title: Ændret forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 23. 05. 1996 KOM(96) 229 endelig udg. - COD 426 UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN i henhold til EF-traktatens artikel 189 B, stk. 2, litra d), om Europa-Parlamentets ændringerne til Rådets fælles holdning til forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser OM ÆNDRING AF KOMMISSIONENS FORSLAu i henhold til EF-traktatens artikel 189 A, stk. 2 -2 Indledning Den 7. juli 1992 fremlagde Kommissionen et forslag til en rådsforordning om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser (KOM(92)295 endelig udg. - SYN 426). Efter udtalelsen fra Europa-Parlamentet af 27. oktober 1993 udarbejdede Kommissionen et ændret forslag, som blev forelagt Rådet den 1. december 1993 (KOM(93) 631 endelig udg. - COD 426). Den 23. oktober 1995 vedtog Rådet en fælles holdning med kvalificeret flertal. Den 12. marts 1996 vedtog Europa-Parlamentet seks ændringsforslag til den fælles holdning fastlagt af Rådet den 23. oktober 1995 med hensyn til Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser. ° De tilstræbte mål med forordningen I øjeblikket kan levnedsmidler generelt markedsføres inden for Den Europæiske Union uden nogen forudgående vurdering eller tilladelse. For nylig er der fremkommet en ny række råvarer, processer og teknologier, som omfatter, men ikke udelukkende består af, moderne bioteknologi og genmodifikationsteknikker. Disse nyskabelser tager f. eks. sigte på at forbedre levnedsmidlers næringsværdi og betydning for kosten, at fremme en større teknisk effektivitet inden for produktion, forarbejdning eller distribution, nedbringe risikoen for mikrobiologisk kontaminering eller på at dyrke afgrøder under anvendelse af færre pesticider. For at sikre, at forbrugerne beskyttes, og at der ikke skabes nye handelshindringer i det indre marked, skønnedes det nødvendigt at skabe en fællesskabsprocedure for markedsføring af "nye levnedsmidler", som er et resultat af disse nyskabelser, og at give mulighed for en sikkerhedsvurdering og for præcise mærkningsbestemmelser. Forslaget er derfor af stor betydning ud fra synspunktet forbrugerbeskyttelse og forbrugeroplysning såvel som med henblik på det indre markeds funktion og udbredelsen af nye teknologier i agri-levnedsmiddelsektoren. Efter Kommissionens opfattelse er der generel enighed mellem institutionerne om, at der er et udtalt behov for fællesskabslovgivning om dette emne. Udtalelse fra Kommissionen I overensstemmelse med EF-traktatens 189b, stk. 2, litra d), fremsætter Kommissionen følgende udtalelse om disse ændringsforslag. Kommissionen er enig med Parlamentet i, at forordningen bør sættes i kraft snarest muligt, og den kan derfor afgive en positiv udtalelse om ændringsforslag 48, som nedsætter ikrafttrædelsesfristen for forordningen fra 12 måneder til 90 dage. l) EFT nr. C 190 af 29. 7. 1992, s. 3. - 3- Kommissionen forstår den bekymring, Parlamentet giver udtryk for i ændringsforslag 53, om at sikre, at tilsætningsstoffer til levnedsmidler, aromastoffer og ekstraktionsmidler opfylder de samme sikkerhedskrav som nye levnedsmidler, og deler dette princip. Men den kan ikke afgive en positiv udtalelse om formuleringen af ændringsforslag 53, eftersom dette indebærer, at udelukkelsen er betinget og kræver en særlig indsats. Kommissionen ønsker at påpege, at rammedirektivet om tilsætningsstoffer til levnedsmidler (89/107/EØF)0 og den fælles holdning fastlagt af Rådet den 22. december 1995 om et forslag til Europa Parlamentets og Rådets forordning om fastlæggelse af en fællesskabsprocedure for aromastoffer, som må anvendes eller er bestemt til anvendelse i levnedsmidler0, allerede giver samme grad af sikkerhed som for nye levnedsmidler, herunder en obligatorisk høring af Den Videnskabelige Komite for Levnedsmidler på områder, som kan forventes at berøre den offentlige sundhed. For så vidt angår ekstraktionsmidler giver 83/344/EØF0 allerede en tilsvarende høj grad af beskyttelse af den offentlige sundhed. I ændringsforslag 54 fastsættes det, at mærkningsbestemmelserne i artikel 8 gælder for nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser, som underkastes den forenklede anmeldelsesprocedure. Isoleret set udgør dette ændringsforslag ingen vanskelighed, eftersom det blot uddyber hensigten med den fælles holdning, som er at anvende et enkelt sammenhængende sæt af mærkningsbestemmelser for alle kategorier af nye levnedsmidler Men dette ændringsforslag skal også ses i sammenhæng med ændringsforslag 55, som fjerner ordet "betydeligt" i artikel 8, stk. 1, litra a), i den fælles holdning, således at en mærkning af nye levnedsmidler vil være påkrævet i alle tilfælde, hvor et nyt levnedsmiddel adskiller sig fra tilsvarende eksisterende levnedsmidler. Det bør huskes, at mærkningen af betydelige forskelle er spejlbilledet af anvendelsen af det internationalt anerkendte videnskabelige princip "væsentlig ækvivalens", som forordningen er baseret på. Under den fælles holdning vil en operatør derfor vide, at hvis han kan vise, at levnedsmidlet eller levnedsmiddelingrediensen er klart væsentligt ækvivalent, så vil anmeldelsesproceduren kunne anvendes, og produktet vil ikke kræve nogen specifik mærkning. Med den nye formulering af ændringsforslag 55 kan operatøren ikke være sikker på, at hans i det væsentlige ækvivalente produkt ikke udviser ubetydelige forskelle. Derfor vil anmeldelsesproceduren kunne være uanvendelig i praksis. Kommissionen forstår Parlamentets bekymring om at sikre, at forbrugere informeres om alle forskelle mellem nye levnedsmidler og konventionelt fremstillede levnedsmidler. Ikke desto mindre ville anvendelsen af et kriterium, som ville føre til specielle mærkningskrav selv for nye levnedsmidler, som i det væsentlige er ækvivalente, sandsynligvis indebære praktiske vanskeligheder. Specielt for frugt og grønsager vil klimatiske og geografiske faktorer som jordbundstyper kunne have betydelige virkninger for det færdige produkts egenskaber. F. eks. resulterer klimatiske variationer fra det ene år til det andet i forskelle i de indhøstede produkter. Under sådanne omstændigheder kan det være vanskeligt at fastlægge de nøjagtige parametre, der skal anvendes ved bestemmelsen af, hvorvidt et nyt levnedsmiddel afviger fra det tilsvarende allerede eksisterende. For at give en meningsfuld forbrugerinformation finder Kommissionen, at et produkt kun bør mærkes, når det udviser i) EFT nr. L 40 af 11. 2. 1989, s. 27 l) EFT nr. C 59 af 28. 2. 1996, s. 37 i) EFTnr. L 157 af 24. 6. 1988, s. 28 -4 karakteristika, som falder uden for rammerne af naturlige variationer, og som kan påvirke sammensætningen, næringsværdien eller virkninger eller den påtænkte anvendelse af produkterne. Kommissionen er derfor ude afstand til at acceptere disse to ændringsforslag og finder, at alle muligheder bør undersøges for at definere begrebet forskel på en sådan måde, at det giver større juridisk sikkerhed for økonomiske beslutningstagere. Efter den nuværende tekst i den fælles holdning behøver tilstedeværelsen af en genetisk modificeret organisme ikke at angives i mærkningen, når denne tilstedeværelse udelukkende skyldes landbrugsmæssige karakteristika og ikke ændrer karakteren af levnedsmidlet selv. Denne undtagelse ville f. eks. omfatte korn, som er genetisk modificeret for at øge dets modstandsevne over for insekter. Ændringsforslag 51 og 52 vil bevirke, at en sådan undtagelse udgår. Kommissionen deler ikke Parlamentets opfattelse af, at tilstedeværelsen af genetisk modificerede organismer skal angives i mærkningen af det pågældende levnedsmiddel under alle omstændigheder, selv når dets tilstedeværelse ikke har nogen indflydelse på levnedsmidlets egenskaber. Formålet med mærkning af levnedsmidler er at informere forbrugere om levnedsmidlets egenskaber. Information om produktionsmetoder og landbrugsmæssige egenskaber kræves kun, hvor disse har en indflydelse på det færdige produkt. Endvidere ville indførelsen af en sådan bestemmelse gøre det nødvendigt enten at oprette særskilte distributionssystemer for levnedsmidler indeholdende genetisk modificerede organismer (GMO) - hvilket ville være yderst vanskeligt at gennemføre i praksis - eller indebære en systematisk mærkning i alle tilfælde, hvor produktet vil kunne indeholde GMO. Der opstår særlige problemer i forbindelse med import, eftersom ingen af Fællesskabets større handelspartnere kræver mærkning i sådanne tilfælde, og produkter indeholdende GMO vil sædvanligvis være blandet med konventionelle produkter, førend de eksporteres til EU. Herudover kræves der i ændringsforslag 51 mærkning af "en organisme modificeret ved hjælp af genteknik". Kommissionen finder, at denne formulering indebærer en juridisk usikkerhed, eftersom det anvendte begreb ikke er tilstrækkeligt præcist og ikke svarer til en allerede eksisterende definition. En klar definition af GMO findes i direktiv 90/220/EF, og dette er grunden til at det foreslås også at anvende den for mærkning af nye levnedsmidler. På grundlag af denne analyse har Kommissionen indarbejdet et ændringsforslag (nr. 48) i sit modificerede forslag. Kommissionen ønsker imidlertid at understrege, at der generelt er enighed om, at der er et udtalt behov for at få indført en tilfredsstillende lovgivningsramme for nye levnedsmidler på fællesskabsplan. Med henblik herpå vil Kommissionen sammen med de øvrige institutioner deltage konstruktivt i de resterende stadier i den institutionelle beslutningstagningsprocedure under anvendelse af alle foreliggende muligheder med henblik på at løse de ovenfor identificerede endnu resterende problemer. -5 - Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser (forelagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 189A, stk. 2^ Nuværende forslag Ændret forslag Artikel 15, 1. afsnit Denne forordning træder i kraft 12 måneder efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Denne forordning træder i kraft 90 dage efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. ISSN 0254-1459 KOM(96) 229 endelig udg. DOKUMENTER DA 10 15 Katalognummer : CB-CO-96-240-DA-C ISBN 92-78-04459-8 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg ^4


