title: MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET, EUROPA- PARLAMENTET OG DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG - EN POLITIK TIL FORBEDRING AF DEN KEMISKE INDUSTRIS KONKURRENCEDYGTIGHED I EUROPA: EN MODEL

eurovoc_concepts:
chemical industry
competition policy
competitiveness
industrial policy

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, deir 30. 04. 1996 KOM(96) 187 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÀÇET. EUROPA-PARLAMENTET OG DET ØKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG EN POLITIK TIL FORBEDRING AF DEN KEMSKE INDUSTRIS KONKURRENCEDYGTIGHED I EUROPA: EN MODEL INDHOLDSFOKIEGrøUSE RESUME TABEL A I. INDLEDNING HELTS KEMISKE INDUSTRI II. A Fakta om den kemiske industri II. B Den kemiske industris karakteristika Il. CVanskeligfoederne i EUs kemiske industri U. C. 1 Bedre og mere miljøvenlige produkter II. C. 2Produkter til konkurrencedygtige priser III. FORANSTALTMNGER FOR AT FORBEDRE AF KONKURRENCEEVNEN III. AForanstaltninger for at forbedre regler og forskrifter IILAlDe nuværende regler og forskrifter III. A. 2Principperne for fremtidig handling III. B. Foranstaltninger for at sikre effektiv konkurrence III. B. l Effektiv intern konkurrence III. B. 2Effektiv ekstern konkurrence III. C. Foranstaltninger for at styrke de immaterielle investeringer III. C. l Forskning og udvikling III. C2. Intellektuel ejendomsret III. C. 3Behovet for en videnskabelig kultur III. C. 4Uddannelse III. D. Foranstaltninger for at udvikle industrielt samarbejde ULD. 1 Industrielt samarbejde i EU III. D. 2Eksternt industrisamarbejde IV. KONKLUSIONER OG ARBEJDSPROGRAM V. BILAG Tabel 1 : Omsætning, eksport/import i 1994 (Ma. ECU) Tabel 2 : De 30 største kemiske industrivirksomheder i verden (1994) Tabel 3 : Antal ansatte (i 1. 000) Tabel 4 : Vækstrater Tabel 5a : De mest opfindsomme virksomheder Tabel 5b : De mest opfindsomme virksomheder Tabel 6 : Kapitaludgifter (% af omsætningen) / RESUME Denne meddelelse, som er udarbejdet i samråd med repræsentanter for Europas kemiske industri, skal ses i tilknytning til meddelelsen "en politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union"0. Den søger at bestemme den kemiske industris vigtigste problemer og behov og opstiller en række aktioner for at forbedre dens konkurrenceevne2^ 1. Den kemiske industris vigtigste problemer og særlige træk Den vigtigste opgave, som Europas kemiske industri står overfor, er at styrke den internationale konkurrenceevne på længere sigt ved at forsyne kunder i og uden for Europa med miljøvenlige produkter af høj kvalitet til konkurrencedygtige priser. I lyset af denne opgave og ud fra den betragtning, at der skal fastholdes en rentabilitet, som er sikrer fortsat investering i Europa, kan der peges på en række særlige træk hos den kemiske industri: De kemiske produkter og miljø- og sundhedspolitikken Den kemiske industri har en lang række forskellige kunder: store industrisektorer (biler og andre transportmidler, levnedsmiddel- og drikkevareindustrien, medicinalvare-, tekstil- og byggeindustrien), landbrugssektoren, som har brug for gødningsmidler og pesticider, og de private forbrugere, når det drejer sig om plastikemballage, maling, vaske- og rengøringsmidler, kosmetik osv. De kemiske produkter er således nært forbundet med dagligdagen, og der er derfor i Europa en stærk bevidsthed om deres sundheds- og miljømæssige betydning. Det har sammen med spørgsmålets indviklede karakter og faktiske risiko givet anledning til et voksende antal bestemmelser, som oftest af national oprindelse. Sådanne bestemmelser bør bygge på et solidt videnskabeligt grundlag, og der må tages fuldt hensyn til deres økonomiske virkninger, ikke mindst deres indflydelse på den kemiske industris konkurrenceevne. Maikedemes europæiske og veidensomspændende karakten Det er her vigtigt at sikre lige vilkår, i hvert fald i forhold til de vigtigste ; konkurrenter i OECD og de nyligt industrialiserede lande, når det gælder markedsadgang, miljøbestemmelser og så vidt muligt også konkurrenceregler og afgifter og sociale ydelser. Afhængigheden af importerede råmaterialer og energikilden Olie og gas, hvoraf der fremstilles petrokemikalier og deraf afledte produkter, og industrimineraler, som bruges til fremstilling af uorganiske kemikalier, findes i almindelighed ikke i Europa og må importeres. Sammen med energikilder som elektricitet og gas, der leveres af europæiske selskaber, tegner disse stoffer sig for 60% af den kemiske industris 1) KOM(94)319. 2) Se også tabe! A. H produktionsomkostninger. Effektiv konkurrence forudsætter, at enhedsprisen på disse materialer ikke forvrides, hverken i de tredjelande, som leverer dem, eller i EU. Den store afhængighed af kapital og FTU: Nettoaktiver på over 1 mio. ECU pr. ansat i en stor del af den kemiske industri (især grovkemikalier) og gennemsnitlige FTU-udgifter på ca. 5% af omsætningen tvinger den kemiske industri til at søge en høj udnyttelsesgrad for at få de mindst mulige faste omkostninger og den størst mulige indtjening. Det betyder: en stadig strukturomlægning, som går ud på at overlade produktionen til de mest effektive anlæg og eventuelt lukke de mindst rentable forsøg på at sikre de størst mulige markeder, hvad der kræver konsolidering af et effektivt indre marked i EU og adgang til eksterne markeder på rimelige konkurrencevilkår øget indsats for at skabe forskningssamarbejde, om de mere horisontale FTU-afsnit (fremme af genbrug, større udnyttelse af informationsteknologi osv. ), både med konkurrerende virksomheder og brugerne stadig udvikling af nye, innovative produkter og produktionsprocesser som led i en langtidsstrategi for at kunne modstå konkurrencepresset fra de nyligt industrialiserede lande (f. eks. Asien, De Arabiske Golfstater), ikke mindst når det gælder produkter med lav værditilvækst, og fra de industrilande (f. eks. USA og Canada), som har særlige konkurrencefordele (råmaterialer og lavere energipriser osv. ). Alle disse forhold er i kraft af deres forskelligartethed, deres indviklede karakter og gensidige afhængighed et alvorligt problem, når det gælder effektiv gennemførelse af en horisontal konkurrenceevnepolitik for EUs kemiske industri. Der kan opstilles en række retningslinjer og konkrete foranstaltninger specielt for den kemiske industri, men de kan også benyttes som eksempel for lignende industrier. 2. Grundlæggende principper og foranstaltningen der kan forbedre den kemiske industris internationale konkurrenceevne. I en markedsøkonomi er den enkelte industrivirksomhed selv ansvarlig for de strategiske beslutninger og initiativer, det må tage for at bevare eller styrke sin internationale konkurrenceevne på mellemlangt eller langt sigt. Det er imidlertid de offentlige myndigheders opgave at skabe det juridiske og økonomiske grundlag og eventuelt træffe de nødvendige ledsageforanstaltninger i forbindelse med industriens aktioner. De foranstaltninger, der skal træffes af henholdsvis Kommissionen, industrien og/eller medlemsstaterne kan opstilles efter de fire prioriterede områder i meddelelsen om industriens konkurrenceevne: 2. 1. Foranstaltninger for at forbedre regler og foiskrifter - 2- Derme forbedring bør i overensstemmelse med de seneste retningslinjer for forskriftspolitik især dreje sig om: kodificering, ajourføring og/eller forenkling af de nuværende bestemmelser for kemiske stoffer og præparater. Blandt eksemplerne er kodificering af direktiverne om gødningsmidler, om begrænsninger for markedsføring og om vaske- og rengøringsmidler og forenkling af direktivet om beskyttelse af arbejdstageres sikkerhed og sundhed ved arbejde med kemiske stoffer og af anmeldelsesprocedureme for nye kemikalier, især i forbindelse med anmeldelsen fra SMV. en formålstjenlig fremgangsmåde i forbindelse med alle nye forskriftsinitiativer, der berører kemiske produkter eller anlæg, heriblandt: en videnskabelig evaluering af den risiko, det pågældende stof, apparat eller anlæg indebærer for sundhed, sikkerhed og/eller miljø, og en sammenligning med risikoen ved eventuelle erstatningsprodukter eller alternative processer en relevant rentabilitetsanalyse af de muligheder, som foreligger på EU-plan, og af eventuelle nationale foranstaltninger en sammenlignende analyse af lignende lovgivning, som gælder eller er under udarbejdelse i de mest konkurrencedygtige tredjelande, hvis det er muligt og relevant hvis resultatet af disse tre analyser berettiger et nyt initiativ, hvadenten det skal træffes på internationalt plan eller EU- plan, bør det gennemføres med de enkleste og billigste midler, som samtidig skal kunne sikre et højt sundheds- og miljøbeskyttelsesniveau. Der findes et stort udvalg af sådanne midler: ensidige industriinitiativer, indgåede aftaler på EU- plan eller nationalt plan (som Kommissionen skaber de generelle rammer for), økonomiske incitamenter, forskriftsinitiativer på EU-plan eller, hvis det er nødvendigt og muligt, på internationalt plan Denne fremgangsmåde skal også i videst muligt omfang benyttes i forbindelse med aktuelle tilfælde, hvor det indre marked for kemiske produkter stadig er opsplittet, selv om der allerede er truffet harmoniseringsforanstaltninger: ufuldstændige direktiver (asbest), nationale anmodninger om anvendelse af artikel 100A, stk. 4 (pentachlorphenol, cadmium, kreosot. ) Disse forskellige aktioner bør analyseres og udvikles i samarbejde med repræsentanter for den kemiske industri og/eller de pågældende medlemsstater. 2. 2. Foranstaltninger for at sikre effektiv konkurrence Kommissionen vil tage hensyn til den kemiske industris verdensomspændende karakter og dens behov for hele tiden at tilpasse sine strukturer, når konkurrencereglerne skal tages i anvendelse, både i og uden for EU, det gælder især, når: den skal analysere forslag fra industrien, som går ud på at løse problemet med strukturbetinget overkapacitet i bestemte grundlæggende kemiske industrier ved at lade de pågældende virksomheder selv træffe passende foranstaltninger, forudsat den strukturbetingede overkapacitet bevises, og den foreslåede foranstaitning er forenelig med konkurrencereglerne den udfolder sine bestræbelser på at liberalisere elektricitets- og gasmarkedet i EU, så den kemiske industri, der er storforbruger af energi, kan nedsætte sine omkostninger den arbejder for effektiv udnyttelse af handelsinstrumenter, især afskaffelse af handelshindringer (dobbelte prisordninger for bestemte råvarer, importregistre osv. ), som stadig benyttes af WTO's medlemmer og nogle af dets ansøgerlande (De Arabiske Golfstater, Kina) den samarbejder med de vigtigste handelspartnere for på bilateralt plan (f. eks. sammen med USA på grundlag af den transatlantiske handelsdialog og den fælles handlingsplan) og på multilateralt plan at undersøge mulighederne for nye aftaler om konkurrence og international handel, især om afskaffelse af hindringerne for internationale investeringer. 2. 3. Foranstaltninger for at fremme de immaterielle investeringer Det voksende behov for innovation i forbindelse med nye kemiske produkter af høj kvalitet til forskelligartede markeder og for udvikling af mere effektive og bæredygtige produktionsprocesser tvinger industrien, Kommissionen og de nationale myndigheder til at koncentrere deres indsats om FUT, uddannelse og videnskabelig oplæring, det gælder især: videreførelse af samarbejdsprogrammerne for forskning på europæisk plan, ikke blot som samarbejde mellem industrier af samme type (f. eks. SUSTECH- og PRIMA-initiativer for forædlingsindustrier som levnedsmiddel-, stålvare- og papirindustrien), men også som samarbejde med brugerindustrierne (transport, byggeindustrien) og med software-firmaerne (med henblik på større udnyttelse af informationsteknologi) inddragelse af den kemiske industri i nuværende og fremtidige flersektorarrangementer (taskforces, grupper), som giver bedre - 4- adgang til Fællesskabets forskellige programmer og optimalisera resultaterne ved hjælp af bedre koordination større fleksibilitet i forbindelse med udarbejdelse og ændring af Fællesskabets særprogrammer for FTU bedre patentbeskyttelse af f. eks. pesticider eller produkter, der skyldes bioteknologi de nuværende initiativer for at give de unge en bedre kemiuddannelse og forbedre den videnskabelige oplæring af arbejdstagere, der sammen med Fællesskabets programmer SOCRATES og Leonardo da Vinci, nogle af det fjerde rammeprograms delprogrammer og strukturfondenes aktioner samt det nødvendige samarbejde med de nationale myndigheders uddannelsesprogrammer vil kunne styrke det væsentlige uddannelsesmæssige og videnskabelig grundlag for en innovativ kemisk industri, herunder også sundheds- og sikkerhedsuddannelse af arbejdstagerne. 2. 4 Foranstaltninger for at udvilde det industrielle samarbejde Den kemiske industris komplicerede og yderst forskelligartede struktur - den består ikke blot af store multinationale selskaber, men også af talrige SMV - og den risiko og de muligheder, som er forbundet med bestemte internationale markeder, kræver en intensiveret indsats for at skabe industrielt samarbejde. • • SMVs betydning i en række sektorer og den rolle, de spiller for beskæftigelsen og muligheden for underentreprise kræver, at industrien og Kommissionen viderefører og/eller udvikler aktioner som f. eks. at give SMV bedre adgang til tekniske, økonomiske og juridiske oplysninger, som ikke er fortrolige, ved hjælp af et mere datamatiseret kommunikationssystem, der skal udarbejdes af det Europæiske Råd for Den Kemiske Industri (CEFIC), og ved hjælp af RISC (Reseau d'Information du Secteur Chimique), som koordineres af GD III. Bilbao-agenturet for sikkerhed og sundhed kan også bidrage med objektive oplysninger. at fremme de forskellige programmer, Kommissionen har udviklet for at lette partnerskaber og underentreprise, forbedre ledelsesteknik osv. , blandt SMV i den kemiske industri. Internationale samarbejdsprojekter, der udarbejdes af den kemiske industri med Kommissionens støtte, kan formindske risikoen og øge mulighederne på markederne i tredjelande: i det Europæiske markeds nabolande (CØL, nogle NUS og Middelhavslandene) kan projekter for uddannelse og teknisk bistand til de nationale myndigheder og til den kemiske industris ledere med sigte på gradvis at indføre et forskriftsgrundlag (sundhed, miljø, konkurrencelovgivning osv. ), som svarer til EUs, hjælpe de lande, der ansøger om tiltrædelse, men vil også betyde udvidelse af EUs indre marked og skabe mere stabile og ensartede konkurrencevilkår. • • I tredjelande med hastigt voksende markeder (nogle CØL, Kina, Sydøstasien og Latinamerika) kan projekter for uddannelse og teknisk bistand i forbindelse med andre aktiviteter, der i højere grad koncentrerer sig om teknologioverførsel og investeringsfremme, skabe lettere adgang. I lande, som er rige på råmaterialer eller energikilder (Rusland, landene i golfstaternes samarbejdsråd), kan investering i infrastruktur eller industrimineraler skabe lettere adgang til ressourcerne og bedre kontrol over svingende priser. 3. * * Konklusioner Det er Kommissionens opfattelse, at EUs kemiske industri, der hører til verdens mest moderne og konkurrencedygtige, står overfor en række problemer, der må løses, hvis den skal kunne bevare og eventuelt styrke sin internationale konkurrenceevne. Til dette formål peges der i denne meddelelse på en række aktioner, som skal udføres (eller videreføres) af den kemiske industri, Kommissionen og/eller medlemsstaterne. Kommissionen vil i samarbejde med repræsentanter for den kemiske industri iværksætte et periodiske opfølgningsprogram og følge nøje med i, hvorledes denne sektors internationale konkurrenceevne udvikler sig, og hvorledes de forskellige foranstaltninger, der foreslås i denne meddelelse, udføres. -6 TABELA FORANSTALTNINGER FOR AT FORBEDRE DEN KEMISKE INDUSTRIS KONKURRENCEEVNE Aktioner Kommission en 1. Kodificere lovgivningen for de indre marked, finde en afgørelse i asbest-, dioxin-, og PCP-sagerne 2. Tage hensyn til den kemiske industris konkurrenceevne forud for EU-forskrifter i de tilfælde, hvor der ikke findes internationale bestemmelser 3. Foretage risikovurdering og rentabilitetsanalyse i forbindelse med alle nye forskrifter eller foranstaltninger 4. Udvikle og udvide Responsible Care-initiativer 5. Skabe et fællesskabsgrundlag for frivillige aftaler i MS 6. Sørge for hurtig vurdering af sammenslutninger og joint ventures 7. Gøre statsstøttereglerne mere gennemsigtige 8. Liberalisere energimarkederne, især gas- og elektricitetsmarkederne 9. Undersøge årsagerne til struktur- og konjukturbetinget overkapacitet og kapacitetsmangel 10. Søge at få nye WTOmedlemmer til at benytte toldsatser på 0%, 5,5% og 6,5% 11. Sætte ind mod handelshindringer, især dobbeite prisordninger (forvridende investeringsincitamenter) 12. Overveje den transatlantiske handelsdialogs forslag om at harmonisere reglerne for klassificering osv. af kemikalier 13. Undersøge mulighederne for multilaterale aftaler om handel og konkurrence 14. Forbedre det 4. FTU-rammeprogram, herunder dets task forces, udvikle det 5. rammeprogram 15. Fremme SUSTECH og PRIMA 16. Højne den videnskabelige og teknologiske kultur ! 7. Gennemføre Kommissionens forslag om bedre patentbeskyttelse af plantebeskyttelsesmidler 18. Udvikle RISC • • / / • • • • • • • / • (/) (/) / / Den kemiske industri MS (/) • (/) / / / (/) (/) O • / / • 19. Intensivere aktionerne for SMV 20. Geniværksætte EASTT 21. Øge den tekniske bistand til CØL i forbindelse med kemisk lovgivning 22. Øge det industrielle samarbejde med Kina og andre / • • (•) • • (/) • LINDLEDNING 1. Denne meddelelse er en kort beskrivelse af den kemiske industri og de problemer, den står overfor, og indeholder desuden forslag til en række initiativer, som kan forbedre dens konkurrenceevne. Initiativerne eller foranstaltningerne er de samme som dem, der nu udføres eller skal udføres af Kommissionen, medlemsstaterne og industrien, og findes i de afsnit, der er skrevet med fede typer. Kommissionens foranstaltninger skal betragtes som led i den horisontale politik for industriens konkurrenceevne, som blev beskrevet i meddelelsen fra september 19943), der på sin side bygger på meddelelsen om industripolitik fra 19904). Foranstaltningerne og initiativerne er særlig relevante for den kemiske industri, men vil ikke kun kunne benyttes på den. Den kemiske industris repræsentanter har været inddraget i meddelelsens udarbejdelse helt fra begyndelsen. Afgørende meningsforskelle mellem Kommissionen og den kemiske industri vil blive fremhævet. Tilsvarende industrier kan benytte denne fremgangsmåde som eksempel. 2. Efter en beskrivelse af den kemiske industri og de problemer, den står overfor i de næste ti år, gennemgår meddelelsen en række foranstaltninger, der grupperes under de fire prioriteter i meddelelsen om forbedring af industriens konkurrenceevne: forbedring af regler og forskrifter (i meddelelsen om industriens konkurrenceevne benævnt modernisering af de offentlige myndigheders engagement i erhvervslivet), sikring af effektiv konkurrence, fremme af immaterielle investeringer og udvikling af det industrielle samarbejde. I sidste kapitel søges det at opstille generelle konklusioner og et fælles arbejdsprogram, der skal sikre, at Kommissionen og den kemiske industri samarbejder bedre om at øge konkurrenceevnen. Il EU'S KEMISKE INDUSTRI ILA Fakta om den kemiske industri 3. Den kemiske industri er meget forskelligartet. Dens vigtigste aktivitet er kemisk forarbejdning af materialer til forskellige stoffer med nye kemiske og fysiske egenskaber. Dens vigtigste sektorer kan opdeles i: organiske og uorganiske kemiske basisprodukter, gødningsmidler og kvælstofforbindelser, basisplastmaterialer og syntetisk gummi, medicinalvarer, specialkemikalier, der bl. a. omfatter landbmgskemikalier, specialpolymerer, maling, lakker og belægninger, rense- og polermidler, parfumer og toiletartikler og kunstige fibre. Den kemiske industri deles i to basisproduktionssektorer: uorganiske grovkemikalier og petrokemikalier (eller organiske grovkemikalier), mens de øvrige sektorer hører til de senere produktionsled. Basissektorernes afsætning sker næsten udelukkende til de senere produktionsled. Denne meddelelse omfatter stort set ikke medicinalvaresektoren, der allerede er genstand for en særskilt meddelelse5), og kunstige fibre, selvom nogle af statistikkerne indeholder tal fra disse to sektorer. 4. Den kemiske industri er EUs næststørste fabrikationsindustri og følger lige efter levnedsmiddel-, drikkevare- og tobaksindustrien, når det gælder produktion, og 3) KOM(94)319 en politik til forbedring af industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union. 4) KOM(90)556 industripolitik i et åbent og konkurrencebaseret miljø. 5) KOM(93)718. - 9- maskinbygningsindustrien, når det drejer sig om værditilvækst. EU er verdens største kemikalieproducent og ligger foran USA og endda et godt stykke foran Japan. EUs positive handelsbalance er også større end både USA's og Japans. 15 af verdens forende 30 kemiske virksomheder har hovedkvarter i EU (der er yderligere tre i Schweiz), og de tre største er tyske. EUs kemiske industri beskæftiger direkte 1,65 mio. mennesker og har en omsætning på 316 mia. ECU (se tabel 1 og 2). Yderligere 3 mio. arbejder i sektorer, der bruger den kemiske industris produkter som udgangsmateriale og er derfor afhængige af dens konkurrencedygtighed. Efter den almindelig opfattelse er en typisk kemisk virksomhed en stor virksomhed. Det er ganske vist rigtigt, når det gælder petrokemikalier, men små og mellemstore virksomheder (SMV) spiller en afgørende rolle for den kemiske industri som helhed og præger i overvældende grad sektorer som maling, specialkemikalier, kosmetik, grundlæggende medicinalvarer og plastforarbejdning. Eurostats tal for 1990 viser, at den kemiske industri i EU 12 bestod af 32 700 virksomheder (det omfatter ikke plastforarbejdning). 87% af virksomhederne har under 50 ansatte, skønt de kun tegner sig for 12% af beskæftigelsen og 16% af den samlede omsætning. De mellemstore virksomheder, dvs. virksomheder, der beskæftiger mellem 50 og 249 ansatte, udgør næsten 9% af det samlede antal virksomheder og tegner sig for næsten 17% af det samlede antal beskæftigede og 16% af den samlede omsætning. Beskæftigelsen i EUs kemiske industri faldt med 4,4% i 1994, der var et år med økonomisk opsving. I 1995 er der sandsynligvis også sket en nedgang, omend den er mindre. Ganske vist beskæftigede den kemiske industri 1,65 mio. i 1994, men tallet er næsten gået konstant tilbage siden 1980, hvor det på 1,95 mio. (selvom det lå fast under højkonjunkturen mellem 1987 og 1990). Det kan nævnes, at beskæftigelsen i den kemiske industri havde en langt mindre tilbagegang både i USA og Japan (tabel 3). Den faldende beskæftigelse er blevet opvejet af en langt bedre kvalificeret arbejdsstyrke, f. eks. skal selv de almindelige arbejdere nu have en avanceret uddannelse og oplæring for at kunne klare de datamatstyrede processer. Den kemiske industri har hele tiden måttet foretage stnikturomlægninger for at kunne imødegå den verdensomspændende konkurrence. Den faldende beskæftigelse er en af følgerne heraf. Det er især sektorerne for grovkemikalier, som er blevet berørt: arbejdsstyrken i gødningsmiddelindustrien er således faldet fra 140 000 i 1980 til 28 000 i 1995. Nogle dele af den kemiske industri, især petrokemikalier, er stærkt konjunkturprægede og oplever store udsving, når det gælder priser og rentabilitet. Nogle mener, at industrielt samarbejde er et af de midler, hvormed problemerne i forbindelse med overskudskapacitet under økonomiske nedture, dvs. høje enhedsomkostninger, skrappe prisnedskæringer, store økonomiske tab og manglende investering i ny teknologi, kan undgås. Strukturbetinget overkapacitet er som regel resultatet af manglende evne til at tilpasse strukturen til konjunkturerne og træffe de nødvendige foranstaltninger, som kan indebære lukning af anlæg. Ny kapacitet, som kommer i gang, mens markedet er vigende, kan forværre problemet. 5. 6. 7. 8. EUs kemiske industri har for tiden en ganske pæn rentabilitet efter mange års faldende indtjening. Det vedholdende verdensøkonomiske opsving er sikkert en del af forklaringen herpå. Bruttodriftsoverskuddet steg i 1994 til 13,5%. Den faktiske - 10- produktion voksede med 6% i 1994. 1 1995 er væksten sandsynligvis mindre, men stadig tilfredsstillende, ikke mindst i sammenligning med kriseårene i 1995-1993. Men selv i disse dårlige år øgede EUs kemiske industri produktionen, mens hele fabrikationsindustrien havde faldende produktion i begyndelsen af 1990'eme. Mellem 1985 og 1994 voksede den kemiske industris produktion hurtigere end BNP, der til gengæld voksede hurtigere end den samlede industriproduktion (se tabel 4). Den tilbagegang, der har præget EUs fabrikationssektor som helhed, er mindre udtalt i den kemiske sektor, men den gennemsnitlige forrentning af investeret kapital under de økonomiske konjunkturforløb er lavere i Europa end i USA og Østasien. 9. Europas kemiske industri kan tilskrive sin nuværende konkurrenceevne 5 faktorer: fleksibilitet og villighed til at foretage strukturomlægninger, en multinational struktur, der begunstiger åbne markeder og fri handel, en stærk følelse af ansvar over for miljøet, innovationsevne og en højt kvalificeret arbejdsstyrke og ledelse. v ILB Den kemiske industris karakteristika 10. Den kemiske industri er verdensomspændende og omfatter mange multinationale selskaber, selvom mange produktmarkeder stadig er regionale. Et betragteligt antal af fabrikkerne i Europa tilhører amerikanske selskaber, men europæiske selskaber har også betydelige investeringer i USA og andre dele af verden. Mange sektorer har betydelige stordriftsfordele i forbindelse med produktion og distribution, som kan fore til verdensomspændende produktmarkeder. Både handel og investeringer er betydelige. 20% af EUs kemiske produktion eksporteres. 11. Den kemiske industri er både kapital- og forskningskrævende. I mange tilfælde er dens anlægsaktiver på over 1 mio. ECU pr. ansat. Det betyder, at de faste omkostninger er meget store, og at der er behov for en betydelige cash flow. Over 5% af omsætningen går til forskning og teknologisk udvikling (FTU). Intellektuel ejendomsret spiller en afgørende rolle og bliver et stadig mere værdifuldt led i konkurrenceevnen. Den kemiske industri er derfor særlig sårbar over for mangelfuld beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret. Patenter er en af de vigtigste indikatorer på forsøget på at opnå sådanne aktiver. De Europæiske kemikaliefirmaer er blandt verdens førende, når det gælder ejendomsret til patenter (tabel 5). EUs kemiske industri kan imidlertid ikke tillade sig at være efterladende på dette område. EU som helhed var i tidsrummet 1987-89 kun i besiddelse af 36% af kemikaliepatenterne, dvs. ikke mere end EU-gennemsnittet for samtlige teknologityper. USA's andel af kemikaliepatenterne ligger over gennemsnittet. 12. Når det gælder kapitaludgifter er Europas kemiske industri ikke så godt placeret som USA's og Japans. I 1994 var investeringerne i Europas kemiske industri lidt højere end i 1993, men 25% lavere ned i 1990. 1 modsætning hertil øgede USA's kemiske industri kapitaludgifterne betydeligt i 1994 og brugte 40% mere end i 1990. I Japan faldt kapitaludgifterne i 1994 en smule i forhold til 1990 (se tabel 6). Noget af forklaringen er økonomiske konjukturforskelle. 13. Energiomkostninger og udgifter til gas som råstof spiller en vigtig rolle i den kemiske industri og udgør mellem 15 og 50% af fremstillingsomkostningerne for de fleste produkter. Elektricitetens afgørende betydning for fremstilling af - 11 - klorprodukter og naturgassens for fremstilling af gødningsmidler er blot to eksempler. Meget af primærenergien og mange af råmaterialerne importeres til EU, det gælder især råmaterialerne til grovkemikalier. Stillingen er således til en vis grad ugunstig, når det gælder tilfi^elsomkostninger. 14. Energieffektiviteten i den kemiske industri har gjort betydelige fremskridt. Energiforbruget pr. produceret enhed faldt med 25% mellem 1960 og 1980 og med yderligere 25% mellem 1980 og 1993. 1 mange sektorer er energieffektiviteten ved at nå sine teoretiske grænser. Lavere gas- og elektricitetspriser er derfor så meget mere nødvendige for konkurrenceevnen. Det internationale energiagentur i Paris har fremlagt tal, som viser, at den kemiske industri i de europæiske OECD- medlemslande betalte $ 169/toe for naturgas mod $ 127/toe i USA i 1993. Elektricitetspriserne i den kemiske industri var 7,4 c/KWh ($ 866/toe) i de europæiske OECD-lande og 4,9 c/KWh ($ 565/toe) i USA. Desuden kan energipriserne i Europa variere med helt op til 100% fra den ene medlemsstat til den anden. 15. Den kemiske industri fremstiller produkter, som indgår i den enkeltes dagligdag. Det er en af grundene til, at det sundheds- og miljømæssige aspekter omkring kemiske produkter er et særlig følsomt spørgsmål. Både regeringerne og den kemiske industri er fuldt opmærksomme på dette spørgsmål og tager hensyn til det. ILC Vanskelighederne i EU's kemiske industri 16. For EUs kemiske industri er målet at bevare eller forbedre sin stilling i verdensøkonomien og opnå en tilfredsstillende forrentning af kapitalen. For at nå det skal den på længere sigt kunne forsyne sine kunder med produkter af højeste kvalitet og med de mest konkurrencedygtige omkostninger under sundheds- og miljømæssigt forsvarlige forhold. Det kræver, at den skaber tilstrækkeligt overskud af sit nuværende salg til at kunne foretage de nødvendige investeringer i nye produkter. I en verden med stærkt bevægelig kapital må Europa desuden kunne tilbyde en tiltrækkende forrentning af investeret kapital eller se investeringerne aftage med faldende aktivitet til følge. Kommissionens og medlemsstaternes målsætning er at skabe de bedst mulige rammer og at træffe særlige foranstaltninger, når det er påkrævet, for at både den kemiske industri og andre industrier kan nå deres mål, og for at sikre, at dette øger beskæftigelsen af højt kvalificeret arbejdskraft i EU eller bevarer den. II. C1 Bedre og mere miljøvenlige produkter 17. Nye produkter og produkter af højere kvalitet kræver innovation. Den slags produkter opfylder hensynet til miljøet og forbrugernes behov, de begrænser biludstødningen og fører til nye tekstilstoffer eller bedre hudpleje. Problemet er at sikre, at innovationen fortsat skaber bedre produkter med færre omkostninger for miljøet i hele produktets levetid. Innovationen kan bestå i en forbedring eller i et helt nyt sæt molekyler. Innovation kræver betydelige FTU-udgifter. Den kræver også videnskabelig dygtighed og veluddannede videnskabsmænd og forskere. - 12 18. Firmaerne kan selv afgøre, hvor meget de vil bruge på FTU, men det er de offentlige myndigheder, der skal sikre, at befolkningen er veluddannet, og fremme en fornuftig videnskabelig debat om spørgsmål som nye produkter og processer. Det er myndighederne, der skal erkende behovet for uafhængige offentlige undersøgelser, som kan behandle offentlighedens bekymring og opfattelse af, om den involverede risiko er acceptabel. Myndighederne kan endvidere hæmme innovationen med krav om afprøvning og registrering af nye produkter. Innovation er nøglen til sikring af EUs kemiske industris konkurrencedygtighed og forbedring af den. Der er rapporter fra visse dele af Europas kemiske industri, som viser, at det årlig antal af nye produkter er faldet betydeligt i løbet af de sidste 15 år, således skulle farveindustrien have haft en nedgang på 50%. Der er meget, der tyder på, at mange af Europas kemiske virksomheder i stigende grad anbringer deres innovationsaktiviteter uden for EU - især i USA. De offentlige myndigheder og den kemiske industri må gå sammen om at behandle denne foruroligende tendens. Ikke mindst miljøbeskyttelseslovgivningen må tilskynde til innovation, samtidig med at den sikrer et højt miljøbeskyttelsesniveau. Denne dobbelte opgave løses bedst, hvis miljølovgivningen integreres hensigtsmæssigt i andre former for politik. U. C2 Produkter til konkurrencedygtige priser 19. 20. 21. Produkter til konkurrencedygtige priser er det eneste middel, hvormed EUs kemiske industri vil kunne sælge, tjene penge, foretage investeringer og fortsætte med at fungere. Opgaven er at sikre, at Europa fortsat kan fremstille gode produkter til priser, som er tilstrækkelig lave til, at de kan konkurrere med produkter fra andre dele af verden. En af måderne er at koncentrere sig om de produkter og processer, hvor Europa i forvejen har en fordel. Stadig omlægning af strukturerne er påkrævet, så de mindst effektive virksomheder i en bestemt sektor forsvinder, og den kemiske industri som helhed omlægger investeringerne fra urentable sektorer til rentable. Denne proces vil naturligvis støde på visse vanskeligheder, f. eks. hindringer i form af overdreven statsstøtte. Effektiv ressourcefordeling kræver, at markederne fungerer, og EUs kemiske industri kan med sin verdensomspændende karakter drage forel af åbne markeder over hele verden. Sådanne markeder tilskynder til stadig strukturomlægning, men effektiv ressourcefordeling og virkelig konkurrencedygtighed opnås først, når konkurrencen er effektiv. EUs opgave er derfor at sikre, at fremmede kemikalieproducenter følger verdenshandelsorganisationens (WTO) regler. Europa vil fortsat være afsætningsgrundlaget for EUs kemiske industri, men eksporten er en livsvigtig indtægtskilde. De europæiske virksomheder kan kun have interesse i at være til stede på de markeder, hvor væksten er stærk, for at kunne skaffe sig stordriftsfordele og sænke omkostningerne. I følge de fleste prognoser er Stillehavslandene de markeder, der vokser stærkest. EU-virksomheder er allerede til stede i alle Stillehavslandene, men har brug for at gøre sig mere gældende. Kina bliver sandsynligvis et vigtigt afsætningsområde i de næste ti år, og de øvrige øst- og sydasiatiske lande bliver afgørende for afsætningen på verdensplan. Det er ikke let at skulle sælge eller foretage handelstransaktioner på den anden side af jorden, men det er en udfordring, som må tages op. Det kan gøres lettere ved at sikre rimelige betingelser for fri adgang til disse lande og for investeringer i dem. - 13- 22. 23. Stillehavslandene bliver også et problem som leverandør af kemiske produkter til andre dele af verden. At kunne konkurrere på verdensplan og producere til konkurrencedygtige priser ved hjælp af stordrift forudsætter som minimum, at virksomhedernes størrelse gør dem effektive. Joint ventures eller sammenslutninger er to af de måder, hvorpå der kan skabes virksomheder, som er store nok til at opnå disse fordele, forudsat transaktionerne ikke medfører nogen væsentlig indskrænkning af konkurrencen. Det er EUs konkurrencemyndigheders opgave at sikre, at virksomhederne kan vokse sig tilstrækkelig store til at kunne konkurrere, og samtidig hindre, at denne udvikling hæmmer den effektive konkurrence i EU. Dog spiller SMV også en vigtig rolle, især i nogle sektorer som specialkemikalier og lak og maling, hvor afsætningen sker til de endelige forbrugere. SMV er ofte de større virksomheders leverandører eller kunder, og en vigtig opgave, som den kemiske industri nu står overfor, er at forbedre denne komplicerede, men potentielt yderst fleksible struktur for at formindske omkostningerne. Begrundelsen for det indre marked er at give virksomhederne mulighed for at kunne udnytte fordelene ved et stort marked. Det indre marked har udviklet sig langt, men de sidste hindringer skal stadig fjernes, og integrationen skal forbedres. Der findes stadig en række nationale særforskrifter for kemikalier. Som det er tilfældet med andre industrigrene, lider også den kemiske industri under mangelen på virkeligt integrerede jernbane- og landevejstransportnet. At der stadig ikke findes noget indre marked for elektricitet og gas er en stor ulempe, som har negative følger for kemiske industris konkurrencestilling. Mangelen på en fælles europæisk valuta er også et problem, da de svingende valutakurser volder alvorlige vanskeligheder. HL J ^ m S T A L l M N C^ FOR AT FORBEDE 24. For at løse disse problemer må den kemiske industri, Kommissionen og medlemsstaterne træffe særlige foranstaltninger. Nogle foranstaltninger er allerede iværksat og skal udbygges, men der er behov for en række nye initiativer. Kommissionen må sammen med industrien og medlemsstaterne satse på konkurrencedygtighedspolitikkens fire prioriterede områder: at forbedre regler og forskrifter, at sikre effektiv konkurrence, at fremme immaterielle investeringer og at udvikle industrielt samarbejde. BLÅ Foranstaltninger for at forbedre regler og forskrifter 25. De fleste af den kemiske industris aktiviteter påvirker sundhed og miljø, og mange af dem er derfor omfattet af regler og forskrifter. Ikke mindst forskrifter for produktionsprocesser og produkter spiller en afgørende rolle i den kemiske industri. Da den er stærkt kapitalkrævende, er det yderst vigtigt, at retsgrundlaget er så stabilt og forudsigeligt som muligt. IflLA. 1 De nuværende regler og forskrifter 26. Retsgrundlaget for Fællesskabets lovgivningsinitiativer afhænger, i overensstemmelse med Domstolens retspraksis, af foranstaltningens formål. - 14- Lovgivning, hvis formål er at sikre varers frie bevægelighed på det indre marked, bygger på artikel 100A. Er formålet at beskytte miljøet, benyttes artikel 130S som retsgrundlag. Artikel 118 indeholder bestemmelser, som giver mulighed for at udvikle sundheds- og sikkerhedsinitiativer. Hertil kræves, at der foretages rentabilitetsundersøgelser for ikke at bringe SMV i vanskeligheder, at regler og forskrifter har et videnskabeligt grundlag, og at der føres trepartssamråd. Medlemsstaterne kan opretholde eller indføre strengere bestemmelser for arbejdsvilkårene. Artikel 129 danner grundlag for, at der kan træffes foranstaltninger, som drejer sig om folkesundheden. 27. Det indre marked og miljøbeskyttelsen er nøje sammenknyttet. Når Kommissionen foreslår lovgivning for det indre marked, skal forslaget bygge på et højt miljøbeskyttelsesniveau (artikel 100A, stk. 3), mens en medlemsstat, der ønsker at "anvende" (under henvisning til artikel 100A, stk. 4) eller "opretholde eller indføre" (på grundlag af artikel 130T) strengere miljøbestemmelser end dem, der gælder på EF-plan, skal sikre sig, at disse bestemmelser er forenelige med traktatens regler, herunder reglerne for varers frie bevægelighed. 28. Kemikaliers frie bevægelighed 29. Kemiske produkter kan bevæge sig frit på det indre marked. Ifølge den gensidige anerkendelses princip, som er udledt af "Cassis de Dijon-dommen"^ skal produkter, der fremstilles og markedsføres lovligt i en medlemsstat, i princippet godkendes i alle de øvrige. For at kunne påvise, at en medlemsstat har nægtet at give varer fri bevægelighed, selvom de er blevet fremstillet og/eller markedsført lovligt i en anden, er der blevet indført en informationsprocedure, hvorefter Kommissionen og medlemsstaterne fra januar 1997 udveksler oplysninger om nationale foranstaltninger, som fraviger princippet fri bevægelighed for varer. Den gensidige anerkendelses princip gælder alle typer produkter, men nogle medlemsstaters foranstaltninger kan føre til opsplitning af det indre marked. Kommissionen er derfor forpligtet til at harmonisere, dvs. foreslå bestemmelser for sundhedsfare og miljørisiko, som gælder for hele Unionen, og som samtidig sikrer den fri bevægelighed. Der er efterhånden blevet indført et omfattende regelsæt for kontrol med kemikalier på unionsplan. Kommissionens direkte bidrag begyndte med en række ad hoc-foranstaltninger. Udviklingen af en harmoniseret ordning for klassificering, emballering og mærkning af farlige stoffer begyndte med vedtagelsen af direktiv 67/548/EØF. Derefter fulgte en harmoniseret ordning for begrænsning af markedsføring og anvendelse af farlige præparater^ og stoffer8*. Harmoniserede regler for klassificering, emballering og mærkning af farlige præparater blev indført med direktiv 88/379/EØF. I de senere år er kontrollen blevet udvidet mere planmæssigt til også at omfatte anmeldelse af nye stoffer9) og systematisk vurdering af eksisterende stoffer10). Der skal desuden indføres en systematisk godkendelsesordning for biocider. Der er endvidere blevet indført bestemmelser om væsentlig sikkerhedskrav, som skal opfyldes overalt i 6) Domstolens dom af 20. februar 1979 i sag 120/78. 7) Direktiv 76/769/EØF. 8) Direktiv 79/117/EØF. 9) 6. ændring af direktiv 67/548/EØF. 10) Rådets forordning 793/93/EØF. 15 Fællesskabet, for at farligt gods kan bevæge sig frit. Fællesskabets lovgivningsindsats for kemikalier er i almindelighed blevet påskønnet, da et enkelt sæt regler på unionsplan klart er mere effektivt en 15 forskellige ordninger på nationalt plan. Yderligere samling og kodificering kan naturligvis foretages og er allerede på vej, når det gælder farlige præparater, gødningsmidler og vaske- og rengøringsmidler. 30. Miljøforholdene er forskellige i de forskellige medlemsstater, og nogle af dem ønsker derfor at benytte nationale regler, som er strengere end Fællesskabets. Det vigtigste problem er at afveje behovet for at udvikle og bevare det indre marked mod behovet for større miljøbeskyttelse i disse lande. 31. Kommissionen vil fortsætte med at kodificere det indre markeds regler for kemikalier for at undgå vanskeligheder som f. eks. handelsrestriktioner, der skyldes forskellige nationale regler. Miljøbestemmelser og bæredygtighed udvikling 32. 33. At overholde miljøbestemmelserne betragtes undertiden af industrien som en uproduktiv omkostning. Det at være førende på miljøområdet kan imidlertid fremme innovation af nye teknologier og produkter og således skabe en konkurrencemæssig fordel. En indsats for miljøbeskyttelsen kan desuden medføre ressourcebesparelser og medvirke til at give den enkelte virksomhed et godt omdømme i offentligheden. En afgørende målsætning for både de offentlige myndigheder og den kemiske industri er at forbedre industriens internationale konkurrencedygtighed som led i en bæredygtig udvikling. Begrebet bæredygtig udvikling omfatter økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter, således som det blev konkluderet på De Forenede Nationers konference om miljø og udvikling i Rio de Janeiro i 1992. 1 det 5. handlingsprogram10 for miljø påpeges det, at disse tre aspekter spiller en hovedrolle, når det gælder om at udvikle en politik for bæredygtig udvikling. DLA. 2 Principperne for fremtidig handling 34. 35. De interne retningslinjer for lovgivningspolitik, som Kommissionen vedtog den 16. januar 1996, er referencegrundlaget for fremtidige forslag. Det vigtigste formål er at sikre, at vurderingen af den valgte politik afspejler fælles interesser. De følgende afsnit viser kort, hvorledes dette kan ske, når der skal udarbejdes lovgivning, som berører den kemiske industri. Når først der er blevet påvist en risiko for sundhed eller miljø (det sker som regel i en af medlemsstaterne), må Kommissionen afgøre, om den skal foretage sig noget. Måske er det ikke nødvendigt at gribe ind, og spørgsmålet kan løses ved, at medlemsstaterne gensidigt anerkender hinandens regler. Ifølge traktatens artikel 130R, stk. 2, skal forsigtighedsprincippet benyttes i miljøspørgsmål. Det kan ske, l) KOM(92)23 endelig udg. - 16 når der er tegn på en alvorlig risiko for sundhed eller miljø, og der af praktiske grunde ikke kan foretages nogen risikovurdering. 36. Der er også behov for en detaljeret analyse, som kan begrunde et indgreb. Her skal der først udiøres en risikovurdering efter Fællesskabets principper. Når det så er blevet bekræftet, at der virkelig foreligger en uacceptabel risiko, opstilles der detaljerede strategier for at formindske risikoen, og den mest rentable løsning vælges. Processen skal omfatte en analyse af omkostninger og fordele i forbindelse med de foreliggende muligheder. (Bilaget indeholder et eksempel på disse princippers anvendelse i forbindelse med nikkel). Hvad angår forslag, der berører miljøet, forlanger traktatens artikel 130R, stk. 3, at Fællesskabet, når det udarbejder foranstaltninger for miljøområdet, skal tage hensyn til fordele og ulemper ved foranstaltningens gennemførelse eller ved at undlade at gennemføre den. Det samme er fastsat i det femte handlingsprogram for miljø og bør også gælde for medlemsstaternes kompetenceområder. En grundig økonomisk og miljømæssig analyse, hvis formål er at vurdere en given foranstaltnings nettofordele for samfundet, kaster lys over dens effektivitet og giver en ellers potentielt følelsesbetonet debat større objektivitet. 37. Kommissionen vil foretage omfattende risikovurdering og grundig analyse af omkostninger og fordele, inden den vedtager forslag, som berører den kemiske industri. Når medlemsstaterne ønsker at indføre strengere regler end dem, der gælder på EU-plan, vil Kommissionen opfordre dem til at foretage den samme analyse. Hvis medlemsstaterne allerede benytter strengere regler, vil Kommissionen i forbindelse med sine undersøgelser for at fastslå, om de nationale foranstaltninger er i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning, lægge særlig vægt på at disse nationale foranstaltningers risiko- og rentabiltetsaspekter analyseres. 38. Det er vigtigt at afgøre, på hvilket plan, der skal sættes ind. Skal det ske på internationalt plan (OECD, UNEP, PARCOM) eller på EU-plan? Det må naturligvis overvejes, om den pågældende risiko rækker ud over de territoriale grænser. Endvidere kan strammere EU-regler berøre EUs kemiske industris konkurrencemæssige stilling i forhold til kemiske industrier i andre dele af verden. Tilnærmelse mellem de politiske retningslinjer på internationalt plan, et af de centrale emner for den nuværende debat om handel og miljø12>, er påkrævet, ikke alene for at undgå fristelsen til at benytte miljø- og sundhedsbeskyttelse som argument for protektionisme, men også for at forhindre nogle lande i at udnytte fordelene ved at være de "beskidte" producenter af kemiske produkter. Hvis reglerne i andre industrilande ikke er så strenge som i EU, kan der ske en udflytning af nogle former for produktion, og det kan tilskynde til import fra tredjelande af produkter, der ikke længere kan fremstilles i EU. 39. Når det ikke er muligt at opnå enighed på internationalt plan , vil der blive taget hensyn til nye europæiske miljøforanstaltningers indflydelse på den kemiske industris og de øvrige industriers konkurrenceevne. Det vil være at foretrække, hvis i alt fald OECD-landene og de avancerede udviklingslande inddrages, når der er tale om miljøbestemmelser. 12) Se (forslag til) meddelelse til Rådet om handel og miljø, afsnit I, pkt. 2. 3. - 17- 40. 41. 42. 43. Den bedst egnede aktionstype må vælges. Foruden forskrifter kan frivillige aktioner og økonomiske instrumenter spille en supplerende rolle, når det gælder om at nå sundheds- og miljømæssige mål. Frivillige aftaler og økonomiske instrumenter er sandsynligvis mere effektive, når det drejer sig om at opnå miljøforbedringer, end regler for den fri omsætning af kemikalier. Frivillige aktioner kan udføres i form af unilaterale industriprogrammer, som f. eks. den kemiske industris program for ansvarlig omhu eller det frivillige energieffektivitetsprogram. Frivillige ordninger og aftaler afspejler bilateralt samarbejde mellem de offentlige myndigheder og den kemiske industri og kan medvirke til at opfylde Fællesskabets målsætninger. Et oplagt tilfælde, hvor frivillige sektoraftaler kan spille en vigtig rolle, er formindskelse af C02- emissionerne, forudsat aftalerne indeholder fastsatte mål for formindskelsen. Industrien foretrækker denne metode fremfor en C02 -/energiafgift. Blandt eksemplerne på frivillige aktioner for produkter på internationalt plan og EU-plan er formindskelse af risikoen fra brominerede flammehæmmende midler (iværksat på OECD-plan) og mærkning af vaske- og rengøringsmidler (iværksat på EU-plan). Et andet eksempel på en frivillig aktion er, at industrien i nogle medlemsstater udskifter en række farlige pesticider med andre, som er mindre farlige. Den kemiske industri vil udvilde og udbygge initiativet for ansvarlig omhu og andre miljøorienterede styringsformer, som kan føre til en bedre samlet miljøbeskyttelse. Den vil udvikle nye processer og produkter, som er mere miljøvenlige og ressourceefFektive og investere i nyt udstyr og nye anlæg, der kan formindske emissionerne og energiforbruget (det frivillige energieffektivitetsprogram). Når der udarbejdes frivillige aftaler, bør man være opmærksom på, om de er i overensstemmelse med Fællesskabets regler, da frivillige aftaler, der indebærer samarbejde mellem virksomhederne, kan skabe problemer, fordi de deltagende virksomheder følger en praksis, som strider mod konkurrencereglerne. Når sådanne frivillige aftaler omfattes af traktatens artikel 85, stk. 1, kan de imidlertid opnå individuel fritagelse, forudsat betingelserne i artikel 85, stk. 3, opfyldes. 44. Hvad brugen af frivillige ordninger og aftaler angår, overvejes det at skabe fælles rammer, således at der opstilles kriterier i forbindelse med EU's miljøpolitik, og således at det sikres, at sådanne aftaler ikke fører til opsplitning af det indre marked. 45. Økonomiske instrumenter benyttes i stadig større grad i forbindelse med miljøområdet. Især de offentlige myndigheder kan påvirke virksomhedernes og forbrugernes miljøvalg ved hjælp af afgifter. Skatte- og afgiftsmæssige instrumenter, f. eks. for at fremskynde afskrivningerne, vedtages som regel af medlemsstaterne, som dog skal tage hensyn til Kommissionens politik for statsstøtte og i nogle tilfælde til særlige bestemmelser om skatte- og afgiftsmæssige instrumenter i Rådets direktiver13). C02 -spørgsmålet har vist, hvor vanskeligt det er 13) [Et eksempel er artikel 15 i direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (EFT nr. L 365 af 31. 12. 1994, s. 10)]. ' - 18- at opnå enighed om miljøafgifter. På nuværende tidspunkt har nogle af medlemsstaterne (Danmark, Finland, Nederlandene og Sverige) ensidigt indført nationale ordninger, der også omfatter undtagelser for nogle aktiviteters vedkommende. Miljøproblemer kan efter deres opfattelse behandles effektivt og rentabelt ved hjælp af økonomiske instrumenter. For at undgå illoyal konkurrence og fordrejet ressourcefordeling skal disse undtagelser overholde de regler for miljøstøtte, som Kommissionen vedtog i december 199314). Efter opfordring fra Rådet (økofin) overvejer Kommissionen for tiden at frinde frem til en ny ordning for energibeskatning, som løser konkurrenceproblemet på Fællesskabsplan og samtidig opstiller en række faste rammer. Inden for disse rammer kan de medlemsstater, der ønsker det, forfølge særlige politiske mål, f. eks. formindskelse af C02-emissioneme. Industrien er imidlertid langt fra overbevist om, at miljøafgifter er den bedste måde at løse miljøproblemerne. 46. Kommissionen overvejer desuden at udarbejde en meddelelse om miljøafgifter. Denne meddelelse skal indeholde retningslinjer for, hvorledes medlemsstaterne kan forene brugen af økonomiske instrumenter for at nå økonomiske mål med det indre markeds krav, samtidig med at de omtalte regler for miljøstøtte nøje overholdes. IDLB. Foranstaltninger for at sikre effektiv konkurrence 47. Den kemiske industri, der består af mange virksomheder, som fungerer både på tværs af medlemsstaterne og som multinationale selskaber i verdensøkonomien, har brug for effektiv konkurrence både i og uden for EU. HLB. l Effektiv intern konkurrence Konkurrencelovgivning, virksomhedssammenslutninger og joint ventures 48. Den samlede industris konkurrenceevne forudsætter, at de store virksomheder ikke misbruger en dominerende stilling eller følger en konkurrencebegrænsende praksis. Konkurrencemyndighederne bør tillade sammenslutninger eller joint ventures, som ikke indebærer risiko for nogen mærkbar konkurrencebegrænsning og forbyde dem, der gør. Det er i denne forbindelse særlig nødvendigt at vurdere, hvorledes parterne er placeret på et marked, der i stigende grad bliver verdensomspændende, navnlig når det gælder bestemte grovkemikalier og avancerede teknologier. 49. Kommissionen vil sikre at både samarbejds- og sammenslutnings- joint ventures vurderes hurtigt Kommissionen har forelagt en grønbog om ændring af forordningen om viiteomhedssammenslutninger, og denne grønbog er for tiden til behandling i Rådet og Europa-Parlamentet Kommissionen søger at sænke forordningens tærskler, fjerne behovet for de mange anmeldelser og skabe en virkelig forenkling. Svingninger mellem kapacitetsoverskud og kapacitetsunderskud 14) EFTnr. C 72 af 10. 3. 94. s. 8. - 19 50. Mange kapitalkrævende industrier er udsat for svingninger mellem kapacitetsoverskud og kapacitetsunderskud, og her er den petrokemiske sektor særlig sårbar. Problemet er let nok at få øje på, det er straks vanskeligere at udvikle effektive mekanismer, hvormed det kan behandles, især i en konkurrencesituation, hvor virksomhederne hver for sig mener, at de vil kunne klare sig, og måske endda erobre markedsandele fra de andre. I den petrokemiske sektor kan svingningerne mellem kapacitetsoverskud og kapacitetsunderskud desuden have årsager og virkninger uden for Europa, og det vil derfor være relevant at foretage en analyse på verdensplan. Den kemiske industri er netop i færd med at levere Kommissionen en række data som led i udarbejdelsen af et planlægningsscenario. 51. 52. Når Kommissionen skal vurdere, om en eller anden form for industrielt samarbejde kunne begrænse de nuværende problemer, uden at konkurrencereglerne overtrædes, vil den i tilfælde af manglende strukturtilpasning tilskynde til strukturomlægning og undersøge årsagerne til konjunktur- og strukturbestemte kapacitetsuoverensstemmelser i den petrokemiske sektor. Statsstøtte Statsstøtte bør ikke give nogle kemiske virksomheder urimelige fordele ved at give mindre effektive producenter mulighed for at bevare eller forøge deres markedsandel og således formindske den samlede industris effektivitet og dermed også dens konkurrenceevne. Den kemiske industri bør heller ikke skulle modstå illoyal konkurrence fra andre sektorer, som modtager støtte. Den kemiske industri omfatter mange kapitalkrævende aktiviteter og har interesse i at gøre de forvridninger, som skyldes statsstøtte, mindst mulige. Når Kommissionen skal afgøre, hvilke former for statsstøtte der er tilladt, vil den fortsat anvende objektive, gennemsigtige kriterier. Bestemmelserne for sektorstøtte kan udsætte små eller nye virksomheder for forskelsbehandling. De nye bestemmelser for syntetiske fibre har f. eks. begrænset den forvridning, som de tidligere bestemmelser fore med sig. De ændrede bestemmelser for statsstøtte til SMV gør det lettere for alle små virksomheder at foretage immaterielle investeringer. 53. Kommissionen vil fortsat arbejde på at gøre statsstøttereglerne mere gennemsigtige og i sin behandling af statsstøttesager søge at begrænse den samlede støtte og at gøre de forvridninger, støtten kan medføre, mindst mulige. Kommissionen vil fortsætte sit arbejde på at udvilde en horisontal kontrolordning for regionalstøtte til store investeringsprojekter, så der indføres et sæt flersektorregler. Priserne på energi og andre tilførsler 54. 55. Effektiv konkurrence kræver uhindret adgang til tilførsler til verdensmarkedspriser, hvis ikke EU skal stilles ugunstigt. Energi er en af de vigtigste tilførsler. Men også landbrugsprodukter, f. eks. sukker og stivelse, der benyttes som udgangsmaterialer for en række finkemikalier og specialprodukter, bør medtages. Der har allerede været gjort et stort arbejde for at påvise de hindringer for integrering af energimarkedet, som stadig findes, og der er gjort visse fremskridt, når det gælder om at fjerne dem. Det må imidlertid erkendes, at i energisektoren er - 2 0- elektricitets- og gasmarkederne stadig langt fra åbne og konkurrenceprægede. En industri, der som den kemiske industri er udsat for verdensomspændende konkurrence, har brug for konkurrencedygtige energipriser, og de kan kun sikres ved at realisere det indre marked for energi. De store industrielle forbrugere vil fa fordele i form af lavere omkostninger, og det vil føre til direkte og indirekte fordele for samtlige forbrugere og forbedre industriens samlede konkurrenceevne. 56. Kommissionen vil fortsat arbejde på at liberalisere energimarkederne i EU for at gøre energiproduktionen og energidistributionen mere effektiv og opnå billigere energitilførsel til den kemiske industri og andre industrier. Reel adgang for andre gas- og elektricitetsleverandører er et vigtigt led i en sådan liberalisering. 11LB. 2 Effektiv ekstern konkurrence 57. Effektiv ekstern konkurrence kræver, at Kommissionen skaber lige vilkår og sikrer, at det nyoprettede WTO fungerer effektivt. Både Kommissionens og den europæiske kemiske industris mål på længere sigt er at fjerne alle handelshindringer. Toldsatserne for kemikalier i de udviklede lande er forholdsvis lave og vil blive yderligere nedsat for at blive harmoniseret til 0, 5,5 og 6,5% i kraft af Uruguay-runden, hvor EUs USA's, Canadas og Japans industrier har spillet en vigtig rolle. Udviklingslandene, især de rigeste og mest fremskredne som Malaysia, Thailand, Brasilien, Mexico og Kina, bør tilskyndes til at nedsætte deres toldsatser og bringe dem i overensstemmelse med de harmoniserede satser. 58. Kommissionen vil søge at sikre, at de nye medlemmer af WTO, især de forholdsvis avancerede, anvender de harmoniserede toldsatser for kemikalier fra begyndelsen. Der vil også blive arbejdet på at få sænket andre landes toldsatser. 59. Andre hindringer end toldsatser, især dobbelte prisordninger for råmaterialer og tilførsler, forvrider handelen. Det er især et problem for den petrokemiske industri, som udsættes for illoyal konkurrence på grund af dobbelte prisordninger for tilførsler i nogle udviklingslande. Blandt de forskellige midler, hvormed dette problem kan løses, er, at lande der ønsker at tilslutte sig WTO, så vidt muligt bør forpligtes til at afstå fra denne form for praksis. Dobbelte prisordninger for naturressourcer kan forvride handelsstrømmene og investeringsbeslutningerne. Også afprøvnings- og attesteringsproblemer er i mange tilfælde en hindring for handelen med kemikalier, således har EUs eksportører for nylig haft vanskeligheder med Kina og Polen. Særlige registrerings- og obligatoriske anmeldelsesprocedurer, som forvrider handelen, bør bringes til ophør. Også tekniske regler for klassificering, emballering og mærkning af farlige kemikalier og præparater og for forudgående informeret samtykke til handel med farlige stoffer er, hvis de er forskellige fra en region til en anden, hindringer for handelen, selvom de ikke betragtes som ulovlige af WTO. FN søger at fremme en verdensomspændende harmonisering af disse regler, men arbejdet skrider kun langsomt frem. Under EUs og USA's fælles ledelse er der aktiviteter i gang for at fremskynde det. 60. I tråd med sit initiativ for markedsadgang vil Kommissionen søge at løse disse problemer ved at benytte alle midler, som står til rådighed på internationalt plan, især ved omhyggeligt at sikre, at alle Fællesskabets handelspartnere opfylder deres WTO-forpligtelser. Når det er relevant, vil den også rejse spøgsmålet om -21 - 61. 62. markedsadgang over for sine bilaterale forbindelser i tredjelande og føre andre former for politik, f eks. fremme det internationale samarbejde. Fællesskabet vedtog forordning om handelshindringer (HH) i december 1994 for at kunne behandle andre handelshindringer og handelsforv ridninger end told. Det vil gribe ind, hvis en virksomhed eller industri indgiver klage. Import til Fællesskabet, som sker ved hjælp af skadelig dumping eller subsidiering, vil blive bekæmpet ved rigoristisk anvendelse af de ajourførte handelspolitiske instrumenter, når der foreligger en begrundet klage fra den berørte virksomhed eller den berørte industri. Den transatlantiske handelsdialog (TAHD) omfatter arbejdsgrupper, der bl. a beskæftiger sig med attestering, regulering og handelsliberalisering. Hvis TAHD anbefaler det, kan Kommissionen genoptage de bilaterale drøftelser med USA for at harmonisere reglerne for klassificering, emballering og mærkning og for forudgående informeret samtykke, først bilateralt og derefter på verdensplan. Konkurrencepolitikkens internationale dimension og manglen på internationale regler påvirker også konkurrenceevnen. Det er især til ulempe på et globalt marked. Et eksempel er de amerikanske fosforproducenters eksportkartel, som forhindrer EUs gødningsmiddelproducenter i at få adgang til fosfat til priser, der er lave nok til, at de kan konkurrere med amerikansk fremstillet fosfatgødning. Handel og konkurrence er et vigtigt punkt på den nye handelsdagsorden. Kommissionen vil søg at opnå en multilateral aftale, hvis vigtigste indhold skal være indførelse af bestemmelser, som bygger på et sæt fælles regler, et bindende, positivt fællesskabsinstrument og en procedure for bilæggelse af tvister. 63. En koordination mellem konkurrencemyndi^iedeme i EU og USA er allerede blevet sikret ved hjælp af en aftale. Lignende aftaler overvejes med andre lande, f. eks. Japan. Europa-aftalerne indeholder regler for konkurrence og gennemførelsesbestemmelser, der svarer til dem, som findes i EU/USA-aftalen. Sådanne bestemmelser findes også i aftalerne med middelhavslandene. 64. Kommissionen vil i hvert enkelt tilfælde vurdere, om det er muligt og fordelagtigt at lade konkurrenceregler indgå i nye samarbejds- og associeringsaftaler. Desuden kan arbejdet i OECD med intemationale investeringer skabe mulighed for begrænsning af sådanne former for praksis som dobbelte prisordninger. Hermed vil også problemer som eksportkarteller og hindringer for markedsadgang, der skyldes samordnet praksis mellem indenlandske producenter, kunne behandles. ID. C Foranstaltninger for at styrke de immaterielle investeringer 65. En virksomheds konkurrenceevne på tærskelen til det 21. århundrede afhænger i stadig større grad af dens evne til innovation15) i forbindelse med processer, produkter, arbejdstilrettelæggelse og hurtig udbredelse af nye teknologier. Investeringer i forskning og udvikling, intellektuel ejendomsret, uddannelse, sundhed og sikkerhed, databehandling og hele spektret af immaterielle aktiver er afgørende, hvis den kemiske industri skal bevare sin konkurrenceevne. Forskningsproduktivitet er et vigtigt mål i betragtning af forskningens bidrag til 15) Se grønbogen om innovation fra 1995. -22 udarbejdelse af standarder og regler, og i betragtning af FTUs rolle for hurtig indførelse af nye teknologier, især på SMV, og behovet for mere samordnet og koordineret offentlig og privat indsats inden for FTU. Desuden vil den kemiske industri fortsat være opmærksom på uddannelse og uddannelsesspørgsmål, der omfatter kemi og kemiteknik, og stadig søge at styrke industriens videnskabelige grundlag. Innovation i den kemiske industri har også vigtige følger i andre sektorer, f. eks. biler og elektronik. 1ILG1 Forskning og udvikling 66. 67. 68. Den kemiske industri har længe været opmærksom på, at FTU, som forer til innovation af produkter og processer, er et vigtigt grundlag for konkurrencedygtighed. Indtil for ganske nylig har den søgt at undgå samarbejde med sine konkurrenter. Skønt den har været inddraget i de tidligere rammeprogrammer, har det været i forholdsvis beskedent omfang, fordi den havde sin egen FTU-kapacitet. Voksende pres fra samfundets side for at udvikle "renere" teknologier og ønsket om at bevare en konkurrencedygtig stilling på verdensmarkedet foruden de høje omkostninger og den store risiko, der er forbundet med denne forskning, har gjort deltagelse i det 4. rammeprogram vigtigere og mere tiltrækkende for den kemiske industri. Det har fået den kemiske industri til at iværksætte SUSTECH, et initiativ, der omfatter mere end den kemiske industri selv, og går ud på at fremme FTU-samarbejde om teknologier til bæredygtige forarbejdningsindustrier i Europa. Ved "bæredygtig" forstås i denne forbindelse forarbejdningsindustrier, som er ressource- og energieffektive og som skaber mindst muligt affald og gør mindst mulig skade på miljøet. Inden for det nuværende 4. rammeprogram finansierer særprogrammer som industri- og materialeteknologier (BRITE-EURAM), måling og prøvning, informationsteknologi (ESPRIT), miljø og klima, havforskning og -teknologi og bioteknologi en lang række projekter af betydning for den kemiske industri. For at tage to eksempler omfatter PRIMA-initiativet inden for ESPRIT 16 store virksomheder fra den kemiske industri, levnedsmiddel- og drikkevareindustrien, stålindustrien, papirindustrien og energiforsyningsindustrien og går ud på at styrke de europæiske forarbejdningsindustriers konkurrenceevne ved at sikre de størst mulige erhvervsmæssige fordele ved udnyttelse af informationsteknologi. Inden for BRITE-EURAM omfatter ADMRE-projektet en lang række kemiske virksomheder, der samarbejder om nye metoder til konstruktion af store reaktorer til flydende gas. Oprettelsen af task forces har været et vigtigt skridt, når det gjaldt om at fremme større koordination af FTU-programmer i industrien og blandt de europæiske myndigheder: den kemiske industri kan og bør deltage aktivt i projekterne for fremtidens bil, tog og fly og i projekter, der drejer sig om vandteknologi og sundhedspleje. Varetagelse af konkurrencedygtigheden indebærer, at FTU- programmers struktur skal støtte tværfagligt arbejde, at resultaterne kommer hurtigere på markedet, og at processerne gøres enklere og mere fleksible. Noget af dette kan opnås ved tematiske grupper, der har til formål at sikre værditilvæksten ved hjælp af koordination og integration og ved at forbedre samvirket, fremme teknologioverførslen og være katalysator for formidling og udnyttelse af resultaterne. Grupperne kan også bygges op omkring bestemte leverandører eller - 2 3- brugergrupper, som f. eks. forarbejdningsindustrien, og kan også omfatte demonstrations- og anvendelsesorienterede aktioner. 69. Det 4. rammeprogram vil fortsat støtte den kemiske industris initiativer for FIU- samarbejde. Forsknings- og industri-task forces knytter Fællesskabets øvrige politik sammen med FIU- og anvendelsesprojekter. Denne model har allerede vist sin værdi og kan udbygges. Nye tematiske grupper kan opstå direkte på grundlag af industriens og brugernes ønsker, og den kemiske industri kan spille en vigtig rolle som vital leverandør. Kommissionen er netop i færd med at indhente oplysninger fra industrien i forbindelse med retningslinjerne for det 5. rammeprogram. III. C2. Intellektuel ejendomsret 70. Intellektuel ejendomsret er vigtig for den kemiske industris konkurrenceevne. Patentordningen giver virksomhederne mulighed for at hente deres investeringer i FTU hjem igen. Den kortvarige beskyttelse af intellektuel ejendomsret til medicinalvarer har været en trussel mod Europas konkurrenceevne og det samme gælder stadig ejendomsretten til plantebeskyttelsesmidler. Skønt patenterne selv løber over 20 år, er deres faktiske levetid helt nede på 10 år på grund af den tid, der forløber mellem patenteringen og produkternes markedsforing. Dette lange tidsrum skyldes de omhyggelige og langvarige afprøvningsprocedurer, der kræves til så stærke kemikalier. 71. Medicinalvarer har faet 5 års ekstra patentbeskyttelse i kraft af det supplerende beskyttelsescertifikat1^ og det samme er nu ved at blive indført for plantebeskyttelsesmidler1^. Det er vigtigt, at det indføres hurtigt når det en gang, forhåbentlig i begyndelsen af 1996, bliver vedtaget af Rådet for at sikre, at Europa beholder sin førerstilling inden for FTU i plantebeskyttelsesmidler og fremstilling af dem. 72. Bioteknologien er vigtig for den fremtidige konkurrencedygtighed, da det er en teknologi, der kan skabe produkter, som har høj værditilvækst og opfylder folks behov (f. eks. midler til bekæmpelse af hidtil uhelbredelige sygdomme, bedre plantebeskyttelsesmidler, som skaber mulighed for mere miljøvenlige dyrkningsmetoder eller påvirkes mindre af strenge klimaforhold som kulde, tørke osv. ). Bioteknologien spiller derfor en vigtig rolle i nogle kemiske virksomheders aktiviteter, men lovgivningen omkring den præges af en række mangler, heriblandt manglende harmonisering af patentbeskyttelsen i Europa. Uden en klar, risikobaseret lovgivning vil forskning og produktion i stigende grad finde sted i Japan og USA, som allerede er verdens forende på dette område. Europa- Parlamentet har forkastet et forslag om at harmonisere og forbedre patentbeskyttelsen for bioteknologiske opfindelser. Et nyt forslag fra Kommissionen blev fremsat i december 199518). Det skelner klart mellem opfindelser og 16) Forordning 1768/92. 17) KOM(95) 456 endelig udg. 18) KOM(95) 661 endelig udg. -24 opdagelser. Hvis det nye forslag vedtages, vil det bidrage til bedre innovationsmuligheder og skabe et harmoniseret grundlag for patentbeskyttelsen i EU. Det vil sikre, at bioteknologiske opfindelser kan patenteres i Europa samtidig med, at der tages hensyn til de etiske aspekter. 73. Kommissionen har desuden for nylig foreslået en ændring af reglerne for indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, som uden at bringe helbreds- og miljøbeskyttelsens nuværende høje niveau i fare tager sigte på at gøre direktivet mere risikobaseret og øge dets fleksibilitet. Forslaget forenkler de administrative procedurer for en række aktiviteter med ingen eller ringe risiko og fjerner herved regler, der ikke kan begrundes med sikkerhedshensyn og derfor kun kan få negativ indflydelse på Europas innovationsevne, samtidig med at forbrugerne sikres tilstrækkelig gennemsigtighed. Desuden skaber den seneste reviderede gruppefritagelse for teknologioverførsel den nødvendige retssikkerhed omkring licensaftaler i forbindelse med intellektuel ejendomsret, hvad der er særlig vigtigt for den bioteknologiske sektor. IÏLG3 Behovet for en videnskabelig kultur 74. 75. EUs kemiske industri er foruroliget over den videnskabelige kulturs tilbagegang i Europa. Hvis industrien skal bevare sin førestilling på verdensplan, har den brug for en videnskabeligt dannet arbejdsstyrke og for regeringer, der træffer beslutninger efter videnskabelige principper. Alt for mange skolebørn og universitetsstuderende mener, at naturvidenskab er "for vanskelig" eller "for beskidt" for dem. De nationale regeringer, og så vidt muligt også Kommissionen, må gøre mere for at skabe et videnskabsvenligt klima. Den kemiske industri vil øge sine bestræbelser på at forbedre Europas videnskabelige og teknologiske kultur. Under betegnelsen 'Uddannelse, industripartnerskab" har CEFIC allerede iværksat tre aktioner: "Den kemiske industri og de unge" er et flerårigt program, som skal give unge under 18 år en bedre forståelse af videnskabens grundbegreber og større viden om den kemiske industris fordele og risici og om, hvorledes disse risici kan begrænses. "Naturfagsprisen" er en årlig konkurrence, som går ud på at finde Europas bedste naturfagslærere. "Museumsprojektet" tager sigte på at forny kemi udstillingerne på de europæiske museer. Kommissionen fremhæver også i sin hvidbog "undervise og lære: på vej mod det kognitive samfundH9), at uddannelserne har behov for et stærkt videnskabeligt og teknisk grundlag. SOCRATES-programmet finansierer uddannelsesudveksling og fremmer brugen af nye teknologier i skolerne. II1. G4 Uddannelse 76. Uddannelse, som Kommissionen anser for et vigtigt aktivitetsområde, kan spille en væsentlig rolle for forbedring af det videnskabelige klima. Fællesskabet bidrager med finansiel støtte til forbedring af uddannelsen efter tre forskellige ordninger: Leonardo da Vinci-programmet søger at fremme foranstaltninger, der skal forbedre uddannelsespolitikkens og uddannelesformernes kvalitet og udvikle nye 19) KOM(95)590 -25 uddannelsesmåder ved hjælp af pilotprojekter, udvekslinger og udstationeringer og ved undersøgelser og analyser i forbindelse med tværnationale partnerskaber. Det 4. rammeprogram, som allerede er blevet omtalt, giver særlig finansiel støtte til forskningsprojekter i tilknytning til uddannelse og fjernstudier. Rammeprogrammets fjerde aktion drejer sig om at stimulere forskermobiliteten for at fremme en kvantitativ og kvalitativ forøgelse af de menneskelige ressourcer i Europa. Formålet er at tilskynde til uddannelse gennem forskning og at forbedre den tværnationale mobilitet og det tværnationale samarbejde. Nogle FTU-programmer omfatter også specialuddannelse som ledsageforanstaltning til forskningsprojekter, f. eks. industriel uddannelse af unge kandidater gennem deltagelse i et forskningsprojekt inden for BRITE-EURAM-programmet. Et af særprogrammerne, miljø og klima, finansierer også projekter på det socio-økonomiske område, heriblandt undersøgelser af, hvorledes innovation og projekter bedst videreformidles for at fremme udvekslinger og yderligere forskning. Strukturfondene giver finansiel støtte til uddannelse og udvikling. Finansieringen kan ske enten ved hjælp af nationale programmer eller gennem Fællesskabets initiativer. ADAPT og de nye formål 4-programmer lægger særlig vægt på uddannelse. At inddrage sundhed og sikkerhed i sådanne uddannelsesprogrammer er også vigtigt som led i en rationel fremgangsmåde og som bidrag til konkurencedygtigheden. 77. Det fremtidige FTU-program vil skabe flere muligheder for at give støtte til uddannelse gennem forskning. Strukturfondene vil fortsat satse på uddannelse som et af midlerne til forbedring af konkurrenceevnen. En ny indkaldelse af forslag til Leonardo Da Vinci-programmet for 1996 blev offentliggjort den 19. februar 1996. IFLD. Foranstaltninger for at udvikle industrielt samarbejde 78. Industripolitiske foranstaltninger, som indebærer industrielt samarbejde, har både en intern og en ekstern dimension. Begge slags foranstaltninger søger at gøre virksomhederne mere konkurrencedygtige ved at give dem muligheder, som de ikke har enkeltvis, og ved at fremme overførsel af viden og erfaring, der ikke betragtes som hemmelig, blandt virksomhederne. III. D. 1 Industrielt samarbejde i EU Pen kemiske sektors informationsnet 79. Et af de områder, der er genstand for industrielt samarbejde, er bedre information og kommunikation. Kommissionen har oprettet et omfattet netværk for den kemiske sektor: "Le Réseau d'Information pour le Secteur Chimique (RISC)", for at den selv og den kemiske industri kan få bedre kendskab til hinandens aktiviteter og ønsker. RISC's vigtigste formål er at skabe samvirke mellem de forskellige private og offentlige virksomheder for at fremme dialogen og mulighederne for informationsudveksling mellem Kommissionen og industrien gennem de europæiske foreninger og sarnmenslutninger. Netværkets nuværende aktiviteter går ud på at udveksle, indsamle, behandle og analysere data fra forskellige områder som økonomi, udenrigshandel og lovgivning, og det sker under fuld overholdelse af konkurrencereglerne. 26- 80. 81. RISC vil blive udbygget og skal bl. a integreres yderligere i industriforeningerne for at få det størst mulige udbytte af den elektroniske datatransmission. RESC vil også give andre europæiske foreninger mulighed for i højere grad at blive inddraget i den politiske planlaegningsproces. Kommissionen og industrien vil fortsat anvende betydelige ressourcer på at forbedre kommunikationen, ikke mindst i betragtning af de midler, irrformationssarnfundet kan tilbyde. Investeringerne i informationsteknologi vil fortsat vokse. Der vil blive oprettet bedre forbindelser for at tilpasse informationsteknologiske fremskridt til den kemiske industris behov og således skabe en konkret forbedring af dens konkurrenceevne. $m Der findes mange programmer og støtteforanstaltninger for SMV med det formål at forbedre erhvervsklimaet og støtte oprettelse og udvikling af SMV, både i forbindelse med virksomhedspolitikken og Unionens øvrige politik. I marts forelagde Kommissionen et forslag til en rådsbeslutning om et nyt flerårigt program for virksomheder og SMV, der skulle omfatte tidsrummet 1997-2000 og udgøre rets- og budgetgrundlaget for Fællesskabets særlige virksomhedspolitiske aktioner20*. Disse forskellige former for politik tager ikke direkte sigte på den kemiske sektor, men nogle af dem er af særlig interesse for kemiske SMV: EURO- INFOCENTRENE som er et forretrmgsMormationsnet, B. C. Net, INTERPRISE- og EUROPARTENARIAT-programmerne, som skaber samarbejdsmuligheder, og der er andre foranstaltninger, som tager sigte på at forbedre SMVs administration finansiering og know how. Et særligt eksempel på et område, hvor konkurrenceevnen kan forbedres, er attestering på overensstemmelse med internationale kvalitetsstandarder. Attestering af kvalitetssikkerhed er vanskeligt at opnå for SMV i den kemiske industri, men den er afgørende for deres salgsevne. De bør tilskyndes til at opnå den og bistås med det. Det foreslåede SAFE-program vil også medvirke til at forbedre kvalitetsstyringen på SMV. 82. Der er særlige foranstaltninger i gang for at forbedre de kemiske SMVs konkurrenceevne og skabe bedre forbindelser mellem SMV indbyrdes og mellem dem og de større virksomheder. CEFTC, en række andre foreninger og Kommissionen er i færd med at foretage undersøgelser for bedre at kunne forstå, hvorledes SMV fungerer i den kemiske sektor, og hvad deres konkurrenceevne afhænger af. Hl dette formål vil deres rolle i forbindelse med underentreprise, jobskabelse og eksport blive omhyggeligt undersøgt, og der vil blive fremsat forslag, som skal kunne forbedre deres konkurrenceevne. IÏLD. 2 Eksternt industrisamarbejde 83. Kommissionens opgave er at skabe grundlaget for, at de enkelte virksomheder kan foretage investeringer eller indgå i andre former for industrielt samarbejde. Den enkelte virksomhed må selv afgøre, hvordan og med hvem den vil samarbejde. Kommissionen spiller en mere direkte rolle, når det gælder samarbejde, hvori der indgår statskontrollerede økonomier. Industrielt samarbejde er til gavn for modtagerlandene og for den europæiske industri. De kemiske virksomheders direkte 20) KOM(96)98 endelig udg. af 20. marts 1996 -27 84. 85. investeringer betyder på alle områder stærkt tiltrængt kapital til værtslandene og sikrer en bedre ressourcefordeling. De skaber også mulighed for adgang til og tilstedeværelse på nye, hastigt voksende markeder. Der findes ikke nogen enkelt strategi for industrielt samarbejde, som kan benyttes på alle verdens forskellige regioner: hver enkelt regions særlige karakter kræver en særlig regional justering af et sæt fælles institutionelle instrumenter. Uden for den transatlantiske handelsdialog og det særlige samarbejde med Japan kan der peges på tre typer industrielt samarbejde, som ikke gensidigt udelukker hinanden: samarbejdet med regioner, der ligger tæt på EU, heriblandt de central- og østeuropæiske lande (CØL)21), Rusland og nogle af de nye uafhængige stater (NUS) og middelhavslandene, samarbejdet med de hastigt voksende økonomier, heriblandt Kina, ASEAN og Latinamerika, og projekter for bedre adgang til råmaterialer og energi. Industrielt samarbejde indgår i PHARE og TACIS-programmerne og CIP (European Community Investment Partners) og AL Invest for Latinamerikas vedkommende og Med Invest for middelhavsområdets. Industrielle foranstaltninger til fordel for landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS) træffes på grundlag af "Lome-IV-konventionen". Konventionen indeholdet et kapitel om "industriel udvikling, produktion og forarbejdning", der bl. a. drejer sig om (i) joint ventures mellem industrivirksomheder i EU og AVS, (ii) støtte til "maskinindustrien, metalindustrien og den kemiske industri", (iii) teknologioverførsel, (iv) udenlandske investeringer i AVS-industrivirksomheder, (v) uddannelse og (vi) forskning. Ved sammen konvention blev Centret for Industriel Udvikling (OU), som skal fremme AVS-landenes industriudvikling, oprettet. Regioner i EUs nærhed Den tiltrædelsesforberedende strategi, der skal forberede de central- og østeuropæiske lande, som ønsker det, på EU-medlemskab, indeholder grundlaget for en sammenhængende dialog mellem EU og CØL og omfatter med hvidbogen om de associerede CØL's forberedelse til integrering i EUs indre marked, konkrete retningslinjer for lovgivningsmæssig tilnærmelse. Den kemiske industri kan spille en direkte rolle i denne proces. Kommissionen har udviklet kontakter med CØL for at skabe klarhed omkring attesteringsprocedurer, som var i strid med EUs procedurer. Samarbejdet mellem EUs og CØL's producenter afvaske-, rengørings- og kosmetiske midler har givet nogle CØL mulighed for bedre at forstå attesteringslovgivningen i EU og arbejde på selv at indfore lignende lovgivning. Kosmetikbranchens forening (COLIPA) afholdt et møde med østeuropæiske myndigheder og kosmetikproducenter i slutningen af 1995. Også gødningsmiddelproducenternes forening (EFMA) har været involveret i et projekt, som gik ud på at fremme bedre gødningsudnyttelse i Rusland. 86. Kommissionen vil sammen med berørte foreninger og virksomheder fortsat give CØL teknisk bistand til lovgivning, der tager sigte på fremtidigt medlemskab, for at støtte investeringerne og udviklingen af harmoniserede institutionelle rammer. EU's industri vil samarbejde med CØL's industri og nationale myndigheder for at sikre, 21) Se Kommissionens meddelelse om industrielt samarbejde med landene i Central- og Østeuropa, KOM(95) 71 endelig udg. - 2 8- at denne lovgivning anvendes således, at handelshindringer og unødvendige administrative byrder undgås, og at eksporten ikke fører til forvridninger, fordi miljøkravene til de kemiske virksomheder er mindre strenge. Den vil også tage særlige industrielle samarbejdsemner op i de blandede udvalg, som er blevet oprettet sammen med CØL i kraft af associeringsaftalerne, og udvilde industrielt samarbejde med middelhavslandene. Samarbejdsaktioner, som CEF1C allerede deltager i, og som drejer sig om støtte til lederuddannelse eller andre aktiviteter af betydning for CØL's kemiske virksomheder, vil muligvis stadig blive finansieret af PHARE, afhængigt af de pågældende landes prioriteringer. Industrien vil atter benytte EASTT-teknologi til miljøprogrammer i CØL for at skaffe den bedst mulige teknik og knowhow, der kan sikre, at miljøbeskyttelse og standarder i ansøgerlandene kan forenes med et EU-medlemskab. Tilstedeværelse på stadigt voksende markeder Kina er et enormt marked med et uhyre potentiel. Mange af EUs kemiske i virksomheder investerer allerede i Kina, men Kommissionen kan spille en rolle ved at sikre, at Kina stadig ønsker sådanne investeringer. For at lette og fremme investeringerne har en af Kommissionens opgaver været at tilskynde Kina til at indføre regler, som svarer til ELTs. Nogle foranstaltninger i forbindelse med attestering og kvalitet er allerede blevet gennemført. COLIPA samarbejde med de kinesiske kosmetikproducenter om forskrifter for kosmetik. 87. 88. 89. Kommissionen vil udvikle industrielt samarbejde med Kina og andre østasiatiske lande og med latinamerika for at sikre, at EU spiller en rolle i deres udvikling og for at udnytte disse hastigt voksende markeder. De vigtigste spørgsmål drejer sig om lovgivning for kemiske produkter (især i Kina), teknologioverførsel, vellykkede joint ventures og andre former for direkte udenlandsk investering. Miljøspørgsmål vil få voksende betydning og indgå i de industrielle samarbejdsprojekter. Adgang til råmaterialer og energi 90. Industrielle samarbejdsprojekter kan skabe bedre adgang til råmaterialer. En række mulige projekter ville være at udvide Vesteuropas petrokemiske forsyningsledninger til Central- og Østeuropa og endda til Rusland. Gasrørledninger fra Rusland kunne også udvikles til specielt at forsyne europæiske kemiske virksomheder. Der er planer om at udvikle gasforsyningerne fra golfregionen. Det industrielle samarbejde kunne inddrage golfstaternes samarbejdsråd (GCC) og Middelhavslandene for f. eks. at føre gas over land fra Saudiarabien til en nordafrikansk havneby. 91. Kommissionen vil fremme projekter, der skaber bedre adgang til råmaterialer og energi, og udvikle mekanismer, som kan tilskynde EU's virksomheder til at iværksætte sådanne initiativer. IV. KONKLUSIONER OG ARBEJDSPROGRAM - 2 9- 92. 93. 94. 95. Den kemiske industri er EUs andenstørste fabrikationsindustri og verdens største kemikalieproducent. Den tegner sig også for 30% af EUs produktionssektors FTU- udgifter. Den skal løse mange problemer, hvis den vil bevare, for ikke at sige forbedre, sin samlede konkurrenceevne. Ansvaret for den kemiske industris konkurrenceevne ligger først og fremmest den selv. Kommissionen og medlemsstaterne skal skabe de nødvendige rammer og, hvis det er påkrævet, træffe særlige foranstaltninger for at forbedre konkurrencedygtigheden. På grundlag af de 4 prioriterede områder i meddelelsen om en politik for industriel konkurrencedygtighed i EU kan der opstilles en række foranstaltninger for industrien, Kommissionen og medlemsstaterne. Hvis disse foranstaltninger udføres, vil det afgjort hjælpe den kemiske industris konkurrenceevne, og de kan derfor benyttes som model for gennemførelse af en tilsvarende politik for industrier, som har lignende karakteristika og lignende problemer. Opgaven med at forbedre regler og forskrifter vil Den Europæiske Union løse ved at sikre, at lovgivningen omkring det indre marked kodificeres, og at problemet med forskellige nationale lovgivninger løses. Der vil på unionsplan blive opstillet en række formelle principper for individuelle klassificeringstilfælde og for begrænsnings- eller autoriseringsordninger på markedet for kemikalier. Principperne skal sikre, at det er Fællesskabet, som afgør, om der skal fastsættes regler, hvem der skal gøre det, og hvordan det skal gøres. På same måde vil der i forbindelse med miljølovgivning blive taget nøje hensyn til konkurrencedygtigheden, idet der altid skal foretages en analyse af ornkostninger og fordele og en risikovurdering i overensstemmelse med traktaten. Når det er muligt og hensigtsmæssigt, vil internationale miljøregler blive foretrukket for foranstaltninger på EU-plan. Frivillige aftaler vil blive undersøgt i hvert enkelt tilfælde, og der er ved at blive udarbejdet fællesskabsregler for dem. For at løse opgaven med at sikre effektiv konkurrenceevne vil Kommissionen undersøge den kemiske industris eventuelle egne forslag til, hvorledes problemet med strukturbetinget overkapacitet skal løses i overensstemmelse med Traktatens bestemmelser. Den vil arbejde på liberalisering af elektricitets- og gasmarkedet for derved at skaffe den kemiske industri og andre industrier energi til mere konkurrencedygtige priser. Inden for WTO vil Kommissionen søge at opnå nedsat told og fjerne andre handelshindringer og især være opmærksom på problemet med dobbelte prisordninger, ikke mindst blandt nye WTO-medlemmer. I både OECD og WTO vil arbejdet med forvridende investeringsincitamenter og med multilaterale aftaler om handel og konkurrencedygtighed blive fortsat. Kemikalier skal desuden indgå i den transatlantiske handelsdialog. Den kemiske industri opfordres til at oplyse Kommissionen om problemer med markedsadgangen i tredjelande, så den kan tage skridt til at løse dem. 96. For at løse opgaven med at sikre flere immaterielle investeringer bør industrien, Kommissionen og medlemsstaterne samle deres bestræbelser om at styrke innovationen, FTU, uddannelsen og hele den videnskabelige kultur. Hvad EUs FTU-aktioner angår, vil den kemiske industri i højere grad blive inddraget i eksisterende task forces og i specialgrupper. Beskyttelsen af intellektuel ejendomsret vil blive styrket: agrokemikalie- og bioteknologisektoren vil komme til at nyde godt af særlige patenteringsforbedringer. Kommissionens programmer, fra - 3 0- FTU-rammeprogrammet til strukturfondene, SOCRATES og Leonardo da Vinci, vil styrke uddannelsen af videnskabsmænd og forskere i Europa. 97. 98. For at løse opgaven med at fremme industrielt samarbejde vil Kommissionen og industrien videreudvikle RISC-informationsnettet og sørge for bedre oplysning om foranstaltninger med sigte på SMV i den kemiske industri. Udadtil vil det industrielle samarbejde med USA og Japan blive styrket ved hjælp af henholdsvis TAHD og særlige decentraliseringsprojekter. I samarbejde med de kemiske virksomheder vil der desuden blive udført aktioner i landene i EUs nærhed, f. eks. CØL, i de hastigt voksende økonomier, f. eks. Kina, og i lande, som er rige på energi og råmaterialer, f. eks. GS og Rusland. For at de foranstaltninger, der omtales i denne tekst, kan iværksættes og gennemføres, må de allerede eksisterende forbindelser mellem den kemiske industris forskellig repræsentanter (CEFIC, sektorforeninger og undertiden også enkelte virksomheder), medlemsstaterne og Kommissionen udbygges og styrkes. Initiativerne inden for de vigtigste områder, feks. reglerne for det indre marked, miljøaktioner, spørgsmål vedrørende intern og ekstern konkurrence, FTU, uddannelse, SMV, information/kommunikation og samarbejde med tredjelande, bør behandles i et arbejdsprogram. -31 V, BILAG Tabel 1 : Omsætning, eksport/import i 1994 (Mia. ECU> EU U SA Japan Omstæning 316 287 196 Eksport 67 43 20 Import 41 28 17 Saldo 26 15 3 Kilde : CEFIC & Eurostat 350 r Omsaetning Eksport Import Saldo 32 Tabel 2 : De 30 største kemiske mdustrivirksomheder i verden (1994) Virksomhed Worldwide Turnover i mio. ECU i mio. US$ 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 HOECHST BASF BAYER DU PONT DOW CIBA-GEIGY RHONE POULENC MERCK & Co ELF GROUP ICI MITSUBISHI CHEMICAL ASAHI CHEMICAL AKZO NOBEL SANDOZ ROCHE SHELL SUMITOMO CHEMICAL EXXON PFIZER MONSANTO SOLVAY ENICHEM ZENECA HULS L'AIR LIQUIDE LILLY, ELI GENERAL ELECTRIC MITSUI TOATSU BOC HENKEL 25 714 22 625 22 494 18 932 16 827 13 771 13 069 12 586 11 934 11 826 11 021 10 983 10 261 9 760 9 069 8 705 8 046 8 024 6 962 6 955 6 588 6 024 5 765 5 392 4 808 4 802 4 740 4 712 4 482 4 389 30 586 26 911 26 755 22 518 20 015 16 380 15 545 14 970 14 195 14 066 13 109 13 063 12 204 11 608 10 787 10 354 9 570 9 544 8 281 8 272 7 836 7 166 6 857 6 414 5 719 5 712 5 638 5 604 5 331 5 220 Kilde : Chemical Insight & CEFIC 33 (i 1 000) -i j j j, a M i \ j - f e > a n a > O N ). u o > o oo o o o o o o o o oo o o o o o o o o o oo o o o o o o o o o o o o o o o o o o o o oo 1980 5 Q. a> O m TI O 1981. 1982 -- 1983 J 1984. ,; 1985. : 1986 li 1987 1988. - 1989 1990 1991 1992. _•; 1993. :•' 1994 H > c Pi > > z CO CD CO CD CD CO co CO CO ro CO CO o CD 00 CO CD 00 00 CO 00 ^4 CO 00 O) CO 00 en CO 00 4*. CO 00 CO CO 00 CO 00 ro CO 00 o co O) Ol p CD o o en co CD o 4*. p o o o o - s! c» 4*> o 4* CO b o -vi CO 00 O) 00 CD -vi 4* o CO o o o -g en 00 4* b o bo o 4* o O) b o en b o •vi o o 00 p o 4*> o b o •vi -v| -v| O) CO CO p en b o o o o en CO b o ;vl CO o CO CO o b o b o CO CD CO •v| •v4 -v| -v| 00 •vi CD o b o ro o 4*> o o o o ro N> 4>» p b o én o 4^ b o -vi 00 CQ CO o o 4^ CO b o -v| CD f° én o o 4* IO bo o CO CO b o CO CO O) CO o CO CO en o 4* CO o CO ro en b b o o 00 Ol o b o o -4 en o 4* o en b o 00 CO o b o CO en CD b o m c o CD b o 4* o 9° o o c CO > 4^ o 4* o p CO o c_ > TJ > H M O" s & M P (/! 65 <t- * *• n o o o Tabel 4 : Vækstrater EU' kemiske EU's samlede industriproduktion EU' BNP l 1985-1994 (% P-a. ) 3 1. 7 2. 4 Kilde : CEFIC & Eurostat 1985-1994 (% p. a. ) EU* kemiske EU's BNP EU's samlede industri produktion 35 Tabel 5a : De mest opfindsomme virksomheder Antal patenter i 1988/1989 (Kilde : Panorama 1993) Verdensplan Eastman Kodak (USA) Bayer (EU) Hoechst (EU) Bosch (EU) Fujitsu (JPN) BASF (EU) GE (USA) Canon (JPN) Philips (EU) Fuji (JPN) IBM (USA) Hitachi (JPN) Mitsubishi Electric (JPN) Siemens AG (EU) Toshiba (JPN) ÏÔÎ4 1198 1198 1229 1289 1290 1306 1414 1541 1545 1623 1723 1747 1966 2009 500 1000 1500 2000 2500 Toshiba (JPN) Siemens AG (BU) Mtsubishi Electric (JPN) 36 Tabel 5b : De mest opfindsomme virksomheder Antal patenter i 1988/1989 (Kilde : Panorama 1993) Fra Europa Alcatel (FR) ABB (CH) Rhône Poulenc (FR) Shell (UK/NL)) Unilever (NL) ICI (UK) Henkel (D) Thomson (FR) Daimler (D) Ciba Geigy AG (CH) Bayer (D) Hoechst (D) Bosch (D) BASF (D) Philips (NL) Siemens AG (D) "339 367 382 424 475 490 553 557 685 738 1198 1198 1229 1290 1541 1966 200 400 600 800 1000 1200 1400 1600 1800 2000 37 Tabel 6 WE U SA 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 5. 10 4. 70 4. 50 4. 20 4. 20 4. 60 5. 40 5. 90 5. 90 6. 40 7. 00 6. 70 6. 20 5. 30 4. 60 6. 40 6. 30 6. 60 4. 80 4. 80 5. 30 5. 00 5. 20 5. 60 6. 80 6. 70 8. 30 8. 20 7. 60 7. 90 JAPAN 6. 10 6. 40 6. 60 6. 40 6. 40 6. 90 7. 00 7. 90 8. 50 9. 10 9. 90 9. 90 9. 60 7. 40 6. 20 Kilde : ESCIMO & CEFIC 10,00 9,00 i % •;. WE U SA JAPAN 38 BILAG Anvendelse af principperne for vurdering af virkningen af lovgivning på problemet nikkelallergi - et eksempel 39 1. Indledning Mange mennesker er allergiske over for nikkel i smykker. Med andre ord lider de af ømhed og betændelse i ørerne, hvis de bærer billige ørenringe, og af ømhed og eksem på armene, hvis de bærer billige armbånd, urremme osv. I tilgift til virkningerne fra den direkte kontakt med billige smykker, får mange ondt i hænderne og må sygemelde sig. Der er ikke nogen, der fødes med nikkelallergi. Man bliver som regel overfølsom, når man får lavet huller i ørerne (eller næsen), og nikkel kommer i kontakt med såret. Når man først er blevet overfølsom, kan nikkelallergien bryde ud, hver gang man bærer billige smykker. Billigt bijouteri er meget populært, især blandt unge. Den årlige omsætning inden for denne industri i EU er ca. 850 millioner ECU og en stor del af dette beløb stammer fra handel medlemsstaterne imellem. Det er en industri med meget hård konkurrence, og som er baseret på nikkel, fordi det er billigt og forbedrer kvaliteten. På grund af den udbredte anvendelse af bijouteri formodes det, at nikkelallergi berører ca. 30 millioner mennesker i EU. Dette fører ikke alene store lidelser med sig; det betyder også store offentlige udgifter i form af behandling af allergipatienter og samfundsøkonomiske omkostninger i form af tabte arbejdsdage. Der findes ingen regler uden for EU for anvendelsen af nikkel i bijouteri. 2. Skal der gøres noget? Der findes en del grunde til at handle. For det første er det nødvendigt at begrænse risikoen for menneskers sundhed; 30 millioner er allerede udsat. For det andet må det forhindres, at det indre marked for bijouteri, som omsætter for adskillige hundrede millioner ECU om året, opsplittes yderligere - der findes allerede nationale regler for anvendelsen af nikkel i Danmark, Tyskland og Sverige, og det er under overvejelse i Italien. For det tredje er det nødvendigt at handle set ud fra et omkostningsmæssigt synspunkt - udgifterne til behandling skønnes at være 40 millioner ECU om året i EU og omkostningerne i form af tabte arbejdsdage anses ligeledes for at være betydelige. 3. Hvem skal gøre det? Det giver sig selv, at nikkelallergi ikke udelukkende er et europæisk problem. Den er udbredt i alle industrialiserede lande. På denne baggrund ville det være mest nærliggende for OECD at foretage sig noget. Der er imidlertid ikke enighed om problemet på OECD-niveau. Der kræves ensstemmighed og mindst to lande ville stemme imod (USA, Schweiz). 40 Der må skrides ind på EU-niveau for at beskytte det indre marked. Kommissionen bør føre an på dette område og gør det også (se pkt. 6 nedenfor). 4. Hvad skal der gøres? For at kunne afgøre, hvad der skal gøres> må man først og fremmest undersøge risiciene. Den største risiko skyldes piercing af ører og næser. Brugen af nikkel ved piercing og healing bør forbydes. En mindre risiko er forbundet med anvendelsen af bijouteri. Undersøgelser har vist, at disse produkter fremkalder en allergisk reaktion, når store mængder nikkel frigøres på grund af svedindvirkning på smykkerne. Der er ingen grund til helt at forbyde brugen af nikkel i bijouteri, selv om det er nødvendigt med mere end en advarselsetiket på disse produkter (erfaringen har vist, at unge ofte ikke læser etiketter). Kort sagt vil de bedste risikobegrænsende foranstaltninger være: at forbyde brugen af nikkel ved piercing af ører og næser; og at indføre en øvre grænse for den mængde nikkel, der må frigøres fra bijouteriprodukter. Dette er gennemførligt, da der findes ufarlige erstatninger for nikkel. Før indførelsen af sådanne foranstaltninger er det dog nødvendigt at undersøge, om fordelene ved en sådan kontrol er større end ulemperne. Fordelene er indlysende: 30 millioner mennesker beskyttes mod risikoen for nikkelallergi; det indre marked på adskillige hundrede millioner ECUom året bevares; det offentlige sparer 40 millioner ECU om året; og der vil ikke være en samfundsøkonomisk omkostning i form af tabte arbejdsdage. Der er dog ulemper for forbrugerne, industrien og staten. Forbrugerne kommer til at betale op til 15% mere for bijouteri. Industrien i EU skal måske bære en engangsinvestering på 70 millioner ECU og risikerer forøgede driftsomkostninger på 30 millioner ECU om året. Endelig er Kommissionen nødt til at bruge 150 000 ECU på udviklingen af prøvningsmetoder. Det ser dog ud til, at fordelene langt opvejer ulemperne. 5. Hvordan skal det gøres? En fremgangsmåde, som bygger på frivilligt samarbejde mellem Kommissionen og bijouteriindustrien, vil ikke være effektiv af adskillige grunde. For det første er der ikke nogen industripartner, da bijouteriindustrien ikke er organiseret på EU- eller nationalt plan. For det andet er det usandsynligt, at frivillig kontrol vil være 41 effektiv, da de fleste smykker fremstilles uden for EU; der er mange importører og millioner detailhandlende. Kommissionen er nødt til at udtænke bindende regler, som kan håndhæves af de nationale myndigheder. Der er dog intet behov for at lovgive om den detaljerede udformning af alle de produkter, der kunne fremkalde nikkelallergi, dvs. ørenringe, armbånd, ure, og halskæder, men også briller, knapper, spænder, låse, hårspænder, lynlåse osv. Der er først og fremmest brug for et direktiv som forbyder brugen af nikkel ved piercing, og som fastsætter en grænse for den mængde nikkel, der frigøres fra alle produkter, som kommer i direkte og længerevarende kontakt med huden og dernæst et sæt harmoniserede prøvningsmetoder, således at de nationale myndigheder let og billigt kan kontrollere overholdelsen af disse bestemmelser. 6. Afsluttende bemærkninger Eurpa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 94/27^, som er baseret på den ovenfor beskrevne fremgangsmåde, blev enstemmigt vedtaget af Rådet i juli 1994. Det træder i kraft 6 måneder efter at CEN har offentliggjort tre europæiske standarder, som omfatter de prøvningsmetoder, der skal bruges til kontrol (seneste skøn for ikrafttrædelse er midten af 1997). 42 1) EFT L 188, af 22. 7. 1994, s. 1. ISSN 0254-1459 KOM(96) 187 endelig udg. DOKUMENTER DA 10 08 15 Katalognummer : CB-CO-96-212-DA-C ISBN 92-78-03854-7 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg