title: Kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik utarbetad i enlighet med artikel 103.2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen

eurovoc_concepts:
EU policy
economic convergence
economic growth
economic policy
employment policy

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION it * Bryssel den 15. 05. 1996 KOM(96)211 slutlig Kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik utarbetad i enlighet med artikel 103. 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen EUROPEISKA KOMMISSIONEN Kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik utarbetad i enlighet med artikel 103. 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK II. MOTIVERING 1 LAGESRAPPORT OM GENOMFÖRANDET AV 1995 ARS ALLMÄNNA EKONOMISKA RIKTLINJER II. 2 EKONOMISKA UTSIKTER ^ 11 - Innehållsförteckning I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK 1. 1 Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer 1. 2 Makroekonomisk policy-mix som främjar tillväxt, sysselsättning och konvergens 1. 3 Pris- och växelkursstabilitet 1. 4 Sunda offentliga finanser 1. 5 Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader 1. 6 Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer II. MOTIVERING 1 1 2 3 5 7 8 10 11. 1 Lägesrapport om genomförandet av 1995 års allmänna ekonomiska riktlinjer. 10 11. 1. 1 Inledning 11. 1. 2 Pris- och växel kursstabilitet 11. 1. 3 Sunda offentliga finanser 11. 1. 4 Konkurrenskraft 11. 1. 5 Sysselsättning och arbetsmarknad 11. 2 Ekonomiska utsikter 11. 2. 1 Tillväxtsutsikter 11. 2. 2 Sysselsättningstrender 11. 2. 3 Konvergens 10 13 16 21 23 26 26 28 29 Ib I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK 1. 1 Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer I motsats till de förväntningar som rådde vid tiden då 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken antogs, upplevde gemenskapens ekonomi en påtaglig nedgång i den ekonomiska aktiviteten under de senaste tolv månaderna och en förnyad ökning av arbetslösheten. Medan inflationen i huvudsak minskade som väntat och priskonvergensen stärktes, fortskred utvecklingen mot sundare offentliga finanser i en otillräcklig takt och försvårades av den ekonomiska nedgången. Till följd härav lyckades gemenskapen inte göra några betydelsefulla framsteg för att nå viktiga ekonomiska mål, såsom de är fastställda i artikel 2 i fördraget, nämligen främjande av en hållbar, icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning. Att man har misslyckats med att minska klyftan mellan strävanden efter och förverkligandet av ekonomiskt och socialt välbefinnande är den viktigaste orsaken till den för närvarande mindre förtroendefulla stämningen i gemenskapen. Gemenskapen åtnjuter trots allt ganska gynnsamma ekonomiska grundförutsättningar. Inflationen är historiskt sett låg och återhållen, räntorna sjunker, växelkurserna närmar sig successivt till att överensstämma med underliggande förutsättningar, världshandeln ökar i en sund takt och investeringarnas lönsamhet har förbättrats och är, generellt sett, klart högre än under andra hälften av 1980-talet. Stigande långa räntor under 1994, valutaoron under våren 1995, ihållande strukturella svagheter och försämrad tillförsikt har dock hindrat dessa grundförutsättningar från att göra sig gällande under 1995 och början av 1996. Då effekterna av de två första faktorerna successivt avtar och lagerminskningen upphör koncentreras förväntningarna på ett uppsving i den ekonomiska aktiviteten under den andra hälften av innevarande år. Den förväntade återhämtningens takt kommer huvudsakligen att bero på i vilken utsträckning den sammantagna politiken inriktas på att främja tillväxten och när den lyckas återupprätta tillförsikten. De möjligheter som erbjuds genom den förväntade återhämtningen måste tas tillvara i full utsträckning för att uppnå den nödvändiga graden av konvergens i syfte att säkerställa en lyckad övergång till den ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999. För att möta dessa utmaningar krävs framför allt en makroekonomisk politik som är inriktad på tillväxt och stabilitet. Lämpliga strukturella åtgärder på både varu-, tjänste- och / <^ arbetsmarknaderna bör åtfölja och makroekonomiska politikens sammansättning. förstärka en bestående avvägning av den Dessa riktlinjer bekräftar och utvidgar därför i huvudsak den rekommenderade politik som har skissats tidigare. Om denna strategi ännu inte förefaller att leda till tillfredsställande resultat i gemenskapen som helhet, beror det på att den har genomförts med otillräcklig kraft och trovärdighet. Alla aktörer uppmuntras därför att föra sin ekonomiska politik i avsikt att bidra till att nå gemenskapens mål (artikel 102a i fördraget), att visa genom handling vad som har lovats sedan mer än två år och att bättre samordna sin ekonomiska politik. Det senare är inte bara en skyldighet enligt fördraget (artikel 3 a), utan också en praktisk skyldighet som har blivit desto mer avgörande genom den ökade integrationen av medlemsstaternas ekonomier. Det bör understrykas att dessa riktlinjer inte bara utgör en logiska följd av de analyser som gjordes i samband med kommissionens ekonomiska årsrapport 1996, utan att de även tar hänsyn till de yttranden som Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén har utarbetat till den rapporten. 1. 2 Makroekonomisk policy-mix som sysselsättning och konvergens främjar tillväxt, För att nå gemenskapens mål i fråga om tillväxt, sysselsättning och konvergens kommer det även i fortsättningen att krävas att en stabil och investeringsfrämjande kort- och medellångsiktig makroekonomisk politik genomförs , karakteriserad av i) en stabilitetsinriktad penning och valuta politik, ii) oförminskade ansträngningar att konsolidera de offentliga finanserna i de flesta medlemsstater i överensstämmelse med fördragets tidsplan och mål, och iii) en nominell löneutveckling som är förenlig med prisstabilitetsmålet, liksom en reallöneutveckling som är förenlig med kraven på att stärka de sysselsättningsskapande investeringarna. En bestående avspänning vad gäller den makroekonomiska politiken är oundgänglig för att ge fart åt återhämtningsprocessen och stärka tillväxten och sysselsättningsskapandet på medellång sikt. Ju mer penning- och valutapolitikens uppgift att stabilisera ekonomin underlättas genom lämpliga budgetförstärkande åtgärder och en rimlig löneutveckling, desto mer kommer de ekonomiska förutsättningarna, inbegripet växelkurser och långa räntor, att vara gynnsamma för tillväxt och sysselsättning. I en sådan omgivning kan -3- penning- och valutapolitiken, i enlighet med andan i artikel 105. 1 i fördraget, bidra betydligt till att uppnå gemenskapens mål enligt artikel 2 i fördraget. Hög och hållbar ekonomisk tillväxt på medellång sikt, som drivs av kapacitetsökande investeringar är avgörande i) för att markant och varaktigt minska gemenskapens oacceptabelt höga arbetslöshet och bekämpa utbredningen av social utslagning, ii) för att åstakomma den nödvändiga förbättringen av konkurrenskraften hos, och framför allt produktiviteten i, gemenskapens ekonomi, inom ramen för en öppen marknadsekonomi förenlig med tryggande av de grundläggande sociala värden som karakteriserar unionen, och iii) för att säkerställa en bestående framgång för den ekonomiska och monetära unionen, i vilken stabilitet, konkurrenskraft och sysselsättning samtidigt måste tryggas. Ansvaret för att åstadkomma den önskade avspänningen av den makroekonomiska politiken vilar på tre olika grupper av aktörer (centralbankerna, de nationella regeringarna och arbetsmarknadens parter). En effektiv samordning mellan aktörer och mellan länder är avgörande för att säkerställa en konsekvent politik. Kommissionen kommer att intensifiera dialogen med arbetsmarknadens parter vad gäller makroekonomiska frågor och bjuda in EMI att delta i dessa möten. Den sociala dialogen måste också förstärkas, där så är möjligt, och i enlighet med rådande traditioner på nationell nivå. För att förstärka såväl trovärdigheten hos den makroekonomiska politiken som effektiviteten i samordningsprocessen inom gemenskapen bör medlemsstaterna lägga fram uppdaterade och politiskt förstärkta konvergensprogram. Dessa program bör tydligt visa att de planerade åtgärderna för att förbättra konvergensen går hand i hand med främjandet av tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Kommissionen och rådet kommer att bedöma deras förenlighet på gemenskapsnivå i syfte att skärpa övervakningen av den ekonomiska politiken enligt artikel 103. 3 i fördraget. 1. 3 Pris- och växelkursstabilitet Att en stabil makroekonomisk omgivning uppnås och bibehålls är en nödvändig förutsättning för att bestående tillväxt på medellång sikt skall kunna åstadkommas. I detta syfte, och mot bakgrund av att inflationen i gemenskapen i genomsnitt väntas falla till 2,5 % i år, bör gemenskapen sträva efter att behålla inflationen på denna låga nivå och att göra ytterligare framsteg för att nå 2 %. För närvarande uppfyller tio av medlemsstaterna redan målet på en inflationstakt1 på högst 2 till 3 % som fastställts i tidigare riktlinjer som ett steg mot prisstabilitet och i Förenade kungariket är inflationen nära 3 %. I de sju länder (Belgien, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland) där inflationen är lägre än 2 % och i Danmark och Irland, där den är strax över 2 %, är penningpolitikens trovärdighet i fråga om inflationsbekämpning i allmänhet väl förankrad och uppgiften är att befästa denna utveckling på medellång sikt. I Sverige, där inflationen nyligen har minskat betydligt, och Förenade kungariket bör politiken sträva efter att behålla och, där så är tillämpligt, förstärka den inflationsbekämpande politiken. De länder där inflationen väntas bli mellan 3 och 5 % under 1996 (Spanien, Portugal och Italien), bör sträva efter att minska inflationen ytterligare till under 3 % till 1997. Spanien och Portugal bör fortsätta med sin nuvarande politik i syfte att nå den önskade inflationsnivån inom en snar framtid. I Italien kommer i huvudsak den förda finanspolitiken att avgöra hur snart trovärdighet för växelkursen kan uppnås och låga inflationsförväntningar befästas. Trots märkbara framsteg i Grekland under de senaste åren är det tydligt att ansträngningarna måste fortsätta och förstärkas. I detta hänseende bör betoning särskilt läggas på att upprätthålla de tillrättaläggande finanspolitiska åtgärderna som genomförts under de senaste två åren, liksom på att fortsätta med den välbetänkta penning- och växelkurspolitik som blivit uppenbar sedan början av 1990-talet. Medlemsstaterna måste, som betonats i de tidigare riktlinjerna, fortsätta att behandla sin växelkurspolitik som en fråga av gemensamt intresse inom ramen för Europeiska monetära systemet och, där så är tillämpligt, dess växelkursmekanism. Växelkurssvängningaraa i början av 1995 pekade på behovet för flera av medlemsstaterna att föra sin övergripande politik på ett trovärdigare sätt. En politik som är trovärdigt och bestämt inriktad på en välawägd politik och på att nå prisstabilitet, såsom rekommenderas i de nuvarande riktlinjerna, kommer inte bara att leda till en lämplig anpassning av växelkurserna inom gemenskapen, utan också på global nivå. För länder som för närvarande inte deltar i växelkursmekanismen skulle denna politik även bidra till att skapa förutsättningar, där så är tillämpligt, Dr ett deltagande. 1 Matt som ett 12-månaders genomsnitt av den årliga förändringen i det provisoriska konsumentprisindexet. 1. 4 Sunda offentliga finanser Vissa, men endast begränsade, framsteg i riktning mot budgetkonsolidering gjordes förra året inom gemenskapen. Avsteg från uppsatta budgetmål avspeglade endast delvis den negativa effekten av en svagare tillväxt. Finanspolitikens otillräckliga trovärdighet bidrog väsentligt till valutaoron under våren 1995 och undergrävde den ekonomiska tillförsikten. Detta ledde till tvivel på finansmarknaderna vad gäller sannolikheten för ett framgångsrikt förverkligande av gemenskapens mål om den gemensamma valutan. Under tiden har ett stort antal länder tagit betydande steg i riktning mot att stärka sina offentliga finanser under 1996 och, i många fall, även under 1997. Det faktum att de offentliga finansernas tillstånd inom gemenskapen fortfarande är otillfredsställande bör dock föranleda medlemsstaterna att se över och, om nödvändigt, förstärka sina planer för budgetkonsolidering. Trovärdiga, aviserade och socialt avvägda ansträngningar för att minska stora obalanser i budgeten kommer att möjliggöra ett förnyat förtroende, en omvandling av den väntade återhämtningen till en hållbar tillväxtprocess på medellång sikt som skapar arbetstillfällen och en sund övergång till EMU den 1 januari 1999. Även om de ekonomiska förutsättningarna för närvarande är mindre gynnsamma än väntat vid tidpunkten för antagandet av 1995 års riktlinjer, är en ytterligare fördröjning av den oundvikliga konsolideringsprocessen inte något försvarligt alternativ. En senareläggning riskerar att utlösa en negativ reaktion på de finansiella marknaderna och skulle försvåra konsolideringsuppgiften i framtiden. En politik som går ut på att låta de automatiska stabilisatorerna verka är därför under nuvarande omständigheter mycket olämplig i det stora flertalet medlemsstater. De framsteg som görs i år för att minska strukturella budgetunderskott kommer naturligtvis att bestå och förstärka konsolideringen när de konjunkturmässiga förutsättningarna förbättras. Den negativa effekten på tillväxten på kort sikt blir dessutom troligen begränsad, under förutsättning att lämpliga understödjande villkor, på både det penningpolitiska och det strukturella området, införs. På grundval av de anpassningsåtgärder som har beslutats till och med början av maj 1996 kommer den offentliga nettoupplåningen inom gemenskapen som helhet troligen att sjunka till strax under 3,5 % av BNP 1997, jämfört med ett underskott på 5 % 1995. Praktiskt taget alla medlemsstater bör sträva efter att sänka budgetunderskottet till högst 3 % av BNP 1997, som ett steg i riktning mot målet att i stort sett uppnå balans på medellång sikt. I detta avseende är det uppmuntrande att flera länder nyligen har tillkännagivit och håller på att genomföra betydande åtgärder för att råda bot på budgetobalanser. Vad gäller de enskilda medlemsstaterna har 12, av de 14 med konvergensprogram (undantaget är Luxemburg), förbundit sig att minska sina underskott till 3 % av BNP eller -6- mindre till 1996 eller senast 1997. Två av dessa länder (Danmark och Irland) respekterar redan referensvärdet för budgetunderskott på 3 % och de bör följaktligen sträva efter att uppfylla mer ambitiösa mål på medellång sikt. Vad gäller de återstående tio länderna är den ytterligare ansträngning som krävs för att respektera referensvärdet på 3 % utan tvivel möjlig att åstakomma och bör fullföljas med kraft. Inom denna grupp har flera länder (Tyskland, Frankrike, Österrike, Finland och Sverige) i syfte att åstadkomma en minskning av budgetunderskottet till 3 % av BNP eller mindre 1997. Dessa länder, liksom Nederländerna, bör genomföra sina budgetkonsolideringsprogram med fast hand och, om nödvändigt, förstärka dem för att säkerställa att målen uppfylls till fullo. i år tillkännagivit betydelsefulla åtgärder eller förstärkningar I Belgien kräver följderna på skatteintäkterna och de sociala transfereringarna av att tillväxten blev lägre än väntat, samt den icke återkommande karaktären hos vissa av de åtgärder som tidigare vidtagits, kompletterande ansträngningar för att referensvärdet på 3 % skall mötas 1997. Den belgiska regeringen har bestämt förbundit sig att ange de nödvändiga åtgärderna under utarbetandet av 1997 års budget i juni-juli 1996. I Förenade kungariket väntas budgetunderskottet fortsätta att minska kraftigt under de närmaste två åren, huvudsakligen till följd av planerade utgiftsnedskärningar. Men för att uppfylla målen i konvergensprogrammet krävs ytterligare åtgärder för att kompensera både för vissa budgetöverskridanden under 1995 och för en väntad mindre snabb budgetförbättring på kort sikt, som delvis beror på lägre tillväxt än vad som tidigare förutsades. I Spanien och Portugal, slutligen, krävs ett trovärdigt genomförande av budgetkonsolideringen i enlighet med konvergensprogrammet, och i Spanien måste särskild vikt läggas vid en utvärdering av det sociala trygghetssystemet. Vad gäller de två återstående medlemsstaterna måste Italien vidta betydande åtgärder för att genomföra och förbättra den planerade budgetkonsolideringen, som fortfarande är den viktigaste politikska prioriteten när det gäller att återställa marknadens förtroende. Åtgärderna bör framför allt inriktas på att bekämpa skattefusk, på att åstadkomma större budgetdisciplin hos de lokala myndigheterna och på att förbättra den offentliga förvaltningens effektivitet. Vad gäller Grekland krävs ihållande ansträngningar på flera att fronter, skatteunderlaget breddas och att de löpande utgifterna skärs ned. så att de befintliga privatiseringsinitiativen i synnerhet fortsätter, Även om omfattningen av, tidpunkten för och utformningen av konsolideringsåtgärderna måste anpassas efter förutsättningarna i respektive land har vissa allmänna principer fastställts i tidigare riktlinjer. Dessa inbegriper följande: i) Det anses allmänt att det är ett mer trovärdigt och effektivt alternativ att hålla tillbaka utgiftsökningar än att ytterligare öka det totala skattetrycket. De problem man bör inrikta sig på är bland annat behovet av att placera pensionsfbrsörjningen på en hållbar grund, att begränsa ökningen av kostnaderna för hälsovård och att minska snedvridande och kostsamma subventioner. ii) De statliga utgifterna bör i största möjliga utsträckning dirigeras om till produktiva aktiviteter, aktiva arbetsmarknadsåtgärder, utan att den nödvändiga minskningen av budgetunderskottet äventyras. humankapital infrastruktur, investeringar såsom och i iii) Den offentliga förvaltningens effektivitet bör förbättras, genom bland annat mer flexibla ledningsmetoder, bättre incitament för offentliganställda och i vissa fall ökad användning av privatisering och användaravgifter, i den utsträckning medlemsstaterna anser att det är förenligt med deras mål. iv) Att säkerställa en minskning av det totala skattetrycket, vilket är önskvärt i de flesta medlemsstater, är beroende av att man först far budgetunderskottet att följa en stadigt nedåtgående trend. Under tiden har medlemsstaterna dock utsikter att kunna vinna på att bredda skatteunderlaget och ändra skattestrukturerna för att minska skattetrycket på arbete. Särskilt bör minskningar av den del av arbetskraftkostnaden som inte utgör lön på den nedre delen av löneskalan övervägas. 1. 5 Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader För att gynna tillväxt, och därmed sysselsättning, samtidigt som inflationen hålls låg, är det nödvändigt att stabiliseringspolitiska åtgärder kompletteras med åtgärder som syftar till att fa varu- och tjänstemarknaderna att fungera bättre i allmänhet och att öka konkurrensen och fa prismekanismen att fungera mer flexibelt i synnerhet. Detta kräver oundgängligen att konkurrenspolitiken ytterligare förstärks och att statliga stöd begränsas, samtidigt som målen i artikel 130a i fördraget rörande ekonomisk och social sammanhållning till fullo respekteras. Det är också av avgörande betydelse att den inre marknadens möjligheter utnyttjas till fullo i en öppen och konkurrensbetonad miljö genom att lagstiftningen rörande den inre marknaden införlivas i nationell lagstiftning och genomdrivs på ett effektivt sätt. I sektorer där införlivandet ligger efter behövs särskilda ansträngningar för att lägga fram nödvändiga förslag inför de nationella parlamenten före utgången av 1996. För att förbättra gemenskapens konkurrenskraft bör åtgärder snabbt genomföras som syftar till att främja innovationer, att uppmuntra utvecklingen av informationssamhället och att åstadkomma en arbetsmiljö som bättre bidrar till initiativtagande och utveckling av små och medelstora företag. Inom dessa områden är det naturligtvis de enskilda medlemsstaterna som till stor del sitter inne med lösningen. Kraften och effektiviteten i de nationella åtgärderna, vilka är nödvändiga, kan bli betydligt större genom samordning och lämpliga åtgärder på gemenskapsnivå. Bland den långa rad av aktiviteter som för närvarande bedrivs bör särskild uppmärksamhet ägnas åt ett antal nya förslag från kommissionen. Åtgärder för att avlägsna de återstående hindren för ett effektivt genomförande av projekten med de -8- transeuropeiska nätverken bör inledas. Ytterligare arbete krävs också för att minska de svårigheter som för närvarande hämmar utvecklingen av små och medelstora företag. Bättre samordnade forsknings- och utvecklingsansträngningar krävs både på nationell nivå och mellan medlemsstaterna och specifika EG-finansierade forskningsprogram. Kommissionen kommer också att fortsätta med sin politik för att förbättra konkurrensen på EU:s marknader. För att förbättra miljöpolitikens möjlighet att öka sysselsättningen bör denna politik — i större utsträckning än i nuläget ~ vila på marknadsbaserade instrument, inbegripet skattemässiga instrument, både på nationell nivå och gemenskapsnivå. 1. 6 Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer Mer än två och ett halvt år efter offentliggörandet av kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning och då sysselsättningsstrategin från mötet i Essen har funnits på plats under en viss tid, befinner sig gemenskapen i ett dystert läge vad gäller sysselsättningen under perioden i fråga. Även om den väntade återhämtningen kommer att leda till ökad sysselsättning och vända den nuvarande uppåtgående trenden vad gäller arbetslösheten är det troligt att mer än 17 miljoner människor i gemenskapen fortfarande kommer att vara arbetslösa 1997. Att säkerställa en hållbar och betydande förbättring vad gäller sysselsättning och arbetslöshet kräver inte bara en bestående och hög ekonomisk tillväxt och effektiva varu- och tjänstemarknader, utan också en lång rad arbetsmarknadsreformer. Att avlägsna befintliga stelheter liksom att säkerställa att arbetsmarknaden fungerar mer effektivt intar den centrala platsen i de nationella ansträngningarna för att säkerställa såväl en spänningsfri och starkare expansion på medellång sikt som ett mer sysselsättningsskapande tillväxtmönster. Medlemsstaterna har ansträngt sig för att reformera arbetsmarknaden. De uppmuntras att förstärka sina åtgärder samtidigt som de säkerställer både jämlikhet och effektivitet i det sociala skyddssystemet. Genomförandet av en politik som syftar till att förbättra arbetskraftens yrkesmässiga och regionala rörlighet och att öka arbetsförmedlingens effektivitet bör minska flaskhalsar som skulle kunna leda till ett förtida slut på tillväxtprocessen. En lämplig politik bör föras för att anpassa hela utbildningssystemet — inbegripet yrkesutbildning ~ både till marknadens behov och till en förbättring av humankapitalet, och därvid främja ekonomins tillväxtpotential. I detta avseende bör prioritet ges åt att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för unga, kvinnor och arbetslösa, särskilt okvalificerad och oerfaren arbetskraft, och att minska den bristande överensstämmelsen mellan färdigheter och behov på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla utbildning som bättre passar arbetsmarknadens skiftande behov. Ett större sysselsättningsinnehåll i tillväxten bör främjas genom att bibehålla rimliga genomsnittliga lönetrender och i vissa fall genom en större lönedifferentiering på grundval av kvalifikationer, regioner och, i viss utsträckning, sektorer och företag. En minskning av arbetskostnaden i lågproduktiva arbeten, antingen genom direkt löneutveckling (t. ex. genom att införa ingångslöner i lämpliga fall) eller genom en riktad minskning av den del av arbetskraftkostnaden som inte utgör lön, bör öka incitamenten för anställning av okvalificerad arbetskraft. Sådana åtgärder bör vara förenliga med gemenskapens konkurrenspolitik. Anpassningar, på företagsnivå, av arbetstid och arbetsorganisation kommer också att verka i denna riktning. Slutligen bör man även främja lokala och regionala initiativ på området för nya tjänster med en stark arbetsintensiv dimension, såsom de som identifierats i kommissionens meddelande om en europeisk strategi för främjande av lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ. Alla ovannämnda beståndsdelar ingår i gemenskapens gemensamma sysselsättningsstrategi, som initierades vid Europeiska rådet i Essen och sedan förbättrades vid både rådet i Cannes och rådet i Madrid. De förfaranden som antogs vid dessa Europeiska råd måste göras mer effektiva. I detta avseende måste medlemsstaternas fleråriga sysselsättningsprogram utvecklas ytterligare och göras till mer effektiva instrument på området för arbetsmarknadspolitik. Dessutom syftar kommissionens initiativ att mobilisera alla aktörer kring den högst prioriterade kampen mot arbetslösheten, till att använda de befintliga instrumenten på unionsnivå på bästa möjliga sätt. -lo ll. MOTIVERING 11. 1 Lägesrapport om genomförandet av 1995 års allmänna ekonomiska riktlinjer IL 1. 1 Inledning I enlighet med Maastrichtfördraget antogs allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken i december 1993, juli 1994 och juli 1995. På uppdrag av Europeiska rådet utvärderades genomförandet av 1993 års riktlinjer i december 1994. Genomförandet av 1994 års riktlinjer undersöktes vid två skilda tillfällen, i december 1995 och juni 1995. I detta dokument undersöks, på begäran av Europeiska rådet i Cannes, vilka framsteg som har gjorts i genomförandet av 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken2 sedan de antogs av Ekofin-rådet i juli förra året. I ett försök att både rationalisera övervakningsförfarandet och lägga fram den information och analys som är nödvändig för antagandet av de nya riktlinjerna kommer en bedömning av de tidigare riktlinjerna hädanefter att ingå i kommissionens motivering. En sådan bedömning utgör ett effektivt test av den enskilda medlemsstatens grad av engagemang i fråga om delat ansvar för politiken. På grund av att den ekonomiska politikens inriktas på medellång sikt undersöks i denna rapport de trender som visat sig sedan antagandet av den första rekommendationen om riktlinjer under 1993. De politikområden som togs upp i 1995 års riktlinjer hade sin bakgrund i att den ekonomiska återhämtningen, som började under andra hälften av 1993, föreföll säkert grundlagd. Takten i och sammansättningen av den ekonomiska expansionen under 1994 gav upphov till förväntningar om en tillväxttakt på storleksordningen 3 % både under 1995 och 1996. Sedan dess har det dock inträffat en betydande dämpning av tillväxten. En djupgående analys av faktorerna bakom nedgången lades fram i kommissionens ekonomiska årsrapport 1996 och endast huvuddragen i denna analys sammanfattas här. Den kvartalsvisa BNP- tillväxten i storleksordningen 3,5 till 4 % (på årsbasis) som bevittnades under större delen av 1994, minskade till omkring 2 % under det andra och tredje kvartalet 1995 och nådde en reell stagnation under det sista kvartalet förra året. Den svagare produktionen än väntat avspeglade sig i en negativ utveckling på arbetsmarknaden. Den måttliga ökningen av den 2 En inledande granskning av 1995 års riktlinjer skedde i december 1995. 11 totala sysselsättningen i gemenskapen sedan mitten av 1994 stannade av i slutet av 1995. Sysselsättningen försvagades markant framför allt för de länder som drabbades hårdast av en försämring av sin konkurrensmässiga ställning efter växelkurskrisen våren 1995. Men även i flera andra länder fick den ekonomiska nedgången sysselsättningstillväxten att stanna av. Totalt beräknas sysselsättningen ha ökat med endast 0,5 % förra året i gemenskapen som helhet. Bortsett från att den inledande impuls som utgick från lageruppbyggnaden avtog i styrka avspeglade den betydande nedgången i aktiviteten under 1995 huvudsakligen en ofördelaktig utveckling på två områden på de finansiella marknaderna. För det första förefaller den markanta ökningen av de långa räntorna på världens och gemenskapens finansiella marknader ha utövat ett större återhållande inflytande än väntat under 1994 på företagens och hushållens konsumtionsbeslut under 1995. Ökningen av avkastningen varierade betydligt mellan medlemsstaterna, och avspeglade bland annat ekonomiska fundamenta samt deras politiska inriktning och trovärdighet. I synnerhet steg de långa räntorna betydligt mer i länder vars offentliga finanser ännu inte inriktats på en bestående nedåtriktad utveckling enligt marknadernas bedömningar. Tabell 1 Dec. 1993 7. 2 7. 3 6. 1 19. 9 8. 9 6. 5 6. 3 8. 6 5. 6 5. 8 11. 7 5. 9 7. 7 5. 3 B DK D GR E F IRL 1 NL A P FIN S UK EUR 6. 9 Nominella räntesatser (i%) Dec. 1994 Jan. 1996 April 1995 Korta räntor1 April 1996 Dec. 1993 Dec. 1994 April 1995 Långa räntor2 Jan. 1996 5. 4 6. 2 5. 3 17. 9 8. 2 5. 9 6. 3 9. 0 5. 4 4. 8 10. 5 5. 7 8. 2 6. 4 6. 6 5. 3 6. 9 4. 6 17. 2 9. 4 7. 7 6. 8 10. 8 4. 7 4. 5 10. 8 6. 0 8. 9 6. 7 7. 2 3. 6 4. 4 3. 5 14. 6 8. 9 4. 7 5. 4 9. 9 3. 3 3. 7 8. 5 4. 2 8. 4 6. 4 5. 8 3. 3 4. 0 3. 3 14. 1 7. 8 3. 9 5. 1 9. 4 2. 9 3. 0 7. 6 3. 9 6. 6 6. 0 6. 6 6. 2 5. 7 8. 3 5. 8 8. 8 5. 7 9. 0 6. 3 8. 3 8. 8 7. 5 11. 5 8. 1 8. 6 11. 9 7. 6 7. 6 11. 5 10. 3 10. 7 8. 5 7. 9 8. 8 7. 1 12. 1 7. 8 8. 7 13. 0 7. 2 7. 4 12. 1 9. 4 11. 5 8. 4 5. 3 (6. 8) (9. 0) (8. 9) 6. 5 7. 0 5. 9 9. 5 6. 5 7. 2 10. 2 5. 9 6. 2 9. 4 7. 0 8. 3 7. 4 7. 3 April 1996 6. 7 7. 3 6. 4 9. 3 6. 5 7. 6 10. 1 6. 4 6. 5 9. 2 7. 5 8. 4 8. 1 7. 6 1 Tre månaders penningmarknadsränta. 2 Avkastning på allmänna tioåriga obligationer, dock inte för EUR fram till april 1 9 9 5, där uppgifterna hänvisar till avkastningen på statsobligationer Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6. För det andra, vilket kanske var mer betydelsfullt, fick valutaoron under våren 1995 betydande effekter på ekonomierna i såväl de apprecierande som i de deprecierande länderna. Valutaoron utlöstes av en markant försvagning av den amerikanska dollarn i kölvattnet på krisen för den mexikanska peson. Men de efterföljande stora och tvära rörelserna mellan EG-valutorna förefaller avspegla djupare, underliggande problem med -12- bristande trovärdighet för de nationella budgetkonsolideringsplanerna och de strukturella reformerna samt/eller uppfattade risker för förnyade inflationsdrivande spänningar i ett antal enskilda medlemsstater. I Tyskland och i de länder vars valutor är nära knutna till den tyska marken medförde apprecieringen av växelkursen en avsevärd åtstramning av de allmänna monetära förhållandena, trots att de Tabell 2 korta räntorna sjönk, samt en försämring av konkurrenskraften och industrins lönsamhet. Detta fick i sin tur en kedjeeffekt på investeringarna och ledde till en påtaglig försämring av industrins framtidsförväntningar. I länder vars valutor deprecierades markant motverkades å andra sidan det kortsiktiga uppsvinget i exportmarknadsandelar i viss utsträckning av lägre tillväxt på exportmarknaderna och av ökande räntor och en urholkning av konsumenternas köpkraft på grund av högre inflation på hemmamarknaden. I gemenskapen som helhet äventyrar dessutom stora och tvära växelkurssvängningar mellan gemenskapens valutor den inre marknadens möjlighet att fungera väl och leder oundvikligen till en suboptimal resursallokering. Nominella effektiva växelkurser Index, augusti 1992 = 100 Dec. 1993 Dec. 1994 April 1995 Jan. 1996 April. 1996 99. 9 103. 3 100. 5 102. 2 100. 8 103. 1 87. 5 78. 4 100. 9 92. 8 75. 1 102. 6 82. 9 78. 2 102. 4 94. 5 72. 7 104. 3 107. 9 107. 2 109. 3 82. 9 77. 1 106. 3 93. 3 63. 2 109. 0 105. 9 106. 8 106. 7 80. 2 80. 6 106. 7 104. 6 105. 4 104. 9 80. 9 80. 2 106. 0 94. 3 71. 8 94. 6 73. 9 107. 0 105. 8 101. 5 102. 8 107. 3 105. 5 87. 2 82. 5 74. 6 88. 7 88. 3 91. 5 77. 5 87. 1 90. 2 95. 8 73. 0 83. 2 EUR 78. 2 80. 2 80. 4 Källa: Kommissionen. 104. 2 89. 3 91. 1 84. 8 82. 4 83. 6 89. 6 95. 8 83. 2 82. 1 84. 6 B DK D GR E F IRL NL A P FIN S UK Utveckligen ovan visar på behovet av ökad samordning av politiken på internationell nivå. Den belyser också tydligt hur tillväxten, sysselsättningen och förtroendet påverkas negativt av otillräckliga åtgärder på dessa områden, som ligger direkt under medlemsstaternas eget ansvar. Dessa åtgärder krävs för att ytterligare balansera politikens sammansättning enligt rekommendationen i 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. Genomgången av framstegen nedan följer de fyra breda rubriker som användes i rådets rekommendation, nämligen pris- och växelkursstabilitet, sunda offentliga finanser, konkurrenskraft och sysselsättning och arbetsmarknad. //. 1. 