title: UDTALELSE FRA KOMMISSIONEN i henhold til EF-traktatens artikel 189 B, stk. 2, litra d), om Europa-Parlamentets ændringerne til Rådets fælles holdning til forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EF) om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser

eurovoc_concepts:
consumer protection
foodstuff
genetically modified organism
labelling
new product


title: Ændret forslag til RÅDETS FORORDNING (EF) om aktioner på området bistand til hjemstedsfordrevne (flygtninge, fordrevne og hjemvendende personer) i ALA- udviklingslandene

eurovoc_concepts:
aid to refugees
developing countries
forced migration
repatriation grant
return migration

formats: html pdf pdfa1b print

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER -k -k Bruxelles, den 23. 05. 1996 KOM(96) 234 endelig udg. 95/ 0162 (SYN) Ændret forslag til RÅDETS FORORDNING (HF) om aktioner på området bistand til hjemstedsfordrevne (flygtninge, fordrevne og hjemvendende personer) i ALA-udviklingslandene (forelagt af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 189 A, stk. 2) BEGRUNDELSE Det ændrede forslag, som Kommissionen nu får forelagt til godkendelse med henblik på fremsendelse til Rådet og Europa-Parlamentet, er baseret på den oprindelige forslagstekst, som Kommissionen godkendte den 26. 6. 1995 (KOM(95)297 endelig udg. 95/0162(SYN)), og på de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet godkendte i februar 1996, og som Kommissionen mener at kunne acceptere. Kommissionen kan i den af Parlamentet godkendte tekst acceptere ændringsforslag nr. 1, 2, 3, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 17, 21 (stk. 1 og første punktum i stk. 2) og 22, da den mener, at det drejer sig om tilføjelse af nyttige præciseringer eller principformuleringer, der forbedrer forslagsteksten. Den kan også acceptere ændringsforslag nr. 4, selv om det drejer sig om den konfliktforebyggende indsats, mens det her omhandlede instrument snarere retter sig mod følgerne af konflikter, og ændringsforslag nr. 7, selv om dette instrument tager sigte på situationer, hvor befolkningsbevægelserne allerede har fundet sted. Ændringsforslag nr. 12 er delvis medtaget i den ændrede tekst. Kommissionen kan gå ind for, at ordene "støtte" og "bistand" tilføjes, men ikke for tilføjelse af ordene "hjemvendte fordrevne personer", eftersom dette begreb ikke er veldefineret. Kommissionen kan heller ikke tilslutte sig hverken indsatsens begrænsning til udviklingslandene (det ville forhindre fortsættelse af bistanden til hjemstedsfordrevne, der midlertidigt opholder sig i andre lande end udviklingslandene) eller definitionen af bistand som bistand på lang sigt. Ændringsforslag nr. 13 er også medtaget, selv om det synes for "idealistisk" og vanskeligt foreneligt med de materielle og menneskelige ressourcer, Kommissionen har til sin rådighed. Hvad angår ændringsforslag nr. 14, kan Kommissionen delvis tilslutte sig teksten, og den medtager i forslaget de af Parlamentet foreslåede forbedringer af definitionerne af de finansierede aktioner, men visse andre kan ikke medtages. Kommissionen tilslutter sig fuldt ud princippet om, at hjemvenden skal ske på frivillig basis, men den kan ikke acceptere den foreslåede tekst, da den ville medføre, at der slet ikke kunne ydes bistand til befolkningsgrupper, der eventuelt repatrieres mod deres vilje. Princippet om frivillig hjemvenden er derfor blevet anført i betragtningerne. Af samme grunde er der i teksten kun medtaget den del af ændringsforslag nr. 15, der vedrører den nye definition af fordrevne. Ændringsforslag nr. 16 er medtaget for hovedpartens vedkommende. Dog er omtalen af genopbygning udeladt, da der er andre instrumenter, der dækker denne form for indsats, og den foreslåede nye definition af tidligere soldater er ligeledes udeladt, da det er vigtigt, tidligere medlemmer af væbnede at der også kan ydes en modstandsbevægelser. indsats for Kommissionen kan på den anden side ikke acceptere følgende ændringsforslag, som derfor ikke medtages i den ændrede tekst: z nr. 18 i betragtning af, at specifikationerne vedrørende de midler, der er til rådighed til iværksættelse af aktionerne, ville være for restriktive og vanskeligt forenelige med kravene om hurtighed og fleksibilitet for aktionerne under denne post, og eftersom høring af alle operationelle partnere, parlamentsudvalget og NGO-forbindelsesudvalget stiller krav, der er uforenelige med Kommissionens materielle og menneskelige ressourcer og med den hurtighed og smidighed, der er nødvendig ved anvendelsen af dette instrument nr. 19 for så vidt angår den del, der vedrører udeladelse af forudgående undersøgelse i et udvalg sammensat af medlemsstaterne af de projekter, Kommissionen påtænker at finansiere, eftersom medlemsstaternes holdninger, således som de er kendt, gør dette forslag urealistisk, og desuden for så vidt angår den del, der vedrører deltagelse i udbud og leverancernes oprindelse, eftersom Kommissionen finder det uhensigtsmæssigt, at værtslandene indrømmes en præference, da det kunne medføre præferencer for udviklede tredjelande nr. 20, fordi: det indebærer udeladelse af omtalen af ALA-udvalget, der synes at være det bedst egnede i betragtning af arten af den i forordningen omhandlede indsats det indebærer, at Kommissionen inden drøftelsen af de generelle retningslinjer skal afholde samråd med myndigheder, partnerorganisationer og modtagere i de tredjelande, hvor aktionerne skal iværksættes, hvilket ville være en for tyngende forpligtelse, som også er uforenelig med Kommissionens materielle og menneskelige ressourcer, og som kunne medføre forsinkelser det indebærer, at møderne i det rådgivende udvalg for denne forordning er offentlige, at referaterne fremsendes til Parlamentet, og at et medlem af Parlamentet deltager i udvalgets møder som observatør med taleret nr. 21, fordi det indebærer, at Kommissionen skal fremlægge en detaljeret årsberetning, hvilket synes uforeneligt med de materielle og menneskelige ressourcer, Kommissionen råder over. 3 (Ændret) Forslag til Rådets forordning af om aktioner på området bistand til hjemstedsfordrevne (flygtninge, fordrevne og hjemvendende personer) i AL A-udviklingslandene RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 W, under henvisning til forslag fra Kommissionen, i samarbejde med Europa-Parlamentet1, og ud fra følgende betragtninger: Flygtninges retsstilling er fastlagt ved konventionen vedtaget den 28. juli 1951 af De Forenede Nationers konference om flygtninges og statsløses retsstilling samt New York protokollen vedtaget den 31. januar 1967, og De Forenede Nationer har desuden vedtaget forskellige resolutioner om flygtningepolitik; der bør også tages hensyn til verdenserklæringen om menneskerettigheder af 1948, den internationale konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder af 1966, konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder af 1979 og konventionen om barnets rettigheder af 1989; Europa-Parlamentet vedtog den 16. december 1983 en beslutning om bistand til flygtninge i udviklingslandene2 og har senere vedtaget andre beslutninger herom; både Rådet og Europa-Parlamentet har opfordret til en øget fællesskabsindsats på dette område; effektiviteten af bistandsprogrammer for hjemstedsfordrevne (flygtninge, hjemvendende personer og fordrevne) afhænger af en koordinering af bistanden både på europæisk plan og med andre donorer, ikke-statslige organisationer og FN-organisationer; det er nødvendigt at øge den konfliktforebyggende indsats og at fremme fredelige løsninger af de politiske konflikter eller krige, der fører til befolkningsvandringer; der er en voksende international anerkendelse af en "de facto-flvgtningestatus" som følge af både generelle og individuelle situationer som omhandlet i Cartagena- erklæringen af 1984, hvilket anbefales af Europarådet og Europa-Parlamentet; flygtningestatus kan være et resultat af forfølgelse af særlige sociale grupper, og det er nødvendigt at fremme princippet om ikke-forskelsbehandling; 1 2 Udtalelse af. (EFT nr. af. ) og beslutning af. (EFT nr. af. ). EFT nr. C 10/279. det er nødvendigt at sørge for overholdelse af princippet om "ikke-tilbagevisning" og en egentlig retslig afgørelse af sager om krænkelse af menneskerettighederne; det er nødvendigt at sørge for overholdelse af princippet om, at flygtninge og fordrevne aldrig må tvinges til at vende tilbage til deres hjemland eller hjemegn, og at enhver hjemvenden skal ske under hensyntagen til de pågældendes vilje; særorganisationer og -organer og ikke-statslige organisationer har ved iværksættelse af sådanne aktioner opnået betydelige erfaringer inden for bistand til hjemstedsfordrevne; Fællesskabet ønsker, at indsatsen til fordel for hjemstedsfordrevne indgår i et forløb, der tager sigte på omstilling fra den såkaldte overlevelsesfase til en selvforsyningsfase; denne form for bistand udgør for de berørte lande en nødvendig forudsætning for udvikling og er således et vigtigt bidrag til virkeliggørelse af målene for Unionens samarbejdspolitik som omhandlet i traktatens artikel 130 U; Den Europæiske Unions bistand fritager ikke værts- og donorregeringerne fra forpligtelsen til at støtte flygtningenes menneskerettigheder i overensstemmelse med de internationale konventioner; der bør fastlægges nærmere bestemmelser og forvaltningsregler for samarbejdsaktionerne på området bistand til hjemstedsfordrevne (flygtninge, fordrevne og hjemvendende personer) - UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Fællesskabet iværksætter et program for støtte og bistand til hjemstedsfordrevne (flygtninge, fordrevne og hjemvendende personer samt demobiliserede) i landene i Asien og Latinamerika for at hjælpe dem i mellemfasen mellem den humanitære bistand, der ydes som svar på krisebehov, og den eventuelle iværksættelse af genopbygningsbistand eller udviklingssamarbejde, når situationen tillader det. Artikel la Indførelse af demokratiske strukturer og fremme af menneskerettighederne udgør en integrerende del af programmerne for bistand til hjemstedsfordrevne i i Asien og Latinamerika. Alle berørte grupper og de udviklingslandene lokalbefolkninger, der er værter for flygtninge og fordrevne, deltager fuldt ud i vurderingen af behovene og iværksættelsen af bistandsprogrammerne. Bistanden og midlerne er bestemt til sårbare grupper, herunder kvinder, børn, oprindelige befolkninger, handicappede og ældre. Artikel 2 I den forbindelse støtter Fællesskabet bl. a. følgende aktioner: 1. bistand til flygtninges overlevelse, underhold og bosætning i asyllandene 2. 5. 7. 6. 3. 4. bistand og støtte til værtsområdernes befolkning med det sigte at mindske virkningerne af de hjemstedsfordrevnes tilstedeværelse bistand til hjemvenden bistand til flygtninges eller fordrevnes genbosætning på hjemstedet eller et andet sted efter deres eget valg, herunder eventuel genbosætning i et tredjeland bistand til midlertidig eller endelig bosætning af fordrevne i andre områder i deres eget land bistand til økonomisk integration i værtslandet af flygtninge, der ikke kan eller ikke ønsker at vende tilbage til deres hjemland støtte til social-økonomisk udvikling og social reintegration, herunder støtte til forsoning/mægling, i de områder, de hjemstedsfordrevne vender tilbage til bistand omfattende realisering af fødevareselvforsvning, levering af boliger, sanitetsudstyr, drikkevand, elementær sundhedspleje, herunder på reproduktionsområdet, psykologhjælp, uddannelse og basisinfrastruktur forud for genopbygnings- eller udviklingsaktioner 9. støtte til demobilisering og tidligere soldaters reintegration i det civile liv 10. minerydningsaktioner, når sådanne er nødvendige af hensyn til befolkningens sikkerhed i de områder, den passerer igennem, samt for at muliggøre dens bosætning, genbosætning og integration i det økonomiske og sociale liv i det land eller det område, der bliver vært for den, eller som den vender tilbage til, samt foranstaltninger til fremme af bevidstgørelse og sikkerhed med hensyn til miner 8. 10a. bistand til foranstaltninger vedrørende rådgivning og juridisk støtte til fordrevne med henblik på, at de kan gøre deres ejendomsrettigheder gældende 10b. aktioner til udbedring af miljøskader forårsaget af betydelige befolkningsvandringer 10c. særlige programmer til fordel for fordrevne kvinder med henblik på bekæmpelse af seksuel vold, støtte til kvindehold, der yder en indsats i marken, og etablering af ydelser udelukkende for kvinder, herunder behandling af kvindelige voldtægtsofre, behandling af seksuelt overførte sygdomme og sundhedsprogrammer for mødre og børn lOd. bistand til fremme af familiesammenholdet, herunder programmer for familieopsporing og -sammenføring 10e. bistand vedrørende retslig afgørelse af sager om krænkelser af menneskerettighederne begået mod fordrevne. Artikel 3 1. De endelige modtagere er hjemstedsfordrevne, der kommer fra eller midlertidigt opholder sig i et hvilket som helst udviklingsland i Asien eller Latinamerika, herunder: a) flygtninge som defineret i den konvention om flygtninges retsstilling, der blev vedtaget den 28. juli 1951 af De Forenede Nationers konference om flygtninges og statsløses retsstilling, og ifølge hvilken der ved flygtning forstås "enhver person, der som følge af velbegrundet frygt for forfølgelse på grund af sin race, ( religion, nationalitet, sit tilhørsforhold til en særlig social gruppe eller sine politiske anskuelser befinder sig udenfor det land, i hvilket han har statsborgerret, og som ikke er i stand til - eller på grund af sådan frygt, ikke ønsker - at søge dette lands beskyttelse" "fordrevne": personer eller grupper, der af årsager svarende til dem, der er anført i 1951-konventionen, er fordrevet inden for deres eget lands grænser, og som har behov for international beskyttelse, men som ikke nyder en retsstilling som flygtninge som defineret i 1951-konventionen "hjemvendende personer": personer eller grupper, der efter at være flygtet fra deres hjemsted, senere frivilligt eller som følge af situationen har besluttet at vende tilbage til deres hjemland eller hjemegn. Der ydes ligeledes bistand til: lokale befolkninger i værtslandene, der med deres sociale, økonomiske og administrative ressourcer bidrager til modtagelses- og bistandsindsatsen for flygtninge og fordrevne, således at de på længere sigt kan gennemføre projekter med henblik på disses selvforsyning, integration eller reintegration hjemsendte modstandsbevægelser samt deres familier og sociale baser. fra demobiliserede soldater regulære hære og væbnede personer, der har behov for international beskyttelse, fordi deres liv, frihed eller sikkerhed er alvorligt truet på grund af forfølgelser, væbnet konflikt eller alvorlige forstyrrelser af den offentlige orden. b) c) 2) a) b) b)a Artikel 4 Partnerne ved iværksættelsen af den særlige og faglige bistand kan omfatte ikke- statslige organisationer, lokalt etablerede organisationer, FN-organer, internationale bistandsorganisationer, nationale, regionale eller lokale myndigheder og andre egnede partnere. Artikel 5 De midler, der kan anvendes i forbindelse med de i artikel 2 nævnte aktioner, 1. omfatter bl. a. undersøgelser, faglig bistand, uddannelse eller andre tjenesteydelser, leverancer og arbejder samt revisioner og evaluerings- og kontrolmissioner. Fællesskabsfinansieringen kan dække såvel investeringsudgifter, herunder dog ikke 2. køb af fast ejendom, som driftsudgifter i udenlandsk eller lokal valuta alt efter, hvad der er behov for til gennemførelsen af aktionerne. Det tilstræbes systematisk, at de aktører eller partnere, der i sidste instans drager 3. fordel af aktionen (land, lokalsamfund, virksomheder eller andre), selv yder et bidrag, især et finansielt bidrag, inden for rammerne af deres muligheder og afhængigt af den enkelte aktions art. \ 4. Det tilstræbes at udnytte mulighederne for samfinansiering, især sammen med medlemsstaterne eller multilaterale, regionale eller andre organisationer. Der træffes de fornødne foranstaltninger til at vise fællesskabskarakteren af den bistand, der ydes i medfør af denne forordning. For at styrke sammenhængen og komplementariteten mellem de aktioner, der 5. finansieres af Fællesskabet, og de aktioner, der finansieres af medlemsstaterne, og derved sikre, at disse aktioner som helhed bliver så effektive som muligt, træffer Kommissionen alle nødvendige koordineringsforanstaltninger, herunder: a) b) indførelse af en ordning for systematisk udveksling af information om de aktioner, der finansieres eller påtænkes finansieret af Fællesskabet og medlemsstaterne koordinering på stedet af gennemførelsen af aktionerne i kraft af regelmæssige møder og informationsudveksling mellem Kommissionens og medlemsstaternes repræsentanter i modtagerlandet. Den finansielle støtte i medfør af denne forordning ydes i form af gavebistand. Artikel 6 Artikel 7 1. Kommissionen undersøger, træffer afgørelse om og forvalter de i denne forordning omhandlede aktioner efter gældende budgetprocedurer og andre gældende procedurer, især procedurerne i finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget. 2. Afgørelser om aktioner, der i medfør af denne forordning finansieres med mere end 5 mio. ECU pr. aktion, og om enhver ændring af sådanne aktioner, der medfører en overskridelse på over 20% af det oprindeligt fastsatte beløb for den pågældende aktion, træffes efter proceduren i artikel 8. 3. Enhver finansieringsaftale eller -kontrakt, der indgås i medfør af denne forordning, skal indeholde bestemmelse om, at Kommissionen og Revisionsretten kan foretage kontrol på stedet efter de sædvanlige regler fastlagt af Kommissionen inden for rammerne af de gældende bestemmelser, finansforordningen vedrørende Fællesskabernes almindelige budget. især bestemmelserne i 4. Når foranstaltningerne eller aktionerne fører til finansieringsaftaler mellem Fællesskabet og værtslandet, fastsættes det i disse aftaler, at betalingen af skatter, afgifter og gebyrer ikke finansieres af Fællesskabet. 5. Deltagelse i udbud og kontrakter står åben på lige vilkår for alle fysiske og juridiske personer i medlemsstaterne og værtslandet. Dette kan udvides til også at omfatte andre udviklingslande. 6. Leverancerne skal have oprindelse i medlemsstaterne eller værtslandet eller andre udviklingslande. I særlige, behørigt begrundede tilfælde kan leverancerne have oprindelse i andre lande. % Artikel 8 1. Kommissionen bistås af et rådgivende udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repræsentant som formand, nemlig ALA- udvalget nedsat ved artikel 15 i forordning nr. 443/92/EØF, vedtaget af Rådet den 25 februar 1992. 2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyntagen til de pågældende spørgsmåls hastende karakter, i givet fald ved afstemning. Udtalelsen optages i mødeprotokollen; derudover har hver medlemsstat ret til at anmode om, at dens holdning indføres i mødeprotokollen. Kommissionen tager størst muligt hensyn til udvalgets udtalelse. Den underretter udvalget om, hvorledes den har taget hensyn til dets udtalelse. 3. Der foretages én gang årligt en udveksling af synspunkter på grundlag af de af Kommissionens repræsentant fremlagte generelle retningslinjer for de aktioner, der skal gennemføres det kommende år. Artikel 9 Efter hvert regnskabsår forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en årsberetning omfattende en gennemgang af de aktioner, der er finansieret i løbet af regnskabsåret, og en evaluering af gennemførelsen af denne forordning i løbet af regnskabsåret. Beretningen skal bl. a. indeholde nøjagtige og detaljerede oplysninger om de aktører, med hvilke der er indgået gennemførelseskontrakter. Beretningen skal også omfatte et resume af de eksterne evalueringer, der måtte være foretaget af de særlige aktioner. Artikel 10 Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Denne forordning tages op til revision fem år efter ikrafttrædelsen. 5 Udfærdiget i Bruxelles, den På Rådets vegne Formand ^ £o ISSN 0254-1459 KOM(96) 234 endelig udg. DOKUMENTER DA 11 Katalognummer : CB-CO-96-246-DA-C ISBN 92-78-04505-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg SlA


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 1305/96 von Johanna MAIJ-WEGGEN an die Kommission. Verhaftung von vier Journalisten in der Türkei (ERGAENZENDE ANTWORT)

eurovoc_concepts:
European Commission
European political cooperation
Türkiye
arrest
communications profession
cruel and degrading treatment
exchange of information
freedom of expression
freedom of the press
human rights

formats: html pdf print

text: 25. 2. 98 DE Amtsblatt der Europa¤ischen Gemeinschaften C 60/1 I (Mitteilungen) EUROPA¤ ISCHES PARLAMENT SCHRIFTLICHE ANFRAGEN MIT ANTWORT (98/C 60/01) SCHRIFTLICHE ANFRAGE P-1305/96 von Johanna Maij-Weggen (PPE) an die Kommission (22. Mai 1996) Betrifft: Verhaftung von vier Journalisten in der Tu¤rkei 1. Ist die Kommission daru¤ber unterrichtet, da(cid:223) in der Nacht des 3. Mai vier tu¤rkische Journalisten der tu¤rkischen Wochenzeitung (cid:132)Alinteri(cid:147), na¤mlich Sabiha Budak, Filiz Uziurk, Mehtap Kurucay und Incigul Basel, verhaftet wurden? Ist der Kommission bekannt, da(cid:223) Incigul Basel spa¤ter in ein Krankenhaus eingeliefert und dort der 2. Verdacht gea¤u(cid:223)ert wurde, da(cid:223) sie gefoltert worden war? Ist der Kommission bekannt, da(cid:223) die drei anderen Journalisten nicht auffindbar sind und da(cid:223) es in der 3. Vergangenheit bereits ha¤ufiger vorkam, da(cid:223) tu¤rkische Bu¤rger, die verhaftet wurden, verschwanden? 4. Ist die Kommission bereit, bei den tu¤rkischen Beho¤rden unverzu¤glich auf Aufkla¤rung dieser Verhaftungen zu dra¤ngen, u. a. vor dem Hintergrund von Artikel 10 der Europa¤ischen Menschenrechtskonvention, die in tu¤rkisches Recht umgesetzt ist und die die Freiheit der Meinungsa¤u(cid:223)erung garantiert? Erga¤nzende Antwort von Herrn Van den Broek im Namen der Kommission (30. Mai 1997) Auf die Anfrage der Frau Abgeordneten hin ersuchte die Kommission die tu¤rkische Regierung schriftlich um genauere Angaben zu den genannten Vorkommnissen. Die Tu¤rkei teilte der Kommission mit, da(cid:223) die vier fu¤r die Zeitung (cid:132)Alinteri(cid:147) arbeitenden Journalisten am 17. Mai 1996 wieder auf freien Fu(cid:223) gesetzt wurden. Die Stiftung fu¤r Menschenrechte in Ankara hat der dortigen Vertretung der Kommission diese Angaben besta¤tigt. (98/C 60/02) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-2394/96 von Hiltrud Breyer (V) an die Kommission (6. September 1996) Betrifft: Entscheidung 94/730/EG zur Festlegung von vereinfachten Verfahren fu¤r die absichtliche Freisetzung genetisch vera¤nderter Pflanzen Im Anschlu(cid:223) auf die Antwort auf meine schriftliche Anfrage E-1651/96 (1) bitte ich die Kommission, folgende Fragen zu beantworten: 1. Woraus ergibt sich die Pflicht der Mitgliedstaaten zu (cid:132)angemessener Unterrichtung(cid:147) der O¤ ffentlichkeit auch in (cid:132)vereinfachten Verfahren(cid:147)?


title: Finansiella tjänster: att tillgodose konsumenternas förväntningar - Grönbok

eurovoc_concepts:
competition
consumer protection
financial institution
financial market
single market

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 22. 05. 1996 KOM(96) 209 slutlig FINANSIELLA TJÄNSTER: ATT TILLGODOSE KONSUMENTERNAS FÖRVÄNTNINGAR Grönbok (framlagt av kommissionen) SAMMANFATTNING Inrättandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster har oundvikligen stor betydelse både för dem som tillhandahåller finansiella tjänster och alla som köper dessa, inbegripet privata konsumenter. De som tillhandahåller finansiella tjänster får tillgång till en mycket större marknad och möter samtidigt hårdare konkurrens på hemmamarknaden. De som köper finansiella tjänster gynnas av större konkurrens både i fråga om priser och service och genom ett större urval finansiella produkter. I denna grönbok behandlas det särskilda skyddet av en speciell kategori användare av finansiella tjänster - de privata konsumenterna - eftersom denna kategori i allmänhet behöver en högre skyddsnivå än andra mer erfarna eller inflytelserika användare. Trots att direktiven om finansiella tjänster främst inriktas på den finansiella sektorn behandlar de också konsumentens rättigheter och intressen. Direktiven innehåller vissa bestämmelser som säkerställer konsumenternas rätt till korrekt och fullständig information och som tar till vara deras lagliga intressen och ger dem tillgång till medlel för att vinna rättelse. Dessutom är alla dessa direktiv avsedda att säkerställa stabiliteten och tillförlitligheten inom sektorn för finansiella tjänster genom att införa stränga och noggranna krav liksom krav på minimikapital. Innan resultaten av 1996 års undersökningar blir tillgängliga senare i år är kommissionens erfarenhet av hur den gemensamma marknaden fungerar än så länge begränsad. Ett antal problem som konsumenterna råkat ut för har dock redan konstaterats och måste undersökas noga för att utröna vilka åtgärder man kan vidta för att komma till rätta med dem. Problemen omfattar vägran att sälja finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i ett visst land, bristande information och intermediärers bedrägliga verksamhet. Det är också mycket möjligt att andra skrupelfria konsumentproblem kommer att uppenbaras framöver. Distansförsäljning av finansiella tjänster är ett område som kräver särskild uppmärksamhet. Det direktiv som för närvarande är föremål för godkännande omfattar distansförsäljning av alla varor och tjänster, med undantag av distansförsäljningen ökar. Trots att de flesta av dessa avtal ofta erbjuds och ingås på inhemsk nivå förväntas även gränsöverskridande affärer öka snabbt. Denna sektor är ännu på embryostadiet av sin utveckling. Kommissionen undersöker därför huruvida bindande lagstiftning krävs. tjänster. Omfattningen och komplexiteten finansiella av För att klart utvärdera vilka problem som behöver bemötas både allmänt och i fråga om distansförsäljning av finansiella tjänster uppmanar kommissionen berörda parter att lämna synpunkter på nuvarande och förväntad utveckling av det gränsöverskridande tillhandahållandet av finansiella tjänster. Genom offentliggörandet av denna grönbok har kommissionen för avsikt att stimulera till allmän debatt mellan alla berörda parter. Om några månader anordnas ett diskussionsmöte i syfte att bereda berörda parter tillfälle att diskutera de frågor som behandlas i denna grönbok. Skriftliga reaktioner på denna grönbok önskas senast den 15 oktober 1996 till Generaldirektören - GD XV Europeiska kommissionen Rue de la Loi 200 B-1049 Bryssel Fax: (+32 2) 295 65 00 e-mail: John. MOGG@DG15. cec. be A&~ FINANSIELLA TJÄNSTER: ATT TILLGODOSE KONSUMENTERNAS FÖRVÄNTNINGAR Finansiella tjänster utgör en allt viktigare del av Europeiska unionens ekonomi. Praktiskt taget alla utnyttjar finansiella tjänster: offentliga myndigheter, finansiella institut, industri- och handelsföretag av alla storlekar (såväl små och medelstora företag som jättebolag), icke-vinstgivande organisationer, hushåll och enskilda konsumenter. Den 29 juni 1995 antog rådet en gemensam ståndpunkt om förslaget till direktiv om skydd av konsumenter i fråga om distanskontrakt4. Vid den andra behandlingen i Europaparlamentet den 15 december 1995 uppnåddes inte nödvändig majoritet för antagande av en ändring som innebar att finansiella tjänster skulle inbegripas i förslaget. Trots att kommissionens ursprungliga förslag omfattade finansiella tjänster accepterade kommissionen, under denna debatt, att finansiella tjänster undantogs och förklarade att mot bakgrund av den tilltagande komplexiteten och mångfalden inom Europas finansiella sektor kräver konsumentskyddet särskild uppmärksamhet vad gäller marknads föringen av finansiella tjänster både i allmänhet och genom distansförsäljning. Denna grönbok omfattar ett antal konsumentpolitiska frågor inom sektorn för finansiella tjänster, särskilt inbegripet distansförsäljning. Mot bakgrund av deras särskilda behov inriktas grönboken på några av de behov som privatkonsumenterna har. Kommissionen är likväl medveten om att inte alla de problem som konsumenterna står inför kan tas upp i denna grönbok. I första delen anger kommissionen i vilken omfattning konsumenternas intressen i fråga om finansiella tjänster har tagits till vara inom ramen för gemenskapens lagstiftning. I andra delen fastställs ett antal problem som redan uppenbarat sig. I sista delen av denna grönbok behandlas inbegripet kortfattat den framtida utvecklingen av marknadsföringen av finansiella tjänster, distansförsäljning. Berörda parters synpunkter på alla dessa frågor önskas, så att kommissionen kan vidta ytterligare åtgärder. EGT nr C 288, 30. 10. 1995. Vad gäller finansiella tjänster har kommissionens främsta mål varit att upprätta en gemensam marknad som sätter i kraft fördragets principer om den fria rörligheten för personer, varor, tjänster och kapital. Det målet har nu i stort uppnåtts genom det gradvisa antagandet av cirka 50 direktiv liksom till banker, försäkrings- och som riktats till tillhandahållare av finansiella tjänster värdepappersbolag inom gemenskapen. Den gemensamma marknaden för finansiella tjänster bygger på de principer om hemlandskontroll och ömsesidigt erkännande som grundas på genomförandet av överenskomna miniminormer för noggrann övervakning. Till följd därav kan tillhandahållare av finansiella tjänster verka fritt inom hela Europeiska unionen. Detta bör leda till ökad konkurrens, stordriftsfördelar och ett större urval för konsumenterna. Effekterna av detta börjar redan märkas, särskilt genom tillgången på nya finansiella produkter och genom nya affärsmetoder (t. ex. inom försäkringsbranschen och aktiehandeln), liksom genom ökad gränsöverskridande verksamhet. Ytterligare information om fördelarna med den gemen samma marknaden kommer att finnas tillgänglig senare i år eftersom kommissionen, på begäran av rådet, för närvarande genomför en stor översyn av betydelsen av lagstiftningen för den gemensamma marknaden, inbegripet finansiella tjänster. Denna undersökning kommer att innefatta ekonomiska och andra data beträffande den gemensamma marknadens effekter för de viktigaste ekonomiska sektorerna och industrierna inklusive sektorn för finansiella tjänster. Dessa data kommer särskilt att mäta den gemensamma marknadens effekter på priserna för olika tjänster och produkter, nuvarande och framtida trender och konsumenternas val. Från denna synpunkt kommer 1996 års undersökning att vara användbar när det gäller frågor som rör konsumentpolitiken på området för finansiella tjänster, men den kommer inte att ge tillräckligt mycket information för att besvara de specifika frågor som tas upp i denna grönbok. Sektorn för finansiella tjänster är av tradition föremål för en sträng reglering, och Europeiska unionens miniminormer är långtgående. Denna reglering, vars främsta syfte har varit att upprätta nödvändiga villkor för den fria rörligheten för finansiella tjänster, har också haft till följd att öka skyddet för de konsumenter som anförtror sina pengar och ekonomiska intressen till marknaden för finansiella tjänster. Genom att säkerställa förmågan, redbarheten och tillförlitligheten hos tillhandahållarna av finansiella tjänster ger dessa noggranna normer ett värdefullt skydd för alla som köper dessa tjänster. I direktiven om finansiella tjänster har också ett antal bestämmelser fastställts som är avsedda att skydda konsumenternas intressen på särskilda områden (t. ex. vilken lagstiftning som är tillämplig på försäkringsavtal, förfaranden för att vinna rättelse, rätt att dra sig ur avtal, minimikrav på information, god affärssed). Samtidigt som direktiven om finansiella tjänster främst har inriktats på de finansiella instituten spelar skyddet av konsumenternas intressen också en viktig roll. De finansiella instituten är själva medvetna om att ett rykte för ärlighet och god kundservice kan vara en av de effektivaste marknadsföringsmetoderna på en alltmer konkurrensutsatt marknad. Olika aspekter av konsumentskydd på området finansiella tjänster har - direkt eller indirekt - behandlats i befintliga texter i gemenskapens lagstiftning. Särskilt bestämmelserna om information, rättsskydd och förfaranden för att vinna rättelse, vilka tillsammans utgör en grundläggande uppsättning rättigheter till konsumentens fromma, behandlas i följande avsnitt. 9 Konsumentinformation Mot bakgrund av de finansiella tjänsternas komplexitet är det mycket viktigt att konsumenten får korrekt information för att kunna fatta beslut om huruvida han eller hon skall köpa en finansiell tjänst och om vilken "produkt" som är lämpligast. Följaktligen innehåller direktiven om finansiella tjänster ett antal bestämmelser som av de finansiella instituten kräver att de ger sina kunder lämplig information. Dessa bestämmelser är tillämpliga på alla typer av finansieringsavtal utan åtskillnad vad gäller under vilka former avtalet ingicks (exempelvis vid ett personligt sammanträffande eller på distans). Inom bankverksamhet skall insättare - inbegripet bland annat konsumenter - informeras om insättarskyddet för deras insättningar och besparingar. På området konsumentkrediter skall information lämnas på förhand om kreditgränser, kostnaden för krediten (särskilt den faktiska årliga räntan) och förfaranden för att avsluta en kredit. Förslaget till direktiv om gränsöverskridande kreditöverföringar kräver att kunderna får korrekt information både före och efter det att överföringen gjorts. Inom försäkringsverksamhet skall försäkringstagaren både före och efter ingående av avtal informeras om viktiga aspekter i avtalet (varaktighet, rätt till uppsägning, tillämplig lagstiftning, information som krävs är mer detaljerad på förfaranden livförsäkringsområdet än på sakförsäkringsområdet, på grund av att livförsäkringsprodukter i allmänhet kräver långsiktiga åtaganden. för att vinna rättelse). Den På området för värdepapper och fondbörser finns ett antal direktiv som uteslutande behandlar tillhandahållande av information, medan övriga direktiv på detta område söker säkerställa investeringsskydd genom största möjliga insyn. Exempel är börsnoteringslistor och prospekt om marknadsintroduktion, liksom krav på vilken information som skall tillhandahållas andelsinnehavare i kollektiva investeringsfonder samt, i direktiven om investeringstjänster, kravet att på marknaden offentliggöra uppgifter om transaktioner. • Rättsskydd investeringsfond Vissa bestämmelser i ett antal direktiv stärker konsumentens ställning gentemot de finansiella instituten och tar till vara konsumentens lagliga intressen om något skulle gå på tok. Inom alla tre sektorerna får värdlandet tillämpa de regler som antagits för att skydda allmänintresset. En koordinerad kollektiv (UCITS) skall iaktta de regler för saluföring och marknadsföring som fastställts av den stat där den önskar bedriva affärsverksamhet, och investeringsfonder skall iaktta god affärssed i den stat där de tillhandahåller tjänster. Dessa bestämmelser avspeglar EG-domstolens rättspraxis, som alltid föreskrivit att behovet av att skydda köparen av en tjänst får motivera begränsningar i det gränsöverskridande tillhandahållandet av tjänster, varvid ett exempel kan vara förbud mot oanmäld försäljning. Följaktligen kan konsumenterna vara skyddade av egna inhemska konsumentskyddsregler, förutsatt att dessa regler är icke-diskriminerande, nödvändiga, icke-dubblerande och rimliga. Romkonventionen av den 19 juni 1980* om tillämplig lag på avtalsåtaganden, som har ratificerats av nästan alla medlemsstater^, innehåller särskikda regler om alla slags avtal som ingås med konsumenter. Om ett avtal ingås med en konsument till följd av ett förslag eller av reklam från tillhandahållaren, kan parternas val av tillämplig lagstiftning inte beröva konsumenten möjligheten att omfattas av de "tvingande bestämmelserna" (bestämmelser från vilka lagen i ett visst land inte medger undantag genom avtal) i hans eller hennes egen lagstiftning. Om ingen lagstiftning valts är tillämplig lagstiftning den som gäller i det land där konsumenten är bosatt. Denna konvention, som inte omfattar försäkringar, utgör en viktig garanti för att den mest sårbara avtalsparten får gynnas av de mest skyddande bestämmelserna i den lagstiftning som han eller hon känner till bäst, även om en annan lagstiftning valts i avtalet. Det faktum att det i Romkonventionen finns en tendens till att lagen i det land där konsumenten har sin huvudsakliga hemvist skall tillämpas kan potentiellt ge upphov till konflikt med den princip om ömsesidigt erkännande som är tillämplig på den gemensamma marknaden och som syftar till tillämpning av den lagstiftning som gäller för tillhandahållaren av tjänster. Om en sådan konflikt skulle uppstå kan konsumentens hemlandslagstiftning ha företräde framför den lagstiftning som gäller för leverantören, förutsatt att den respekterar de kriterier i fråga om allmänintresset som EG-domstolen har fastställt (proportionalitet, nödvändighet och icke dubblering). Om dessa kriterier inte uppfylls skall lagen i det land där tillhandahållaren är etablerad tillämpas. Inom bankverksamhet skapar direktivet om system för garanti av insättningar en minimitäckning på 20 000 ecu (med en övergångssiffra på 15 000 ecu i vissa länder) för den händelse insatta medel skulle bli otillgängliga. Denna åtgärd, som främst är avsedd att stärka stabiliteten i banksystemet som i fråga om konsumentskydd. Direktiven om helhet, har emellertid betydelsefulla effekter konsumentkrediter har fastställt minimikrav som exempelvis krav på skriftligt medgivande, möjlighet för konsumenterna att fullgöra sina skyldigheter före den fastställda tidsfristens utgång, och formeln för beräkning av den faktiska årliga räntan. Förslaget till direktiv om gränsöverskridande kreditöverföringar innehåller klara förpliktelser för bankerna, exempelvis förbud mot dubbeluttag av avgifter och minimiåterbetalning av förlorade överförda medel, vilket ger användarna (inbegripet konsumenter) rättsskydd. Kommissionens rekommendation om betalningssystem innehåller också bestämmelser som fastställer rättigheter och skyldigheter för utfärdare och innehavare av kort, inbegripet avgifter för ansvar i händelse av förlust, stöld eller förfalskning av kort. Direktiven om försäkringar innehåller bestämmelser om fastställande av vilken lagstiftning som skall tillämpas på avtal. "Standardsituationen" är den att tillämplig lagstiftning skall vara den i det land där risken är belägen, vilket vanligtvis är där försäkringsinnehavaren är bosatt. Detta system säkerställer att försäkrade personer normalt omfattas av det regelverk som de känner till bäst, och de kan endast förlora skyddet av sina inhemska regler om de så beslutar. Dessutom har direktiven om livförsäk ringar beviljat dem som tecknar livförsäkring en betänketid på 14-30 dagar för att de ordentligt skall kunna tänka igenom huruvida det långsiktiga åtagande som de föreslås ge sig in i är lämpligt. 5 EGT nr L 266, 9. 10. 1980, s. 1 « E A Jl 111 L, 4 U U, 7. 1 U. 1 7 0 U, ». 1. "* Finland, Sverige och Österrike har ännu inte ratificerat konventionen. Vad gäller värdepapper och fondbörser har kommissionen föreslagit en mekanism för investerarersättning som baseras på samma principer som i direktivet om insättningsskydd. När denna satts i kraft kommer det att krävas att varje medlemsstat har ett system för investerarersättning som fastställer en miniminivå för ersättning (åtminstone till små investerare), för den händelse ett investeringsbolag inte kan fullgöra sin skyldigheter mot kunderna. • Förfaranden för att vinna rättelse i direktivet om ett system för Inom bankverksamhet skall medlemsstaterna säkerställa att insättarnas rätt till ersättning kan omfattas av åtgärder som en insättare vidtar mot bakgrund av systemet för insättarskydd. En liknande klausul föreslås investerarersättning. På området konsumentkrediter har konsumenten rätt att klaga på kreditgivaren, och det krävs att medlems staterna antar ett av tre alternativa övervakningssystem, dvs. antingen säkerställer att personer som erbjuder eller förmedlar krediter auktoriseras officiellt eller att dessa personers verksamhet är föremål för kontroll eller övervakning av ett officiellt organ, eller att medlemsstaterna främjar inrättandet av lämpliga organ för att ta emot klagomål och ge information och råd till konsumenterna i detta avseende. Förslaget om gränsöverskridande kreditöverföringar kräver att medlemsstaterna säkerställer ätt det finns lämpliga och effektiva metoder för att lösa tvister. i händelse av Vad gäller rättsskyddsförsäkringar intressekonflikt med försäkringsgivaren, informeras om sin rätt att fritt välja juridiskt ombud och att vid behov kunna åberopa skiljedomsförfarande. Dessutom har befintlig gemenskapslagstiftning på området finansiella tjänster behandlat vissa aspekter som indirekt påverkar konsumentskyddet. Dessa är följande: skall försäkringstagaren uttryckligen, • En tillförlitlig marknad för finansiella tjänster Ett av huvudsyftena med direktiven om finansiella tjänster är att bibehålla sektorns stabilitet och tillförlitlighet. Alla direktiven bidrar till detta mål. En rad direktiv om börsmarknaden - många av dem på områden där det tidigare inte fanns någon nationell lagstiftning - kräver att all viktig och priskänslig information snabbt sprids till marknaden. Därutöver har direktiven om penningtvätt och insideraffärer gjort det möjligt att anta gemensamma regler för att säkerställa ordnade finansmarknader. Åtgärder inom alla tre sektorerna kräver att personal i ansvarsställning och innehavare av stora aktieandelar i finansieringsbolag skall vara lämpliga och redbara personer med yrkeserfarenhet. Ett aktuellt direktiv som gensvar på BCCI:s kollaps (Bank of Credit and Commerce International) införde ytterligare en rad krav för bekämpning av bedrägeri. De finansiella instituten skall inte ingå i en struktur utan insyn, som försvårar kontroll. Huvudkontor och säte skall vara belägna i samma medlemsstat, och revisorerna skall rapportera allvarliga problem till behöriga myndigheter. I detta sammanhang skall också hänvisas till gemenskapens konkurrensregler, som har mycket stor betydelse när det gäller att skydda konsumenternas intressen på den gemensamma finansmarknaden. • Starka finansiella institut Att principerna om ömsesidigt erkännande och hemlandskontroll, som är hörnstenarna för den gemensamma marknaden, fungerar smidigt beror i hög grad på det ömsesidiga förtroendet mellan nationella tillsynsmyndigheter. En tillräcklig förtroendenivå skulle inte ha kunnat uppnås utan inrättandet av ett harmoniserat regelverk som grund. För användarna, särskilt för konsumenterna, innebär detta att vilket institut de än väljer kommer samma minimiregler att iakttas. Detta är särskilt viktigt om de finansiella tjänsterna, t. ex. livförsäkringar, innebär långsiktiga åtaganden. Inom alla tre sektorerna omfattas tjänster av ett formellt auktorisationsförfarande liksom detaljerade och stränga kapitalkrav, både inledningsvis och under pågående verksamhet. Icke auktoriserade företag får inte tillhandahålla de kärntjänster som omfattas av direktiven. tillhandahållarna av finansiella • Ett bredare utbud av finansiella tjänster och produkter Ett av huvudmålen med upprättandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster har varit att öka och diversifiera urvalet av de finansiella produkter som erbjuds användarna. Principen är enkel. Delvis baserad på domen i målet "Cassis de Dijon"' får varje finansiell tjänst som omfattas av ömsesidigt erkännande, om den tillhandahålls i hemlandet, i värdlandet erbjudas via en filial eller på gränsöverskridande basis, även om tjänsten i fråga inte finns i värdlandet eller om inhemska institut inte kan erbjuda den. Till följd av detta erbjuds redan sparformer och försäkringsprodukter på marknader där de tidigare inte fanns. • Prissättning på finansiella tjänster Användare, särskilt konsumenter, ser sig om på den gemensamma marknaden för att få billigare och bättre finansiella tjänster. Direktiven om finansiella tjänster syftar inte till att ingripa i den fria prissättningen. Det enda direkta ingripandet på detta område har förekommit i försäkringsbranschen, där pålagda och officiellt godkända tariffer har avskaffats. Sedan detta hinder undanröjts har försäkringsdirektiven banat vägen för ökad konkurrens. Dom av den 20 februari 1979, mål 120/78, Rewe-Zentral AG, REG s. 649. ^ ^ ^ ^ _ _ — * ^^ ^ Gemenskapens ramlagstiftning ger redan alla kunder ett visst mått av skydd genom regler och skyldigheter för tillhandahållare av finansiella tjänster. Kommissionens praktiska erfarenhet av hur den gemensamma marknaden fungerar är emellertid, som tidigare konstaterats, fortfarande ganska begränsad. Detta beror delvis på att vissa direktiv gällande finansiella tjänster har trätt i kraft först under senare tid. Men det är också sant att medlemsländerna inte har infört alla direktiv i sin helhet och i tid. Kommissionen är besluten att göra allt för att säkerställa att medlemsstaternas rättsliga åtaganden iakttas helt och fullt, särskilt genom att tillhandahålla uppgifter om varje medlemsstats protokoll i fråga om införlivande av direktiv i nationell lag och andra lagstiftningsåtgärder för att säkerställa en tillämpning av direktiven i tid och på ett korrekt sätt. Bortsett från implikationerna av försummelsen att införa gemenskapens lagstiftning i tid och på ett korrekt sätt har ett antal problem som kunderna mött redan identifierats och rapporterats till kommissionen. Kommissionen är medveten om att denna lista på intet sätt är fullständig och att andra problem troligen kommer att uppstå i framtiden. Syftet med denna grönbok är egentligen att fokusera debatten på några av de nuvarande och framtida problemen för att utarbeta en lämplig åtgärdsplan för att lösa dem. • Vägran att tillhandahålla finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i landet Vissa kunder har förvägrats finansiella tjänster i en annan medlemsstat på grund av att de inte är bosatta i eller medborgare i den staten. Sådan "privat" diskriminering ogillas starkt av europeiska kunder och strider helt uppenbart mot idén om en gemensam marknad utan inre gränser. Kommissionen har t. ex. blivit informerad av många konsumenter om att i en medlemsstat har ett antal försäkringsbolag vägrat att försäkra dem eller beviljat dem mindre fördelaktiga villkor. Eftersom dessa konsumenter kommer från vissa EU-länder ansågs de medföra en större risk för försäkringsbolagen än andra försäkringstagare. Kommissionen är också medveten om att i en annan medlemsstat vägrar vissa kreditinstitut, enligt vad som uppges av skatteskäl, att erbjuda vissa banktjänster (valutakonton, kreditkort, etc. ) till personer som inte är bosatta i landet. Den huvudsakliga svårigheten vid hanterandet av sådana situationer är att eftersom friheten att ingå avtal är en grundläggande princip inom avtalsrätt kan en gemenskapslag inte tvinga finansiella institut att acceptera kunder, inhemska eller ej. Konsumenter som diskrimineras kan bara vända sig till nationella domstolar. Detta är en viktig fråga som kommissionen granskar närmare i samarbete med medlemsstaterna. * Svårigheter att tillhandahålla finansiella tjänster i en annan medlemsstat Värdlandet kan fortfarande åberopa inhemska regler som antagits i allmänintresset eller som omfattas av dess nationella behörighet (t. ex. valutapolitik). Detta kan väsentligt minska urvalet av tjänster som erbjuds. Exempelvis finns inte i åtminstone en medlemsstat räntebärande valutakonton tillgängliga. Begränsningar av utbudet som orsakas av att klausulen om allmänintresse tillämpas ger upphov till bekymmer. Kommissionens enheter har offentliggjort ett utkast till meddelande och anmodat om synpunkter. I meddelandet anges i detalj på vilka rättsliga villkor som bestämmelser om allmänintresset fortfarande kan begränsa utbudet av banktjänster. Ett liknande meddelande planeras för försäkrings- och värdepapperssektorn. Rättsliga restriktioner med anknytning till överväganden om allmänintresset avhåller utländska företag från att erbjuda sina produkter utomlands och, genom att begränsa valfriheten, kan de därför missgynna kundernas intressen. Det måste därför bevisas att sådana inskränkningar står i proportion till det eftersträvade målet. Inom försäkringssektorn avser många klagomål svårigheterna att få obligatorisk trafikförsäkring från försäkringsgivare i en annan medlemsstat. Försäkringsgivare försvarar ofta sin vägran med att systemet med obligatorisk trafikförsäkring är alltför komplicerat. Det beror delvis på behovet av att skydda både försäkringsgivaren och olycksoffret. De åtgärder som vidtagits för att säkerställa ett sådant skydd (system med grönt kort, obligatoriskt medlemskap lockande att erbjuda gränsöverskridande tjänster. Dessutom ger skyldigheten att utse en företrädare i skattefrågor och en företrädare för lokala skadeståndsanspråk i det land där risken finns upphov till avsevärda kostnader. Kommissionen undersöker för närvarande denna fråga för att komma till rätta med dessa problem. Kommissionen kommer också att överväga andra konsumentfrågor i försäkringssektorn. i garantifonder) kan göra det mindra • Dålig kvalitet på den erbjudna tjänsten och bristande information Konsumenterna har svårt att bedöma och att helt sätta sig in i i den ökande mångfalden och komplexiteten när det gäller finansiella tjänster. Kommissionen har informerats om att vissa finansiella institut, ibland med överträdelse av värdlandets lagstiftning, på gränsöverskridande basis har erbjudit komplicerade finansiella tjänster, t. ex. inteckningslån eller konsumentkrediter, utan att ge kunderna tillräcklig information. Exempel: dokumentationen tillhandahölls inte på kundens språk, amorteringsplaner saknades och siffror presenterades på ett missvisande sätt. Kommissionen kan visserligen inte vidta direkta åtgärder mot dessa företag eller deras företrädare, men de nationella myndigheterna kan göra det, i enlighet med direktiven och genom att utnyttja det samarbete som utvecklats med andra tillsynsmyndigheter. * Utkast till meddelande från kommissionen om frihet att tillhandahålla tjänster och det allmännas bästa i andra bankdirektivet (EGT nr C 291, 4. 11. 1995, s. 7). De flesta klagomål som ställs till kommissionen om bristande information till kunder om priser och villkor, bristen på professionell rådgivning och svårigheterna att jämföra olika tjänster härrör från bankväsendet, där direktiven i sig inte ställer några krav på information till kunder (med undantag av konsumentkrediter och - när nuvarande förslag antagits - i fråga om gränsöverskridande kreditöverföringar). Som en uppföljning av rapporten från maj 1995 om hur direktivet om konsumentkrediter fungerar granskar kommissionen för närvarande den nuvarande situationen i fråga om kundinformation (både före och efter ingående av avtal) inom kreditsektorn, särskilt med avseende på inteckningslån, konsumentkredit och leasing. Vad gäller gränsöverskridande betalningar, särskilt gränsöverskridande kreditöverföringar, är det största problem som kunderna anmält följande: bristande skriftlig information om villkoren, dubbeluttag av avgifter, alltför långa verkställandetider och bristande förfaranden för att vinna rättelse. Dessa problem tas upp i det aktuella förslag som för närvarande behandlas i parlamentet och i rådet och som, förhoppningsvis, kan antas före sommaren. Förbättringar av gränsöverskridande kreditöverföringar och införandet av en enhetlig valuta kommer säkerligen att undanröja två av de stora hinder som påverkar det gränsöverskridande tillhandahållandet av finansiella och andra tjänster. Marknaden torde bli mer integrerad, och en enda valuta torde underlätta jämförelser för kunden. Vad gäller betalkort förefaller kundgrupperna mest bekymrade över den otillfredsställande tillämpningen av principerna i kommissionens rekommendation från 1988 om betalningssystem*, särskilt reglerna om ansvaret för respektive part i händelse av förlust, stöld och kopiering av betalkort. Kunderna kräver också större klarhet i fråga om villkoren för användning av betalkort, särskilt när detta används i en annan medlemsstat än den där kunden är bosatt. Kommissionen undersöker området betalkort (inbegripet förbetalade kort) och andra betalningsmedel (inbegripet banktjänster från hemmet och elektroniska betalningsförfaranden), i syfte att främja en effektiv gemensam marknad för sådana betalningsmedel, samtidigt som ett bättre rättsskydd för och fullständig information till kunden säkerställs. Kommissionen har redan haft inledande samråd med sina rådgivande arbetsgrupper för betalningssystem, varav en grupp har kundföreträdare. Ytterligare synpunkter i debatten välkomnas, med avseende på ytterligare åtgärder. * Intermediärer Det har rapporterats om "aggressiv", och ibland olaglig, verksamhet från icke auktoriserade intermediärer, främst inom bank- och investeringsbranschen, vilka ofta orsakar stora problem och till och med umbäranden. Kunder som söker kredit har föreslagits skenbart lockande villkor av mäklare som företräder utländska institut. Dessa intermediärer tar ut höga inträdesavgifter medan den information som ges är knapphändig (exempelvis visar sig krediterna vara dyrare och mer komplicerade än som framgår vid första påseendet). Det har också förekommit fall då icke auktoriserade råvaruderivat på gränsöverskridande basis. Kommissionen granskar huruvida det vore lämpligt att innefatta sådana värdepapper (råvaror och råvaruderivat) i gemenskapens lagstiftning och därmed göra verksamheten till föremål för auktorisering och övervakning inom ramen för gemenskapen. intermediärer sålt råvaror och 6 Kommissionens rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter (KOM)[95] 117 slutl. , 11. 5. 1995). Kommissionens rekommendation 88/590/EEG om betalningssystem, särskilt förhållandet mellan kortutfärdare och kortinnehavare (EGT nr L 317, 24. 11. 1988, s. 55). 10 icke Med undantag av verksamhet som omfattas av konsumentkreditdirektiven^ omfattas auktoriserade intermediärers verksamhet inte av gemenskapens sekundärlagstiftning: medlems staterna har därför fria händer att reglera denna verksamhet på det sätt som de bedömer lämpligast för att skydda kunderna, förutsatt att de iakttar fördragets regler om fri etableringsrätt och fritt tillhandahållande av tjänster. Men det står också klart att dessa intermediärer ofta arbetar i strid mot befintlig nationell lagstiftning. Problemen med olaglig verksamhet och bedrägeri ligger utanför gemenskapens behörighet och kan endast bemötas av de nationella myndigheterna och domstolarna. Kommissionen granskar dock för närvarande frågan om icke auktoriserade kreditförmedlare för att utvärdera vilka ytterligare åtgärder det finns behov av, lagstiftande eller ej. * Svårigheter vid genomförandet av ekonomiska avtal Ett stort antal klagomål och ansökningar som ges in till kommissionen och Europaparlamentet avser genomförandet av avtal (såväl nationella som gränsöverskridande) och tolkningen av villkoren i dessa. Om problemet avser verkställandet eller tolkningen av ett avtal har varken kommissionen eller parlamentet behörighet att fastställa de avtalsslutande parternas rättigheter och skyldigheter. Detta ansvar förblir de nationella domstolarnas. • Bristande harmonisering i fråga om beskattning Kunderna klagar ofta över att fördelarna med "gränsöverskridande inköp" (pris- och avtalsvillkor) kan undanröjas genom att beskattningen sker enligt den ordning som gäller i den stat där de är bosatta. En konsument som t. ex. har lockats av fördelaktiga pris- och avtalsvillkor och som ingår ett avtal om livförsäkring utomlands kommer fortfarande att omfattas av skattesystemet i det land där han/hon är bosatt. Hela transaktionen kan därför komma att bli betydligt mindre lockande. I en del länder kommer denna konsument dessutom inte att tillåtas att dra av premierna vid beräkning av inkomstskatt, eftersom avtalet har ingåtts med ett i landet icke-auktoriserat bolag. EG-domstolen har uttalat1* att en medlemsstat kan vägra avdrag för premier för en livförsäkring som betalas till en icke auktoriserad försäkringsgivare för att medlemsstaten skall kunna bibehålla sitt enhetliga skattesystem. En aktuell dom förefaller dock utvidga räckvidden till erkännande av en låntagares rätt att få sociala förmåner i anslutning till banklån, även om lånet avtalas med ett icke auktoriserat kreditinstitut1*. • Konsumentkreditdirektiven kräver att medlemsstaterna säkerställer att personer som erbjuder krediter eller agerar som intermediärer antingen skall vara officiellt auktoriserade eller kontrollerade och övervakade i sitt hemland, eller att det finns lämpliga kanaler genom vilka kunderna kan få information och framföra klagomål. ^ Dom av den 28 januari 1992 i mål C-204/90 Bachman, REG 92, s. 249. 10 Dom av den 14 november 1995, mål C-484/93 Svensson-Gustavsson (ännu inte offentliggjord). 11 Framstegen på skatteområdet har varit begränsade. Så länge det krävs enighet i rådet i skattefrågor finns det små utsikter att lösa problemen med dessa skattemässiga hinder på den gemensamma marknaden när det gäller finansiella tjänster. * Särskilda problem på området för obligatorisk trafikförsäkring Några av de klagomål som riktats till kommissionen och Europaparlamentet avser de särskilda problem som uppstår för inblandade i en gränsöverskridande trafikolycka. Dessutom förekommer också problem vid tolkningen av avtalen. I stort finns två problemområden: För det första gäller det trafikolyckor som omfattas av systemet med "grönt kort" och direktiven om trafikförsäkring, dvs. olyckor som orsakas av en bil som är på besök i en annan medlemsstat. Dessa förfaranden är avsedda att hjälpa offren att få ersättning och tycks fungera rätt väl. För det andra finns trafikolyckor som inte omfattas av systemet med "grönt kort", dvs. olyckor som drabbar en bil, dess passagerare eller några andra personer som besöker en annan medlemsstat och som orsakas av en bil hemmahörande där. De problem dessa offer möter med att få lämplig ersättning inom rimlig tid (avstånd, språkproblem, obekant lagstiftning och främmande domstolsförfaranden) har lett till att Europaparlamentet antagit en resolution i vilken man kräver särskilda åtgärder. Kommissionen har redan informerat Europaparlamentet om att den överväger lämpliga åtgärder för att ta itu med några av de problem som offren har med att få ersättning. Dessutom undersöker kommissionen för närvarande om de obligatoriska enhetliga "bonus-malus"- tariffsystemen är förenliga med gemenskapslagstiftningen. 12 Den gemensamma marknaden för finansiella tjänster befinner sig ännu på ett relativt tidigt stadium av sin utveckling. Inom bankväsendet har den varit i drift under tre år, inom försäkringsväsendet i ett och ett halvt år och i fråga om investeringstjänster endast några månader. Det är därför svårt att i detta skede dra definitiva slutsatser. 1996 års undersökning, som för närvarande granskas inför en utvärdering av den gemensamma marknadens tidiga resultat och effekter skulle kunna visa på luckor som behöver fyllas eller problem att lösa. Resultaten av denna undersökning kommer att finnas tillgängliga senare i år. Om luckor eller problem visar sig kommer kommissionen att överväga vilka motåtgärder som krävs, vid behov även ny lagstiftning eller ändringar i befintliga bestämmelser. Distansförsäljning av finansiella tjänster ökar snabbt och är ett område som kräver särskild uppmärksamhet. Ett förslag till direktiv om distansförsäljning i allmänhet har planerats för att fastställa klara och enkla regler som kan tillämpas på alla nya metoder för saluföring av produkter eller tjänster på distans. Som gensvar på den ganska speciella situationen innehöll kommissionens ursprungliga förslag en mekanism på tre nivåer: enligt denna krävdes förhandsinformation innan ett avtal ingås, skriftlig bekräftelse på informationens innehåll och en ångervecka på sju dagar. Efter flera diskussionsomgångar inom gemenskapens organ beslutade kommissionen att stödja förslaget om att finansiella tjänster inte skall omfattas av direktivet, i enlighet med rådets beslut, och åtog sig att genomföra en särskild undersökning av denna fråga. Ett antal frågor skall övervägas. De är bland andra följande: Distansförsäljning av finansiella produkter till kunder medför ett särskilt informationsbehov. I detta sammanhang kommer särskild uppmärksamhet att ägnas åt om kunderna får lämplig och tydlig information före och efter det att ett avtal ingås. Även behovet av en skriftlig bekräftelse kommer att utvärderas i detta sammanhang. En annan viktig fråga är beviljandet av en betänketid i samband med finansiella tjänster. På livförsäkringsområdet ger gemenskapens lagstiftning redan kunden rätt att dra sig ur ett avtal inom ett visst antal dagar. Det måste undersökas om kravet på betänketid bör utvidgas till att omfatta andra finansiella tjänster som inte avser livförsäkringar liksom vissa andra banktjänster. I den gemensamma ståndpunkten om förslaget till direktiv om distansförsäljning har det redan godtagits att rätten att dra sig ur avtal inte kan fungera om priset för varorna eller tjänsterna "är beroende av fluktuationer på finansmarknaden som leverantören inte kan kontrollera", eller om leveranserna med kundens medgivande har påbörjats före utgången av sjudagarsperioden. Dessutom behandlas för närvarande inte frågan om försäljning genom negativa avtal (leverans utan kundens uttryckliga medgivande) i den befintliga lagstiftningen om finansiella tjänster. Frågan om otillåten användning av vissa kommunikationsmedel på distans (t. ex. apparater för automatisk uppringning och faxapparater) omfattas för närvarande inte heller av befintlig lagstiftning om finansiella tjänster. Av detta skäl bör det undersökas i vilken utsträckning erbjudandet av finansiella tjänster till konsumenter utan deras medgivande på förhand ger upphov till särskilda problem. 13 Distansförsäljningens omfattning och komplicerade karaktär tycks öka snabbt. På försäkrings området utvidgas distansförsäljning och direktförsäljning till alla grupper av sakförsäkringar och livförsäkringar. Inom fjärrbanktjänster går utvecklingen i ökande takt mot datoriserade banktjänster, och elektroniska pengar via nät finns redan tillgängliga. Inom den datoriserade handeln med värdepapper kan fullständigt elektroniserade marknader med elektronisk clearing, betalning och fjärrstyrd tillgång till marknaden så småningom komma att medföra en omvälvning av värdepappershandeln. Användningen av distansförsäljning av finansiella tjänster erbjuds och ingås oftast på inhemsk nivå. Det förväntas dock att den gränsöverskridande handeln kan komma att öka snabbt och använda sig av de nya möjligheter som informationssamhället ställer till förfogande. Konsumenternas fördelar av en gemensam marknad bör ökas när nya elektroniska tjänster tillkommer, med tanke på den ökade konkurrensen och som en följd därav ett förbättrat urval för kunden och "mer för pengarna". Fördelarna kan dock endast komma till stånd om alla kunder - inbegripet privatkonsumenter - och leverantörer kan förlita sig på det regelverk som ligger till grund för verksamheten. Även om sektorn fortfarande befinner sig på embryostadiet av sin utveckling kan framtiden för europeiska finansiella tjänster med hjälp av de nya kommunikationsmedlen vara mycket lovande och fördelarna för kunderna väsentliga. I syfte att säkerställa att dessa fördelar verkligen kommer till stånd ämnar kommissionen att noga följa utvecklingen inom lagstiftning och på marknaden som påverkar kunderna liksom kundernas särskilda behov på detta viktiga område. Kommissionen vill uppmuntra innovationer i fråga om distansförsäljningsmetoder som kan gynna konsumenterna, företagen och alla andra kunder. Behovet av lagstiftningsåtgärder måste prövas noggrant. I vissa fall Finansiella tjänster, även sålda på distans, omfattas redan av gemenskapsregler som ger ett gott konsumentskydd. livförsäkringar och sakförsäkringar, bankväsende och UCITS) tillämpas denna lagstiftning redan av medlemsstaterna, och effekterna börjar märkas. I vissa fall håller emellertid medlemsstaterna fortfarande på att genomföra lagstiftningen, med följden att effekterna (särskilt av direktivet om investeringstjänster) fortfarande i stor utsträckning är obekanta. i de flesta direktiven om (exempelvis Kommissionen anser därför att det för närvarande är lämpligt att granska konsumenternas ställning med avseende på utvecklingen av distansförsäljning. Detta betyder inte att åtgärder, även eventuell bindande lagstiftning, är uteslutna. Kommissionen har förbundit sig att säkerställa att konsumenter av finansiella tjänster som köps på distans far en skyddsnivå som motsvarar skyddet när de köper andra varor och tjänster. I syfte att tydligt utvärdera vilka problem som behöver behandlas och hur de skall bemötas inbjuder kommissionen till synpunkter på nuvarande och förväntad utveckling av distansförsäljning av finansiella tjänster. Detta bör göra det möjligt för kommissionen att utvärdera nya marknadsmöjligheter för den berörda verksamheten och eventuella risker för konsumenterna, liksom om och i så fall vilka ytterligare initiativ, inbegripet lagstiftning, som krävs. 14 SLUTSATS föreskriver ett visst Denna grönbok visar att direktiven om finansiella tjänster redan konsumentskydd. Ytterligare åtgärder kan dock komma att krävas, med tanke på redan konstaterade problem och den förväntade utvecklingen av det gränsöverskridande utbudet av finansiella tjänster. Kornmissionen vill också uppmuntra till en bred debatt med alla berörda parter. Den välkomnar därför synpunkter på de frågor som diskuteras i denna grönbok, i syfte att kunna utvärdera behovet av ytterligare initiativ. Synpunkterna bör koncentreras på de frågor som kräver gemenskapsinsatser: • • • • • I vilken mån är konsumenternas intressen redan tillräckligt skyddade enligt gemenskapslag och nationell i fråga om konsumentupplysning, öppenhet, rättsskydd och lag, exempelvis förfaranden för klagomål? I vilken utsträckning tillhandahåller befintlig lagstiftning en lämplig nivå av konsumentskydd på det speciella området med distansförsäljning av finansiella tjänster? Skadas konsumenternas intressen eller den gemensamma marknadens funktion av skiljaktiga nationella normer i fråga om konsumentskydd? Vilka hinder finns för konsumenterna att fullt ut utnyttja den gemensamma marknaden när det gäller finansiella tjänster? Finns det andra stora konsumentbekymmer, som inte behandlas i denna grönbok, som kommissionen borde känna till? • Medför införandet av ny teknik och nya marknadsföringsmetoder behov av ytterligare regler om konsumentskydd på området finansiella tjänster? Skriftliga reaktioner på denna grönbok önskas senast den 15 oktober 1996 till Generaldirektören - GD XV Europeiska kommissionen Rue de la Loi 200 B-1049 Bryssel Fax: (+32 2) 295 65 00 e-mail: John. MOGG@DG15. cec. be Dessutom kommer kommissionen att anordna ett diskussionsmöte inom de närmaste månaderna för att bereda berörda parter tillfälle att diskutera frågorna. 15 ISSN 1024-4506 KOM(96) 209 slutlig DOKUMENT SV 09 10 Katalognummer : CB-CO-96-248-SV-C ISBN 92-78-04536-5 Byrån far Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg