den rabatordning for landingsafgifter, der er indført ved kongelig anordning af 22. december 1989 for Bruxelles- National lufthavnen. British Midland, det flyselskab der har indbragt klagen, gjorde gældende, at denne ordning gjorde det muligt for flyselskabet Sabena, der er selskabets største konkurrent på ruten Bruxelles-London, at opnå en rabat på op til 18% af sine landingsafgifter, mens intet andet selskab kan opnå rabat. Efter gennemgang af klagen vurderede Kommissionen, at ordningen udgjorde en statslig foranstaltning efter artikel 90, stk. 1, sammenholdt med artikel 86, idet den indebar, at der over for flyselskaberne gælder ulige vilkår for de samme ydelser i forbindelse med flys landing og start, hvorfor foranstaltningen er konkurrenceforvridende. Kommissionen anførte, at en sådan ordning kun kan for tilsvarende lufthavnsmyndigheden. I det konkrete tilfælde er der ikke sådanne stordriftsfordele. Kommissionen har derfor anmodet de belgiske myndigheder om at bringe ordningen til ophør. stordriftsfordele begrundes med 1. 2. Serviceydelser under mellemlandinger 121. Kommissionen har ligeledes fortsat interesseret sig for den praksis, der har til formål at forhindre konkurrence inden for serviceydelser under mellemlandinger (på rampen, i terminalerne og/eller på fragtområdet). Der har i 1995 været en positiv udvikling, idet Kommissionens indsats over for myndighederne i medlemsstaterne enten har ført til en gradvis åbning af markedet (det gælder f. eks. Irland, hvor markedet for serviceydelser under mellemlandinger siden den 1. januar 1995 har været åbent for en anden operatør), eller til konkrete forpligtelser i den henseende (det gælder f. eks. Grækenland og Spanien, hvor myndighederne har forelagt Kommissionen de foranstaltninger, de agter at indføre for at forbedre effektiviteten i denne sektor, herunder også en tidsplan for liberalisering). EFT L 216 af 12. 9. 1995, s. 8. 46 Kommissionen har endvidere fortsat sin undersøgelse af klager efter traktatens artikel 86 mod to private lufthavnsselskaber, der er ansvarlige for administrationen af to af de største lufthavne i Unionen, nemlig Frankfurt og Milano. 122. Endvidere skal nævnes en ny udvikling på området, nemlig den principielle enighed, der den 8. december 1995 blev opnået på trafikministrenes møde om direktivet om liberalisering af serviceydelser under mellemlandinger i Unionens lufthavne. Dette forslag, der er baseret på traktatens artikel 84, var blevet forelagt af Kommissionen i december 1994 som følge af Rådets resolution af 24. oktober 199474 om situationen inden for den civile luftfart i Europa og Kommissionens meddelelse "Vejen frem for den civile luftfart i Europa". Serviceydelser under mellemlandinger er en aktivitet, der foregår i tilknytning til selve lufttransporten, og som er af afgørende betydning kan udøve deres aktiviteter. for at transportselskaberne Liberaliseringen ,af disse tjenester foregår inden for rammerne af ledsageforanstaltningerne til gennemførelse af det indre marked for lufttransport og er bl. a. en følge af vedtagelsen af EU-regler hvad angår tildeling af ankomst- og afgangstider og edb-styrede reservationssystemer. Endvidere skal de europæiske flyselskaber have mulighed for bedre styring af deres driftsomkostninger og en bedre tilpasning af deres ydelser til kundernes behov. Der foreslås en overgangsperiode, således at markedet kan tilpasse sig. Der er ligeledes forskellige mulige frister for ikrafttrædelse i forhold til visse referencetærskler. Den fuldstændige liberalisering skal, afhængig af sektor og det konkrete tilfælde, være gennemført mellem 1998 og 2003. 2. Havneydelser 123. Som følge af EF-Domstolens dom "Porto di Genova"75 har Italien indledt en havnereform, der har ført til vedtagelse af lov nr. 84 i 1994. Loven fastslår bl. a. princippet om liberalisering af markedet for havneydelser (lastning og losning). Denne målsætning er imidlertid ikke blevet omsat til praksis, idet de lokale myndigheder i en række havne systematisk har afvist at udstede de nødvendige tilladelser til potentielle konkurrenter til de etablerede havneselskaber. I denne situation, der udgør en krænkelse af konkurrencereglerne, vurderede Kommissionen, at det var nødvendigt at gribe ind. Kommissionen koncentrerede sig om havnen i Genova, der har stor betydning for hele Unionen, da det er Italiens største havn. Den 21. juni 1995 anmodede Kommissionen den italienske regering om inden for en frist på ti dage at udstede en driftstilladelse til en virksomhed, der uretmæssigt var blevet nægtet en sådan af de lokale havnemyndigheder. Den 11. juli 1995 meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at den omhandlede tilladelse var blevet udstedt inden for fristen. Denne tilladelse åbner markedet for havneydelser i Genovas havn for andre tjenesteudbydere. Foranstaltningen vil gavne havnens brugere, de mange lokale virksomheder, især små og mellemstore virksomheder, og vil i det hele taget styrke havnen i den internationale konkurrence. EFT C 309 af 5. 11. 1994, s. 2. Dom af 10. december 1991 i sagen C-179/90, Porto Sml. 1991, s. 5889. n di Genova/Siderurgica Gabrielli, forskellige 124. Endvidere overtrædelsesprocedurer de organisationsmæssige aspekter af havnedrift, der stadig volder problemer i forhold til fællesskabsretten. Kommissionen for fortsætter de hvad Italien angår over F - Andre statslige handelsmonopoler 125. Spørgsmålet om indretningen af de statslige handelsmonopoler i de nye medlemsstater har givet anledning til talrige kontakter mellem Kommissionen og de pågældende regeringer. Formålet med disse kontakter har været at tilpasse den lovgivning, der gælder for disse monopoler, til Fællesskabets retsorden, herunder især artikel 37. 1. Svenske og finske alkoholmonopoler 126. Kommissionen og de nye medlemsstater har diskuteret indretningen af de svenske og finske alkoholmonopoler for at tilpasse den lovgivning, der gælder for disse monopoler, til Fællesskabets retsorden. De to pågældende medlemsstater har efterfølgende accepteret at ophæve de eksklusive rettigheder vedrørende import, eksport, produktion, engroshandel, herunder engrossalg til caféer og restauranter. Kommissionen har sikret sig, at sådanne eksklusive rettigheder - der allerede burde have været ophævet ved EØS-aftalens ikrafttræden - faktisk er blevet fjernet ved en ny lovgivning på alkoholområdet, som Sverige og Finland vedtog i slutningen af 199576. Hvad angår eksklusive rettigheder til detailsalg af alkohol mener Kommissionen, med forbehold af en eventuel udvikling i EF-Domstolens retspraksis, at disse rettigheder kan begrundes inden for rammerne af Unionens nuværende retsorden, bl. a. i lyset af medlemsstaternes berettigede bestræbelser på at bekæmpe alkoholisme, forudsat at enhver forskelsbehandling af nationale produkter og produkter fra de andre medlemsstater er udelukket. For at sikre at den praksis, som detailsalgsmonopolerne anvender, opfylder disse krav, har Kommissionen fundet det nødvendigt at foretage en detaljeret og regelmæssig opfølgning af deres drift. 2. Det østrigske alkoholmonopol handelsmonopol 127. Østrig har hvad angår ren alkohol og visse alkoholiske drikke et nationalt og med engroshandelsrettigheder, der i modsætning til eksklusive rettigheder til detailsalg, klart er uforenelige med bl. a. EF-traktatens artikel 37, uden at de ovennævnte krav finder anvendelse. Disse eksklusive rettigheder burde derfor have været ophævet pr. 1. januar 1995. Da de omhandlede rettigheder endnu ikke formelt er blevet ophævet, har Kommissionen været nødt til at indlede den i EF-traktatens artikel 169 nævnte overtrædelsesprocedure mod Østrig. eksklusive import- 3. Det østrigske saltmonopol 128. Hvad angår det nationale handelsmonopol inden for saltsektoren, har Østrig nu efter anmodning fra Kommissionen accepteret at afskaffe de eksklusive rettigheder til import af og engroshandel med produkter fra de øvrige medlemsstater, der burde have Været afskaffet allerede i begyndelsen af 199577. For Sveriges vedkommende loven om alkohol (1994:1738), offentliggjort den 16. 12. 1994 med ikrafttrædelse den 1. 1. 1995. For Finlands vedkommende den nye lov om alkohol (1143/94), vedtaget den 8. 12. 1994 med ikrafttrædelse den 1. 1. 1995. BGBL nr. 518/1995 af 4. 8. 1995. 48 4. Det østrigske monopol inden for forarbejdet tobak 129. Det østrigske monopol inden for forarbejdet tobak, der har eksklusive rettigheder med hensyn til import og salg, er underkastet bestemmelserne i artikel 71, stk. 1-3, i tiltrædelsesakten for Østrig78. I medfør af den artikel skal Østrig gradvis tilpasse sit handelsmonopol på forarbejdet tobak ved fra tiltrædelsesdatoen gradvis at åbne importkontingenterne for varer fra medlemsstaterne, således at enhver forskelsbehandling af medlemsstaternes statsborgere med hensyn til forsynings- og afsætningsvilkår er udelukket senest den 31. december 1997. Opfyldelsen af denne forpligtelse indebærer, at eksklusive importrettigheder og eksklusive engroshandelsrettigheder skal ophæves. Detailsalg af varer indført under kontingenter må ikke give anledning til forskelsbehandling. Da Østrig ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterleve ovennævnte bestemmelser, bl. a. ved ikke at åbne kontingenterne på de anførte betingelser, har Kommissionen været nødt til at indlede den i EF-traktatens artikel 169 nævnte overtrædelsesprocedure. Med hensyn til detailsalg af importerede varer indført under kontingent overvåger Kommissionen ligeledes, at salg til forbrugerne ikke giver anledning til forskelsbehandling. Kommissionen skal f. eks. sikre, at licens- og distributionskontrakter mellem Austria Tabakwerke og andre europæiske virksomheder ikke bringer tilpasningen af det østrigske monopol for forarbejdet tobak i fare, og at de er forenelige med traktatens konkurrenceregler. EFT C 241 af 29. 8. 1994, s. 35. 49 III - Fusionskontrol A - Indledning 130. I 1995 har der været et endnu større antal fusioner, der faldt ind under EU's fusionsforordning, end der var i 1994. Kommissionen modtog således 114 anmeldelser i 1995 (100 i 1994) og vedtog 109 endelige beslutninger (mod 90 i 1994). Det svarede til en stigning på over 24% i forhold til året før, hvor der allerede havde været en stigning på ca. 50% i forhold til de tre år fra 1991 til 1993. I løbet af 1995 blev der i syv sager indledt indgående fase 2-undersøgelser, mod seks i 1994, og der blev nedlagt forbud i 2 tilfælde mod 1 i 1994. I 1995 oprandt femårsdagen for fusionsforordningens ikrafttrædelse79. I løbet af de fem år har Kommissionen vedtaget i alt 3 82 endelige beslutninger, hvilket gennemsnitligt svarer til en beslutning for hver 3M arbejdsdag eller over 70 beslutninger om året. Ser man på disses fordeling på de enkelte erhvervssektorer, fremgår det, at antallet af sager har været stadigt stigende inden for telesektoren, finansielle tjenesteydelser, mediesektoren og medicinalsektoren. Den reviderede gennemførelsesforordning80 trådte i kraft den 1. marts 1995. Desuden blev de fire fortolkningsmeddelelser, som Kommissionen udsendte i slutningen af 1994, fulgt første gang i 199581. De drejer sig om sondringen mellem joint ventures oprettet i henholdsvis fusions- og samarbejdsøjemed, fusionsbegrebet, begrebet deltagende virksomheder og beregning af omsætningen. Disse ændringer i administrationen af fusionsforordningen var et resultat af den undersøgelse af, hvorvidt forordningen burde revideres, som Kommissionen havde foretaget i 1993. I 1995 påbegyndte Kommissionen en ny gennemgang. Den iværksatte en bred høring om, hvorvidt man burde sænke omsætningstærsklerne i forordningen, samt om en række andre aspekter i forordningen, der måske burde ændres. Høringen omfattede bl. a. medlemsstaterne, andre EU-institutioner, virksomheder, brancheorganisationer og advokater. I begyndelsen af 199682 udsendte Kommissionen en grønbog om fusionsforordningen som et oplæg til høring af den bredere offentlighed herom. Lovgivningsforslag ventes fremlagt senere på året. B - Tilbundsgående undersøgelser 131. Der er foretaget tilbundsgående undersøgelser (fase 2) i syv fusionssager. I to af disse sager, der begge drejede sig om mediesektoren, blev der nedlagt forbud, nemlig i sagen om Nordic Satellite Distribution (NSD) i Norden og i sagen om Holland Media Group (HMG) (RTL/Veronica/Endemol) i Nederlandene. De andre fem fusioner blev alle godkendt, to af dem blev godkendt uden betingelser, medens der i de resterende tre blev stillet en række betingelser for at imødegå de konkurrenceproblemer, Kommissionen havde påvist under sine undersøgelser. Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395 af 30. 12. 1989, s. 1 ). Kommissionens forordning (EF) nr. 3384/94 af 21. december 1994 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og om konkurrencepolitikken (1994), nr. 234-235. virksomhedsovertagelser 24. beretning 31. 12. 1994). L 377 (EFT af 24. beretning om konkurrencepolitikken (1994), nr. 237-260. KOM(96) 19. 50 1. Fusioner i mediesektoren 132. Kommissionen har modtaget et stigende antal fusionsanmeldelser i mediesektoren, hvilket afspejler den udvikling, der er undervejs i ejerstrukturerne, og de tættere relationer, der i dag er blevet skabt mellem tidligere helt adskilte teknologier inden for telekommunikation og medier. De fleste af disse sager rejste ingen konkurrenceproblemer og blev godkendt efter fase 1. De beslutninger, der blev truffet i sagerne om NSD og HMG viser, hvor stor betydning Kommissionen tillægger fusioner i denne sektor. Der var tale om fusioner med betydelige horisontale og vertikale virkninger og med etablering af nye virksomheder, der kunne blokere for adgangen til jord-, satellit- eller kabelbaserede tv-net i fremtiden. I 1994 havde Kommissionen nedlagt forbud mod, at Bertelsmann, Kirch og Deutsche Telekom gik sammen i et joint venture - MSG Media Service - inden for betalings-tv i Tyskland. I sagen angående NSD opfordrede Kommissionen parterne til at fremlægge nye planer, der kunne godkendes som værende forenelige med fællesmarkedet. Kommissionen har dermed tydeligt givet udtryk for, at den stiller sig positivt over for, at der etableres nye virksomheder i denne sektor, men ikke hvis de skaber eller styrker en dominerende stilling. Nordic Satellite Distribution 133. NSD skulle have til formål at transmittere satellit-tv-programmer til kabel-tv-operatører og direkte modtagende husstande med parabolantenne. Kommissionen fastslog imidlertid, at etableringen af dette joint venture i den form, hvorunder det blev anmeldt^ ville føre til en koncentration af moderselskabernes aktiviteter og resultere i en stærk vertikal integration omfattende lige fra produktion af tv- programmer til distribution af betalings-tv-kanaler. NSD's moderselskaber var medievirksomheder, der stod meget stærkt på markedet i Norden. Norsk Telekom A/S, som er den største kabeloperatør i Norge, er også distributør af betalings-tv i Norge og kontrollerer satellitkapacitet til nordiske seere. TeleDanmark A/S (TD) er den dominerende kabeloperatør i Danmark. Desuden kontrollerer TD sammen med Kinnevik størstedelen af den resterende satellitkapacitet til transmission til nordiske seere. Det svenske konglomerat Kinnevik er den største udbyder af satellit-tv-programmer i Norden, hører til blandt de førende betalings-tv-distributører i de nordiske lande og har desuden betydelige interesser inden for kabel-tv og reklamefinansieret tv i Sverige. Kommissionen fandt, at etableringen af NSD ville have ført til skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling på tre markeder: markedet for udbydning af transponderkapacitet til transmission af satellit-tv til de nordiske lande (Danmark, Norge, Sverige og Finland) det danske marked for drift af kabel-tv-net markedet for distribution af satellittransmitteret betalings-tv og andre krypterede tv-signaler til direkte modtagende husstande. Netop den vertikalt integrerede karakter af dette joint venture ville have sat parterne i stand til at afskære konkurrenter fra adgang til det nordiske marked for satellit-tv og til at bestemme, hvem der skulle have lov til at sende satellit-tv i Norden. Eftersom de berørte markeder for øjeblikket er inde i en overgangsfase, fandt Kommissionen det nødvendigt at skride ind for at sikre, at andre kunne få adgang til disse fremtidige markeder. 51 R TUVeronica/Endemot 134. Kommissionen behandlede RTL/Veronica/Endemol-sagen efter en anmodning fra den nederlandske regering fremsat i henhold til fusionsforordningens artikel 22. Bestemmelserne i denne artikel giver en medlemsstat mulighed for at henvise en sag til Kommissionen, selv om den ikke har fællesskabsdimension, når den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Selv om Kommissionen fandt, at det relevante geografiske marked var Nederlandene, konkluderede den, at fusionen ville påvirke samhandelen mellem medlemsstater, fordi den ville påvirke de vilkår, nytilkomne konkurrenter ville blive underlagt på det nederlandske tv-marked, og få indvirkning på indkøb af fremmedsprogede programmer, og fordi selve joint venture-selskabet skulle baseres i Luxembourg, hvor to af dets kanaler skulle sendes på luxembourgsk sendetilladelse. Sagsbehandlingen foregik efter de normalt gældende procedurer, bortset fra at de normale regler for at beordre fusionen stillet i bero ikke fandt anvendelse. I denne sag kunne parterne derfor gennemføre fusionen, selv om Kommissionen i sidste instans drog den konklusion, at det nye joint venture ville føre til, at parterne kom til at indtage en dominerende stilling. Sagen drejede sig om etablering af et joint venture, Holland Media Groep (HMG) mellem RTL, Veronica og Endemol. RTL overførte sine tv- aktiviteter i Nederlandene til HMG, herunder navnlig de to kommercielle tv-kanaler, RTL4 og RTL5. En tredje kommerciel kanal blev indført via Veronica, som trådte ud af det offentlige radio- og tv-system i Nederlandene og gå med i det nye joint venture. Den tredje part, Endemol, er den største uafhængige producent af tv-programmer i Nederlandene. Efter sine undersøgelser i sagen nåede Kommissionen frem til den konklusion, at det nye selskab ville komme til at sidde på mindst 40% af markedet for frit tilgængeligt tv i Nederlandene og på over 60% af markedet for tv-reklamer. Desuden ville Endemol få styrket sin position som den største uafhængige tv-producent i Nederlandene gennem deltagelsen i HMG. I sin beslutning nedlagde Kommissionen derfor forbud mod denne fusion og opfordrede parterne til senest inden for tre måneder at fremlægge forslag til, hvordan den effektive konkurrence på det nederlandske marked for tv-reklamer og tv-produktioner kunne genoprettes. Kommissionens beslutning er blevet indbragt for Førsteinstansretten. 2. Tilbundsgående undersøgelser i andre sager 135. Alle de andre fusioner, der blev undersøgt til bunds, blev i sidste instans erklæret forenelige med fællesmarkedet. Både tal tel, hvor der var tale om et joint venture inden for Siemens/I teleudstyrsindustrien i Italien, og Mercedes der drejede sig om Mercedes' overtagelse af den anden tyske bus- og rutebilfabrikant, blev godkendt uden betingelser. I begge sager fremsatte parterne dog en række udtalelser angående deres fremtidige adfærd, som blev medtaget i beslutningen. De indgik dog ikke som nogen integrerende del af Kommissionens konkurrencemæssige vurdering, men blev afgivet af parterne. F. eks. afgav Italteis moderselskab, STET, tilsagn om ikke at blande sig i Telecom Italias indkøbspolitik til fordel for det nye joint venture, og Mercedes lovede at levere motorer til konkurrencedygtige priser til udenforstående fabrikanter, som ikke selv var i stand til at fremstille motorer. Benz/Kåssbohrer, 136. I Siemens/Ital tel gik Siemens og STET, som er holdingselskabet for de italienske teleoperatører, herunder også Italtel, sammen i et joint venture, hvortil de overførte alle deres respektive teleudstyrsproduktionsselskaber. Denne fusion rejste en række problemer 52 i relation til såvel horisontal som vertikal integration. Horisontalt ville det nye joint venture få sin største markedsandel inden for koblingsudstyr, hvor parterne tilsammen sad på 50-60% af det italienske marked og på ca. 3 0% af den samlede omsætning i EU (inden for transmissionsudstyr var markedsandelene lavere). Vertikalt ville det delvis være ejet af sin største kunde. Kommissionen godkendte dog det anmeldte joint venture under hensyn til: at ny teknologi må antages at føre til gennemgribende ændringer på telemarkederne, at standardisering og direktiverne om offentlige indkøb vil virke i retning af mere åbne nationale markeder, og at den videre liberalisering i telesektoren og specielt inden for teleinfrastrukturer, vil resultere i, at markederne for teleudstyr i stigende grad vil være verdensmarkeder. 137. I Mercedes/Kåssbohrer fandt Kommissionen, at selv om fusionen ville berøre busmarkedet i hele Europa, var det især det tyske marked for busser og rutebiler, der måtte undersøges nærmere. Der blev identificeret tre markeder, nemlig bybusser, hvor parterne tilsammen havde 44% af markedet, turistbusser, hvor de havde 54%, og rutebiler, hvor de havde 74%. Men da de tilsammen kun havde en markedsandel på 57% på det samlede busmarked i Tyskland, drog Kommissionen dog den konklusion, at tilstedeværelsen af to andre konkurrenter såvel som eventuelle nytilkomne konkurrenter fra andre lande ville kunne begrænse Mercedes' handlefrihed på det tyske marked i tilstrækkeligt omfang. Ifølge kunderne kunne sådanne nytilkomne konkurrenter ventes at give tyske busselskaber større valgmuligheder. Endelig tog Kommissionen også hensyn til, at størstedelen af indkøbene af bybusser og rutebiler nu skal foregå efter EU-udbud i henhold til direktiverne om offentlige indkøb, hvilket vil resultere i et større marked omfattende hele EU. 138. I de øvrige sager gjorde Kommissionen sin godkendelse af fusionen betinget af en række tilsagn fra parterne under sagsbehandlingen. 139. I ABB/Daimler-Benz fandt Kommissionen, at markedet for lokaltrafiktog fortsat var et nationalt marked i Tyskland, selv om mangelen på større nationale fabrikanter af jernbanemateriel i andre medlemsstater resulterede i, at markederne i disse lande havde en større geografisk udstrækning. Den anmeldte fusion ville have ført til, at der i Tyskland kom til at opstå et dominerende duopol inden for lokaltrafiktog. Fusionen ville også have lagt hindringer i vejen for udenlandske udbyderes adgang til markedet ved at eliminere uafhængige tyske leverandører af elkomponenter. På de andre relevante markeder blev der ikke påvist nogen konkurrenceproblemer. For at imødekomme Kommissionens indsigelser gik parterne med til at afhænde Kiepe Elektrik GmbH (et datterselskab af Daimler-Benz). Kiepe Elektrik GmbH har specialiseret sig i elektriske komponenter til lokaltrafiktog. Efter denne afhændelse vil der fortsat bestå en kompetent fabrikant af elektrokomponenter, som er uafhængig af parterne, og som vil kunne samarbejde med udbydere af mekanikdelen til lokaltrafiktog. Kiepe er en veletableret og succesrig udbyder, der via sit samarbejde med den canadiske udbyder, Bombardier, også har spillet en vigtig rolle med hensyn til at åbne op for det tyske marked. De tyske myndigheder havde anmodet om at få sagen henvist efter fusionsforordningens artikel 9. Selv om konkurrenceproblemerne var koncentreret om to produktmarkeder i Tyskland, havde den anmeldte fusion - der ville føre til etablering af verdens største udbyder af jernbanemateriel - imidlertid betydelige virkninger i hele Europa, og anmodningen blev derfor afvist. 53 140. I Qrkla/Volvo blev fusionen godkendt på betingelse af, at Orklas bryggeri Hansa blev afhændet til anden side. Uden denne afhændelse ville parterne være kommet til at sidde på 75% af det norske ølmarked, og hverken detailhandelen eller hotel- og restaurationsbranchen blev skønnet at indtage en så stærk position som aftagere, at de kunne anfægte parternes handlefrihed på markedet. 141. I Crown Cork and Seal/Carnaud MetalBox fastslog Kommissionen efter en indgående fase 2-undersøgelse af såvel de horisontale som de vertikale problemer, fusionen ville give anledning til, at det eneste marked, hvor fusionen risikerede at skabe en dominerende stilling, var markedet for aerosoldåser af hvidblik. Inden for EØS fremstiller og sælger begge parter aerosoldåser af hvidblik og konservesdåser såvel som visse lukkeanordninger til dåser og flasker til drikkevarer, herunder topstykker og kapsler til dåser og plast- og aluminiumkapsler til flasker. Kommissionen konkluderede, at Crowns tilsagn om at afhænde bestemte aktiviteter inden for aerosoldåser af blik ville være tilstrækkeligt til at løse konkurrenceproblemerne. Parterne gik med til at afhænde betydelige produktionsaktiviteter inden for aerosoldåser af hvidblik i fem forskellige medlemsstater, som tegnede sig for næsten 22% af markedet for aerosoldåser af hvidblik i EØS. Uden denne afhændelse ville de to parter tilsammen have haft en markedsandel på over 60%, medens deres største konkurrent havde 15-20%, og parterne ville desuden have haft størsteparten af den overkapacitet, der findes på markedet. C - Andre større sager bl. a. Hoechst/Mar Glaxo/Wellcome, 142. Et antal større fusioner blev godkendt inden udløbet af en måned efter deres anmeldelse, uden at det var nødvendigt at iværksætte tilbundsgående undersøgelser. Der var tale om flere sager i medicinalsektoren, Behringwerke/Armour Pharmaceutical, Rohrer/Fisons For at imødegå alle eventuelle problemer gik Glaxo og Upjohn /Pharmacia. med til at meddele eksklusivlicens til en tredjepart på et af de migrænepræparater, som enten Glaxo eller Wellcome vil udvikle. Det ser ud til, at den seneste tids fusioner i medicinalindustrien har til formål at udvide selskabernes produktsortimenter og dermed gøre dem til mere konkurrencedygtige leverandører til grossister, hospitaler og apotekskæder. Hidtil har der derfor hovedsagelig været tale om komplementære ikke har ført til konkurrenceproblemer. ion Merrell Dow, Rhône Poulenc fusioner, der generelt 143. I Swissair/Sabena sikrede Kommissionen sig en række tilsagn fra parterne for at imødegå de konkurrenceproblemer, fusionen - som indebar Swissairs overtagelse af 49,5% af kapitalen i Sabena - ville give anledning til. Fusionen ville have givet parterne en monopolstilling i lufttrafikken mellem Schweiz og Belgien. Desuden var Swissair sammen med SAS og Austrian Airlines med i European Quality Alliance, medens SAS havde anmeldt en samarbejdsaftale med Lufthansa. Denne fusion ville sammen med disse andre arrangementer have sat de deltagende flyselskaber i stand til at etablere et omfattende rutenet, som ville tegne sig for ca. 35% af passagertrafikken i Europa, hvilket er dobbelt så meget som det næststørste flyselskab. Kommissionen godkendte fusionen efter tilsagn fra de to flyselskaber og fra den belgiske og den schweiziske regering om at stille de fornødne trafikrettigheder og lufthavnsslots til rådighed for konkurrenter, der ønskede at flyve mellem Belgien og Schweiz. Desuden krævede den, at Swissair og Sabena også gav konkurrenter adgang til at indgå interlining-aftaler med dem og deltage i deres bonusprogrammer. Endelig skulle Swissair afbryde sine hidtidige forbindelser med SAS via European Quality Alliance. Denne fusion blev anmeldt to gange, anden gang efter en række ændringer i planen. Sagen blev behandlet (med høring af medlemsstaterne), uden at det var nødvendigt at indlede fase 2-undersøgelser. 54 144. Kommissionen godkendte en decideret fusion mellem de finske virksomheder Repola Corporation der er store internationale selskaber, som beskæftiger sig med trykkeripapir og emballagematerialer. Fusionen berørte bl. a. markederne for avispapir, magasinpapir og papirsække. og Kymmene Corporation, Inden for papirsække fastslog Kommissionen, at der fandtes et særskilt finsk marked for dette produkt, og at fusionen ville føre til skabelse af en dominerende stilling på det finske marked. Det nye selskab ville praktisk taget blive den eneste udbyder af papirsække til finske aftagere. Parterne måtte derfor afgive en række tilsagn angående afhændelse af en del af deres kapacitet til produktion af papirsække på det finske marked. Markederne for avispapir og magasinpapir omfatter mindst hele Vesteuropa, og i lighed med alle de andre førende europæiske papirproducenter markedsfører Repola/Kymmene deres produkter i næsten alle medlemsstater. Fusionen vil bevirke, at det nye selskab bliver den førende europæiske udbyder af avis- og magasinpapir. På intet af de to produktmarkeder vil de dog tilsammen få en markedsandel på over 20%, og der findes desuden adskillige stærke konkurrenter på markedet. Repola er sammen med fem andre finske papirproducenter medlem af Finnpap Marketing Association. Finnpap er en fælles salgsorganisation, der markedsfører medlemmernes produkter i hele verden. Kymmene har sit eget salgsnet og er ikke med i Finnpap. Parterne har afgivet tilsagn om ikke at sælge papirprodukter via Finnpap-organisationen. D - Medlemsstaters legitime interesser 145. Den 6. marts gjorde de britiske myndigheder for første gang brug af fusionsforordningens artikel 21, stk. 3, for at få anerkendt en legitim interesse i sagen angående Lyonnaise des Eaux's planlagte overtagelse af Northhumbrian Water. Anmodningen drejede sig om lovgivning omvandforsyning i Det Forenede Kongerige. Denne lovgivning indeholder særlige regler om fusion, og formålet med reguleringen er at sikre, at hensyn til varetagelse af en nødvendig funktion og beskyttelse af forbrugerne tilgodeses. Planlagte fusioner skal således forelægges for de britiske konkurrencemyndigheder, Monopolies and Mergers Commission (MMC), der tager stilling til, om fusionen må antages at være i strid med den offentlige interesse. Blandt de kriterier, der lægges til grund for den offentlige interesse inden for vandforsyning, er bl. a. antallet af uafhængige vandforsyningsselskaber, som den regulerende myndighed kan basere sig på ved beregning af i prisreguleringen. overensstemmelse med disse regler, da henvisning af sagen til MMC sker automatisk og ikke efter skøn. Den britiske anmodning fremsat blev Kommissionen anerkendte Det Forenede Kongeriges legitime interesse, men fastsatte konkrete grænser for, hvilke undersøgelser MMC kunne iværksætte i sagen. I sin beslutning af 29. marts 1995 anerkendte Kommissionen, at MMC kunne vurdere potentielle fusioner, på basis af kriterierne for den offentlige interesse, men anførte, at den offentlige interesse i sådanne sager var begrænset til de spørgsmål, der direkte berørte vandforsyningslovgivningen. De britiske myndigheder blev anmodet om at underrette Kommissionen om enhver foranstaltning truffet i henhold til denne beslutning, således at Kommissionen kunne forvisse sig om, at den var berettiget. Umiddelbart efter Kommissionens beslutning henviste de britiske myndigheder den planlagte overtagelse til MMC. Efter M MC s rapport, ifølge hvilken denne overtagelse var i strid med den offentlige interesse, medmindre der blev foretaget betydelige prisnedsættelser til gavn for forbrugerne, tog OFWAT kontakt til Lyonnaise og Northhumbrian 55 og forslog dem at sænke priserne efter en bestemt metode, hvilket Lyonnaise derefter formelt indvilligede i. I overensstemmelse med det krav, Kommissionen havde stillet i sin beslutning, blev den underrettet herom af den britiske regering og havde ingen bemærkninger hertil. E - Fusioner i kul- og stålindustrien 146. I løbet af 1995 vedtog Kommissionen syv beslutninger om fusioner i henhold til EKSF-traktatens artikel 66. Tre af sagerne drejede sig om afhændelse af tidligere statsejede stålvirksomheder til den private sektor. Der var tale om RIVA-koncernens overtagelse af Ilva's aktiviteter inden for flade produkter, et joint venture mellem Usinor og Hoogovens med henblik på overtagelse af den portugisiske Sacilor og et joint venture mellem producent af flade produkter, SN-Planos, RIVA og FREIRE med henblik på overtagelse af SN-Longos. F - Perrier 147. Den 27. april afsagde Førsteinstansretten dom i to sager, den ene anlagt af ansatte i Perrier, den anden af ansatte i Vittel og Pierval, mod Kommissionens beslutning af 22. juli 1992 i Nestlé/Perrier-sagen. Kommissionen havde godkendt fusionen på en række nærmere betingelser. Hovedpunkterne i dommene var følgende : retten anerkendte, at fusionsforordningen primært omhandler konkurrencespørgsmål, men at dette ikke udelukker, at Kommissionen også tager hensyn til de sociale virkninger af en fusion, hvis disse påvirker omfanget af eller vilkårene for beskæftigelsen inden for EU eller en væsentlig del af EU den omstændighed, at ingen tredjepart intervenerede direkte under den administrative sagsbehandling udelukker ikke i alle tilfælde denne tredjeparts ret til at anfægte beslutningen repræsentanterne for en virksomheds ansatte er i princippet ikke direkte berørt i en fusionssag. De har derfor ikke ret til at nedlægge påstand om annullation af en beslutning, medmindre det sker for at værne om deres processuelle rettigheder tredjeparter har ikke ret til at blive behandlet på samme måde som fusionsparterne under den administrative sagsbehandling. 56 G - Statistisk oversigt Fig. 1: Årligt antal endelige beslutninger vedtaget siden 1990 Fig. 2: Opdeling efter fusionstype - 1995 Fusionstype (1990-95 i alt) Aftalt overtageise Andre 7% Joint venture / kontrol 49% Overtagelse af majoritet 39% Fig. 3: Oprindelsesland for de virksomheder, der var impliceret i fusioner og overtagelser i 1995 Virksomhedernes oprindelseslande (for 1995; i sager hvor der blev truffet en endelig beslutning) 49 50 58 IV - Statsstøtte A - Generel politik 148. Kommissionen udsendte i juli sin fjerde oversigt over statsstøtte i EU83, der omhandler årene 1991 og 1992. Denne oversigt er et vigtigt kvantitativt instrument for udformningen af statsstøttepolitikken. Den langsomme, men støttenedadgående tendens i den samlede statsstøtte, der allerede kunne iagttages i årene fra 1981 til 1990, har vist sig at holde stik til trods for de store omkostninger ved den tyske genforening, den økonomiske afmatning og den skærpede internationale konkurrence. Det samlede støttevolumen ligger dog fortsat på gennemsnitligt 94 mia. ECU om året for hele EU, svarende til 1,9% af EU's BNP og 704 ECU pr. beskæftiget. På industriministrenes møde i november godkendte Rådet Kommissionens analyse, ifølge hvilken det er nødvendigt at fortsætte bestræbelserne på at få nedbragt statsstøtteniveauet ved at styrke kontrollen og skabe øget gennemsigtighed, samtidig med at EU's mål på alle de andre områder tilgodeses. 149. Af central betydning for gennemsigtigheden i statsstøtte er den anmeldelsespligt, der er fastsat i traktaten. I en meddelelse, som den vedtog i maj, gentog Kommissionen, at den agter at gøre brug af alle de beføjelser, traktaten har tillagt den, til at tvinge medlemsstaterne til at overholde deres anmeldelsespligt. I den meddelelse, Kommissionen udsendte om samarbejdet mellem den og de nationale domstole, tilkendegav den sin vilje til at samarbejde med de nationale domstole og hjælpe dem med at varetage den rolle, der består i at beskytte de rettigheder, virksomhederne har, når der ydes ulovlig statsstøtte til deres konkurrenter. gældende herunder pr. 31. december 1994, 150. Udsendelse af rammebestemmelser og meddelelser, hvori Kommissionen redegør for de kriterier, den lægger til grund i sin vurdering af statsstøttes forenelighed med fællesmarkedet, er et andet vigtigt element i de bestræbelser, Kommissionen udfolder for at skabe større gennemsigtighed og forenkle procedurerne. Alle de tekster, der var en procedurevejledning og en oversigt over Domstolens domme, er blevet samlet i en ajourført samling med titlen "Konkurrenceregler i EU. Bind II - statsstøtteregler". I årenes løb er det imidlertid et stort antal regler, der er blevet vedtaget. Der er derfor behov for at konsolidere nogle af teksterne og tage de gældende regler op til fornyet gennemgang. Reglerne for regionalstøtte er således ved at blive konsolideret, og Kommissionen har vedtaget et nyt sæt rammebestemmelser for støtte til forskning og udvikling, efter at have drøftet udkast hertil med eksperter fra medlemsstaterne på et multilateralt møde i april. På samme møde drøftede man desuden kriterierne for sondring mellem statsstøtte og de såkaldte "generelle" foranstaltninger, der ikke falder ind under artikel 92, stk. 1, samt problemerne omkring støtte ydet i forbindelse med den offentlige sektors salg af byggegrunde og støtte ydet i form af lånegarantier. Et detaljeret spørgeskema om statsgarantier er blevet udsendt til samtlige medlemsstater. også 151. Der blev afholdt to andre multilaterale møder i 199. 5. I juli drøftede eksperter fra medlemsstaterne en revision af de minimis- reglen og rammebestemmelserne for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder samt et udkast til retningslinjer for statsstøtte til kunst og kultur, specielt i den audiovisuelle sektor. I december Kommissionens fjerde oversigt over statsstøtte i Den Europæiske Union til fremstillingsindustrien og en række andre sektorer, KOM(95) 365 endelig udg. 59 drejede mødet sig om den fremtidige kontrol med statsstøtte til kunstfiberindustrien, horisontale første rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter og problemer omkring fastlæggelse og registrering af referencesatser og nutidsværdi, som spiller en meget vigtig rolle ved beregning af statsstøtte. udkast til et 152. I 1995 vedtog Kommissionen et rekordhøjt antal beslutninger i statsstøttesager, til dels på grund af de tre nye medlemsstaters tiltrædelse. I mange af de sager, den havde til behandling, tog støtten sigte på at dæmpe de sociale virkninger af omstruktureringerne i visse sektorer. Kommissionen bestræber sig desuden på at føre bedre kontrol med statsstøtte i de sektorer, der længe har været beskyttet mod international konkurrence, og med statsstøtte ydet under lidet gennemsigtige former, som tidligere ofte slap uden om enhver kontrol. Virksomhederne er i dag blevet mere opmærksomme på statsstøtte ydet til deres konkurrenter, og de har fået bedre kendskab til de muligheder, EU-reglerne på statsstøtteområdet giver dem for sikre lige konkurrencevilkår, og det har ikke blot fået dem til at indgive et stigende antal klager til Kommissionen, men også til i stigende omfang at anlægge sag for Førsteinstansretten mod beslutninger, hvor Kommissionen har godkendt statsstøtte til deres konkurrenter. Nye foranstaltninger med henblik på at sikre overholdelse af anmeldelsespligten 153. Kommissionen har fortsat sine bestræbelser på at håndhæve medlemsstaternes pligt til at anmelde ethvert statsstøtteprojekt til den. Erfaringerne har vist, at denne pligt, der har hjemmel i EF- traktaten (artikel 93, stk. 3), ikke fungerer efter hensigten, hvis den ikke følges op af en række tilskyndelser og sågar sanktioner. 1. Tilbagesøgning af støtte ydet i strid med traktaten 154. Kommissionen har på ny udsendt et meget klart signal om, hvor stor vægt den lægger på princippet om forudgående kontrol med statsstøtte og dets konkrete udmøntning, nemlig anmeldelsespligten. I maj udsendte den således en meddelelse84, hvori den redegør for de principper, den agter at håndhæve med hensyn til tilbagesøgning af statsstøtte udbetalt under tilsidesættelse af anmeldelsespligten. Denne meddelelse er et led i Kommissionens bestræbelser på at få medlemsstaterne til at overholde bestemmelserne i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, og samtidig gøre virksomhederne mere opmærksomme på, om den statsstøtte, de modtager, også er lovlig. Kommissionen har allerede tidligere fastslået, at uforenelig og ulovligt ydet statsstøtte kan kræves tilbagebetalt85, hvilket EF-Domstolen har stadfæstet og også indskærpet86. For nylig stadfæstede også Førsteinstansretten på ny Kommissionens politik på dette område. I sin dom af 13. september i de forenede sager T-244/93 og T-486/93, stadfæstede Textilwerke Førsteinstansretten Kommissionens beslutning, hvori den gjorde sin godkendelse af en ny støttepakke betinget af, at udbetalingen af støtten blev stillet i bero, indtil den støtte, der tidligere var blevet ydet samme virksomhed, og som var blevet erklæret uforenelig med fællesmarkedet, var blevet tilbagebetalt, fordi det af Kommissionens beslutning klart fremgik, at en kumulation mellem den tidligere ydede Kommissionen, GmbH mod Deggendorf EFT C 156 af 27. 6. 1995, s. 5. Kommissionens meddelelse om statsstøtte ydet i strid med traktatens bestemmelser (EFT C 318 af 24. 11. 1983). EF-Domstolens dom af 21. marts 1990 i sag C-142/87, Kongeriget (Tubemeuse), C-301/87, Den Franske Republik mod Kommissionen Kommissionen Sml. 1990, s. 1-959, og EF-Domstolens dom af 14. februar 1990 i sag Sml. 1990, s. 1-307. Belgien mod (Boussac), 60 støtte og den nye støttepakke ville bevirke, at den samlede støtte ville være uforenelig med fællesmarkedet. Virkningen af Kommissionens påbud om, at støtteudbetalingen skulle stilles i bero, blev dog imidlertid begrænset af, at den kun drejede sig om fremtiden og ikke havde nogen umiddelbar indvirkning på den del af støtten, der allerede var blevet udbetalt. Sådanne påbud var således ikke tilstrækkelige til at løse problemerne omkring de konkurrencefordrejninger, støtten kunne forårsage, og som kunne fortsætte med at bestå, indtil Kommissionen havde truffet sin endelige beslutning. Selv om de virksomheder, der havde modtaget ulovlig statsstøtte, måske i sidste instans blev nødt til at tilbagebetale støtten, blev de således altid begunstiget i forhold til deres konkurrenter, enten på økonomisk vis eller - for kriseramte virksomheders vedkommende - i kraft af, at de indtil videre blev holdt oven vande. Dette er baggrunden for den nye meddelelse fra Kommissionen. Den anfører heri, at den i visse tilfælde forbeholder sig ret til - efter at have opfordret den pågældende medlemsstat til at fremsætte sine bemærkninger og eventuelt i stedet yde redningsstøtte til virksomheden - ved en foreløbig beslutning at påbyde medlemsstaten at tilbagesøge den støtte eller den del af den, der allerede er udbetalt i strid med traktaten. Denne tilbagesøgning skal ske efter reglerne i den nationale lovgivning, og til beløbet skal lægges morarenter fra den dato, hvor den ulovlige støtte blev udbetalt. En anden nyskabelse er, at renterne ikke skal beregnes efter den lovmæssige sats, men derimod efter den kommercielle sats, dvs. den referencesats, Kommissionen benytter i forbindelse med regionalstøtte87. Såfremt medlemsstaten ikke retter sig efter dette påbud, vil Kommissionen kunne gå direkte til EF-Domstolen og indbringe sagen som en hastesag efter en procedure svarende til proceduren i EF-traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit. 2. Samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole 155. Ud fra samme ønske om at fremme en bedre håndhævelse af. EU- reglerne udsendte Kommissionen i oktober en meddelelse om samarbejdet mellem den og de nationale domstole på statsstøtteområdet88. Denne meddelelse har ikke bindende karakter og er heller ikke udtømmende, men tager derimod sigte på at give nye impulser til samarbejdet mellem EU's udøvende organ og de nationale domstole og henlede de sidstnævntes opmærksomhed på den vigtige rolle, de har at spille, når det drejer sig om beskyttelse af tredjeparters rettigheder og medlemsstaternes overholdelse af visse proceduremæssige forpligtelser. Denne meddelelse indgår således også i de generelle bestræbelser, der er beskrevet ovenfor. I meddelelsen mindes der om, at det er Kommissionen, der har til opgave at håndhæve og udforme statsstøttepolitikken i EU's interesse, men det er de nationale domstole, der har til opgave at værne om de retsundergivnes rettigheder, lige indtil Kommissionens endelige beslutning foreligger, ikke mindst i de tilfælde, hvor de statslige myndigheder tilsidesætter forbuddet i sidste punktum i EF-traktatens artikel 93, stk. 389. Med henblik herpå opfordrer Kommissionen de nationale domstole til at gøre brug af alle de midler, de har til Kommissionens Se SG(95) D/1971 af 22. 2. 1995. Førsteinstansretten har for ganske nylig stadfæstet, at Kommissionen kan kræve renter af de beløb, der skal tilbagebetales - dom af 8. juni 1995 i sag T-459/93, Siemens SA, Sml. 1995, s. 11-1675. skrivelse til medlemsstaterne, EFT C 312 af 23. 11. 1995, s. 8. EF-Domstolens dom af 21. 11. 1991 i sag C-354/90, Fédération extérieur transformateurs produits de saumon mod den franske national og stat, Sml. 1991, s. 1-5527, nr. 14. nationale des du négociants alimentaires Syndicat des commerce et 61 rådighed, og håndhæve alle de relevante bestemmelser i deres nationale lovgivning, bl. a. i form af påbud om blokering eller tilbagebetaling af ulovligt ydet statsstøtte eller afgørelser om erstatning til de skadelidte. Kommissionen agter at hjælpe de nationale domstole hermed og samarbejde med dem, bl. a. ved at: videreføre og intensivere bestræbelserne på at skabe øget gennemsigtighed via information om statsstøtte informere om procedurespørgsmål i forbindelse med verserende sage^r - - give faktuelle, statistiske og analytiske oplysninger. B - Statsstøttebegrebet 156. Fortolkningen af statsstøttebegrebet i traktaterne er ofte det, der giver de største vanskeligheder i Kommissionens behandling af statsstøttesager. Kriterierne for, hvornår foranstaltninger truffet af medlemsstaterne over for deres virksomheder er forbundet med statsstøtte, har ikke blot stor betydning for de administrative myndigheder i medlemsstaterne, der skal foretage anmeldelse, men også for de nationale domstole, der undertiden skal tage stilling til, om en foranstaltning indbragt for domstolen skulle have været anmeldt. Flere af de beslutninger, Kommissionen har truffet i 1995, kan kaste lys over, hvad der i EU's konkurrenceregler forstås ved begrebet statsstøtte. 157. a) Forudsætningen for, at artikel 92, stk. 1, finder anvendelse, er, at der er tale om, at en virksomhed får en fordel, den ikke normalt ville have fået. Kommissionen finder bl. a. , at denne betingelse er opfyldt, hvis en virksomhed af det offentlige køber en grund til en pris, der ligger under markedsprisen. Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, da Siemens Nixdorf AG/Mainz af det offentlige købte en grund til en pris, der blev anslået til at ligge mellem 5, 5 og 21,5 mio. DEM under markedsprisen. Det samme gælder, hvis staten køber en grund af en virksomhed til en pris, der ligger over markedsprisen. Således indledte Kommissionen også artikel 93, stk. 2-proceduren over for den spanske stålvirksomhed, Tubacex', salg af en grund til det offentlige, da den tvivlede på, at prisen på grunden svarede til markedsprisen. 158. Offentlig finansiering af omkostningerne ved byggemodning af en bygge- eller industrigrund og tilslutning til forskellige offentlige tjenester falder ikke ind under artikel 92, stk. 1, hvis virksomheden betaler for brugen af infrastrukturerne via direkte eller indirekte afgifter. Da byggemodningen af en grund i Villey, Meurthe-et-Moselle, nye fabrik til etablering af papirfabrikanten Kimberly-Clarks udelukkende begunstigede denne virksomhed, fordi den var ejer og eneste bruger af de etablerede anlæg, måtte den del af finansieringen heraf, der stammede fra det offentlige, betragtes som statsstøtte. I den sammenhæng tog Kommissionen også hensyn til, at en privat, markedsøkonomisk investor ikke ville have gennemført denne byggemodning, eftersom salgsprisen på grunden end ikke dækkede denne delvise finansiering. 159. Når en (offentlig) virksomhed får tilført offentlige midler på vilkår, der er mere fordelagtige end dem, hvorpå en privat investor under normale markedsøkonomiske vilkår ville have accepteret at skyde penge ind i en virksomhed i en tilsvarende økonomisk og konkurrencemæssig situation, er der tale om statsstøtte. I tilfælde, hvor statens opkøb af interesser i en virksomhed kombineres med andre former for foranstaltninger, der skal anmeldes til Kommissionen jf. artikel 93, stk. 3, består der formodning for, at der kan være tale om 62 statsstøtte. I overensstemmelse med sin meddelelse om anvendelse af EF- traktatens artikel 92 og 93 på offentlige virksomheders erhvervelse af kapitalinteresser i private virksomheder90 krævede Kommissionen, at den spanske regering på forhånd underrettede den om ethvert kapitalindskud foretaget af udviklingsinstituttet for Andalusien. Stahlwerke Da den kapital, som den tyske delstat Bayern havde i sinde at tilføre stålvirksomhederne Neue Maxhùtte GmbH og Lec. h-Stai2Iwer. ke GmbH til dækning af deres akkumulerede tab, ville falde sammen med delstatens salg af sine anparter i disse virksomheder, hvilket indebar, at disse kapitalindskud selv ikke på længere sigt kunne ventes at ville give nogen forrentning, fastslog Kommissionen, at der var tale om statsstøtte. Af tilsvarende årsager fastslog Kommissionen, at den kapital, den italienske stat via sit industrielle holdingselskab ENI havde tilført gødningsproducenten Enichem i årene 1991-1994, udgjorde statsstøtte, eftersom denne kapital blev tilført, før der var udarbejdet en omstruktureringsplan, og alene med det formål at forhindre virksomheden i at gå konkurs, således at der ikke var nogen udsigt til nogen rimelig forrentning. Kommissionen fandt desuden, at virksomhedens underskud strakte sig over så mange år - nemlig fem år - at ingen privat markedsøkonomisk investor ville have accepteret at skyde penge i virksomheden, men ville have likvideret den eller gennemført en gennemgribende omstrukturering længe inden. De kapitaltilførsler, der ville blive foretaget i forbindelse med en omstruktureringsplan udarbejdet på et senere stadium, måtte derfor også betragtes som statsstøtte, og Kommissionen fandt desuden, at gennemførelsen af denne plan ikke kunne ventes at give tilstrækkeligt positive resultater i forhold til den samlede indsprøjtning af ny kapital. Agricultura S. p. A. Derimod finder Kommissionen, at når statens tilførsel af kapital til en virksomhed samtidig ledsages af kapitaltilførsler fra en privat investor på samme vilkår, og den private investors kapitalandel i virksomheden har en reel økonomisk betydning, er den statslige foranstaltning ikke forbundet med statsstøtte. Kommissionen fastslog derfor, at den kapital og de lån, de vallonske myndigheder i Belgien ydede tekstilvirksomheden EM-Filature, blev stillet til rådighed på normale forretningsvilkår og ikke var forbundet med statsstøtte, da der samtidig blev indskudt ny kapital fra private aktionærer, som derved blev majoritetsaktionærer i virksomheden, og da også private aktionærer ydede virksomheden lån på tilsvarende vilkår. Af samme årsager fastslog Kommissionen, at den portugisiske stats tilførsel af kapital til reparationsværftet Lisnave i forbindelse med en omstrukturering af virksomheden ikke indebar statsstøtte efter artikel 92, stk. 1. I til henhold artikel 92, 160. b) indebærer statsstøttebegrebet, at der er tale om støtte ydet til bestemte virksomheder (eller til produktion af bestemte varer). Generelle foranstaltninger iværksat som led i den økonomiske politik, skattepolitikken eller socialpolitikken falder ikke ind under artikel 92, stk. 1, og er der tale om, at virksomheder i en medlemsstat opnår konkurrencefordele på grund af forskelle i sådanne generelle politiske tiltag, må problemerne i forbindelse hermed eventuelt løses inden for rammerne af proceduren i artikel 101 og 102. stk. 1, Artikel 92, stk. 1, finder således ikke anvendelse på generelle foranstaltninger, der gælder for samtlige virksomheder i en medlemsstat, og som opfylder betingelserne angående objektivitet og ikke-diskrimination. På baggrund heraf fastslog Kommissionen, at den støtte, den tyske regering havde ydet til ansatte i virksomheden Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH til dækning af socialsilpringsudgifter Kommissionens meddelelse fra 1983, EF-Bull. 9-1984, punkt 3. 4 og 4. 4. 63 i forbindelse med virksomhedens likvidation, ikke udgjorde statsstøtte, da enhver virksomhed under likvidation i Tyskland automatisk har adgang til sådan støtte. På samme måde fandt Kommissionen, at der ikke var tale om statsstøtte som sådan, da den spanske stålvirksomhed Tubacex opnåede en suspension af afdragene på virksomhedens gæld, eftersom der var tale om en generel foranstaltning iværksat inden for rammerne af den spanske lovgivning om insolvente virksomheder, der gælder for alle virksomheder. Af de ovennævnte kriterier følger imidlertid også, at hvis de objektive krav i en støtteordning, der gælder for alle, medfører, at kun bestemte virksomheder kan få adgang til ordningen, må Kommissionen antage, at der foreligger statsstøtte. Såfremt en ordning gælder for alle virksomheder, men giver de myndigheder, der administrerer den, vide skønsbeføjelser, kan der også være tale om statsstøtte. Kommissionen fastslog således, at en finsk beskæftigelsesstøtteordning, der er åben for alle virksomheder i alle sektorer og alle regioner i landet, var forbundet med statsstøtte, fordi arbejdsmarkedsmyndighederne kunne træffe en skønsmæssig afgørelse om støttens størrelse og støtteperiodens længde for hver nyansat arbejdsløs. 161. c) Den økonomiske begunstigelse af bestemte virksomheder må ydes af en medlemsstat eller med statslige midler, for at der kan være tale om statsstøtte efter artikel 92, stk. 1. Artikel 92, stk. 1, gælder for statsstøtte ydet af enhver central, regional eller lokal myndighed og af ethvert offentligt eller privat organ etableret eller udpeget af staten til at administrere den pågældende støtte91. Selv om støtten ikke ydes via et organ, der er etableret eller udpeget af staten, kan der alligevel være tale om statsstøtte, hvis det finansielle bidrag til virksomheden eller virksomhederne påtvinges af staten. 162. d) Støtten skal også kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater mærkbart. Kommissionen fandt, at denne betingelse var opfyldt, i forbindelse med støtten til den tyske virksomhed Leuna-Werke GmbH, selv om virksomheden ikke eksporterer til andre medlemsstater, fordi støtten kunne sætte den i stand til at øge sin produktion til hjemmemarkedet og dermed reducere det potentielle marked i Tyskland for import fra andre medlemsstater. C - Undersøgelse af støttens forenelighed med fællesmarkedet 1. Sektorbestemt støtte 1. 1. Sektorer med særregler 1. 1. 1. Støtte til skibsbygning 163. Den 21. december vedtog Rådet forordning (EF) nr. 3094/9592 om gennemførelse af OECD-aftalen om overholdelse af normale konkurrencevilkår inden for den kommercielle skibsbygnings- og skibsreparationsindustri, herunder afskaffelse af produktionsstøtte. Den nye forordning træder i kraft samtidig med OECD-aftalen. Dette skulle være sket den 1. januar 1996, men desværre blev ikrafttrædelsen forsinket, selv om Den Europæiske Union ratificerede aftalen i december, på grund af forsinkelser i ratifikationsprocessen hos aftalens øvrige parter. Rådet besluttede derfor, at reglerne i 7. direktiv om støtte til skibsbygningsindustrien93 fortsat skulle gælde EF-Domstolens dom i sag 78/76, Steinike Forstwirtschaft, Sml. 1977, s. 575. EFT L 332 af 30. 12. 1995. und Weinlig mod Bundesamt fur Ernåhrung und Rådets direktiv 90/684/EØF, senest ændret ved direktiv 94/73/EF. 64 i en overgangsperiode frem til senest den 1. oktober 1996. Hvis OECD- aftalen stadig ikke er trådt i kraft den 1. juni 1996, vil Kommissionen forelægge Rådet passende forslag, så det kan fastlægge den kommende politik inden den 1. oktober 1996. På denne baggrund besluttede Kommissionen at bibeholde det fælles produktionsloft på 9% for større skibe og 4,5% for skibe til under 10 mio. ECU og ombygninger efter den 1. januar 19 96. 1. 1. 2. Stål 164. I 1995 anvendte Kommissionen fortsat stålstøttereglerne94 med stor årvågenhed. Den strikse håndhævelse af støttereglerne medførte, at der blev truffet en række negative beslutninger, herunder om tilbagebetaling af ulovligt udbetalt støtte. Rådet afgav samstemmende og enstemmig udtalelse om de særlige fritagelser efter EKSF-traktatens artikel 95 med hensyn til henholdsvis produktions- og lukningsstøtte til jernmalmudvinding i Østrig i november og privatisering af det offentlige stålværk i Irland i december. Den nøje overvågning af seks tidligere sager efter EKSF-traktatens artikel 95 (Ilva i Italien, CSI og Sidenor i Spanien, EKO Stahl og SEW Freital i Tyskland og Siderurgia Nacional i Portugal) blev opretholdt, og Rådet fik forelagt halvårlige rapporter. I marts foreslog Kommissionen, at bestemmelserne om miljøbeskyttelse i stålstøttereglerne skulle bringes i overensstemmelse med de reviderede til miljøbeskyttelse i henhold til EF-traktaten for at sikre, at stålindustrien fik samme behandling som andre industrisektorer. Rådets samstemmende udtalelse afventes stadig. fællesskabsrammebestemmelser statsstøtte for 1. 1. 3. Kul 165. Beslutning nr. 3632/93/EKSF95 af 28. december 1993 fastlægger fællesskabsreglerne for statsstøtte til kulindustrien i perioden fra 1994 til 2002. Den 4. april godkendte Kommissionen96 finansiel støtte på i alt 3 384,2 mio. ECU, som Tyskland i 1995 havde givet i form af erstatning til elværkerne i henhold til den tredje lov om elektricitet fremstillet på basis af kul fra EU, støtte til bevarelse af arbejdsstyrken i underjordiske miner (Bergmannspråmie) og støtte til dækning af en række kulselskabers ekstraordinære udgifter i forbindelse med overtagne forpligtelser. Den 19. juli afgav Kommissionen positiv udtalelse om de franske myndigheders omstruktureringsplan og godkendte støtte97 på i alt 912,8 mio. ECU til dækning af driftstab i 1994, støtte til dækning af overtagne modernisering, rationalisering og omstrukturering af kulindustrien samt støtte til forskning og udvikling. Ved samme lejlighed godkendte Kommissionen supplerende tysk støtte på i alt 196,9 mio. ECU til leverancer af kul og koks til EU's jern- og stålindustri98. forpligtelser forbindelse med i Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF. EFT L 329 af 30. 12. 1993, s. 12. Beslutning nr. 95/464/EKSF (EFT L 267 af 9. 11. 1995, S. 42). Beslutning nr. 95/465/EKSF (EFT L 267 af 9. 11. 1995, s. 46). Beslutning nr. 95/499/EKSF (EFT L 287 af 30. 11. 1995, s. 53) 65 Den 26. juli gav Kommissionen Frankrig tilladelse99 til at yde støtte på i alt 668,1 mio. ECU til dækning af driftstab i 1995, støtte til dækning af overtagne forpligtelser i forbindelse med modernisering, rationalisering og omstrukturering af kulindustrien samt støtte til forskning og udvikling. Kommissionens tilladelse til Det Forenede Kongerige til at yde støtte på i alt 2 594,4 mio. ECU til dækning af overtagne forpligtelser i 1995 var indeholdt i Kommissionens beslutning af 3. november 1994100. Der er indgået anmeldelser af støtte for 1995 fra de portugisiske og spanske myndigheder samt en supplerende anmeldelse fra de tyske myndigheder. De behandles alle af Kommissionens tjenestegrene for at afgøre, om de er forenelige med beslutning nr. 3632/93/EKSF. 1. 1. 4. Motorkøretøjsindustrien 166. Med sin dom af 29 juni 1995101 gik Domstolen imod Kommissionens seneste beslutning om at forlænge EF-rammebestemmelser for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien på ubestemt tid og fastslog, at de ophørte den 1. januar 1995. For at forhindre det retlige tomrum, denne dom kunne fremkalde, måtte Kommissionen den 5. juli 1995 træffe en ekstraordinær beslutning om at forlænge rammebestemmelserne med tilbagevirkende kraft fra den 1. januar 1995 og samtidig foreslå medlemsstaterne at genindføre dem for en toårig periode fra senest den 1. januar 1996. Derefter indklagede den spanske regering Kommissionens beslutning om at forlænge rammebestemmelserne med tilbagevirkende kraft for Domstolen, og i modsætning til alle de øvrige medlemsstater afviste den også forslaget om at genindføre dem for en periode på to år. Efter denne afvisning var Kommissionen nødsaget til at indlede en procedure efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, for at undersøge foreneligheden af alle støtteordninger, der kunne gavne bilfabrikanter i Spanien. Den 20. december vedtog Kommissionen en endelig beslutning, hvorved Spanien ligesom alle de øvrige medlemsstater blev tvunget til at overholde bestemmelserne i de nyligt genindførte rammebestemmelser. På grundlag af sin beslutning af 5. juli fortsatte Kommissionen gennem hele 1995 med at anvende EF-rammebestemmelser for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien. Den modtog ni anmeldelser på baggrund af godkendte støtteordninger og to anmeldelser på grundlag af ad hoc-ordninger. Kommissionen vedtog en beslutning om at godkende anmeldt støtte i seks tilfælde. Kommissionen vedtog desuden en midlertidig beslutning, der pålagde den tyske regering inden en fastsat tidsfrist at fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en vurdering af VW Sachsens nye projekter, der ikke var omfattet af en tidligere beslutning fra 1994102. 167. Ved vurderingen af individuelle støttetildelinger på baggrund af regionale støtteordninger (f. eks. Ford Genk) anvendte Kommissionen fortsat kriteriet om, at regionalstøtte i denne sektor skal stå i forhold til de faktiske regionale ulemper for en investor. Det skal dog bemærkes, at det har givet højere gennemsnitlige støtteintensiteter til motorkøretøjsfabrikanter i forbindelse med investeringsprojekter i EU's mindst udviklede regioner. Beslutning nr. 95/519/EKSF (EFT L 299 af 12. 12. 1995, s. 18). 100 101 Beslutning nr. 95/995/EKSF (EFT L 379 af 31. 12. 1995, s. 6 ). Sag 135/93, Spanien mod Kommissionen, Sml. 1995, s. 1-1651. 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 367 og bilag II. E. , nr. 2. 6 66 168. Hvad angår sager om redning og omstrukturering traf Kommissionen endelige beslutninger i støttesager, der vedrørte DAF België, DAF Nederland og Seat-Volkswagen. I henhold til gældende bestemmelser indebar disse beslutninger tilbagebetaling af en del af støtten, hvis DAF gik konkurs, og en betydelig nedskæring af produktionskapaciteten i Seats tilfælde. Desuden besluttede Kommissionenat indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til de spanske myndigheders støtte til Santana Motor SA. 169. Ved vurdering af støtte til forskning og udvikling erkender Kommissionen, at der er mulighed for, at forskning og udvikling kan have gunstige virkninger for den økonomiske udvikling, men tager hensyn til risikoen for fordrejning af konkurrencen og sikrer sig, at denne form for støtte kun gives til projekter, der er egentligt innoverende på EU-plan. Den sikrer sig desuden, at de maksimale støtteintensiteter, der er fastsat i EF-rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling, overholdes. Eftersom disse betingelser var overholdt for Opel Ôsterreichs og Ford Valencias vedkommende, godkendte Kommissionen forslagene om støtte til disse projekter. 170. Begge sager vedrørte støtte til investeringsprojekter med henblik på at begrænse forureningen. I lighed med EF-rammebestemmelser for statsstøtte til motorkøretøjsindustrien og fællesskabsrammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse kan denne form for støtte godkendes, hvis den kun omfatter de ekstra investeringsudgifter, der er nødvendige for at begrænse eller eliminere forureningen eller tilpasse produktionsmetoderne af miljøbeskyttelseshensyn, og hvis grænserne for støtteintensitet i miljørammebestemmelserne, dvs. 15% hvis der er tale om tilpasning til nye standarder, og 3 0% for projekter, der gør det muligt at opnå betydeligt højere standarder, eller for frivillige foranstaltninger, ikke overskrides. Såvel i Opel Ôsterreichs og Ford Valencias tilfælde som i ovennævnte sag vedrørende Ford Genk var disse betingelser opfyldt, og Kommissionen godkendte derfor støtteforslagene. af at af, 171. I flere tilfælde havde Kommissionen ladet de nationale myndigheder føre tilsyn med gennemførelsen af den støtteberettigede investering og anmodet medlemsstaterne om at forelægge årsrapporter om resultaterne af investeringerne og støtteudbetalingerne. Praksis har allerede vist, hvor vigtig en sådan opfølgningsprocedure er i betragtning flerårige gennemførelsen investeringsprojekter medfører mange forandringer, der kan nødvendiggøre ændringer af støtteudbetalingerne. I løbet af 1995 blev der foretaget en sådan ex post-kontrol i sagerne vedrørende Ford/VW Setubal og Fiat Mezzogiorno samt Chrysler og SNF i Østrig, hvor Den Europæiske Union havde indgået aftaler om sttøttenedskæringer med Østrig. I sin beslutning i NedCar-sagen havde Kpmmissionen stillet krav om, at de nederlandske myndigheder skulle anmelde reglerne for fordeling af omkostninger mellem den nye og den gamle model, så den kunne sikre sig, at der ikke blev ydet støtte til Volvo og Mitsubishi gennem upassende bestemmelser103. Analysen af reglerne for omkostningsfordelingen i 1994 og 1995 viste, at der ikke var tale om statsstøtte. I Rover-sagen om omstruktureringsstøtte, der stammer fra perioden før indførelsen af rammebestemmelserne, og i Opel Eisenach- sagen om regionalstøtte blev ex post-kontrollen endelig afsluttet, efter at alle betingelserne i beslutningen var opfyldt. store 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 367 og bilag II. E, punkt 2. 6 67 1. 1. 5. Kunstfiberindustrien 172. Siden 1977 har støtte til denne industri været underlagt supplerende kontrol gennem de såkaldte rammebestemmelser for støtte til kunstfiberindustrien. I april anjnodede Kommissionen en uafhængig konsulent om at vurdere rammebestemmelsernes virkning, og klarlægge, hvilken form den supplerende kontrol skulle tage, hvis man stadig fandt den påkrævet. Konsulenterne aflagde rapport i oktober, og Kommissionen tager stilling til, hvad der skal gøres, i begyndelsen af 1996. Desuden forlængede Kommissionen i april gyldighedsperioden for de nugældende rammebestemmelser104 i yderligere ni måneder til den 31. marts 1996105. 1. 1. 6. Transport 173. Der skete en kraftig stigning i antallet af støttesager i transportsektoren i 1995 (fra 29 til 51). Stigningen blev ledsaget af et stadigt mere komplekst sagsindhold samt udvidelsen af anvendelsesområdet for artikel 92 og 93. Efterhånden som liberaliseringen af transportmarkederne skrider frem, bliver operatørerne udsat for stadigt stigende forretningsmæssigt pres over en bred front. Den kommende afslutning af liberaliseringen af den civile luftfart vil omfatte cabotagerettigheder for europæiske selskaber fra marts 1997. De nyligt vedtagne direktiver om infrastrukturbetaling og sporadgang i jernbanesektoren styrker den udvikling, der blev startet med direktiv 91/440. Man inddrager nu også indenlandske skibsfartsruter. Her er blot tale om et par eksempler på udviklingen hen imod et indre marked for transporttjenester. 174. Efterhånden som de forretningsmæssige aktiviteter spreder sig til nye områder, må kontrollen med finansiel statsstøtte øges for fortsat at sikre alle virksomheder, både offentlige og private, lige muligheder. I transportsager bør fordele, som begrænser de omkostninger, der normalt indgår i en virksomheds omkostningsstruktur, og som skyldes en statslig foranstaltning, ikke tillades - medmindre de afhjælper et behov for transportkoordination, eller der er tale om godtgørelser for at have opfyldt forpligtelser om offentlige tjenesteydelser. Desuden kan udvikling af transport som økonomisk aktivitet eller et konkret projekt af fælles europæisk interesse muligvis opnå en undtagelse. 175. I løbet af det forgangne år blev Kommissionens tjenestegrene kontaktet i flere sager (Ferrovie dello Stato, den faste Øresundsforbindelse) af medlemsstater, der ville have klarlagt, om offentlige investeringer i infrastruktur kunne betragtes som statsstøtte. Regeringerne har altid brugt finansiel indgriben som et vigtigt redskab i deres politik til udvikling af infrastrukturen. Så længe adgangen og brugen af infrastrukturen fortsat er offentlig og generel, vil disse interventioner i princippet ikke indeholde statsstøtte som omhandlet i artikel 92, stk. 2, men vil normalt blive betragtet som værende af offentlig interesse. For at der kan være tale om fordrejning ? der kan betragtes som støtte - skal fordelene ved infrastrukturen tildeles selektivt med henblik på at hjælpe særskilte virksomheder, f. eks. en bestemt type anlæg, der kun kan bruges af én virksomhed, eller der skal være tale om diskriminerende adgangsbegrænsning. Fra et økonomisk synspunkt tager de offentlige myndigheder sig normalt af denne form for varer og tjenesteydelser, fordi prissystemet ikke kan gøre det effektivt. Varer som infrastrukturer kan i reglen ikke deles, men benyttes kollektivt af alle borgere, uanset om de betaler for dem eller ej. Et sådant offentligt gode, som det offentlige stiller til 104 105 EFT C 3 46 af 3 0. 1 2. 1 9 9 2. EFT C 1 42 af 8. 6. 1 9 9 5. a rådighed, gavner samfundet kollektivt og tildeles ikke en særskilt virksomhed eller industri (ikke-udelukkelsesprincippet). Derfor vil offentlige infrastrukturtilskud normalt ikke blive betragtet som støtte, men snarere som en generel foranstaltning i kraft af statens suverænitet med hensyn til økonomisk politik, fysisk planlægning og udvikling. 176. Der blev indgivet flere klager i 1995 over statsstøtte til havne. Spørgsmålet er, om finansielle tilskud til havneaktiviteter kan behandles efter artikel 92. 177. Hvad angår den civile luftfart, baserede Kommissionen sine beslutninger om statsstøtte på principperne i de nye rammebestemmelser, der blev vedtaget i november 1994106. Retningslinjerne tager hensyn til de stadigt mere konkurrenceprægede vilkår på markedet for luftfartstjenester tredje liberaliseringspakke i 1993. I 1994 godkendte Kommissionen, at der ydes omstruktureringsstøtte, som skal udbetales i rater til TAP og Air France. I begge tilfælde blev Kommissionens godkendelse gjort betinget af, at en række forpligtelser og omstruktureringsplaner skulle være opfyldt. Med hjælp fra uafhængige eksperter kontrollerede Kommissionen i 1995, om dette var sket. Da TAP107 og Air France108 begge havde opfyldt begge elementer tilfredsstillende, blev der ikke rejst indvendinger mod udbetalingen af anden rate af støtten. iværksættelsen efter den af 178. I 1994 besluttede Kommissionen også, at det forhold, at den franske offentlige virksomhed CDC-P havde tegnet obligationer udstedt af Air France, udgjorde ulovlig støtte, som var uforenelig med fællesmarkedet, og krævede, at den skulle tilbagebetales. I oktober 1994 indbragte Frankrig og Air France Kommissionens beslutning for Førsteinstansretten. Kommissionen besluttede derefter den 4. april 1995109 at ændre sin oprindelige beslutning og at bede Frankrig om at sørge for, at støtten og morarenter deponeres på en spærret bankkonto, indtil Domstolen afsiger en endelig kendelse. Den økonomiske begrundelse herfor er, at Air France skal fratages muligheden for at anvende penge svarende til støtten, så længe sagen verserer ved Domstolen. 179. Den 4. maj 1995110 analyserede Kommissionen de finansielle transaktioner i forbindelse med en aftale mellem Swissair og Sabena, som tager sigte på, at førstnævnte skal overtage en strategisk andel (49,5%) af Sabena. Operationen indebar, at Sabena udstedte nye aktier for 9,5 mia. BEF; heraf tegnede Swissair sig for 6 mia. BEF, og den resterende del blev tegnet af Belgien og en gruppe af belgiske investorer. Kommissionen gjorde opmærksom på, at når den offentlige andel i et selskab skal øges, vil kapitalindsprøjtningen ikke indebære statsstøtte, forudsat at den offentlige investering ledsages af en betydelig kapitalindsprøjtning fra en privat aktionærs side. Swissairs tegning af nye aktier til samme pris og på samme betingelser som Belgien og de belgiske investorer blev anset som bevis på, at operationen var en normal finansiel transaktion og ikke udgjorde statsstøtte. 180. Den 10. maj 1995 besluttede Europa-Kommissionen, at den ikke ville rejse indvendinger mod den tyske regerings planer om at bidrage til Lufthansa-ansattes pensionsfonde som en del af selskabets 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 3 75. EFT C 154 af 21. 6. 1995. EFT C 295 af 10. 11. 1995. EFT L 219 af 15. 9. 1994. EFT L 239 af 7. 10. 1995, s. 19. 68 W> privatiseringsprogram fra 1992. Foranstaltningerne hang sammen med de byrder, der var blevet pålagt Lufthansa, efter at det var blevet tvunget til at trække sig ud af en tillægspensionsfond administreret af den offentlige virksomhed VBL, som det - i egenskab af et offentligt selskab - havde været forpligtet til at tilhøre. Kommissionen mente, at en privat investor i samme situation som den tyske stat, der var tvunget til at opgive kontrollen med Lufthansa, ville have handlet på samme måde for at maksimere den endelige værdi af sin andel. 1995 19. juli analyserede en 181. Den kapitalindsprøjtning på 300 mio. FRF til virksomheden AOM fra dens statsejede moderselskab Crédit Lyonnais. Efter at Kommissionen havde analyseret omstruktureringsplanen for luftfartsselskabet, kom den til den konklusion, at AOM sandsynligvis igen ville blive en rentabel virksomhed i nærmeste fremtid, og at nettonutidsværdien af de fremtidige cash flows var højere end investeringens tilsvarende værdi. Operationen blev anset for at være en normal finansiel transaktion og ikke statsstøtte, idet en privat markedsøkonomisk investor under samme omstændigheder ville have foretaget investeringen i AOM. Kommissionen 182. Den 29. november 1995 traf Kommissionen en endelig negativ afgørelse om den ekstraordinære afskrivningsordning for fly registreret i Tyskland og anvendt til internationale forretningsaktiviteter. Under visse omstændigheder gav denne ordning mulighed for en ekstraordinær afskrivning på indtil 3 0% af de samlede anskaffelsesomkostninger. Kommissionen mente, at ordningen udgjorde støtte, og at den ikke kunne falde ind under artikel 92, stk. 2 og 3. 183. Kommissionen har ligeledes truffet flere beslutninger om støtte til skibsfartssektoren. Kommissionens rammebestemmelser om undersøgelse af statsstøtte til Fællesskabets rederier fra 1989 er under revision i forbindelse med en samlet nyvurdering af EU's maritime transportpolitik. Kommissionen har fremlagt resultaterne heraf i et dokument, som EU's institutioner, medlemsstaterne og andre interesserede parter vil blive opfordret til at drøfte og kommentere. 184. Kommissionen har bl. a. besluttet, at en aftale mellem de spanske regionale og lokale myndigheder,i Baskerlandet og "Ferries Golfo de Viscaya" angående en færgerute mellem Bilbao og Portsmouth ikke indeholdt statsstøtteelementer. Den endelige beslutning blev truffet den 6. juni 1995, efter at proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, var blevet indledt. 185. Der er blevet rejst alvorlig tvivl om, hvorvidt støtte til det franske statsejede rederi Compagnie Générale Maritime ("CGM") var forenelig med traktaten. Kommissionen besluttede den 31. oktober 1995, og igen den 20. december 1995, henholdsvis at indlede og forlænge proceduren efter artikel 93, stk. 2. Støtten beløber sig til ca. 33 0 mio. ECU. 186. Kommissionen har desuden behandlet en række sager om statsstøtte i vejtransportsektoren under hensyntagen til den liberalisering af cabotagekørsel, der finder sted fra den 1. januar 1995111, og som indebærer, at de lokale markeder åbnes for konkurrence på EU-plan. 187. Den 18. august 1995 anlagde Kommissionen sag ved Domstolen mod Den Italienske Republik, som ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at rette sig efter Kommissionens beslutning af 9. juni 1993, hvori en skattekredit til erhvervstransportselskaber i Italien blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet, og hvori de italienske myndigheder blev pålagt at søge beløbene tilbagebetalt. 111 Rådets forordning nr. 3118/93, EFT L 279 af 12. 11. 1993. 69 Denne ordning, der var blevet anset for en simpel driftsstøtte, og som oprindelig var planlagt for skatteåret 1992, blev endvidere forlænget af de italienske myndigheder i 1993 og 1994, med et budget på 558 mio. ECU. Kommissionen besluttede den 4. oktober 1995 at indlede proceduren efter traktatens artikel 93, stk. 2, mod disse forlængelser og krævede øjeblikkelig suspension af støtten. 188. Med hensyn til sejladsen ad de indre vandveje fortsætter den strukturelle sanering med henblik på nedskæring af overkapaciteten gennem ophugning af skibe, der blev påbegyndt i 1990 på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 1101/89 af 27. april 1989. På grund af det store tonnageoverskud forelagde Kommissionen den 23. maj 1995 Rådet et forslag til ændring af ovennævnte forordning, hvori den anbefalede omfattende ophugning i perioden 1996-1998 finansieret af EU, de berørte medlemsstater og sektoren. Dette initiativ er en vigtig ledsageforanstaltning af flodtransporten, som Kommissionen ligeledes fremsatte forslag om den 23. maj 1995. liberalisering gradvise den til 189. I løbet af 1995 undersøgte Kommissionen på grundlag af artikel 92 og 93 visse transaktioner udført af en række jernbaneselskaber. I relation til det britiske salg af jernbanematerielselskaberne (ROSCO) besluttede Kommissionen den 29. november, at de garantier, der var blevet ydet køberne, maksimerede fortjenesten ved salget og derfor ikke udgør statsstøtte. Den 18. oktober 1995 besluttede Kommissionen ligeledes, at en statsgaranti til fordel for Ferrovie dello Stato S. p. A. , udstedt af den italienske stat vedrørende et lån på 372 mio. ECU til jernbaneinfrastrukturinvesteringer i højhastighedstogforbindelsen Brenner-Verona, ikke udgjorde statsstøtte. 1. 1. 7. Landbrug 190. De tre nye medlemsstaters (Østrig, Sverige og Finland) tiltrædelse har til en vis grad ændret opgørelsen over statsstøtte til landbrugssektoren. Tiltrædelsesakten for hver ny medlemsstat indeholder bestemmelser om en særlig procedure for den eksisterende støtte ved tiltrædelsen og i en vis overgangsperiode. I overensstemmelse med tiltrædelsesakten gav de tre nye medlemsstater inden den 30. april 1995 Kommissionen besked om deres eksisterende støtteordninger i landbrugssektoren i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 1. Desuden vedtog Kommissionen den 13. februar 1995 to beslutninger om godkendelse af de østrigske og finske programmer for anvendelse af tiltrædelsesaktens artikel 138-140, der omhandler tildeling og gradvis aftrapning af midlertidig statsstøtte til landbrugsprodukter. Disse beslutninger er senere ændret for at tage hensyn til nye elementer. 191. Det er Kommissionens generelle opgave at modsætte sig statsstøtte fra enhver medlemsstat, når der er tale om støtteforanstaltninger, som kan forstyrre markedsmekanismerne i EU, og som ikke har varige virkninger for den pågældende sektor, da der er tale om driftsstøtte. 192. Hvad angår investeringsstøtte i den primære investeringssektor og især anvendelse af artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet112 bør vurderingen af såvel fællesskabsstøtte som national støtte for fremtiden i videst muligt omfang foretages i forbindelse med en parallel behandling af sagsakterne inden for de tidsfrister, der gælder for statsstøtte. Denne procedure vil gøre det muligt kun at sende en enkelt skrivelse til den EFT L 218 af 6. 8. 1991, S. 1. 70 pågældende medlemsstat under henvisning til såvel traktatens artikel 92-93 som forordning 2328/91. 193. Med hensyn til støtte til investeringer til forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter er EU's politik fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 866/90113. Forordningen giver medlemsstaterne bemyndigelse til på en række betingelser at yde støtte i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 92 og 93. Denne mulighed er begrænset af forordningens udvælgelseskriterier, som Kommissionen analogt anvender ved sin vurdering af statsstøtte. Indtil 1994 var udvælgelseskriterierne for disse investeringer de såkaldte "sektorgrænser", der fremgår af Kommissionens beslutning 90/342/EØF af 7. juni 1990114. De blev ændret ved Kommissionens beslutning 94/173/EØF af 22. marts 1994115. I 1994 meddelte Kommissionen medlemsstaterne, at den på statsstøtteområdet fortsat ville anvende sektorgrænserne i punkt 2 i bilaget til beslutningen fra 1990116. I 1995 justerede Kommissionen sin holdning, og den anvender nu grænserne i beslutningen fra 1994 i de tilfælde, hvor de er mindre skrappe117. Efter at have afsluttet det indledende arbejde med medlemsstaterne besluttede Kommissionen, at den efter den 1. januar 1996 vil anvende kriterierne i sin beslutning af 22. marts 1994 i statsstøttesager i stedet for principperne i sin beslutning af 7 juni 1990118. 194. Kommissionen har desuden vedtaget princippet om en revision af sin politik vedrørende subventionerede driftslån i landbrugssektoren119. 1. 1. 8. Fiskeri 195. I 1995 registrerede Kommissionen 37 nye tilfælde af anmeldt støtte, 20 ikke-anmeldte eller for sent anmeldte støttesager og tre nye sager under eksisterende støtteordninger i denne sektor. Den besluttede ikke at gøre indsigelse mod støtten i 22 sager, hvoraf en var påbegyndt i 19-94. Den besluttede desuden at indlede proceduren efter EF- traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til to støtteforanstaltninger i henholdsvis Italien og Tyskland. I samme periode besluttede Kommissionen at afslutte proceduren efter artikel 93, stk. 2, vedrørende en støtteforanstaltning i Italien, der blev anmeldt i 1993. 1. 2. Støtte i sektorer, der ikke er omfattet af særlige regler 196. Europa har i nogle år oplevet en omfattende liberalisering, privatisering og omlægning af nationale monopoler. Denne udvikling har sammen med harmoniseringen af regler på EU-plan fået Kommissionen til at undersøge anvendelsen af statsstøttereglerne i visse særlige sektorer, som bankvirksomhed og postbesørgelse. Disse sektorer bør principielt være underlagt samme regler som alle andre (især princippet om den markedsøkonomiske investor), men har dog en række særlige kendetegn, som Kommissionen bør tage hensyn til ved anvendelsen af statsstøttereglerne. EFT L 91 af 26. 4. 1990, S. 1. EFT L 163 af 29. 6. 1990, s. 71 EFT L 79 af 23. 3. 1994, s. 29. EFT C 189 af 12. 7. 1994, s. 5. EFT C 71 af 23. 2. 1995, S. 6. EFT C 29 af 2. 2. 1996, s. 4. EFT C 44 af 16. 2. 1996, s. 2. 1. 2. 1. Banksektoren 197. Denne sektor har en række særlige kendetegn, især hvad angår sociale og retlige forhold (beskyttelse af indlånere), makroøkonomiske og finansielle forhold (nødvendigheden af stabilitet i sektoren og et velfungerende betalingssystem) og endelig politiske og internationale forhold (mulighed for "panikreaktioner" i andre kreditinstitutter i det samme land eller i andre lande som følge af den store indbyrdes afhængighed i sådanne sektorer, navnlig hvis der er tale om fallit i et kreditinstitut af en vis størrelse). Derfor tager særlige myndigheder sig af tilsynet med denne sektor i de forskellige medlemsstater. Efter Banesto-sagen i 19 94 er Crédit Lyonnais-sagen et godt eksempel på, hvordan statsstøttereglerne bør anvendes under hensyntagen til sektorens særligt følsomme natur. Denne sag er den mest omfattende, Kommissionen nogen sinde har behandlet. Det samlede støttebeløb var på hele 45 mia. FRF (7,5 mia. ECU). Desuden var Crédit Lyonnais ved udgangen af 1993 Europas største bank med hensyn til samlet omsætning, hvorved denne sag blev til et eksempel på en storbanks fallit med alle de konsekvenser, det kan få for hele finans- og bankverdenen i Frankrig, om ikke i hele Europa. Det princip, Kommissionen lagde sig fast på efter at have konsulteret en gruppe højtstående eksperter, var at anvende indholdet og procedurerne i statsstøttereglerne på banksektoren under hensyntagen til denne sektors særlige kendetegn. Overholdelse af reglerne bevirker desuden, at man undgår, at offentlige kreditinstitutter eller kreditinstitutter, der er for vigtige til at kunne gå fallit, styrket af implicit eller eksplicit statsstøtte, opfører sig uoverlagt. En sådan holdning vil antagelig nødvendiggøre statsstøtte og dermed en konkurrencefordrejning, som kunne have været undgået. Hvis man har fundet det nødvendigt at gribe ind fra statens side for at undgå uheldige følger for de øvrige kreditinstitutter og de finansielle markeder, mener Kommissionen, at man skal sikre sig, at den valgte løsning bevirker mindst mulig fordrejning af konkurrencen. Endelig skal det kriseramte kreditinstitut yde betydelige bidrag for at kompensere de negative virkninger af statens indgreb for de øvrige aktører på markedet. Derfor er Kommissionens endelige beslutning om godkendelse af støtten til Crédit Lyonnais betinget af, at banken afhænder en betydelig del af sit internationale net og bidrager til udgifterne til afviklingsmekanismen gennem en overskudsklausul, og at der sikres en klar adskillelse mellem Crédit Lyonnais og afviklingsstrukturen, samt at banken kan forventes privatiseret i løbet af fem år. 1. 2. 2. Postbesørgelse 198. Kommissionen betragter denne sektor som afgørende i kraft af dens rolle som uundværligt element til gennemførelse af et lands sociale og økonomiske aktiviteter. Den skal dog samtidig tage hensyn til, at Domstolen har fastslået, at konkurrencereglerne skal anvendes på denne sektor120, jf. dog EF-traktatens artikel 90, stk. 2. Posttjenesterne, særligt de offentlige, halvoffentlige eller dem, der er blevet tildelt særlige eller eksklusive rettigheder, har stadig et privilegeret forhold til staten. Der kan være tale om direkte finansiel støtte (subventioner) eller indirekte (skattelettelser), der ofte er lidet gennemsigtige. Men på den ene side finder Kommissionens direktiv om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem Dom af 12. februar 1992 i de forenede sager C-48/90 og C-66/90, Kongeriget og Koninklijke i sag C-320/91, Paul Corbeau, Sml. 1993, s. 1-2563. PTT Nederland NV og PTT Post BV mod Kommissionen, Nederlandene Sml. 1992, s. 1-565. Dom 72 medlemsstaterne og de offentlige virksomheder121 anvendelse i dette tilfælde, hvilket medfører særlige regnskabsmæssige og finansielle forpligtelser. På den anden side udgør den direkte eller indirekte finansielle indgriben statsstøtte, som Kommissionen har pligt til at føre kontrol med dels i kraft af medlemsstaternes forpligtelse til at indgive forudgående anmeldelse af støtteprojekter, dels i forbindelse med det vedvarende tilsyn med de eksisterende støtteordninger, som Kommissionen må foretage af hensyn til fællesmarkedets gradvise udvikling og funktion. I denne forbindelse er sagen om det franske postvæsens konkurrencemæssige aktiviteter ekstra interessant, idet den vedrører både anvendelse af statsstøttereglerne (artikel 92-93) og bestemmelserne om virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (artikel 90, stk. l). Det er den første sag, hvor Kommissionen har skullet anvende begge samtidig. Kommissionen fandt, at postvæsenets bestemmelser skattelettelser ikke oversteg ekstraudgifterne til at udføre den offentlige postvæsenets konkurrenceprægede aktiviteter (dvs. de aktiviteter, der ikke er forbeholdt postvæsenet i henhold til fransk lov). Kommissionen besluttede derfor, at disse skattelettelser ikke indeholdt støtte i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 1. tjenesteydelse gavnede ikke og 1. 2. 3. Den audiovisuelle sektor 199. Kommissionen erkender, at den europæiske film- og tv- produktionsindustri udgør en vigtig del af den mangfoldige europæiske kultur. Derfor har Kommissionen accepteret fremme af den kulturelle mangfoldighed som begrundelse for statsstøtte til filmindustrien og produktion af tv-programmer. Ved sin vurdering af statsstøtte vil Kommissionen dog sikre, at støtte ikke fører til unødig fordrejning af konkurrencen, og at der ikke diskrimineres på grundlag af nationalitet eller lægges andre hindringer i vejen for varer, tjenesteydelser, personer og idéers frie bevægelighed i Den Europæiske Union. Kommissionen vil søge at finde en balance mellem behovet for at styrke kultur og kulturarv på den ene side og fri handel og konkurrence på det indre marked på den anden. For at klarlægge sin statsstøttepolitik på dette område er Kommissionen i færd med at udarbejde rammebestemmelser for statsstøtte til kultur, kunst og den audiovisuelle sektor. Rammebestemmelserne blev drøftet med medlemsstaterne på et multilateralt møde i juni. Medlemsstaterne gav generelt udtryk for deres støtte til rammebestemmelserne. 200. Efter at have modtaget klager fra private tv-stationer over, at offentlige stationer modtog statsstøtte, der fordrejede konkurrencen på tv-markedet i EU, udpegede Kommissionen i 1993 et konsulentfirma til at foretage en undersøgelse af situationen under særlig hensyntagen til, hvilke forpligtelser til at yde en offentlig tjenesteydelse de offentlige tv-stationer pålægges, hvad de koster, og hvor stor støtte de offentlige stationer modtager. Kommissionen modtog den endelige rapport i oktober 1995 og har sendt den til medlemsstaterne for at få deres kommentarer. Hvad angår de nye medlemsstater og de EFTA-lande, der har undertegnet EØS-aftalen, har Kommissionen offentliggjort et udbud af en lignende undersøgelse. Når Kommissionen har modtaget medlemsstaternes kommentarer til den første undersøgelse, og den anden undersøgelse er afsluttet, vil den behandle de udestående sager og opfordre til en debat om den videre udvikling. Kommissionens direktiv 80/723/EØF af 25. 6. 1980, ændret ved direktiv 84/413/EØF (EFT L 229 af 28. 8. 1985, s. 20). 2. Horisontale støtteordninger 2. 1. Forskning og udvikling 201. Den 20. december 1995 vedtog Kommissionen de nye "EU- rammebestemmelser for statsstøtte til forskning og udvikling". Revisionen af rammebestemmelserne, der har været i kraft siden 1986, er sket på baggrund af den nye konkurrencesituation i Fællesskabet og på international plan. I den nye reviderede version er der taget hensyn til henstillingerne i hvidbogen "Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse" samt til konsekvenserne af de aftaler, der er indgået under de multilaterale forhandlinger i forbindelse med Uruguay-runden. I den nye tekst præciseres endvidere en række fremgangsmåder, som ikke har været fastsat skriftligt, men som Kommissionen har udviklet efter rammebestemmelsernes ikrafttræden i 1986. Der tillades normalt fortsat en støtte på 25% til udviklingsprojekter på prækonkurrencestadiet - nærmere den kommercielle udnyttelse - og 50% til projekter i forbindelse med industriel forskning, men der er mulighed for "forhøjelser" i forbindelse med projekter, der omfatter SMV (+10 point), støtteberettigede regioner (+5 eller 10 point) og projekter, der hører ind under prioriteringerne i EF-rammeprogrammet for F&U (+15 point). Den tilladte støtteintensitet kan endvidere forhøjes (+10%), når der er tale om projekter, der opfylder mindst ét af følgende kriterier: tværnationalt samarbejde mellem uafhængige virksomheder, stor udbredelse af forskningsresultaterne, samarbejde mellem universiteter og industrien. Der tillades en forhøjelse på 25% i tilfælde af projekter, der hører ind under prioriteringerne i EF-rammeprogrammet for F&U, som også omfatter tværnationalt samarbejde mellem virksomheder eller mellem virksomheder og offentlige forskningsorganer samt garanterer stor udbredelse af resultaterne. Denne ordning med forhøjelse giver mulighed for at justere den tilladte støtte under hensyntagen til den fælles interesse, samtidig med at maksimumssatserne i WTO' s regler om subsidier under alle omstændigheder overholdes. i om WTO's overenskomst For at tage hensyn til konkurrencen uden for Fællesskabet og de nye muligheder og udligningsforanstaltninger fastsættes det i de nye rammebestemmelser, at de europæiske virksomheder kan nyde godt af de maksimumsbeløb, der godkendes af WTO (50% i forbindelse med forskningsaktiviteter på prækonkurrencestadiet og 75% i forbindelse med industriel grundforskning) i følgende tilfælde: kumulering af statsstøtte og EF- støtte, vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse (undtagelse i artikel 92, stk. 3, litra b ), projekter eller programmer, i forbindelse med hvilke virksomheder uden for EU gennemfører lignende aktiviteter, og hvor disse virksomheder (inden for de sidste 3 år) har modtaget eller vil modtage en støtteintensitet, der svarer til den støtte, der godkendes af WTO for de 2 samme forskningstyper. subsidier For at mindske de administrative byrder for medlemsstaterne og Kommissionen finder Kommissionen på grundlag af den indvundne erfaring, at det ikke længere er nødvendigt at anmelde årlige budgetforhøj eiser (der er på under 100% af det oprindelige beløb) og/eller videreførelse af godkendte ordninger, hvis visse betingelser er opfyldt. Tildeling af støtte til et konkret projekt som led i en støtteordning for F&U, der er godkendt af Kommissionen, skal principielt ikke længere anmeldes. I rammebestemmelserne for 1995 er der fastsat et andet kriterium for anmeldelse af "store konkrete tilfælde", der refererer til støttens størrelse (5 mio. ECU) og projektets omkostninger (25 mio ECU). Revisionen af rammebestemmelserne omfatter også forskellige situationer, hvor offentlig finansiering af F&U-aktiviteter, der gennemføres af højere læreanstalter eller offentlige forskningsorganer (uden profit for øje) , alene eller for virksomhedernes regning eller i samarbejde med disse, ikke er omfattet af bestemmelserne i EF- traktatens artikel 92, stk. 1. I den nye version af rammebestemmelserne defineres endvidere de faktorer, som Kommissionen tager hensyn til ved vurderingen af, om den af en medlemsstat foreslåede støtte til F&U tilskynder virksomhederne til at gennemføre flere F&U-aktiviteter end dem, de normalt gennemfører (tilskyndelsesvirkninger af F&U-støtten). Nødvendigheden af støtten og dens tilskyndelseseffekt antages at foreligge, når der er tale om SMV, medens Kommissionen nøje skal undersøge disse forhold, når der er tale om større virksomheder, der er inddraget i forskning nær den kommercielle udnyttelse. 2. 2. Beskæftigelsesstøtte og generelle sociale foranstaltninger 202. Den vedvarende meget høje arbejdsløshed var fortsat EF's største økonomiske og sociale problem i 1995. I et forsøg på at afhjælpe denne alvorlige situation indførte medlemsstaterne et stigende antal beskæftigelsesfremmende foranstaltninger og i sin hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse beskrev Kommissionen forskellige muligheder for at fremme beskæftigelsen i overensstemmelse med Fællesskabets konkurrencepolitik. Størstedelen af de foranstaltninger, medlemsstaterne vedtager for at implementere deres arbejdsmarkedspolitik, er af generel natur og indebærer ikke støtte, enten fordi de ikke begunstiger bestemte virksomheder eller ikke påvirker handelen mellem medlemsstaterne i den i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, fastsatte betydning. I henhold til den nye danske hvorved der pålægges det danske erhvervsliv nye og større energiafgifter på C02- og S02-emissioner, vil en del af provenuet fra disse afgifter flyde tilbage til industrien i form af en generel nedsættelse af det arbejdsmarkedsbidrag, som industrien skal betale. Da alle virksomheder automatisk nyder godt af denne nedsættelse, og på basis af objektive kriterier har Kommissionen ikke fundet, at denne nedsættelse udgjorde statsstøtte i henhold til artikel 92, stk. 1. energipakke, Det er kun foranstaltninger, der selektivt nedsætter lønomkostningerne for visse virksomheder eller inden for visse sektorer, enten for at tilskynde dem til at øge deres arbejdsstyrke, for at fastholde beskæftigelsen eller for at ansætte visse kategorier af arbejdsløse, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, fordi de begunstiger støttemodtagerne i forhold til deres konkurrenter. Kommissionen fandt således, at en svensk beskæftigelsesfremmende ordning, som kun var gældende for virksomheder med indtil 50 0 ansatte, udgjorde statsstøtte til gavn for disse virksomheder, men til skade for konkurrenter med over 500 ansatte. 203. Som følge af det meget store antal beskæftigelsesfremmende foranstaltninger har Kommissionen fundet det for hensigtsmæssigt at definere sin politik for statsstøtte på dette område i retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte122. Spørgsmålet om støtte til uddannelse vil blive indirekte berørt i de mere generelle retningslinjer om sondringen EFT C 334 af 12. 12. 1995, s. 4. 75 med Hovedformålet retningslinjerne mellem statsstøtte og generelle foranstaltninger, da foranstaltninger til støtte for uddannelse i mange tilfælde kan defineres som generelle for foranstaltninger. beskæftigelsesstøtte er at informere medlemsstaterne og interesserede parter om de principper, Kommissionen vil anvende ved vurderingen af, om der foreligger beskæftigelsesstøtte, og om den i så fald er forenelig med fællesmarkedet, samt for at sikre sammenhæng mellem konkurrencereglerne og de beskæftigelsespolitiske foranstaltninger, der foreslås i Kommissionens hvidbog om vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. I retningslinjerne bekræftes Kommissionens traditionelt positive holdning til statsstøtte til jobskabelse, navnlig hvis støtten ydes til SMV eller virksomheder, der er placeret i støtteberettigede regioner, forudsat at støtten resulterer i en nettoforøgelse af antallet af arbejdspladser i den pågældende virksomhed. Kommissionen vil ligeledes normalt indtage en positiv holdning, hvis støtten ydes til virksomheder, der ansætter arbejdsløse, der har særlige problemer med at finde et fast job, som f. eks. unge langtidsarbejdsløse. I sin vurdering vil Kommissionen endvidere tage hensyn til mulige modydelser, som virksomheden tilbyder for støtten, og som går ud over ansættelsen af arbejdsløse, f. eks. uddannelse. I overensstemmelse med de generelle principper, der ligger til grund for statsstøttepolitikken, vil Kommissionen endvidere altid undersøge, om støtten er nødvendig for at ansætte en arbejdsløs, og om der er tale om midlertidig støtte. Kommissionen indtager imidlertid ikke en positiv holdning til alle former for beskæftigelsesstøtte. Den finder, at visse former for beskæftigelsesstøtte på grund af deres reelle eller potentielt skadelige virkning på konkurrencen inden for Fællesskabet er i strid med den fælles interesse og kun kan godkendes i et yderst begrænset antal tilfælde. I retningslinjerne bekræftes derfor den negative holdning, Kommissionen indtager til støtte til bevarelse af arbejdspladser i en virksomhed. Støtte til bevarelse af arbejdspladser indebærer driftsstøtte, som normalt hindrer eller forsinker de fornødne strukturelle ændringer, der er nødvendige for at gøre en virksomhed/sektor økonomisk levedygtig, og som derfor holder en urentabel virksomhed kunstigt i live. Kommissionen er af den opfattelse, at de negative virkninger af en sådan støtte i de fleste tilfælde er mere tungtvejende end de mulige kortsigtede fordele i form af bevarelsen af en vis beskæftigelse. Kommissionen vil desuden normalt se ugunstigt på støtte til jobbevarelse, der kun ydes til en eller flere sektorer, der er følsomme, som er præget af overkapacitet eller er i krise. De negative virkninger, som disse støtteforanstaltninger kan have på konkurrerende virksomheder inden for samme sektor i de øvrige medlemsstater og risikoen for, at støtten blot vil eksportere arbejdsløsheden til andre medlemsstater, er mere tungtvejende end nedsættelsen af arbejdsløsheden i den medlemsstat, der yder støtten. Kommissionen besluttede derfor at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, med hensyn til en beskæftigelsesstøtte, der blev tilbudt inden for rammerne af en generel skosektoren har sektorer, beskæftigelsesstøtteordning beskæftigelsesproblemer. Italien der for i Støtte til bevarelse af arbejdspladser kan imidlertid godkendes, hvis den ydes til virksomheder, der er placeret i regioner, som på grund af alvorlige socioøkonomiske problemer er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a) , eller hvis støtten ydes som led i en rednings- eller omstruktureringsplan123. Støtte til beskæftigelse inden for visse sektorer kan imidlertid godkendes i regioner med stor arbejdsløshed, eller hvis den ydes inden for sektorer, der er jobskabende og har økonomisk vækst. Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (EFT C 368 af 23. 12. 1994). 76 204. Som følge af behovet for at afhjælpe det øjeblikkelige arbejdsløshedsproblem i Den Europæiske Union og for at fremme en strukturel beskæftigelsespolitik, især ved hjælp af aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger, overvejer Kommissionen at indføre en hurtig procedure for anmeldelse af projekter vedrørende støtte til beskæftigelses- og uddannelsesforanstaltninger. I henhold til den hurtige procedure vil Kommissionen i løbet af 20 arbejdsdage træffe beslutning om de anmeldte støtteforanstaltninger. 2. 3. Støtte til miljøbeskyttelse incitament 205. Fællesskabets miljøpolitik er baseret på princippet om, at den forurenende virksomhed skal betale for den forurening, den forvolder. Støtte til virksomheder til miljøbeskyttelse er principielt ikke forenelig med forureneren betaler-princippet. Det må imidlertid erkendes, at en sådan støtte i visse tilfælde kan være nødvendig enten iværksætte virksomheder som miljøbeskyttelsesforanstaltninger, der er mere vidtgående end de lovpligtige, eller for at opretholde industriens konkurrenceevne, når der indføres nye miljøkrav. Under visse omstændigheder kan støtte til miljøbeskyttelse derfor være berettiget. Det er imidlertid klart, at støtte til miljøbeskyttelse kan fordreje konkurrencen mellem virksomheder inden for det fælles marked og kun er berettiget, hvis støttens positive virkninger på miljøet opvejer de negative virkninger for konkurrencen. til for at 206. Fællesskabets til miljøbeskyttelse søger at skabe en ligevægt mellem ovennævnte konkurrencepolitiske og miljøpolitiske hensyn. I retningslinjerne bekræftes forureneren betaler-princippet, men samtidig fastslås det, at støtte til miljøbeskyttelse under visse betingelser kan tillades. rammebestemmelser124 statsstøtte for fritagelsen fra i Nederlandene for energi intensive afgiften I overensstemmelse med disse principper fastsættes det i rammebestemmelserne, at Kommissionen, selv om driftsstøtte normalt er uforenelig med det fælles marked, i visse ekstraordinære tilfælde kan tillade driftsstøtte i form af fritagelse for miljøafgifter samt andre udligningsforanstaltninger, hvis støtten er nødvendig for at virkeliggøre målsætningerne på miljøområdet. Kommissionen fandt således, at fritagelsen fra de nye energiafgifter på C02- og S02- i Danmark og Nederlandene emissioner og visse kunne godkendes, da det måtte betragtes som virksomheder den pris, der uvægerligt måtte betales for at være blandt de første lande, der indfører en afgift til gavn for miljøet. Uden fritagelsen ville disse afgifter være til alvorlig skade for de energiintensive virksomheders konkurrenceevne i de lande, der går foran med gennemførelsen af afgiften, i dette tilfælde Danmark og Nederlandene, således at det praktisk talt ville have været umuligt at indføre den. For at sikre, at disse afgiftsfritagelser ikke fordrejer konkurrencen på en urimelig måde og for at tilskynde støttemodtagerne til at gennemføre foranstaltninger for at mindske forureningen, vil Kommissionen altid kræve, at der er tale om en midlertidig og principielt degressiv afgiftsfritagelse. virksomheder på grundvand og affald for 2. 4. Støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV) 207. I forbindelse med støtte til små og mellemstore virksomheder har Kommissionen i 1995 fortsat anvendt kriterierne i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der blev vedtaget af Kommissionen den 20. maj 1992125. I henhold til EFT C 72 af 10. 3. 1994. EFT C 213 af 19. 8. 1992, s. 2 77 disse bestemmelser skal Kommissionen senest tre år efter offentliggørelsen tage anvendelsen heraf op til revision. I forbindelse med det multilaterale møde i juli har Kommissionens tjenestegrene derfor forelagt medlemsstaternes eksperter konklusionerne af denne revision og foreslået de ændringer, der synes nødvendige. Kommissionens mål er fortsat at godkende støtte af tilskyndende karakter med henblik på at afhjælpe S M Vs specifikke handicap, idet man samtidig begrænser de konkurrenceforvridende virkninger til et nødvendigt minimum. Drøftelserne har hovedsagelig været koncentreret om en præcisering og forenkling af reglerne, en ajourføring af de minimis-reglen samt muligheden for at finansiere investeringsudgifter i forbindelse med overførsel af teknologi. 2. 5. Eksportstøtte 208. Eksportstøtte, dvs. støtte knyttet til den mængde126 varer, der sælges i andre medlemsstater/EØS-stater eller støtte, der er nært knyttet til afsætning og salg af varer i disse lande, f. eks. støtte til etablering eller drift af distributionsnet eller salgsagenturer for varer og tjenester inden for Fællesskabet og EØS er klart i strid med det indre markeds mål. En sådan støtte fremmer ikke noget fællesskabsmål, som berettiger de direkte fordrejende virkninger på konkurrencen, den forvolder. Kommissionen godkender derfor ikke eksportstøtte. I overensstemmelse med dens favorable holdning til finansiel støtte til SMV, navnlig i betragtning af deres begrænsede knowhow og vanskeligheder med at rejse ekstern finansiering, kan Kommissionen imidlertid godkende bløde lån til SMV i forbindelse med udvikling af eksportmarkeder, f. eks. støtte til konsulentbistand og markedsanalyser, såfremt der er tale om en engangsforeteelse, og den er begrænset til indgang på nye markeder. Kommissionen kan under samme omstændigheder godkende støtte til SMV til deltagelse i handelsmesser. 209. Europæiske virksomheder konkurrerer ikke kun inden for EF/EØS. De konkurrerer også om investeringer på udenlandske markeder, f. eks. Østeuropa, Rusland og Sydøstasien. Kommissionen er af den opfattelse, at støtte til virksomheder til investeringer på udenlandske markeder kan fordreje konkurrencen og påvirke samhandelen inden for Fællesskabet og derfor falder under EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte. Kommissionen frygter, at sådanne støtteforanstaltninger kan resultere i virksomhedsf lytninger og hovedsagelig være til rådighed i de centrale og mest udviklede regioner i Fællesskabet og derfor er i strid med Fællesskabets samhørighedspolitik, der går ud på at mindske kløften mellem de mest velstående regioner og de fattigste regioner i Fællesskabet. Disse støtteforanstaltninger kan imidlertid på den anden side hjælpe landene i Østeuropa, de baltiske stater og Rusland i deres bestræbelser på at gå over til markedsøkonomi og kan derfor i visse tilfælde være berettigede. I bestræbelserne på at fastlægge en klar politik række har internationaliseringsordninger besluttet at indlede proceduren efter artikel 93, stk. 2, og opfordre medlemsstaterne og andre parter til at fremkomme med deres bemærkninger. Kommissionen i en område dette på medlemsstaterne 210. Kommissionen har fortsat sine bestræbelser for at nå til enighed kortsigtet med eksportkreditfinansiering, medlemsstaterne tilbagetrækker offentlig støtte til eksportkreditforsikringsselskaber hvad angår kortsigtede kommercielle risici. Kommissionen forventer, at de udestående problemer vil blive løst i løbet af 1996, således at ovennævnte meddelelse kan vedtages. meddelelse kræver, som om om en at Kommissionen overvejer, om der skal indføres en udtrykkelig fritagelse med henblik herpå i "de minimis"-reglen, der er til revision. 78 2. 6. Rednings- og omstruktureringsstøtte 211. Kommissionen anvender fortsat de nye rammebestemmelser for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder127. Uden streng kontrol kan rednings- og omstruktureringsstøtte anvendes af medlemsstaterne til at holde kriseramte virksomheder kunstigt i live med risiko for, at de nødvendige strukturtilpasninger inden for det indre marked modarbejdes og forsinkes, således at byrderne i forbindelse med disse tilpasninger overføres til levedygtige virksomheder. Rednings- og omstruktureringsstøtte kan imidlertid være berettiget, f. eks. ud fra sociale og regionalpolitiske betragtninger, og hovedformålet med rammebestemmelserne er at tilvejebringe en rimelig ligevægt mellem sådanne betragtninger og tilvejebringelse af et fælles marked med fri konkurrence uden fordrejninger. 212. Formålet med redningsstøtte er at holde en virksomhed midlertidigt i gang samtidig med, at der udarbejdes en hensigtsmæssig omstruktureringsplan. Redningsstøtte kan normalt derfor kun tildeles i en begrænset periode, normalt højst 6 måneder. Kommissionen har konstateret, at den 18-måneders garanti, som den spanske regering (Guascor) for indrømmede virksomheden Gutierrez kommercielle lån, ikke opfyldte betingelserne for redningsstøtte. Asunce Corporacion 213. I henhold til rammebestemmelserne gælder der strenge betingelser for Kommissionens godkendelse af omstruktureringsstøtte, bl. a. skal der normalt være tale om en éngangsforanstaltning. Støtten skal være knyttet til en omstruktureringsplan, der vil kunne resultere i, at virksomhedens levedygtighed genoprettes på lang sigt inden for en rimelig tidsfrist, og på grundlag af realistiske formodninger med hensyn til de fremtidige driftsvilkår, således at der ikke vil være behov for yderligere støtte. Kommissionen finder, at det er en ufravigelig betingelse for godkendelse af omstruktureringsstøtte128. I betragtning af, at en række tyske med bløde virksomheder redning principielt ikke udelukkede muligheden for en gentagelse af støtten til sådanne foranstaltninger til samme virksomhed, forbeholdt Kommissionen sig ret til i hvert enkelt tilfælde at undersøge de berørte støttesager. Da omstruktureringsplanen for SANTANA Motor S. A. , der er datterselskab af SUZUKI Motor Corporation Group, var uklar og ikke overbevisende og ikke havde til formål at genvinde virksomhedens levedygtighed på lang sigt, kunne Kommissionen ligeledes ikke godkende den støtte, den spanske regering havde til hensigt at yde i henhold til denne plan, og Kommissionen besluttede derfor at indlede undersøgelsesproceduren i EF-traktatens artikel 93, stk. 2. og omstrukturering garantiordninger af kriseramte og ordninger lån til er det en betingelse 214. For i videst muligt omfang at undgå skadelige virkninger på konkurrenterne for godkendelse af omstruktureringsstøtte til virksomheder i sektorer, der lider under strukturel overkapacitet, at der gennemføres en reel og definitiv nedskæring af kapaciteten. I sin godkendelse af omstruktureringsstøtten til det italienske gødningsselskab Enichem Agricultura lagde Kommissionen vægt på gennemførelsen af en definitiv nedskæring af selskabets produktionskapacitet og besluttede endvidere, at denne betingelse for godkendelse skal overholdes, indtil støttens virkning på konkurrencesituationen i Fællesskabet bliver ubetydelig. Kommissionen kunne imidlertid ikke godkende en statsgaranti til den spanske virksomhed Guascor, da omstruktureringsplanen for virksomheden ikke synes at omfatte kapacitetsnedskæringer i mindst én af de produktionssektorer, hvor der er overkapacitet i EF. S. p. A. , EFT C 368 af 23. 12. 1994, S. 12. Jf. Fællesskabets rammebestemmelser om statsstøtte i luftfartssektoren (EFT C 350 af 10. 12. 1994, s. 5). 79 Kommissionen kan ikke selv kræve privatisering af en virksomhed, der modtager støtte til omstrukturering. Et tilsagn fra medlemsstatens side om privatisering af støttemodtageren kan imidlertid være et afgørende element i Kommissionens vurdering af selskabets fremtidige levedygtighed uden behov for fremtidig støtte. I sin beslutning om omstruktureringsstøtte til det italienske gødningsselskab Enichem tog Kommissionen således i betragtning, at den Agricultura italienske regering havde. afgivet tilsagn om at privatisere selskabet. S. p. A. 2. 7. Treuhandanstalt 215. Kommissionen godkendte i januar de betingelser, der skal gælde i 1995 for privatiseringsstøtte i de nye delstater. Disse betingelser var tidligere blevet fastlagt i 1991129 og 1992130. Efter opløsningen af Treuhandanstalt besluttede Kommissionen, at de procedurer og bedømmelseskriterier, der skulle gælde for privatiseringer, skulle være mere i overensstemmelse med dem, der gælder for de øvrige medlemsstater. Efter overgangsåret 1995 vil der ikke længere være tale om særlige regler. Kommissionen undersøgte en række enkeltsager vedrørende støtte til privatisering af virksomheder i de nye delstater. Langt den vigtigste sag var privatiseringen af BSL's petrokemiske anlæg (Buna, Såchsische Olefinwerke, Leuna) til Dow Chemical. Kommissionen traf i november en endelig afgørelse, hvorved den godkendte en støtte på 5 mia. ECU (9,5 mia. DEM) til omstrukturering af BSL som et integreret kompleks. 3. Regionalstøtte 216. Kommissionen fortsatte sin revision af de gældende ordninger, bestemmelserne i disse ordninger og kortene over de støtteberettigede regioner (i overensstemmelse med principperne om nedsættelse af størrelsen af den befolkning, der modtager støtte, og sammenhæng med strukturfondenes regioner). Der blev truffet beslutninger vedrørende Nederlandene, Belgien (med undtagelse af Hainaut), Spanien og Italien. Den samlede revision af de regionale kort er således næsten afsluttet, idet kun et enkelt land mangler at revidere sit kort. Hvad angår de tre lande, der tiltrådte Fællesskabet den 1. januar 1995 (Østrig, Sverige, Finland) har Kommissionen godkendt og overtaget de kort, som EFTA- Tilsynsmyndigheden i 1994 havde fastlagt inden for rammerne af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Kommissionen har endvidere fortsat undersøgelsen af, om de interventioner, strukturfondene gennemfører inden for rammerne af de forskellige fællesskabsmål og initiativer, er i overensstemmelse med bestemmelserne i traktatens artikel 92 og 93. D - Procedurer (sagsøgernes rettigheder) 217. I sin dom af 28. september 1995 i sag T-95/94 SYTRAVAL mod Kommissionen, annullerede Førsteinstansretten Kommissionens afgørelse af 31. december 1993 om afvisning af en klage om påstået statsstøtte til "Sécuripost", der er datterselskab af det statsejede franske postvæsen, markeder. Førsteinstansretten fandt, at Kommissionen ikke havde fremlagt en fyldestgørende begrundelse for afvisning af en række påstande, der var fremsat af sagsøger om, at staten via det franske postvæsen havde indrømmet præferencebehandling til fordel for Sécuripost. konkurrencedygtige opererer som på 21. beretning om konkurrencepolitikken, punkt 249. 22. beretning om konkurrencepolitikken, punkt 349. 80 Betydningen af denne dom skal ses i lyset af Domstolens udtalelser om klagernes rettigheder i statsstøttesager. Domstolen understreger klart, at Kommissionen skal foretage en upartisk og grundig undersøgelse af alle sagsøgers påstande, og at bevisbyrden med hensyn til forekomst og (u)forenelighed med statsstøtten ikke kan pålægges sagsøger. Ellers ville sagsøger være nødsaget til at indhente oplysninger til støtte for sine påstande, som de i de fleste tilfælde ikke ville være i stand til at indhente uden Kommissionens mellemkomst. Kommissionen kan derfor ikke begrunde mangelen på fyldestgørende dokumentation eller undladelse af at undersøge visse påstande ved at henvise til den mangelfulde dokumentation, der var fremført af sagsøger. Konklusionerne i SYTRAVAL bekræfter Førsteinstansrettens dom af 18. september 1995 i sag T-49/93 SIDE mod Kommissionen. om, for tvivl undersøgelse undersøgelse stadig nærer Kommissionens 218. Proceduren af statsstøtteforanstaltninger omfatter to faser, nemlig den indledende undersøgelse af foranstaltningen og indledningen af proceduren i EF- traktatens artikel 93, stk. 2, i tilfælde, hvor Kommissionen efter den indledende hvorvidt foranstaltningen er forenelig med fællesmarkedet. Traktaten omfatter en procedure, hvorved tredjeparter opfordres til at fremkomme med deres bemærkninger i den procedure, der blev indledt i henhold til artikel 93, stk. 2, men det er ikke tilfældet i forbindelse med den indledende undersøgelse. I tilfælde hvor det kan konstateres, at en støtte er forenelig med fællesmarkedet uden yderligere undersøgelser, forekommer det ikke nødvendigt at inddrage tredjeparter, inden Kommissionen træffer beslutning. Det har derfor været Kommissionens faste praksis, at den ikke giver tredjeparter, herunder klagerne, mulighed for at blive hørt under den indledende undersøgelse. EF- Domstolen har støttet denne holdning i en række domme131. Ud over kravet om at Kommissionen skal foretage en upartisk og grundig undersøgelse af alle sagsøgerens påstande og angive årsagerne til sin afgørelse i SYTRAVAL, pålægger Førsteinstansretten endvidere Kommissionen en forpligtelse til under visse omstændigheder at indlede en kontradiktorisk procedure med sagsøger i sager, der omfatter vanskelige spørgsmål med hensyn til kvalificering af visse foranstaltninger som statsstøtte, inden proceduren efter artikel 93, stk. 2, er indledt. Da denne dom synes at pålægge Kommissionen yderligere forpligtelser i sin undersøgelse af klager i sager, der giver anledning til tvivl med hensyn til eksistensen af støtte, og synes at gå imod EF-Domstolens retspraksis, har Kommissionen appelleret denne dom til Domstolen. Se især sag 84/82 Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1984, s. 1451. 81 E - Statistikker 219. Kommissionen modtog i årets løb 680 anmeldelser af nye eller ændrede støtteforanstaltninger og registrerede 113 tilfælde af ikke- anmeldt støtte132. I denne periode besluttede den i 504 sager, at den ikke vil gøre indsigelse. I 57 tilfælde besluttede den at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 93, stk. 2, eller artikel 6, stk. 4, i beslutning nr. 3855/91/EKSF. Denne procedure med en tilbundsgående undersøgelse resulterede bl. a. i 22 endelige positive beslutninger, 9 endelige negative beslutninger og 5 endelige betingede beslutninger. I forbindelse med 6 eksisterende støtteordninger besluttede Kommissionen endelig at foreslå egnede foranstaltninger efter EF-traktatens artikel 93, stk. 1. Graf 1: Nye sager i 1995 900 800 700 - 600 500 400 300 200 100 0 •Genbehandlede sager • Uanmeldte sager a Anmeldte sager 680 510 1994 1995 132 Disse tal omfatter ikke støtte inden for landbrug, fiskeri, transport og kul. 82 Graf 2: Tabel 1: Beslutninger fordelt på medlemsstater Østrig Belgien Danmark Tyskland Grækenland Spanien Finland Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Sverige Det Forenede Kongerige DEN EUROPÆISKE UNION 22 15 17 209 9 110 2 51 3 93 1 34 12 6 35 619 ; V - Internationale aktiviteter A - Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde 220. Efter Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. januar 1995 var Norge og Island de eneste tilbageværende EFTA-lande som part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS-aftalen). Den 1. maj 1995 sluttede Liechtenstein sig til dem. Med disse tre lande opretholdes EØS-aftalens regler om samarbejde på konkurrenceområdet, som siden hen er blevet suppleret med uformelle, men systematiske, samordningsprocedurer, der er indført efter fælles aftale mellem Kommissionen og EFTA-Tilsynsmyndigheden133. Sager vedrørende de nye medlemsstater, som på tiltrædelsestidspunktet var under behandling af EFTA-Tilsynsmyndigheden, er endvidere i overensstemmelse med artikel 172 i traktaten om Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse af Den Europæiske Union134 blevet overdraget Kommissionen (næsten 80 sager vedrørende EØS-aftalens artikel 53 og 54 og ca. 400 statsstøttesager). B - Central- og Østeuropa, de baltiske stater, SNG og lande i Middelhavsområdet 1. Central- og Østeuropa 221. Som et led i strategien for tiltrædelsesforberedelserne for de seks associerede central- og østeuropæiske lande135 blev det på Det Europæiske Råds møde i Essen understreget, hvor stor betydning det har ikke blot at have en konkurrencepolitik, men også at lette håndhævelsen heraf. Bl. a. pålagde Det Europæiske Råd Kommissionen sammen med for at medlemsstaterne konkurrencepolitik. medlemsstaternes konkurrencemyndigheder har afholdt flere møder og er nået til en bedre koordinering af deres indsats, ligesom der er iværksat en omfattende fælles foranstaltning. Embedsmænd fra de seks associerede central- og østeuropæiske lande og de baltiske stater deltog i et to ugers kollektivt praktikophold hos GD IV i september måned (finansieret over PHARE-programmet) og besøgte derefter enkeltvis en national konkurrencemyndighed i EU-medlemsstaterne. Deltagerne var meget begejstrede for foranstaltningen. et indføre Kommissionens uddannelsesprogram og Faglig bistand under PHARE-programmet har hidtil hovedsageligt været koncentreret om lovgivningsmæssige aspekter i forbindelse med karteller. I 1996 vil der især blive fokuseret på monopoler, eksklusive rettigheder og statsstøtte, ligesom effektiv håndhævelse af lovgivningen vil få særlig opmærksomhed. Kommissionens hvidbog136 opstiller retningslinjer for de central- og 22. konkurrencepolitikken, nr. 399. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 85-89, og 24. beretning om EFT C 241 af 29. 8. 1994. Europaaftalerne med Rumænien, Den Tjekkiske Republik, Bulgarien og Den Slovakiske Republik trådte i kraft den 1. februar 1995. Europaaftalerne med Polen og Ungarn trådte i kraft den 1. februar 1994. De materielle konkurrenceregler under Europaaftalerne er i store træk de samme som i Rom-traktaten, jf. 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 401. Kommissionens hvidbog om forberedelse af de associerede central- og østeuropæiske landes integration i Unionens indre marked (maj 1995), som Det Europæiske Råd tilsluttede sig på sit møde i Cannes i juni 1995. 84 østeuropæiske landes integration og understreger betydningen af en levedygtig konkurrencepolitik for overgangsøkonomierne. Hvidbogen opstiller endvidere fire hovedområder (karteller, fusioner, statsstøtte og statsmonopoler/eksklusive rettigheder), hvor de associerede lande bør tilnærme lovgivningerne. Der er i denne henseende opnået gode resultater for kartellers vedkommende. Alle lande, bortset fra et enkelt, har oprettet en konkurrencemyndighed. Ved tiltrædelse skal landene acceptere al gældende afledt ret ("acquis communautaire"), og indtil da ydes der faglig bistand. Med hensyn til gennemførelsesbestemmelserne for Europaaftalerne er bestemmelserne vedrørende konkurrencereglerne for virksomhederne under vedtagelse i Associeringsrådene. Med hensyn til statsstøtte er et forslag til regler endnu til drøftelse. Et land har tilsluttet sig regelsættet, og den formelle vedtagelsesproces er påbegyndt. Endnu et land har givet meddelelse om tilslutning. Kommissionen har gjort en stor indsats for at gøre alle økonomiske beslutningstagere i landene bekendte med konkurrencepolitikken. På Brno-konferencen i april 1995 talte generaldirektøren for konkurrence til et bredt publikum, bl. a. embedsmænd fra konkurrencemyndighederne og repræsentanter for erhvervslivet, om konkurrencepolitikkens internationale dimension og betydningen af samarbejde mellem konkurrencemyndigheder. På Visegrad-konferencen den 19. -21. juni 1995 landes central drøftede konkurrencemyndigheder og tjenestemænd fra GD IV de specifikke konkurrenceproblemer, der gør sig gældende for overgangsøkonomier, samt samspillet mellem konkurrence- og statsstøttepolitik. Der var enighed om et fælles handlingsprogram. Bl. a. vedtoges det også at oprette et netværk til elektroniske dataudveksling. I efteråret besøgte generaldirektøren for konkurrence Bulgarien og havde dér lejlighed til at drøfte såvel statsstøtte- som monopolspørgsmål. og østeuropæiske ledere de af 2. De baltiske stater, Slovenien og SNG og stater Letland (Estland, 222. Som led i strategien for tiltrædelsesforberedelserne for de baltiske trådte frihandelsaftalerne, som indeholder de samme konkurrencebestemmelser som Europaaftalerne med de central og østeuropæiske lande, i kraft den 1. januar 1995. Frihandelsaftalerne erstattes snart af de Europaaftaler, der blev undertegnet i juni. De tre baltiske stater skal opfylde samme kriterier for at blive omfattet af den strategi for tiltrædelsesforberedelserne, som EU har udformet for de central- og østeuropæiske samme gennemførelsesbestemmelser som de central- og østeuropæiske lande. Et land har givet meddelelse om principiel godkendelse af såvel virksomheds- som statsstøttereglerne. Forhandlinger om en Europaaftale med Slovenien er i gang. Litauen) tilbydes baltiske lande. stater De Der er undertegnet partnerskabs- og samarbejdsaftaler med Rusland, Ukraine, Belarus, Kasakhstan, Kirgisistan og Moldova. Selv om de vedtagne konkurrenceregler er mere lempelige end reglerne i Europaaftalerne, omfatter aftalerne en klausul om tilnærmelse af lovgivningerne. Samarbejdet er påbegyndt, hovedsageligt i form af faglig bistand under TACIS-programmet. Bl. a. finansieredes en international russiske konkurrencemyndighed i Moskva i efteråret 1995. Vicegeneraldirektøren for konkurrence deltog i denne konference. En arbejdsgruppe med Rusland mødtes i maj og igen i december. Arbejdsgruppen drøftede, hvordan den praktiske gennemførelse af partnerskabs- og samarbejdsaftalen skal gribes an. tilrettelagt konference den af 85 3. Lande i Middelhavsområdet og Mercosur 223. Der er undertegnet associeringsaftaler med Tunesien, Marokko og Israel, og der forhandles for øjeblikket om tilsvarende aftaler med Jordan, Egypten og Libanon. Aftalerne omfatter eller forventes at ville omfatte konkurrenceregler som i Europaaftalerne. Aftalen om oprettelse af en toldunion med Tyrkiet, der nu er undertegnet og under ratificering, omfatter meget strenge forpligtelser om tilnærmelse af lovgivning, især konkurrencelovgivning, som skal opfyldes inden for- nærmere fastsatte frister. Det skal bemærkes, at der med alle disse bilaterale aftaler tages store skridt hen imod en harmonisering af politikken. Dette er i om anbefalingerne overensstemmelse konkurrencepolitik i den nye verdenshandelsorden (jf. nedenfor). ekspertgruppen med fra Forhandlinger med Mercosur er i gang og vil også omfatte en række konkurrencespørgsmål. C - Nordamerika 224. Rådet godkendte den 10. april 1995 aftalen mellem EU og Amerikas Forenede Stater om anvendelse af begge parters respektive konkurrenceregler. Rådet godkendte ved samme lejlighed en skrivelse til Amerikas Forenede Stater med en nærmere redegørelse for EU's fortolkning af en række af aftalens bestemmelser137. Skrivelsen, som afspejler Kommissionens erklæringer til Rådet, redegør for to spørgsmål. Først og fremmest at Kommissionen kan se sig nødsaget til ikke at videregive oplysninger, der er omfattet af artikel 20 i forordning nr. 17 eller tilsvarende bestemmelser i andre forordninger på konkurrenceområdet, til de amerikanske konkurrencemyndigheder, medmindre den pågældende kilde udtrykkeligt har givet sit samtykke. Dernæst at hver af parterne skal sikre fortroligholdelse af alle oplysninger, som den anden part stiller til rådighed som fortrolige, og benytte alle tilgængelige retsmidler for at undgå afsløring af sådanne oplysninger. Kommissionen skal efter forudgående underretning af de amerikanske konkurrencemyndigheder informere de medlemsstater, hvis interesser berøres af anmeldelser, som den får tilsendt af de amerikanske konkurrencemyndigheder, og skal ligeledes, efter samråd med de amerikanske konkurrencemyndigheder, underrette sådanne medlemsstater om eventuelle samarbejds- eller koordineringstiltag i forbindelse med håndhævelse. I forbindelse med sådanne tiltag skal Kommissionen dog amerikanske imødekomme konkurrencemyndigheder om ikke at videregive af dem tilvejebragte oplysninger, når dette er nødvendigt af fortrolighedshensyn. anmodning eventuel fra en de Medlemsstaternes godkendelse af aftalen har tilvejebragt den politiske opbakning og retlige sikkerhed, som er en forudsætning for intensiveringen af samarbejdsbestræbelserne mellem EU og USA. USA indgav fortsat regelmæssigt anmeldelser til EU i henhold til aftalen gennem hele året med et samlet antal på 3 5 (21 fra det amerikanske justitsministerium og 14 fra den amerikanske handelskommission), heraf 21 fusionssager. EU genoptog sine anmeldelser til USA efter den 10. april 1995 efter en kort afbrydelse på grund af 137 EFT L 95 af 27. 4. 1995, som berigtiget i EFT L 131 af 15. 6. 1995 86 usikkerheden om aftalens retlige stilling i forhold til EU-retten138. EU anmeldte i 1995 43 sager til USA, heraf 30 fusionssager. De halvårlige bilaterale møder mellem højtstående repræsentanter for Kommissionens og USA's konkurrencemyndigheder blev genoptaget den 13. november efter en pause på to år. Drøftelserne fokuserede især på mulighederne for at effektivisere det nuværende bilaterale samarbejde. Der blev opstillet en række områder, som bør uddybes nærmere. Det fremtidige bilaterale og multilaterale samarbejde blev også diskuteret på baggrund af en rapport udarbejdet af ekspertgruppen om konkurrencepolitikken i den nye handelsorden og USA's godkendelse af den internationale aftale om gensidig bistand på konkurrenceområdet i håndhæve Ise s sager ( International Antitrust Enforcement Assistance Aet ) fra 1994. En stor del af mødet gik også med at drøfte innovâtionsmarkeder og de konkurrencepolitiske aspekter i tilknytning hertil. Rådet bemyndigede den 23. januar Kommissionen til at indlede forhandlinger med Canada om en bilateral samarbejdsaftale på konkurrenceområdet139. I medfør af bemyndigelsen blev der den 27. januar 1995 afholdt en første forhandlingsrunde med et godt resultat med hensyn til selve udformningen af et aftaleudkast. Aftaleudkastet blev drøftet i Rådets arbejdsgruppe for økonomiske anliggender den 6. marts. Forhandlingerne ventes afsluttet i løbet af første halvår 1996. Den 14. november afholdtes et uformelt møde mellem Kommissionen og de canadiske konkurrencemyndigheder for at udveksle synspunkter om nylige konkurrencepolitiske udviklinger i EU og Canada. D- Japan 225. GD IV opretholdt sine nære forbindelser til de japanske konkurrencemyndigheder, JFTC (Japanes Fair Trade Commission) i hele 1995. Den 22. november afholdtes i Tokyo det tredje fælles seminar tilrettelagt af de to konkurrencemyndigheder. Seminaremnerne omfattede denne gang konkurrencepolitikkens rolle i en internationaliseret økonomi og anvendelsesområdet for konkurrencepolitikken. Det årlige bilaterale møde mellem GD IV og JFTC afholdtes den 24. november. De to konkurrencemyndigheder drøftede spørgsmål i forbindelse med bilaterale forbindelser samt emner af fælles interesse, såsom liberalisering og internationalisering af konkurrenceregler. Parterne redegjorde endvidere for deres respektive vigtigste udviklinger med hensyn til lovgivning og gennemførelse af konkurrenceregler. Desuden intensiveredes såvel de formelle som de uformelle kontakter med de japanske myndigheder i løbet af 1995. Således havde GD IV lejlighed til inden for rammerne af den "dereguleringsplan", som den japanske regering vedtog i maj måned, over for regeringen at give udtryk for sine ønsker på konkurrenceområdet, dvs. en mere omfattende og skærpet anvendelse af konkurrencereglerne, afskaffelse af praktisk taget alle undtagelser til reglerne og en styrkelse af konkurrencemyndigheden (JFTC). 138 139 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 413. 24. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 414. 87 E - Australien og New Zealand 226. De bilaterale kontakter med Australien videreførtes ved flere lejligheder i 1995. Ved disse uformelle møder blev diskuteret flere emner, bl. a. nylige konkurrencepolitiske udviklinger i EU og i Australien, herunder især deregulering, ligesom der blev gjort rede for revideringen af den australske konkurrencelovgivning. F - Internationale organisationer og andre internationale spørgsmål 1. OECD 227. GD IV deltog aktivt i OECD's konkurrencearbejde. De vigtigste arbejdsemner var følgende: konvergerende lovgivninger, internationalt samarbejde, forholdet mellem konkurrence- og udenrigshandelspolitik i forbindelse med liberaliseringen af samhandelen. Arbejdet omfattede ligeledes anvendelse af konkurrencereglerne på liberaliserede sektorer (telekommunikation og søtransport). Også en række særlige aspekter eller sektorspecificiteter ved gennemførelsen af konkurrencepolitikken (konkurs- og effektivitetsargumenter, vertikal integration i filmsektoren, konkurrencepolitik og miljøpolitik) blev gennemgået grundigt. GD IV repræsenterer Kommissionen i arbejdsgruppen for offentlige støtteforanstaltninger under OECD's Industriudvalg. Takket være GD IV s ekspertise bidrages der til stadighed til den igangværende OECD- undersøgelse af offentlig støtte til fremstillingssektoren. 2. WTO 228. Forhandlingerne vedrørende de sektorer, der ikke opnåedes enighed om ved afslutningen af Uruguay-runden, videreføres aktivt, herunder især de basale teletjenester. EU har inden for rammerne af disse forhandlinger forelagt et udspil, som især lægger vægt på, at der fastlægges en tidsplan for den eksterne liberalisering, der er forenelig med den liberalisering, der sker internt i EU, samt opstilles garantier for de regulerende myndigheders uafhængighed. For så vidt angår statsstøtte har alle medlemsstaterne godkendt Kommissionens forslag om en fælles procedure for anmeldelse og indberetning til Kommissionen og WTO med deraf følgende ændringer i det eksisterende standardiserede system for anmeldelse og årlig indberetning af statsstøtte140. Som følge af ændringen skal anmeldelsen af subsidier i henhold til WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger og ovennævnte årlige indberetning foretages på en gang. Kommissionen er overbevist om, at den nye procedure vil være en administrativ lettelse for medlemsstaterne og en styrkelse af gennemsigtigheden. 3. UNCTAD 229. GD IV deltager fortsat aktivt i UNCTAD's arbejde i forbindelse med restriktiv handelspraksis. Især deltog GD IV i den tredje FN- konference om revidering af samtlige UNCTAD's principper og regler på området. Kommissionens skrivelse D/20500 af 2. august 1995, som erstatter Kommissionens skrivelse SG(94) D/2484 af 22. februar 1994. 88 4. Internationalt samarbejde 230. Den ekspertgruppe, som Karel Van Miert nedsatte i 1994 for at drøfte muligheden for et tættere internationalt samarbejde mellem konkurrencemyndigheder, fremlagde sin beretning i juli 1995141 f Gruppen fremsatte en række anbefalinger. Efter en første gennemgang af mulighederne for at oprette en international konkurrencemyndighed og et verdensomspændende sæt konkurrenceregler vurderede gruppen, at dette ikke er realistisk på kort eller mellemlang sigt. Den mente i stedet, at lande uden hensigtsmæssige konkurrenceregler i første række skulle indføre sådanne. Gruppen anbefalede i denne henseende, at de lande, der allerede har erfaring på området, skulle stille bistand til rådighed for de øvrige lande. Gruppen foreslog en todelt fremgangsmåde. Dels anbefaler gruppen en styrkelse af det bilaterale samarbejde mellem konkurrencemyndigheder, hvor der satses på en udbygning af det eksisterende samarbejde med USA, samt et udvidelse af det bilaterale samarbejde med andre partnerlande. Dels foreslog gruppen som sin vigtigste anbefaling, at der udarbejdes multilaterale samarbejdsrammer, da det er gruppens overbevisning, at endog et styrket bilateralt samarbejde ikke kan løse alle de vanskeligheder, som konkurrencemyndighederne møder, og heller ikke effektivt kan sætte gang i håndhævelsen af konkurrenceregler på tredjelandsmarkeder. En multilateral aftale skulle omfatte alle de elementer, der allerede indgår i de bilaterale aftaler, plus en række minimumsregler, et bindende instrument udformet som en "gentlemen's agreement" og en effektiv og progressiv mekanisme til afgørelse af tvister. Kommissionen godkendte den 17. juli beretningens forelæggelse for Rådet og Europa-Parlamentet som oplæg til drøftelser med EU's vigtigste samarbejdspartnere og i de implicerede internationale organisationer. På et møde blandt cheferne for medlemsstaternes konkurrencemyndigheder den 17. oktober var der enighed om, at der skal nedsættes en arbejdsgruppe for at undersøge de tekniske aspekter ved en række af gruppens anbefalinger. Beretningen har også været forelagt Europa-Parlamentet, Rådets artikel 113-udvalg og EU's OECD-partnere. Den har foreløbig fået en positiv modtagelse. Konkurrencepolitikken i den nye verdenshandelsorden: styrkelse af det internationale samarbejde og de internationale regler. KOM(95) 359 endelig udg. 89 VI - Informationspolitik 231. Kommissionen fortsatte i 1995 sin aktive oplysningskampagne over for offentligheden om konkurrencepolitikken. Som i de foregående år udgjorde pressemeddelelser om konkurrencespørgsmål næsten en tredjedel af samtlige Kommissionens pressemeddelelser. Med sine begrænsede ressourcer besvarede GD IV s informationstjeneste i det forløbne år mere end tusind spørgsmål fra offentligheden gennem fremsendelse af relevant dokumentation og nyttig rådgivning. På grund af manglende ressourcer er de fleste forespørgsler i de seneste måneder blevet besvaret med standardbreve indeholdende en ajourført liste over om Konkurrence1*2 (indeholder Offentligt GD IV-medarbejderes undersøgelser og taler). I 1995 udgav GD IV i samarbejde med Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer flere opslagsværker om konkurrencelovgivning, ligesom nyhedsbrevet EC Competition som udkommer tre gange Policy Newsletter, om året med et oplag på nu 17 000 eksemplarer, nu udgør en førende informationskilde på området. En del nye publikationer er under forberedelse til udgivelse i 1996, og GD IV planlægger at lægge data på EUROPA, EU-institutionernes Internetvært143. EU-publikationer tilgængelige Yderligere oplysninger og den seneste liste over Offentligt tilgængelige EU-publikationer om Konkurrence kan fås ved henvendelse til GD IV s Cellule Information, C150 00/158 Wetstraat, 200 rue de la Loi, Bruxelles B-1049 Brussel, tlf. : (+32-2) 295. 76. 20, fax (+32-2) 295. 54. 37, e-mail X400-. c=BE,a=RTT; p=CEC;o=DG4 ; s = INF04, Internetadresse Info4@dg4. cec. be http ://www. cec. lu 90 Bilag : Sager omhandlet i beretningen 1. Artikel 85 og 86 samt artikel 90 Sag Atlas - Phoenix ATR/BAe BASF/Accinauto Bruxelles-National lufthavnen Coapi Gas Interconnector ICG/CCI Morlaix Inmarsat-P Lufthansa/SAS Omnitel Pronto Italia Organon Pel ikan/Kyocera TACA Unilever/Mars Van Marwijk/FNK-SCK Vebacom 2. Fusionskontrol Sag ABB/Daimler Benz Crown Cork & Seal/Carnaud MetalBox Glaxo/Wellcome Lyonnaise des Eaux/Northumbrian Water ^ Afsnit nr. 57 61-62 36 120 89 82 40,43 59 77-78 109 37-38 87 73 40,41 40,42 111 Afsnit nr. 139 141 142 145 Mercedes Benz/Kåssbohrer 135,137 Nordic Satellite Distribution Orkla/volvo Perrier Repola Corporation/Kymmene RTL/Veronica/Endemol Siemens/Italtel Swissair/Sabena 133 140 147 144 134 135-136 76,143 91 3. Statsstøtte Sag — Air France AOM _^ : i Afsnit nr. : _ n — ~ —~ 177, 178 181. j I — Beskæftigelsesstøtteordning i Sverige BSL (Buna, Sachsiche Olef inwerke, Leuna) CGM Chrysler Crédit Lyonnais DAF Belgium DAF Netherlands Dansk energiprogram ~ EM-Filature Energiafgifter i Nederlandene Enichem Agricultura S. p. A. Ferries Golfo De Viscaya Ferrovie dello Stato S. p. A. Fiat Mezzogiorno Ford Genk Ford Valencia Ford/VW Setubal Franske postvæsens Guascor (Gutierrez Asunce Corporacion) Kimberly-Clark Lech-Stahlwerke GmbH Leuna-Werke GmbH Lisnave Lufthansa Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH NedCar-Volvo/Mitsubishi I— Opel Austria Opel Eisenach ROSCOs i Rover ! • } Santana Motor SA \ SEAT-Volkswagen ! Siemens Nixdorf AG/Mainz (j S k o t ø j s s e k t o r en i I t a l i en || SNF 92. 202 215 185 171 197 168 168 202, 206 159 206 159, 214 184 189 171 167 169 171 198 212 158 159 162 159 180 160 171 169 171 189 171 213 168 157 203 1 171 , \ j I •—i j 1 ! 1 | _ j ' ; " i i j jj 8 Sytraval Swissair-Sabena TAP Textilwerke Deggendorf GmbH mod Kommissionen Tubacex Udviklingsinstituttet for Andalusien 217 179 177 154 157, 160 159 93 ISSN 0254-1459 KOM(96) 126 endelig udg. DOKUMENTER DA 08 Katalognummer : CB-CO-96-135-DA-C ISBN 92-78-01872-4 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg A¥