2 Pris- och växelkursstabilitet 13- Prisstabilitet — 1995 års riktlinjer bekräftade det mål som fastställdes i 1993 och 1994 års riktlinjer, på en inflationstakt på högst 2 till 3 %, som ett steg i riktning mot prisstabilitet, och tillade att detta mål troligen nås i flertalet medlemsstater under 1996. INFLATION Provisoriska konsumentprisindex* (Mars 1996 -12 månaders genomsnitt) Område som anges i riktlinjerna Diagram 1 10 o B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK * De provisoriska konsumentprisindexet utgör det första stadiet i en process mot en gemenskapsharmonisering av nationella beräkningar av konsumentprisindex Inflationen har följt en stabil nedåtgående trend i gemenskapen sedan 1991 och ökningstakten för privata konsumptionsdeflatorn har sjunkit från omkring 5,5 % till strax över 3 % förra året, och de flesta medlemsstaterna nådde inflationsmålet redan 1995. Vad gäller utvecklingen hittills under ta»w nr 1996 steg konsumentpriserna med 2,9 % i gemenskapen i mars i år , mätt som 12-månaders glidande medelvärde av den årliga förändringen i interimindexen (interim indices of consumer prices - IICP)3. I tio av medlemsstaterna låg inflationen inom det område som anges i riktlinjerna och i majoriteten av dem låg inflationen till och med under 2 %. I Förenade kungariket var inflationen nära 3 %. Av de återstående medlemsstaterna har Portugal kommit relativt nära inflationsområdet under de senaste månaderna. I Spanien och Italien sjunker inflationen märkbart efter förra årets starka ökning som berodde på en kombination av effekterna av valutadeprecieringen och höjda indirekta skatter. Ytterligare betydande framsteg gjordes också i Grekland förra året, men den inflationshämmande processen verkar ha avtagit i styrka under de senaste månaderna. Denna utveckling har emellertid att göra med exogena faktorer. Denna relativt uppmuntrande inflationsutveckling sedan antagandet av riktlinjerna avspeglar en samverkan av flera olika krafter. Den omfattar inte bara påverkan från t. ex. ett kontinuerligt, och till och med växande, produktionsgap och en dämpad utveckling av råvarupriserna, utan också från strukturella förbättringar på områden som centralbanksoberoende, lönebildning och konkurrens. Den inflationsbekämpande politikens trovärdighet har stärkts genom att flera medlemsstater på ett anmärkningsvärt sätt har lyckats fa ner inflationen och lämpliga åtgärder har vidtagits av de monetära myndigheterna i länder vars valutor har deprecierats. Löneutvecklingen var tämligen måttfull förra året och låg generellt i linje med prisökningarna i de flesta medlemsstaterna, med en nominallön per Dessa provisoriska konsumentprisindex utgör det första stadiet i en process mot en harmonisenng av beräkningar av konsumentprisindex. De provisoriska konsumentprisindexen och de efterföljande harmoniserade konsumentprisindexen (harmonised indices of consumer prices - HICP) som kommer att börja användas i januari 1997, kommer att användas i samband med bedömningen av hur Maastrichtfördragets inflationskriterium uppfylls. 14- anställd som steg något till 3,5 % i gemenskapen som helhet. Denna siffra kan jämföras med en genomsnittlig årlig ökningstakt på nära 6 % under perioden 1991-93. Den reala enhetsarbetskostnaden fortsatte att bidra till förbättrad lönsamhet då den minskade med omkring 1 % eller mer i flera medlemsstater och med 1,3 % i gemenskapen som helhet, varigenom riktlinjernas rekommendation respekterades. Tabell 3 Inflationsutveckling (procentuell förändring per år) Deflator för den privata konsumtionen Nominallön per anställd Real enhetsarbetskostnad 1993 1994 1995 1993 1994 1995 1993 1994 1995 B DK D GR E F IRL L NL A P FIN S UK EUR 3. 1 0. 3 3. 9 1 3. 7 5. 5 2. 2 1. 7 5. 4 7. 0 2. 3 3. 4 7. 1 4. 2 5. 7 3. 5 4. 1 3. 0 1. 7 2. 7 1 0. 8 4. 9 1. 8 2. 7 4. 6 2. 4 2. 4 3. 0 5. 2 1. 3 3. 1 2. 5 1. 5 1. 8 2. 0 9. 3 4. 6 1. 6 2. 5 5. 7 2. 0 1. 1 2. 2 4. 2 1. 1 2. 7 2. 6 3. 2 3. 0 3. 3 1. 6 4. 3 10. 1 6. 5 2. 2 4. 9 3. 7 5. 2 3. 1 4. 6 9. 1 1. 0 4. 4 4. 3 4. 0 4. 8 3. 6 3. 2 1 1. 9 3. 1 2. 1 3. 2 3. 0 3. 4 2. 3 3. 1 5. 2 3. 5 5. 4 3. 5 3. 2 1. 9 3. 3 3. 8 12. 5 2. 4 2. 4 3. 1 5. 2 3. 9 3. 0 3. 8 4. 6 5. 3 3. 0 3. 1 - 0. 4 -1. 5 -0. 1 - 0. 4 -0. 5 0. 1 - 1. 7 - 2. 4 - 2. 6 0. 6 0. 3 0. 8 - 6. 6 - 1. 4 - 2. 6 - 0. 7 - 3. 0 - 2. 6 1. 3 - 3. 4 - 1. 9 - 2. 0 - 4. 0 - 0. 9 -2. 5 0. 6 - 1. 4 - 2. 9 -1. 1 - 2. 4 -1. 5 0. 5 - 0. 7 1. 9 - 2. 6 - 0. 3 - 2. 6 -3. 1 - 0. 8 - 0. 1 - 0. 3 -3. 5 - 0. 4 - 2. 4 - 1. 0 3. 5 - 1. 0 -2. 5 - 1. 3 Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6. Lönetrenderna var trots allt nedslående i vissa länder; inte bara i de länder där den inflationshämmande processen ännu inte har avslutats, utan också i t. ex. Tyskland, där löneavtalen var relativt höga jämfört med det mål som de monetära myndigheterna hade slagit fast. Dessa löneöverenskommelser bidrog, tillsammans med den tyska markens appreciering, till att konkurrenskraften och lönsamheten urholkades i de internationellt konkurrensutsatta sektorerna. I Italien ökade lönekostnaderna under 1995, men ökningstakten var något lägre än inflationen. Det krävs fortsatt vaksamhet för att undvika att en löne-prisspiral utvecklas, som, om den tillåts fa fotfäste, skulle öka de framtida kostnaderna för att uppnå prisstabilitet. I Finland ökade lönerna markant i såväl nominella som reala termer under 1995. Löneökningarna kommer dock att minska betydligt under 1996 cch 1997 som en följd av den återhållsamma tvååriga inkomstpolitiska överenskommelsen. Växelkursstabilitet — Efter växelkursoron under våren 1995 infann sig så sakteliga en viss grad av stabilitet under perioden fram till september 1995. Flera faktorer bidrog till detta, bland annat en förstärkning av den amerikanska dollarn under perioden till och med -15- augusti, Bundesbanks penningpolitiska lättnad i mars och förstärkta ansträngningar vad gäller budgetkonsolidering i flera medlemsstater. Detta gynnsamma läge avbröts i viss mån i september av förnyade växelkurssvängningar mellan de europeiska valutorna. De faktorer som låg bakom dessa återkommande spänningar var bland annat en försvagning av dollarn och specifika ekonomiska och politiska faktorer i flera gemenskapsländer i samband med oro i fråga om utsikterna inför EMU. Trots detta avbrott har lugnet emellertid återvänt till marknaderna och växelkursfluktuationerna under perioden 1994-1995 har till stor del återgått under de första månaderna i år. Greklands, Italiens och Förenade kungarikets växelkurser har fortsatt befunnit sig utanför ERM. Av de tre nya medlemsstaterna var det endast Österrike som anslöt sig till ERM i början av 1995. Utvecklingen i fråga om korta och långa räntor 1995 avspeglade delvis spänningarna på valutamarknaderna. Bundesbank sänkte diskontot vid fyra tillfällen efter mars 1995 mot bakgrund av en långsam tillväxt i penningmängden och bättre inflationsutsikter i Tyskland och gav därmed de flesta andra medlemsstater det nödvändiga utrymmet att göra likadant. Efter att ha ökat kraftigt under växelkursspänningarna under våren minskade räntedifferensen för de korta räntorna visavi Tyskland i de flesta medlemsstater under loppet av 1995. Den takt i vilken differenserna minskat har varierat mellan medlemsstaterna och i de flesta fall avspeglat växelkursens utvecklingen gentemot den tyska marken. Betydande differenser kvarstår i flera medlemsstater där de finansiella marknaderna fortsatt oroar sig över trovärdigheten i den inflationsbekämpande- och/eller budgetpolitiken. När det gäller de långa räntorna vändes den varaktiga minskningen av räntorna under 1995 (som följde efter ökningen 1994) kraftigt under de första månaderna i år. Den ökning som nyligen har skett över hela gemenskapen beror till stor del på externa effekter av utvecklingen i USA, där tecken på stigande aktivitet i ekonomin har ansetts öka sannolikheten för att Federal Reserve företar en penningpolitisk åtstramning. Liksom för de korta räntorna har trenden för differenserna mellan Tyskland och de övriga medlemsstaterna generellt sett varit nedåtgående, även om betydande differenser kvarstår i vissa medlemsstater där växelkursens trovärdighet fortfarande är starkt knuten till inflationen och/eller budgetens utvecklingen. -16- II. 1. 3 Sunda offentliga finanser Flera länder kom ur lågkonjunkturen 1993 med allvarliga obalanser i budgeten. Behovet av brådskande åtgärder på detta område har konstaterats i tidigare riktlinjer. Dessvärre hade flera medlemsstater inte gjort några påtagliga ingrepp i fråga om budgetproblemen vid tiden för utarbetandet av förra årets riktlinjer, trots de relativt goda ekonomiska förutsättningar som rådde under 1994 och början av 1995. Målet för de offentliga finanserna i 1995 års riktlinjer var att medlemsstaterna på kort sikt inte bara skulle lita på de positiva effekter som de automatiska stabilisatorerna väntades ge för att förbättra sin budgetsituation, utan att de också skulle dra full nytta av alla tillväxtmöjligheter för att snabba på budgetkonsolideringen genom att minska de strukturella underskotten. Medlemsstaterna anmodades att minska sina budgetunderskott till under 3 % av BNP så snart som möjligt. Det rekommenderades att allt eventuellt ytterligare manöverutrymme som kunde ges genom att tillväxten blev högre än väntat eller genom en mer gynnsam ränteutveckling skulle användas till att skynda på budgetkonsolideringsprocessen. Utvecklingen under 1995 — Generellt sett förbättrades den budgetmässiga situationen något i en stor majoritet av medlemsstaterna under 1995. Graden av förbättring var dock otillräcklig mot bakgrund av såväl omfattningen av de budgetmässiga problem som måste övervinnas som de officiella utfästelserna om att göra mer. Den kraftiga konjunkturmässiga nedgång som drabbade vissa medlemsstater under årets gång, och framför allt under det sista kvartalet 1995, gjorde det naturligtvis svårare att åstadkomma framsteg i riktning mot sundare offentliga finanser. Budgetöverskridanden i flera länder var dock en tydlig faktor bakom den otillräckliga förbättringen i den underliggande budgetmässiga situationen totalt sett, mätt med kommissionens beräkningar av konjunkturjusterade budgetsaldon. Den offentliga nettoupplåningen i gemenskapen 1995 minskade endast med en halv procentenhet till en nivå, som fortfarande är oacceptabelt hög på 5 % av BNP, vilket är betydligt högre än vad som förväntades vid tidpunkten för utarbetandet av riktlinjerna i maj förra året. Omkring hälften av förbättringen i den budgetanpassning som skedde berodde på icke-konjunkturmässiga faktorer och den beräknade minskningen i det konjunkturjusterade budgetunderskottet (en kvarts procentenhet) var mindre än vad som förväntades tidigare. Vad gäller det faktiska budgetunderskottet skedde vissa förbättringar i tio av de femton medlemsstaterna, som varierar från en förbättring på 0,5 procentenheter i Portugal till nästan 3 procentenheter i Grekland. I nio av dessa tio länder skedde även en förbättring i de strukturella underskotten. Undantaget var Finland, där ökningen av det justerade underskottet huvudsakligen förklarades av tidpunkten för skatteåterbetalningar. Fyra länder, Danmark, Grekland, Italien och Sverige, åstadkom förbättringar i det 17- konjunkturjusterade underskottet på mellan 1 och 3 procentenheter. Alla dessa fyra medlemsstater, med undantag för Danmark, har fortfarande underskott på långt över referensvärdet på 3 % av BNP vid början av 1996. Belgien, Spanien, Frankrike och Förenade kungariket åstadkom diskretionära minskningar i storleksordningen 0,5 till 0,75 procentenheter. Tabell 4 Den offentliga sektorns faktiska och konjunktujusterade budgetsaldo (i % av BNP) Faktiskt budgetsaldo Förändring i det f a k t i s ka Förändring i det k o n j u n k t u r (nivå) busgetsaldot j u s t e r a de saldot 1 9 93 1 9 94 1 9 95 1 9 93 1 9 94 1 9 95 1 9 93 1 9 94 1 9 95 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK - 6. 7 - 3. 9 - 3. 5 - 1 4. 2 - 7. 5 - 6. 1 - 2. 4 - 9. 6 1. 8 - 3. 2 - 4. 3 - 7. 1 - 8. 0 - 1 2. 3 - 7. 8 - 5. 3 - 3. 5 - 2. 5 - 1 2. 1 -6. 9<2> - 5. 8 - 2. 0 - 9. 0 2. 2 - 3. 2 - 4. 5 - 5. 8 - 6. 3 - 1 0. 8 - 6. 8 - 4. 5 - 1. 4 - 3. 5 - 9. 2 -6. 2<2> - 5. 0 - 2. 4 -7. 1 0. 3 - 3. 4 - 6. 2 - 5. 4 - 5. 6 -8. 1 - 6. 0 0. 4 - 1. 0 - 0. 7 - 1. 9 - 3. 3 - 2. 0 0. 1 0. 0 1. 0 0. 7 - 2. 2 - 3. 7 - 2. 2 - 4. 5 - 1. 5 EUR - 6. 2 - 5. 5 - 5. 0 - 1. 1 1. 4 0. 4 1. 0 2. 1 0. 6 0. 3 0. 4 0. 6 0. 4 - 0. 0 - 0. 2 1. 3 1. 7 1. 5 1. 0 0. 8 0. 8 2. 1 - 1. 0 2. 9 0. 7 0. 8 - 0. 4 1. 9 - 1. 9 - 0. 2 - 1. 7 0. 4 0. 7 2. 7 0. 8 0. 5 2. 6 - 0. 7 1. 0 - 0. 9 - 1. 1 - 0. 4 1. 3 1. 4 2. 3 - 1. 4 - 2. 2 - 0. 7 - 1. 7 - 1. 5 1. 2 - 1. 3 0. 8 2. 2 0. 7 - 0. 4 - 0. 5 0. 4 0. 1 - 0. 3 - 0. 5 1. 8 - 0. 3 0. 3 0. 1 0. 2 0. 3 0. 5 1. 6 - 0. 9 2. 6 0. 4 0. 5 - 2. 0 1. 3 - 2. 0 - 0. 2 - 1. 6 0. 2 - 1. 2 1. 1 0. 6 0. 3 1) Kommissionens beräkningar. Ett " +" anger en förbättring, ett "-" anger en försämring av budgetsaldot. 2) Denna tidsserie omfattar fortfarande socialförsäkringsbtdrag enligt kontantprincipen. Preliminära räkenskaper enligt bokföringsmetoden hos de nationella myndigheterna visar siffror på - 6 ,2 % av BNP för 1 9 94 och - 5 ,8 % av BNP för 1 9 9 5. Tidsserien kommer att uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av statistiska definitioner har klarlagts. Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6. De fem återstående länderna upplevde en försämring både i sina faktiska och i sina konjunkturjusterade budgetunderskott. Vad gäller konjunkturjusterade budgetsaldon skedde försämringar med omkring 0,25 procentenheter i Nederländerna, 0,75 procentenheter i Tyskland och mellan 1,5 och 2,5 procentenheter i Irland, Luxemburg och Österrike. I Tysklands fall berodde överskridningen delvis på en oväntad avmattning i inkomsterna. I Irland förefaller politiken att, mot en bakgrund av stark tillväxt, ha förstärkt konjunkturen även om särskilda faktorer, såsom socialförsäkringsöverenskommelsen, också spelade in. Trots vissa budgetöverskridanden uppfyller Luxemburg, liksom Irland, fortfarande Maastrichtfördragets budgetmässiga referensvärde. I Österrike är det tydligt att budgetläget försämrades allvarligt under 1995, trots den nya regeringens ansträngningar. I alla dessa fem medlemsstater bör ansträngningar göras för att vända den strukturella försämring som skedde förra året, men de är särskilt nödvändiga i de länder vars konjunkturjusterade underskott överskrider 3 % av BNP. 18- Mer positivt är det att huvuddelen av den finanspolitiska anpassning som har skett under de två senaste åren har fokuserats på utgiftssidan, så att de offentliga utgifternas andel av BNP har sjunkit med omkring 1,75 procentenheter i gemenskapen som helhet, även om den fortfarande ligger över 50 % av BNP. En minskning i den offentliga sektorns utgiftskvot var en gemensam trend i en stor majoritet av medlemsstaterna. Dessutom minskade de utgifter som inte är ränteutgifter i alla länder utom Portugal. Tabell 5 Den offentliga sektorns inkomster, utgifter och räntebetalningar (i % av BNP) Inkomster Utgifter (varav) Räntebetalningar 1993 1994 1995 1993 1994 1995 1993 1994 1995 49. 6 58. 3 46. 5 34. 4 42. 0 49. 3 38. 9 47. 4 45. 0 53. 1 49. 4 36. 3 53. 8 60. 3 35. 9 46. 2 50. 4 58. 8 46. 8 35. 8 41. 0 48. 9 39. 5 45. 2 44. 6 50. 8 48. 1 38. 0 54. 6 59. 6 36. 4 45. 9 49. 9 58. 3 46. 3 36. 8 39. 9 49. 3 37. 3 44. 8 41. 6 48. 6 46. 9 39. 4 52. 8 59. 5 37. 6 45. 7 56. 3 62. 2 50. 0 48. 5 49. 5 55. 5 41. 3 57. 0 43. 2 56. 3 53. 7 43. 4 61. 9 72. 6 43. 7 52. 5 55. 6 62. 3 49. 3 48. 0 47. 9 54. 7 41. 6 54. 2 42. 4 54. 1 52. 6 43. 8 60. 9 70. 4 43. 2 51. 4 54. 4 59. 7 49. 8 46. 0 46. 0 54. 3 39. 7 51. 8 41. 3 51. 9 53. 1 44. 8 58. 4 67. 6 43. 6 50. 8 10. 5 7. 8 3. 3 12. 8 5. 2 3. 7 6. 7 12. 1 0. 4 6. 4 4. 3 6. 7 4. 6 6. 2 2. 9 5. 5 10. 2 7. 1 3. 4 14. 2 5. 1 3. 8 5. 9 10. 7 0. 4 6. 1 4. 1 5. 8 5. 1 6. 8 3. 3 5. 3 9. 2 6. 7 3. 8 12. 9 5. 4 3. 7 5. 2 11. 2 0. 3 5. 8 4. 3 5. 8 5. 4 7. 1 3. 7 5. 4 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN s UK EUR Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. Vad gäller offentliga inkomster kunde en måttlig minskning konstateras i gemenskapen som helhet och i flera medlemsstater. En relativt markant nedgång av de offentliga inkomsterna i förhållande till BNP skedde i Nederländerna, Österrike och Luxemburg under de två senaste åren. Omvänt visade skattetrycket en ökande tendens i Grekland, Frankrike, Portugal och Förenade kungariket. De otillräckliga framsteg som gjorts för att Tabell 6 minska de offentliga budgetunderskotten inom gemenskapen resulterade i att den genomsnittliga kvoten för den offentliga sektorns skuldsättning i förhållande till BNP inom gemenskapen ökade med 3 procentenheter till över 71 % under 1995. Medan skuldsättningssiffran för Tyskland inkluderar den skuld som den tyska federala regeringen, i huvudsak Treuhand anstalt, övertog i samband med den tyska återföreningen och detta helt klart var en förklaring viktig inom gemenskapen som helhet, bör det noteras till ökningen Den offentliga bruttoskulden (i % av BNP) 1994 1995 1993 Nivå Nivå Ärlig förändring Nivå Ärlig föränd ring B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK 137. 9 80. 1 48. 2 111. 8 60. 5 45. 4 97. 5 119. 4 6. 2 81. 1 62. 8 67. 2 57. 3 76. 0 48. 5 136. 0 76. 0 50. 4 110. 4 63. 1 48. 3 91. 1 125. 6 5. 9 77. 6 65. 0 70. 0 59. 5 79. 3 50. 2 -1. 9 -4. 1 +2. 2 -1. 4 +2. 6 +2. 9 -6. 4 +6. 2 -0. 3 -3. 5 +2. 2 +2. 8 +2. 2 +3. 3 +1. 7 133. 7 71. 9 58. 1 111. 5 65. 7 52. 4 85. 5 124. 8 5. 9 79. 0 69. 4 71. 6 59. 6 79. 9 54. 0 -2. 3 -4. 1 +7. 7 +1. 1 +2. 6 +4. 1 -5. 6 -0. 8 0. 0 +1. 4 +4. 4 +1. 6 0. 0 +0. 6 +3. 8 att den offentliga sektorns skuldsättning i EUR 66. 2 68. 2 +2. 0 71. 2 +3. 0 förhållande till BNP fortsatte att Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. försämrades i hela nio medlemsstater under 1995. I Luxemburg xoch Finland förändrades inte skuldsättningsgraden, medan Danmark, Belgien, Irland och Italien lyckades minska skuldsättningsgraden med mellan närmare 1 och 6 procentenheter. Det bör slutligen understrykas att den stigande skuldsättningsgraden i flertalet medlemsstater i en period av allmänt sett minskade budgetunderskott påvisar behovet av ökade finanspolitiska åtstramningsåtgärder. Allmänt sett har därför bidraget från egna finanspolitiska förstärkningar under 1995 varit lägre än förväntat. Denna oförmåga att fullt ut infria tidigare förväntningar är att olycklig medlemsstaterna offentligt har betonat i hänsyn med till sina nationella konvergensprogram vikten av kontinuerliga framsteg för att uppfylla de finanspolitiska konvergenskriterierna. Det är likaså olyckligt med hänsyn till den betydande grad av finanspolitisk divergens som fortfarande råder, vilket återspeglas i beslut från Ekofin-rådet om de alltför stora Tabell 7 Det o f f e n t l i ga u n d e r s k o t t et 1995 F r a m s k r i v n i n g ar e n l i gt k o n v e r g e n s p r o g r a m m et (CP) o ch k o m m i s s i o n e ns s e n a s te p r o g n o s er (COM) B DK D GR E F IRL I NL A P FIN S UK Datum 6/92 (6/94) 11/94 11/93 6/94 7/94 11/93 (7/95) 6/94 9/92 (6/95) 10/94 5/95 11/93 (10/94) 9/95 6/95 3/95 CP(a) 3. 8 (4. 3) 3. 0 2 till 3 10. 7 5. 9 4. 2/4. 1 (5. 0) <3 4. 7(7. 5) 3. 7 41/2 3 VA (b) 5. 8) 5. 3 9. 0 3 % (c) COM 4. 5 1. 4 3. 5 9. 2 6. 1 5. 0 2. 4 7. 2 3. 4 6. 2 5. 4 5. 6 8. 1 6. 0 a) Siffrorna inom parantes är reviderade officiella mål, som inte är framlagda som konvergensprogram på gemenskapsnivå b) Genomsnitt för 1995-97. c) Budgetåret 1995/96. Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. underskott som definieras i fördraget. -20- Budgetutsikter — Den avgörande uppgift som en rad länder står inför är att fortsätta ansträngningarna för att placera de offentliga finanserna på en stabilare grund. Vad gäller de nuvarande budgetunderskotten förutser det stora flertalet av länderna en minskning av budgetunderskotten under 1996. Med utgångspunkt från de konkreta åtgärder som hittills har aviserats och med hänsyn till den längre än beräknade uppbromsningen i konjunkturuppgången, förefaller emellertid framstegen otillräckliga jämfört med de mål som satts upp såväl i riktlinjerna som i de nationella konvergensprogrammen. Endast för tre medlemsstater (Danmark, Irland och Luxemburg) beräknas underskotten i år understiga referensvärdet på 3 %, vilket skall jämföras med en förväntan om sju länder vid tidpunkten för antagandet av 1995 års riktlinjer. Sedan riktlinjerna antogs i juli 1995 har nästan alla medlemsstater tillkännagivit nya budgetförslag för 1996 och i vissa fall för 1997. Dessa förslag syftar alla till att ytterligare minska de statliga budgetunderskotten i år och nästa år för att senast 1997 nå ner till ett underskott av högst 3 % av BNP i samtliga länder utom Grekland och Italien. Särskilt betydande åtstramningspaket tillkännagavs av regeringarna i Belgien i september 1995 (skattehöjningar och utgiftsnedskärningar), Finland i september 1995 (utgiftsnedskärningar för 1996 och 1997), Italien i september 1995 (åtgärder mot skatteflykt, höjda socialförsäkringsavgifter och minskade transfereringar till icke-statliga organ), Frankrike i augusti 1995 (finanspolitiska åtgärder för att minska det statliga budgetunderskottet), i november 1995 (genomgripande reform av det sociala trygghetssystemet) och i maj 1996 (utgiftsnedskärningar och återställande av jämvikten i socialförsäkringsbudgeten), av den nybildade regeringen i Österrike i april 1996 (utgiftsnedskärningar, skattehöjningar och åtgärder för att reformera pensionssystemet) samt av den tyska regeringen också i april 1996 (utgiftsnedskärningar). Den lägre genomsnittliga ekonomiska tillväxten under 1996 jämfört med vad man räknade med när de flesta av dessa budgetplaner gjordes upp, gör det svårare att minska budgetunderskotten i år. Flera medlemsstater har redan tillkännagivit ytterligare åtgärder (t. ex. frysning av vissa typer av utgifter i Tyskland och Frankrike) för att motverka en del av de budgetöverskridanden som uppstått som den effekt den svagare tillväxten har haft på skatteintäkter och sociala transfereringar, och andra kommer troligen att presentera liknande åtgärder under de närmaste månaderna. Under förutsättning att alla de åtgärder som har beslutats genomförs fullt ut i respektive medlemsstat är en betydande förbättring i det underliggande budgetläget i sikte. Det förtjänar emellertid att upprepas att även om dessa åtgärder är mycket glädjande är de i en -21- rad fall fortfarande otillräckliga, både med hänsyn till problemets omfattningen som i förhållande till de mål man har ställt upp i de nationella konvergensprogrammen. //. 1. 4 Konkurrenskraft I 1995 års riktlinjer upprepades betydelsen av att genomföra reformer som syftar till att förstärka de underliggande tillväxtfrämjande faktorerna samt förstärka dynamiken och konkurrenskraften hos gemenskapens ekonomier. Det är tydligt att den största bördan ligger på de enskilda medlemsstaterna när det gäller att erbjuda de förutsättningar som krävs för att skapa och upprätthålla en verkligt god konkurrens. Detta kan endast uppnås genom en riktig inriktning på den ekonomiska- , budget- och socialpolitiken så att dessa förblir förenliga med medlemsstaternas mål på det här området. Dessa nationella ansträngningar måste emellertid kompletteras med åtgärder på gemenskapsnivå. Det krävs att man ständigt understryker vikten av att på gemenskapsnivå utnyttja till fullo de möjligheter som den inre marknaden erbjuder. Totalt sett var 89,7 % av direktiven rörande den inre marknaden införlivade i nationell lagstiftning i april 1996. Danmark hade den högsta införlivandegraden (96,6 %) följt av Nederländerna, Förenade kungariket, Luxemburg och Spanien. De områden som fortsätter att innebära de största problemen när det gäller genomförandet av direktiven från vitboken är offentlig upphandling, försäkring samt immateriell och industriell äganderätt. Insatser för att höja konkurrenskraften intensifieras i och med kommissionens nyligen framlagda förslag angående en förtroendepakt för sysselsättning, för att förstärka ansträngningarna inom de specifika områdena forskning och utveckling, transeuropeiska nät och främjande av dynamiska små och medelstora företag. Detta kommissionsinitiativ förstärker de åtgärder som redan har vidtagits inom gemenskapen på en lång rad områden rörande konkurrenskraft. Gemenskapen har fortsatt sina ansträngningar under de senaste åren i syfte att komplettera programmet för den inre marknaden med upprättandet av ett effektivt konkurrensregelverk som skall säkerställa att företagen i medlemsstaterna drivs effektivt och framgångsrikt. Nedan följer de viktigaste insatserna: • Kommissionen lade förra året fram viktiga förslag på telekommunikationsområdet som syftade till att säkerställa en ökad liberalisering av regelverket. En sådan liberalisering är gäller gemenskapens avgörande av Införandet av full konkurrens på telemarknaden påverkar informationssamhället. strävanden betydelse när det för -22- konkurrensförmågan för hela gemenskapsekonomin. Kommissionen lade även fram förslag om posttjänsterna inom gemenskapen. stärka Konkurrenspolitiken har också gemenskapsindustrins konkurrenskraft. Kommissionen har under 1995 sett över gemenskapens bestämmelser för stöd till små och medelstora företag, till varvsindustrin samt till forskning och utveckling. fått en allt större betydelse för att Åtgärder har genomförts på området rättslig och administrativ förenkling- Rådgivande gruppen för konkurrenskraft som består av experter och industriledare på hög nivå under ordförandeskap av C. Ciampi utsågs av kommissionen och lade fram en rapport till Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995. Europeiska rådets möte i Madrid beaktade kommissionens rapport om de små och medelstora företagens möjliga nyckelroll som en potentiellt viktig sektor för att skapa tillväxt och sysselsättningsmöjligheter. I kommissionens rapport framhölls emellertid att dessa små och medelstora företag behövde stöd genom särskilda åtgärder och ett företagsklimat som gynnar utvecklingen av små och medelstora företag. Rådet bad därför kommissionen att lägga fram förslag om hur man kan tillvarata de små och medelstora företagens potential, förbättra deras konkurrensmässiga ställning och internationellt. uppmuntra dem Kommissionen godkände den 20 mars 1996, som ett svar på denna begäran, ett förslag till ett nytt flerårigt program för små och medelstora företag avseende perioden 1997 - 20004 som har förelagts rådet. i deras affärsverksamhet i Europa som såväl Vissa framsteg gjordes även under föregående år när det gäller de transeuropeiska näten (TEN) inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna. Europeiska rådets möte i Madrid uppmanade medlemsstaterna att ge högsta prioritet åt ett effektivt genomförande av projekten för de transeuropeiska näten (TEN-projekten) och bad Ekofin-rådet att fatta de nödvändiga besluten om att komplettera de finansiella resurser som för närvarande har öronmärkts för dessa nät. Gemenskapsåtgärder inom ramen för struktur- och sammanhållningsfonderna, vars syfte är att ge stöd åt de fysiska och mänskliga resurserna i de svagare regionerna inom gemenskapen, fortsätter att på ett viktigt sätt bidra till en balanserad utveckling av alla områden. Slutligen genomför gemenskapen aktiva insatser på miljöskyddsområdet, såväl internt som på internationell nivå i olika forum. För att öka miljöpolitikens möjligheter att skapa sysselsättning, underströk Europeiska rådet i Madrid att en sådan politik bör grundas på marknadsmässiga styrmedel, däribland skattestyrmedel. 4 Dokument KOM(96) 98 slutl. av den 20 mars 1996. II. 1. 5 Sysselsättning och arbetsmarknad -23- I 1995 års riktlinjer underströks den avgörande roll som en mer aktiv och effektiv arbetsmarknadspolitik kommer att spela för att uppnå såväl en varaktig högre ekonomisk tillväxt som för att öka den tillväxtens förmåga att skapa arbetstillfällen. Av diskussionen i del 1 framgick att tillväxtutvecklingen under 1995 allmänt inte infriade förväntningarna och inte var tillräckligt hög för skapa en betydande ökning av sysselsättningen. Men förutsatt att betydande framsteg kommer att göras för att ytterligare återställa balansen i den makroekonomiska politiken, skulle gemenskapen gradvis kunna slå in på en väg mot varaktig, högre sysselsättningsskapande tillväxt. Ett avgörande inslag i gemenskapens strategi för att skapa sysselsättning är betydelsen av att öka antalet arbetstillfällen som är knutna till en viss produktionsnivå ("tillväxtens sysselsättningsinnehåll"). Det är emellertid viktigt att påpeka att det är svårt att efter endast en kort tidsperiod dra slutsatser om i vilken utsträckning underliggande framsteg görs på detta område. Detta beror på att den uppmätta arbetsproduktiviteten varierar betydligt under olika stadier av konjunkturcykeln, vilket förklaras av att sysselsättningen reagerar med viss eftersläpning på förändringar i den ekonomiska tillväxten. Den tillgängliga statistiken verkar dock peka på en viss förbättring i tillväxtens sysselsättningsinnehåll i några länder, men inte på någon avgörande förändring i flertalet av länderna eller avseende genomsnittet för gemenskapen. Tabell 8 Tillväxt, sysselsättning och produktivitet Real BNP-tillväxt (i % per år) Sysselsättning (i % per år. ) Arbetsproduktivitet (i % per år. ) 74-85 86 90 91-95 Memo 7995 74-85 86-90 91-95 Memo 1995 74-85 86 90 91-95 Memo 1995 B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 1. 8 2. 0 1. 7 2. 5 1. 9 2. 2 3. 8 2. 8 1. 8 1. 9 2. 2 2. 2 2. 7 1. 8 1. 4 2. 0 3. 0 1. 4 3. 4 1. 9 4. 5 3. 2 4. 6 3. 0 4. 6 3. 1 3. 0 5. 1 3. 4 2. 3 3. 3 3. 3 1. 3 2. 0 1. 8 1. 3 1. 4 1. 1 4. 8 1. 1 2. 4 1. 9 2. 0 1. 1 -0. 8 0. 1 1. 2 1. 3 1. 9 2. 6 1. 9 2. 0 3. 0 2. 2 8. 6 3. 0 3. 2 2. 4 1. 8 2. 5 4. 2 3. 0 2. 4 2. 5 2. 8 USA 4. 5 JAP Källa Kommissionens prognoser våren 1996. 2. 3 3. 6 2. 2 1. 3 2. 0 0. 9 -0. 3 0. 5 -0. 2 1. 0 -1. 4 0. 1 0. 1 0. 9 0. 5 -0. 1 0. 7 -0. 4 0. 3 0. 8 -0. 2 0. 0 1. 8 0. 7 1. 1 0. 3 1. 5 0. 9 3. 3 0. 8 1. 0 0. 6 3. 1 1. 9 0. 7 1. 1 0. 2 1. 0 1. 8 1. 3 2. 1 1. 5 -0. 4 -0. 4 0. 0 0. 9 -0. 4 -0. 1 1. 5 -1. 0 2. 7 0. 7 1. 1 -0. 4 -3. 6 -2. 2 -1. 2 -0. 5 1. 0 0. 8 0. 4 1. 5 -0. 3 0. 9 2. 7 1. 2 3. 8 -0. 4 2. 5 1. 4 -0. 1 -0. 6 2. 2 1. 6 0. 6 0. 6 1. 5 0. 3 2. 1 1. 5 1. 9 1. 6 3. 4 2. 1 3. 7 1. 8 1. 2 2. 0 1. 6 2. 6 2. 4 1. 0 1. 6 2. 0 0. 5 3. 0 1. 9 1. 2 1. 9 1. 0 1. 2 2. 4 3. 6 2. 4 1. 5 1. 2 2. 2 3. 9 3. 2 1. 2 1. 5 1. 9 0. 6 3. 0 1. 7 2. 4 2. 6 0. 7 1. 8 1. 2 3. 3 2. 3 -0. 3 1. 2 0. 9 1. 5 2. 9 2. 3 2. 4 2. 0 1. 1 0. 5 1. 6 1. 1 2. 2 1. 1 0. 3 1. 0 4. 6 3. 4 0. 7 1. 0 1. 9 3. 1 2. 0 1. 4 1. 8 1. 9 0. 6 0. 6 -24- I Spanien förefaller de arbetsmarknadsreformer som har genomförts under de senaste åren ha bidragit till en mycket stark sysselsättningsökning under 1995 (2,7 % mot bakgrund av en BNP-tillväxt på 3 %) och den väntas fortsätta under 1996. Även i Frankrike, Nederländerna och, i mindre utsträckning, Belgien förefaller nyligen vidtagna åtgärder att ha bidragit till en något mer gynnsam utveckling av sysselsättningen i förhållande till tillväxten under 1995 än vad som kunde ha väntats på grundval av historiska trender. För Danmarks del kan den gynnsamma sysselsättningsutvecklingen delvis bero på den aktiva arbetsmarknadspolitik som har bedrivits. Beroende på den höga tillväxten skedde 1995 en mycket stark sysselsättningsökning i följd. Däremot har sysselsättningsutvecklingen i Tyskland hämmats av fortsatta nedskärningar inom landets stora tillverkningsindustrier under trycket av en försämring av konkurrenskraften, och betydande förluster av arbetstillfällen har gjorts i Italien inom de tjänstesektorer som i ökande utsträckning utsatts för konkurrensmässigt tryck och som har skadats av flera år av mycket svag tillväxt i den inhemska konsumtionen. i Irland för andra året I riktlinjerna underströks också betydelsen av de fem prioritetsområden som fastställts av Europeiska rådet i Essen samt rådsmötes uppmaning till medlemsstaterna att genomföra denna strategi, genom att utarbeta fleråriga program i vilka det redogörs för deras politiska avsikter på detta område. Genom att dessa program ger en sammanhängande redogörelse för befintliga eller planerade nationella åtgärder bör de bli ett viktigt instrument för övervakning och bedömning av de framsteg som görs i fråga om genomförandet av arbetsmarknadspolitiken. För att programmens effektivitet skall säkerställas bör de samordnas bättre med konvergensprogrammen. Därigenom markeras att åstadkommande av konvergens, tillväxt och sysselsättning är oupplösligt förenade. Vissa förändringar i programmens nuvarande innehåll och utformning kommer också att krävas, inklusive nationella mål för specifika åtgärder och större betoning på frågor på medellång och lång sikt. Den första bedömningen av de framsteg som gjorts vad gäller genomförandet av gemenskapens sysselsättningsstrategi lades fram för Europeiska rådet i Madrid i en gemensam rapport från Ekofin-rådet, rådet för sociala frågor och kommissionen. I rapporten belystes och lovordades de stora ansträngningar medlemsstaterna gjort sedan mötet i Essen, särskilt att länderna erkänt att det är nödvändigt att använda ett integrerat tillvägagångssätt som bygger på sambandet mellan makroekonomisk och strukturell sysselsättningspolitik. I rapporten betonades dock att ytterligare kraft måste ges åt arbetsmarknadsreformerna i medlemsstaterna om en avgörande förbättring i gemenskapens sysselsättningssituation skall kunna förverkligas. I rapporten pekades en rad åtgärder ut som betydelsefulla initiativen vad gäller sysselsåttningsreformer. På grundval av rekommendationerna i den gemensamma rapporten i Madrid medlemsstaterna att prioritera ett antal anmodade Europeiska av de nationella förstärkningen rådet för -25- handlingsområden i sina fleråriga sysselsättningsprogram. På grundval av programmen och ett antal indikatorer kommer den gemensamma ansträngningen att förbättra både sysselsättningssituationen och åtgärdernas effektivitet att utvärderas på gemenskapsnivå. Sedan mötet i Madrid har debatten om arbetsmarknadsreformer fokuserats och byggt på förslaget från kommissionens ordförande om en sysselsättningspakt. Sysselsättningspakten är avsedd att ge innehåll åt Madridmötets försäkran om att målet att skapa arbetstillfällen fortfarande är Europeiska unionens högsta politiska prioritet under de närmaste åren. Paktens makroekonomiska och strukturpolitiska ramar kommer att grunda sig på den strategi tillämpliga gemenskapsinstrumenten kommer också att användas för att skapa dynamik, tillväxt och sysselsättning. Pakten syftar till att nå fram till konkreta politiska åtaganden tillsammans med arbetsmarknadens parter i fråga om åtgärder som specifikt har att göra med skapande av arbetstillfällen. som utvecklas i dessa och och de riktlinjer tidigare 11. 2 Ekonomiska utsikter -26- Det försämrade ekonomiska klimatet i slutet av 1995 och början av 1996 har försvårat uppgiften att minska arbetslösheten och återupprätta sunda offentliga finanser i gemenskapen. En återhämtning av den ekonomiska aktiviteten väntas dock under andra halvåret 1996 och under 1997. Därigenom kommer sysselsättningen att öka igen och den nuvarande ökande arbetslöshetstrenden att vända. För att en väsentlig och varaktig minskning av arbetslösheten skall kunna uppnås är det dock nödvändigt att upprätthålla en kraftig ekonomisk tillväxt under en längre tid och att göra ytterligare framsteg när det gäller strukturella reformer. 11. 2. 1 Tillväxtsutsikter Den senaste ekonomiska avmattningen, osäkerheten på arbetsmarknaden och de osäkra inkomstförhållandena har minskat konsumenternas förtroende. Företagens tillförsikt har minskat på grund av omotiverade växelkursrörelser, frånvaron av tydliga tecken på en återhämtning av slutlig efterfrågan och varaktiga strukturella svagheter. Trots detta börjar man kunna skönja tecken på att förtroendet har slutat att minska och att efterfrågan eventuellt kan börja tillta igen i ett antal länder. Följaktligen väntas den ekonomiska aktiviteten i gemenskapen nå sin lägsta nivå under loppet av det första halvåret i år. Mot bakgrund av sunda fundamenta (särskilt låg Tabell 9 inflation och relativt god investeringslönsamhet) och av att de monetära och finansiella förhållandena är gynnsammare väntas gemenskapens ekonomi återhämta sig under andra halvåret 1996, vilket också förstärks av att den pågående lageranpassningen når sitt slut. Expansionen väntas tillta gradvis under 1997. I kommissionens senaste ekonomiska prognoser väntas den ekonomiska tillväxten i gemenskapen som helhet bli runt 1,5 % i år och runt 2,5% år 1997. Motorn i uppsvinget väntas vara en förhållandevis stor export till länder utanför gemenskapen, en förnyad förstärkning av B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK Real BNP (Årlig förändring i %) 1993 1994 1995 1996 1997 -1. 6 1. 5 -1. 2 -1. 0 -1. 2 -1. 5 3. 1 -1. 2 0. 0 0. 2 0. 4 -1. 2 -1. 2 -2. 2 2. 2 2. 2 4. 4 2. 9 1. 5 2. 1 2. 7 6. 7 2. 1 3. 3 2. 7 3. 0 1. 0 4. 0 2. 6 3. 8 2. 8 1. 9 2. 6 1. 9 2. 0 3. 0 2. 2 8. 6 3. 0 3. 2 2. 4 1. 8 2. 5 4. 2 3. 0 2. 4 2. 5 1. 1 1. 3 0. 5 2. 0 2. 0 1. 0 5. 6 1. 8 2. 6 1. 8 0. 7 2. 3 3. 0 1. 2 2. 4 1. 5 2. 3 2. 7 1. 8 2. 5 2. 9 2. 1 4. 9 2. 7 3. 0 2. 5 1. 1 2. 8 3. 6 2. 0 3. 0 2. 4 investeringarna och en fortsatt måttlig, men gradvis EUR -0. 6 tilltagande privat konsumtion. Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. -27- I Tyskland, Frankrike och ett antal grannländer kommer de negativa följderna av den kraftiga apprecieringen av valutan våren 1995 att klinga ut, delvis på grund av att de inledande överreaktionerna på valutamarknaderna upphört. Med ytterligare stöd av en kraftig räntesänkning och ett väntat återupprättat förtroende väntas aktiviteten komma igång under 1996 och stärkas 1997. I Italien, Sverige, Spanien och andra länder väntas en fortsatt ombalansering av sammansättningen av den makroekonomiska politiken, som i varierande utsträckning har hjälpt deras valutor att återvinna förlorad mark, bidra till att sänka räntorna på kort och medellång sikt samt att öka förtroendet och därigenom främja en återhämtning av den inhemska efterfrågan senast under andra halvåret 1996, samtidigt som tillväxtens exportberoende minskas. I Förenade kungariket bör lättnaderna av penning politiken, förbättringarna på bostadsmarknaden och en förmånlig konkurrensmässig ställning underhålla en fortsatt icke-inflatorisk tillväxt. Inte desto mindre präglas de ekonomiska utsikterna av väsentliga osäkerheter. I länder vars valutor apprecierade 1995 har verkningarna av det försämrade konkurrensläget ännu inte helt övervunnits, och i de flesta länder vars valutor deprecierade 1994-95 har ränteskillnaderna gentemot den tyska marken förblivit förhållandevis höga. I det nuvarande försiktiga klimatet och med tanke på den höga arbetslösheten, kan företagens och konsumenternas positiva reaktioner på förbättrade ekonomiska och monetära förhållanden och på minskade budgetobalanser komma att bli svagare och ske senare än normalt. Om framstegen mot sundare offentliga finanser och strukturreformer skulle hindras av ett ökat socialt och politiskt motstånd, skulle detta kunna undergräva trovärdigheten i de angivna målen för den ekonomiska politiken och förstärka tvivlen hos vissa observatörer på att ett tillräckligt antal medlemsstater kommer att vara redo att delta i EMU den 1 januari 1999. En sådan utveckling skulle leda till att de långa räntorna steg och skulle kunna skapa en risk för spänningar på valutamarknaderna. Detta skulle ha allvarliga följder för möjligheterna till en förnyad och hållbar återhämtning och sysselsättnings uppgång. Vissa av de osäkra moment som omger de ekonomiska utsikterna skulle dock kunna peka i en positiv riktning. Eftersom underliggande ekonomiska fundamenta i gemenskapen för närvarande är gynnsamma och ombalanseringen av politikens sammansättning väntas fortsätta, skulle uppsvinget av den ekonomiska aktiviteten kunna erbjuda positiva överraskningar när förtroendet väl är återvunnet. 11. 2. 2 Sysselsättningstrender -28- Sysselsättning ~ Mot bakgrund av den förutsedda svaga expansionen av den ekonomiska aktiviteten i början av 1996, väntas sysselsättningen fortsätta att utvecklas svagt under de kommande månaderna. Under förutsättning att den ekonomiska tillväxten tilltar enligt prognoserna, skulle dock nya arbetstillfällen åter börja skapas under andra halvåret 1996 och i större omfattning under 1997. Den totala sysselsättningen väntas öka med endast 0,25 % i år och med 0,5 % nästa år. Det är inte alla medlemsstater som väntas fa del av denna blygsamma ökning av antalet nya arbetstillfällen under 1996. I Tyskland och Österrike väntas sysselsättningen minska betydligt. Om denna förutsägelse besannas kommer 1996 att bli det femte året i rad som arbetstillfällen går förlorade i Tyskland, där ekonomin lider av en hög relativ kostnadsnivå. I de flesta andra medlemsstater har förväntningarna om ökad sysselsättning likaledes justerats nedåt. I Belgien, Danmark, Frankrike och Portugal väntas sysselsättningen nu stagnera eller sjunka i år. Å andra sidan väntas skapandet av nya arbetstillfällen förbli relativt starkt (1 % eller mer) i Grekland, Spanien, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Finland och Förenade kungariket. Med utgångspunkt i de Tabell 10 Arbetsmarknadsutsikter Syselsättnings- ökning (% per år) Andel arbetslösa {% av arbetskraften) 1995 1996 1997 1995 1996 1997 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR 0. 4 1. 5 -0. 3 0. 9 2. 7 1. 2 3. 8 -0. 4 2. 5 1. 4 -0. 1 -0. 6 2. 2 1. 6 0. 6 0. 6 -0. 1 0. 0 -0. 8 1. 0 1. 4 0. 0 2. 3 0. 2 1. 7 1. 0 -1. 0 -0. 1 1. 7 0. 6 0. 9 0. 2 0. 7 0. 7 -0. 1 1. 2 1. 5 0. 6 1. 7 0. 4 2. 6 1. 4 -0. 4 0. 5 2. 1 1. 0 1. 0 9. 9 6. 8 8. 3 9. 1 22. 9 11. 5 14. 4 11. 8 2. 9 7. 3 4. 0 7. 2 17. 2 9. 2 8. 8 10. 1 6. 1 9. 3 9. 1 22. 5 11. 7 13. 4 11. 8 3. 0 7. 2 4. 6 7. 4 16. 3 8. 8 8. 4 9. 8 5. 8 9. 4 9. 0 22. 1 11. 7 12. 8 11. 7 2. 9 7. 0 5. 1 7. 2 15. 0 8. 3 8,0 0. 6 10. 9 10. 9 10. 8 Källa: Kommissionensprognoser våren 1996. nuvarande antagandena om tillväxten väntas sysselsättningen öka i större utsträckning under 1997. Men på grund av att många arbetstillfällen fortfarande kommer att gå förlorade inom tillverkningssektorn, väntas sysselsättningen fortsätta att sjunka i Tyskland och, på grund av den låga tillväxten i ekonomin, även i Österrike. Arbetslöshetstrender — Mot bakgrund av den svaga sysselsättningsutvecklingen i gemenskapen 1996-97, väntas arbetslösheten fortsätta att öka under de närmaste månaderna, innan den långsamt börjar sjunka under loppet av andra halvåret 1996. För året som helhet väntas arbetslösheten ligga kvar på förra årets nivå på nära 11 % av den civila arbetsföra befolkningen. Nästa år kan den komma att långsamt sjunka till 10,75 % i genomsnitt och möjligen nå 10,5 % mot slutet av året. Trenderna för arbetslösheten i de enskilda medlemsstaterna återspeglar till stor del de väntade sysselsättningstrenderna. I år väntas andelen arbetslösa öka väsentligt (med en halv -29- procentenhet eller mer) i Tyskland och Österrike, även om arbetslösheten i Österrike förblir låg i förhållande till den genomsnittet i gemenskapen. I Belgien, Frankrike och Portugal kan förhållandena också komma att försämras och i Italien räcker den långsamma ökningen av sysselsättningen endast till att stabilisera arbetslösheten. Å andra sidan väntas arbetslösheten fortsätta att minska i sex medlemsstater. Detta inbegriper de tre länder i vilka arbetslösheten har slagit hårdast (Irland, Finland och Spanien), även om andelen arbetslösa fortsätter att vara extremt hög i dessa länder. I alla tre länderna motverkas effekterna av den kraftiga sysselsättningsökningen delvis av en väsentlig ökning av arbetskraften. Den mest positiva utvecklingen väntas i Förenade kungariket och Danmark, där en ytterligare minskning på runt en halv procentenhet väntas fa ner arbetslösheten till en nivå väsentligt under genomsnittet i gemenskapen. År 1997 väntas arbetslösheten minska i varierande utsträckning i alla medlemsstater utom tre. I Tyskland och Frankrike kommer andelen arbetslösa förmodligen att stabiliseras och i Österrike kan den stiga ytterligare. * * För gemenskapen som helhet har trenderna för tillväxten och arbetslösheten den senaste tiden varit en besvikelse. Framstegen mot de mål som anges i artikel 2 i fördraget, nämligen en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning har inte varit tillräckliga. Utvecklingen under den senaste tiden och även den väntade utvecklingen har gett upphov till tvivel om huruvida det går att uppnå målen i kommissionens vitbok från 1993 om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning vad gäller att skapa ytterligare 15 miljoner arbetstillfällen och halvera arbetslösheten (jämfört med dess nivå 1994) fram till år 2000. Därför måste bestämda ansträngningar göras både på det makroekonomiska och det strukturella området i syfte att förstärka skapandet av varaktiga arbetstillfällen. 11. 2. 3 Konvergens Prisstabilitet— Framgångarna när det gäller att sänka inflationen i gemenskapen och i medlemsstaterna väntas bestå under detta och nästa år. Den genomsnittliga inflationen i gemenskapen, mätt som deflatorn för den privata konsumtionen, väntas falla till runt 2,5 % i år och stanna på en något lägre nivå 1997. Utsikterna till en låg och sjunkande inflation är inte enbart en följd av att produktionsgapet i gemenskapens ekonomi nyligen växt och väntas behålla den omfattningen, utan även av en ökad trovärdighet för att den ekonomiska politiken skall kunna bekämpa inflationen. Denna trovärdighet är djupt rotad i Tyskland och i länder vars valutor är nära knutna till den tyska -30- marken. I ett antal andra länder har Tabell 11 penningpolitiken bedrivits med avsevärd framgång i syfte att få ner inflationen till en förutbestämd nivå. I Italien, Sverige, Spanien och Portugal har inflationsbekämpningens trovärdighet förstärkts av att centralbankerna har blivit oberoende och i Finland av att viktiga åtgärder i den riktningen har genomförts. I dessa länder spelar genomförandet av finanspolitiken en särskilt viktig roll för att förankra låga inflationsförväntningar och för att bibehålla förtroendet för valutan. I alla länderna har en klart inflationsbekämpande penningpolitik i kombination med mer trovärdiga ansträngningar att placera de offentliga Pris- och löneutveckling1 (årlig procentuell förändring) Priser Nominallön per anställd 1995 1996 1997 1995 1996 1997 1. 5 1. 8 2. 0 9. 3 4. 6 1. 6 2. 5 5. 7 2. 0 1. 1 2. 2 4. 2 1. 1 2. 7 2. 6 2. 0 1. 8 1. 6 8. 3 3. 6 1. 8 2. 3 4. 1 1. 7 1. 9 2. 1 3. 1 1. 0 1. 7 2. 7 1. 8 2. 4 1. 6 7. 0 3. 2 1. 6 2. 4 3. 5 2. 1 2. 0 1. 6 3. 0 1. 5 2. 5 2. 5 1. 9 3. 3 3. 8 12. 5 2. 4 2. 4 3. 1 5. 2 3. 9 3. 0 3. 8 4. 6 5. 3 3. 0 3. 1 1. 7 3. 9 2. 6 11. 1 3. 8 2. 3 4. 0 5. 4 3. 5 1. 9 3. 0 4. 6 4. 0 5. 2 3. 6 2. 2 3. 6 2. 4 9. 6 3. 6 2. 5 5. 0 4. 8 3. 8 2. 5 2. 9 4. 0 4. 0 4. 5 3. 6 B DK D GR E F IRL L NL A P FIN S UK EUR 3. 0 2. 6 2. 4 3. 5 3. 4 3. 2 1 Deflator för den privata konsumptionen resp. nominella löner per anställd finanserna på en fast grund vid olika Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6. tidpunkter lett till väsentliga apprecieringar av deras valutor från tidigare låga nivåer. Detta väntas ytterligare bidra till att sänka inflationen och borde i sin tur underlätta en gradvis eftergift av penningpolitiken, vilken har begränsat den inhemska efterfrågan i dessa länder. I gemenskapen som helhet och i de flesta medlemsstaterna väntas ökningen av den nominallönen per anställd förbli förenlig med kravet på att bevara en låg inflation och främja skapandet av nya arbetstillfällen. I genomsnitt väntas de nominella lönerna öka med runt 3,5 % i år och med något mindre nästa år, mot bakgrund av en väntad inflationstakt på runt 2,5 % per år. Reallönekostnaderna väntas fortsätta att öka i en lägre takt än produktionsökningen, och därigenom bidra till en ytterligare förbättring av företagens totala lönsamhet. I vissa låginflationsländer, särskilt Tyskland, har en förhållandevis dämpad efterfrågan och den försämrade konkurrenskraft som är förenad med valutaappreciering begränsat möjligheterna att vältra över arbetskostnaderna på priserna, vilket medfört att vinstmarginalerna krympt avsevärt i de konkurrensutsatta sektorerna. Naturligtvis kan inte löneutvecklingen omedelbart anpassas till växelkursrörelserna och vid tydliga överreaktioner är en marknadsledd korrigering av växelkurserna med säkerhet det mest önskvärda alternativet. För att landet skall kunna säkerställa sin konkurrensmässiga ställning och förbli attraktivt för privata investeringar är det dock nödvändigt att löneavtalen hålls inom rimliga gränser, samtidigt som åtgärder genomförs för att öka produktiviteten och sysselsättningen. -31- Omvänt väntas reallönerna i vissa deprecierande länder, särskilt Italien, återvinna lite av den terräng som förlorats under de senaste åren. I dessa länder finns en risk för att arbetstagarna genom högre lönekrav alltför snabbt skall försöka återfå den köpkraft de förlorat under de senaste åren och därigenom underblåsa en pris-lönespiral. I stället bör en fortsatt anpassad löneutveckling tillsammans med en riktig och trovärdig finanspolitik medföra en appreciering av dessa valutor och därvid lätta (det importerade) inflationstrycket. En sådan politik genomfördes framgångsrikt i Sverige förra året. Enligt prognosen för 1996 kommer dock de nominella lönerna i år att öka i väsentligt högre takt trots att konsumentpriserna väntas stiga långsammare. Denna löneutveckling riskerar att komma i konflikt med stabilitetsmålet och verkar inte tillräckligt väl återspegla behovet av att behålla och skapa arbetstillfällen. Dessutom kan den i kombination med den betydande apprecieringen av kronan komma att hota konkurrenskraften. Inflationen (deflatorn för den privata konsumtionen) väntas stanna under 3 % under 1996- 97 i de länder som redan uppfyller detta mål. I de sju länder i vilka inflationen inte överskred 2 % förra året (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Finland) väntas den förbli under det värdet i år och nästa år (möjligen med undantag av Danmark och Luxemburg). 1995 års allmänna riktlinjer innehöll en rekommendation att länder med en inflationstakt på mellan 2 och 3 % skulle sikta på att närma sig eller nå under 2 %. I detta avseende väntas vissa framsteg göras under 1996 (Irland, Österrike, Sverige) men, åtminstone med utgångspunkt i de antaganden som för närvarande ligger till grund för prognosen, i mindre utsträckning under 1997 (på grund av en eventuell uppåtgående tendens i Danmark, Irland, Luxemburg och Sverige). Synliga förbättringar väntas i de fyra länder i vilka inflationen för närvarande överstiger 3 %. Med fortsatta ansträngningar kommer inflationen i Spanien och Portugal förmodligen att närma sig den övre gräns som anges i riktlinjerna (3 %) 1997. Mot bakgrund av att importpriserna ökar i märkbart lägre takt och de indirekta skatterna inte ökar mera, väntas konsumentprisinflationen i Italien sjunka till 3,5 % 1997. I Grekland bör det med kraftfullare ansträngningar, särskilt vad gäller budgeten, vara möjligt att minska inflationen ytterligare till under de 7 % som för närvarande förutses för 1997. Budgetutsikter för 1996-97 — Ett stort antal medlemsstater har vidtagit väsentliga åtgärder för att konsolidera sina offentliga finanser 1996 och i många fall även 1997. Enligt kommissionens uppskattningar av de konjunkturjusterade budgetsaldona, innebär de nuvarande budgetplanerna en minskning av det underliggande budgetunderskottet med i storleksordningen 0,75 procentenheter av gemenskapens BNP 1996 och, med den nu kända politiken, med ytterligare 0,75 procentenheter 1997. Trots detta väntas den offentliga -32- nettoupplåningen i gemenskapen minska betydligt mindre 1996 än vad som tidigare förutsågs, enligt kommissionens tidigare prognoser, vilka tar hänsyn till att tillväxten är lägre än väntat. Det genomsnittliga budgetunderskottet väntas minska med en halv procentenhet till strax under 4,5 % av gemenskapens BNP 1996 (jämfört med prognosen hösten 1995 på 3,75 % av BNP). De ekonomiska prognoserna omfattar ett scenario för 1997 som grundar sig på de åtgärder som redan har antagits eller offentliggjorts tillräckligt utförligt. Detta omfattar inte allmänna politiska avsikter, för vilka inga särskilda åtgärder ännu är kända. Prognoserna tar hänsyn till de ekonomiska paket som de tyska, franska, österrikiska och svenska regeringarna offentliggjorde i detalj under april och början av maj. De planerade anpassningsåtgärder som den belgiska regeringen nyligen offentliggjorde för 1997 ingår dock inte, eftersom man inte visste tillräckligt mycket om dem då prognoserna utarbetades. Förutom de länder som nämnts väntas en rad andra medlemsstater vidta åtgärder för att förbättra sin budgetmässiga ställning fram till 1997. Enligt scenariot för 1997 väntas det genomsnittliga faktiska budgetunderskottet falla till 3,5 % av BNP nästa år till följd av de nu kända åtgärderna, konjunkturförbättringarna och det låga ränteläget. Tabell 12 Tabell 1 3 Offentlig bruttoskuld (% av BNP) Nivå Årlig förändring 1995 1996 19971 1996 19971 B DK D GR E F IRL 1 L NL A P FIN S UK EUR 133. 7 71. 9 58. 1 111. 5 65. 7 52. 4 85. 5 124. 8 5. 9 79. 0 69. 4 71. 6 59. 6 79. 9 54. 0 71. 2 132. 2 71. 0 61. 5 111. 8 67. 8 56. 1 81. 3 124. 5 6. 2 79. 4 72. 4 72. 2 62. 5 80. 8 55. 5 73. 9 130. 6 68. 7 62. 4 111. 4 68. 0 57. 8 77. 3 122. 8 6. 8 78. 7 73. 9 71. 8 63. 2 79. 6 56. 2 74. 3 -1. 5 -0. 9 3. 4 0. 3 2. 1 3. 7 -4. 2 -0. 3 0. 3 0. 4 3. 0 0. 6 2. 9 0. 9 1. 5 2. 7 -1. 6 -2. 3 0. 9 -0. 4 0. 2 1. 7 -4. 0 -1. 7 0. 9 -0. 7 1. 5 -0. 4 0. 7 -1. 2 0. 7 0. 4 1 Baserat på nu offentliggjorda åtgärder. Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. Faktiskt och konjunkturjusterat offentligt budgetsaldo (% av BNP) Faktiskt saldo Nivå Konjunkturjusterat saldo Årlig förändring2 1 9 95 1 9 96 1 9 9 71 1 9 95 1 9 96 1 9 9 7' B DK D GR E F IRL L NL A P FIN S UK -4. 5 - 1. 4 -3. 5 - 9. 2 - 6. 23 - 5. 0 - 2. 4 -7. 1 0. 3 - 3. 4 - 6. 2 - 5. 4 - 1 ;. (r -8. 1 - 6. 0 - 3. 2 - 0. 9 - 3. 9 -8. 1 - 4. 8 - 4. 2 - 2. 0 - 6. 3 0. 7 -3. 5 - 4. 6 - 4. 4 - 3. 3 - 5. 2 - 4. 4 - 3. 7 -0. 6 - 2. 9 - 6. 9 - 3. 7 - 3. 0 - 1. 6 - 5. 2 0. 3 - 2. 9 -3. 1 - 3. 7 - 1. 6 -3. 1 - 3. 7 EUR - 5. 0 - 4. 4 - 3. 4 0. 5 1. 6 -0. 9 2. 6 0. 4 0. 5 - 2. 0 1. 3 - 2. 0 - 0. 2 - 1. 6 0. 2 - 1. 2 1. 1 0. 6 0. 3 1. 8 1. 0 0. 3 1. 0 1. 5 1. 1 0. 3 0. 8 0. 4 0. 2 2. 2 0. 9 1. 5 2. 8 1. 5 0. 9 -0. 9 - 0. 2 1. 2 0. 8 0. 7 0. 9 0. 6 0. 8 - 0. 6 0. 4 2. 0 0. 5 0. 7 1. 5 0. 3 0. 8 1 Baserat på nu offentliggjorda åtgärder. ' Ett positivt tal anger en förbättring av det konjunkturkorrigerade saldot. 3 Denna tidsserie omfattar fortfarande social försäkringsbidrag enligt kontantprincipen. Preliminära räkenskaper enligt bokföringsmetoden hos de nationella myndigheterna visar siffror på - 5. 8% av BNP för 1995. Tidsserien kommer att uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av statistiska definitioner har k!ar!agts Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. -33- Den utsträckning i vilken budgetsaldot väntas förbättras är inte tillräcklig för att stoppa ökningen av den genomsnittliga kvoten mellan bruttoskulden och BNP i gemenskapen. Bruttoskuldkvoten väntas öka med nästan 3 procentenheter till 74 % av BNP i år, innan den i stort sett stabiliseras på den nivån 1997. År 1996 väntas skuldkvoterna öka i alla medlemsstater utom fyra (Belgien, Danmark, Irland och Italien) men 1997 väntas de stabiliseras eller sjunka i runt två tredjedelar av medlemsstaterna. Enligt prognosen kommer alla länder utom Tyskland och Nederländerna att sänka sina faktiska underskott 1996, men de väntas inte uppnå de mål som fastställs både i de nationella konvergensprogrammen och i 1995 års riktlinjer. Endast tre medlemsstater (Danmark, Irland och Luxemburg) väntas ha faktiska underskott under referensvärdet på 3 % i år. Särskilt stora minskningar av budgetunderskotten (nära 1 % av BNP eller mer) väntas i år i Belgien, Frankrike, Grekland, Spanien, Italien, Österrike, Portugal, Finland, Sverige och Förenade kungariket. Enligt det scenario för 1997 som bygger på en oförändrad politik, skulle Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Finland ansluta sig till den grupp av länder, vars underskott är lägre än referensvärdet i Maastrichtfördraget och Österrike och Sverige väntas komma mycket nära det värdet. För ett antal länder, som ännu inte har offentliggjort tillräckliga detaljer om ytterligare åtgärder, krävs ytterligare ansträngningar i storleksordningen 0,75 % av BNP för att nå referensvärdet på 3 % (Belgien, Spanien, Portugal och Förenade kungariket). Endast Italien och Grekland väntas i det nuvarande scenariot överskrida referensvärdet för underskottet i högre grad med prognosticerade underskott på 5,25 % respektive 7 % av BNP. Med tanke på den otillfredsställande utvecklingen av tillväxten och sysselsättningen, är behovet av en förnyad återhämtningsprocess i gemenskapen akut. Den utmaning som politikerna står inför är att åstadkomma en förnyad förstärkning av förtroendet och skapandet av nya arbetstillfällen på kort sikt och samtidigt förbättra förutsättningarna för en starkare tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Detta kräver både en understödjande makroekonomisk politik, som innehåller en sund ombalansering av den makroekonomiska politiken, och en intensivare strukturpolitik som leder till sänkt arbetslöshet och ökar gemenskapens konkurrenskraft. Kommissionens ekonomiska årsrapport 1996 innehåller en utförlig analys av de politiska alternativ som står till buds under nuvarande omständigheter. Dessutom har kommissionen tagit emot yttranden från Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om den rapporten och diskuterat den med arbetsmarknadens parter. -34- Mot denna bakgrund fastställer rekommendationen om 1996 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken den politik som är nödvändig för att uppnå gemenskapens mål i fråga om tillväxt, sysselsättning och konvergens. sr ISSN 1024-4506 KOM(96) 211 slutlig DOKUMENT SV 10 Katalognummer : CB-CO-96-237-SV-C ISBN 92-78-04435-0 Byrån för Eui'opeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg