title: Meddelande från kommissionen enligt FN:s ramkonvention om klimatförändring - Artikel 4.2 b, c och d samt artikel 12

eurovoc_concepts:
UN convention
climate change
environmental protection
greenhouse gas
pollution control measures

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 11. 06. 1996 KOM(96) 217 slutlig MEDDELANDE FRAM KOMMISSIONEN ENLIGT FN:s RAMKONVENTION OM KLIMATFÖRÄNDRING Artikel 4. 2 b, c och d samt artikel 12 INNEHÅLL SAMMANFATTNING 1. INLEDNING 2. 2'A. 2. 2. 2. 3. 2. 4. 2. 5. 2. 6. SÄRSKILDA FÖRHÅLLANDEN I EUROPEISKA GEMENSKAPEN Inledning Europeiska gemenskapens geografiska inramning Klimatprofil Social profil Ekonomisk profil Energiprofil 3. EG:s UTSLÄPPSINVENTERING 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. 3. 5. 4. 4. 1. 4. 2. 4. 3. 4. 4. 4. 5. 4. 6. 4. 7. Inledning Inventeringsmetodik Halvfabrikat Internationell luft- och sjöfart ("bunkers") Osäkerheter PROGRAM, POLITIK OCH ÅTGÄRDER Inledning Gemenskapens strategi för att begränsa koldioxidutsläppen och förbättra energieffektiviteten Gemenskapens program och initiativ Förslag om en energi- och koldioxidskatt Övervakningsmekanismen Sektorpolitik Kommissionens arbetsrapport om EU:s klimatstrategi: ett antal alternativ 4. 8. Sammanfattning 5. MEDLEMSSTATERNAS NATIONELLA RAPPORTER 5. 1. 5. 2. Inledning Medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning av utsläppen av växthusgaser Sammanfattning 5. 3. Z 6. EXTRAPOLERINGAR AV KOLDIOXIDUTSLÄPPEN ÅR 2000 6. 1. 6. 2. 6. 3. Inledning Modelleringstekniker och scenarier Tendenser i koldioxidutsläppen 7. KÄNSLIGHETSBEDÖMNING OCH ANPASSNINGSÅTGÄRDER 7. 1. 7. 2. Inledning Klimatförändringens tänkbara effekter i Europeiska gemenskapen Anpassningsåtgärder 7. 3. 8. EKONOMISKT OCH INTERNATIONELLT SAMARBETE 8. 1. 8. 2. 8. 3. 8. 4. Inledning Samarbete med tredje land Samarbete med utvecklingsländerna Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa och f. d. Sovjetunionen Sammanfattning 8. 5. 9. FORSKNING OCH UTVECKLING 9. 1. 9. 2. Inledning Andra ramprogrammet för forskning och utveckling 9. 3. Tredje ramprogrammet för forskning och utveckling 9. 4. Fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling 9. 5. Sammanfattning 10. UTBILDNING OCH ALLMÄN MEDVETENHET 10. 1. 10. 2. 10. 3. 10. 4. Inledning Information och utbildning Spridning av forskningsresult Forskning om utbildning och allmän medvetenhet LITTERATUR FÖRKORTNINGAR BILAGA 1. Nationella inventeringar av utsläpp av växthusgaser BILAGA 2. Scenarier 3 SAMMANFATTNING 1. Inledning 1. 1 1. 2 1. 3 Europeiska gemenskapen1 undertecknade Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring (UN FCCC) i samband med Förenta nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) i Rio de Janeiro 1992 och ratifierade den den 21 december 1993. Som part till konventionen har Europeiska gemenskapen åtagit sig att, individuellt eller tillsammans, anta riktlinjer och vidta lämpliga åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser till 1990 års nivå fram till år 2000. Vad beträffar koldioxid har Europeiska gemenskapen satt som mål att fram till år 2000 stabilisera utsläppen på 1990 års nivå, enligt de villkor som ministerrådet kom överens om den 29 oktober 1990. från Europeiska gemenskapen Detta meddelande i enlighet med FN:s ramkonvention beskriver utförligt den politik och de åtgärder för att hantera klimatförändringen som har genomförts eller kommer att genomföras på gemenskapsnivå under perioden 1990 - 1995. Uppgifter om Sverige, Finland och Österrike, som anslöt sig till Europeiska gemenskapen den 1 januari 1995, har tagits med. Europeiska gemenskapens åtaganden skall fullgöras genom gemenskapsprogram och nationella program som kompletterar varandra. Eftersom de nationella programmen beskrivs i detalj i de nationella meddelanden som medlemsstaterna lämnade in i samband med ramkonventionen, har endast en kort sammanfattning av dessa tagits med i detta meddelande. 2. Särskilda forhållanden i europeiska gemenskapen 2. 1 Medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen varierar oerhört i fråga om storlek, befolkning, geografisk och ekonomisk profil. Fram till januari 1995 bestod Europeiska gemenskapen av följande medlemsstater: Belgien, Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien och Tyskland. Från och med den 1 januari 1995 ingår även Finland, Sverige och Österrike i Europeiska gemenskapen. 2. 2 Som geografisk enhet är Europeiska gemenskapen inte särskilt stor (3 240 153 km2). Den totala befolkningen i Europeiska gemenskapen uppgår till 370 miljoner människor, vilket innebär att den genomsnittliga befolkningstätheten ligger på 114 invånare per km2. Europeiska gemenskapens territorium består av mark av mycket varierande slag och med varierande kvalitet, varav en fjärdedel är åkermark (28 %), cirka en tredjedel skogsmark (35 %) och en betydande del vall och bete (18 %). 2. 3 Utvecklingsnivån på de nationella ekonomierna i Europeiska gemenskapen varierar betydligt mellan medlemsstaterna. Flertalet medlemsstater har en BNP per capita på mellan 11 500 ecu och 16 500 ecu (1992 års siffror i 1985 års priser och växelkurser). Tjänstesektorerna är de viktigaste näringsgrenarna i Europeiska I denna text används begreppet "Europeiska gemenskapen" genomgående, eftersom det är det rättsliga namn som delgavs Förenta nationerna år 1994. "Europeiska gemenskapernas kommission" är det formella namnet på Europeiska kommissionen. H är den näst gemenskapen. Tillverkningsindustrin sektorn. Transportsektorn i Europeiska gemenskapen har under de senaste åren uppvisat en ökning av koldioxidutsläppen som ligger över genomsnittet, och är en huvudkälla till utsläpp av växthusgaser (Grönboken om transporter och miljö; KOM (92), 46 slutlig, 20. 02. 92). EG är beroende av import för den största delen av sin energiförsörjning. viktigaste 3. EG:s utsläppsinventering 3. 1 3. 2 3. 3 i varje medlemsstat. Uppskattningarna av utsläppen EG-inventeringen för år 1990 har sammanställts på grundval av de femton medlemsstaternas individuella inventeringar. I tabell E. 1 visas en sammanfattning av uppskattningarna för växthusgasutsläpp under 1990. Vid uppskattningen av de totala utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen summerades utsläppen av växthusgaser i medlemsstaterna hämtades i första hand från de nationella rapporterna som sammanställts av medlemsstaterna i samband med konventionen. Om det inte fanns några uppskattningar av nationella utsläpp användes nationella program som inrättats i enlighet med EG-beslutet om en kontrollmekanism för koldioxid och andra växthusgaser. I allmänhet överensstämde inventeringarna i de nationella rapporterna med IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av utsläpp av växthusgaser. I de fall där inga nationella uppskattningar förelåg har Corinains eller Eurostats siffror använts. Eftersom det inte fanns nationellt rapporterade inventeringar för alla EG- medlemsstaterna och reduktion genom upptag av koldioxid inte ingår i Corinair, har utsläppen eller upptaget av koldioxid inte kvantifierats för kategorin "Förändrad markanvändning" i EG-inventeringen för 1990. i Utsläppsuppskattningarna rapporteringsinstruktionerna i IPCC : s riktlinj er för inventering av växthusgaser. Av konsekvensskäl har Eurostats uppskattningar för de enskilda medlemsstaterna använts för att beräkna utsläppen från halvfabrikat. Dessa har redovisats separat i kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning". strukturerade enligt tabell E. l är M =*- Tabell E. l. EG:s inventering av utsläpp av växthusgaser 1990 (Gg). Sammanfattande tabell. Preliminära uppskattningar1. Uppskattningar av växthusgaser i Europeiska gemenskapen (EUR-15) - 1990 (Gg). 1A11 energi la. Bränsleförbränning Ib. Flyktiga bränslen 2. Industriprocesser 3. Användning av lösning smedel 4Jordbruk 5Förändrad markanvändning Ej uppskattat1 6. Avfall co2 CH4 N2O NO, co NMVOC 3153200 55587 3145700 793 7700 148300 4795 42 157 157 1 353 13331 13243 46184 46092 88 92 154 2811 300 500 0 10349 6 385 0 50 0 2763 8422 7697 726 1077 4043 738 25850 8681 20 71 327 93 Totala utsläpp 3328350 24660 922 13606 52085 14374 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning3 Anmärkningar: 113600 56500 243600 i Europeiska gemenskapen bygger på reduktionen av koldioxid genom upptag '. Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser uppskattningar av utsläppen i medlemsstaterna, uppdaterade fram till juni 1995. 2 Utsläppen eller "Förändrad markanvändning" är inte kända för flera länder och har därför inte tagits med i tabellen. Utsläpp av andra växthusgaser än koldioxid från "Förändrad markanvändning" har inte heller uppskattats. 3. Utsläppen från slutlig icke-energirelaterad förbrukning (inklusive djurhållning) har inte tagits med i den totala förbrukningen. Därför är de totala utsläppen underskattade jämfört med IPCC:s metodik. Uppgiften om utsläpp från "Slutlig förbrukning" bygger på produkternas totala kolinnehåll. Tillägg av utsläppen från "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" till de totala utsläppen skulle därför leda till en överskattning jämfört med IPCC. s metodik. icke-energirelaterad från kategorin 3. 4 3. 5 i tabell E. l. Eftersom endast några medlemsstater Enligt beslut vid den mellanstatliga förhandlingskommitténs nionde session (IN C -9) skall utsläpp från internationell sjöfart och luftfart inte ingå i de totala utsläpp som sammanfattas lämnade uppskattningar av utsläppen från internationell sjöfart och luftfart har utsläppen från sjöfart baserats på Eurostats siffror. Utsläppen från luftfart har uppskattats genom att Eurostats uppgifter för andra transportformer än vägtransport vägts samman med uppskattningar som rapporterats i Corinair eller landsrapporter. Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna har inte kvantifierats statistiskt, eftersom en sådan kvantifiering inte skulle ge tillförlitliga siffror. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp från bränsleförbränning (baserade på energibalanssiffror) är relativt tillförlitliga och är troligen de minst osäkra uppgifterna (inom cirka + /- 3 %). Osäkerheten i uppskattningarna av utsläppen av andra växthusgaser än koldioxid är betydligt större och ökar i följande ordning: CO < NOx < CH4 < NMVOC < N20, med osäkerheter som ökar med flera storleksordningar (flera hundra procent). 4$r 4. Program, Politik och Åtgärder 4. 1. I oktober 1991 presenterade kommissionen en övergripande strategi för att begränsa koldioxidutsläppen och förbättra energieffektiviteten i syfte att år 2000 stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivåer. Grunden är följande fyra pelare: lägga rådet kommissionens avsikt att EG:s energiteknologiprogram och transeuropeiska nät. Gemenskapsprogrammet THERMIE I (1990-1994) syftar till demonstration och spridning av renare och effektivare energiteknik. JOULE II (1991-1995) har att göra med forskning och utveckling inom denna sektor, och omfattar även planering av forsknings-och utvecklingsstrategier. Det behandlar i första hand den del av klimatförändringsproblematiken som har med ekonomi och miljö att göra. SAVE (1991-1995) är ett program för energieffektivitetslagstiftning och ger finansiellt stöd till upprättandet av energieffektivitetsinfrastruktur i medlemsstaterna. ALTENER (1993-1997) ger ekonomiskt stöd till olika åtgärder för förnybar energi, och skall även främja standardiseringsåtgärder för utrustning inom denna sektor. Skatteåtgärder. I juni 1992 lade Europeiska kommissionen fram ett utkast till direktiv om beskattning av alla icke-förnybara energiprodukter på grundval av 50 % av energiinnehållet och 50 % av bränslets kolinnehåll. I december 1994 noterade för gemensamma parametrar för de medlemsstater som är villiga att tillämpa en koldioxid- och energiskatt. Ett ändrat förslag antogs av kommissionen den 10 maj 1995. Den viktigaste ändringen är att införandet av harmoniserad beskattning föregås av en övergångsperiod under vilken medlemsstaterna, samtidigt som de respekterar harmoniseringsstrukturen, har rätt att fastställa skattesatserna produkt för produkt, under förutsättning att de tillämpade satserna helt återspeglar gemenskapens mål att begränsa koldioxidutsläppen genom förbättrad energieffektivitet och byte till bränslen med inget eller lågt kolinnehåll. En kontrollmekanism. Kontrollmekanismen och medlemsstaternas verksamhet för att uppnå gemenskapens mål att stabilisera koldioxidutsläppen till år 2000. Kommissionen utvärderar de olika programmen för att se om utvecklingen inom gemenskapen som helhet är tillräcklig för att säkerställa att koldioxidutsläppen stabiliseras vid 1990 års nivå fram till år 2000. Resultaten rapporteras till Europaparlamentet och rådet. Nationella program. Gemenskapens strategi kräver politiska program som begränsar utsläppen av växthusgaser på medlemsstatsnivå och som kompletterar de åtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. gemenskapens övervaka riktlinjer syftar fram till att Från och med den 1 januari 1995 fortsätter THERMIE-programmet som det nya programmet för icke-nukleär energi - mer bekant som JOULE-THERMIE. I det nya programmet förenas för första gången forsknings- och utvecklingsaspekterna i JOULE och de främjande initiativen inom THERMIE. Den 31 maj 1995 antog kommissionen ett förslag till ett nytt SAVE-program (SAVE II). Två andra program med liknande målsättning och verksamhet kommer att anslutas till SAVE II, nämligen PACE, programmet för slutlig användning av elektricitet, och 4c januari 1996 och pågå till den 31 december 2000, med en föreslagen budget på 150 miljoner ecu. 4. 2 4. 3 införandet av det obligatoriska systemet för att Förutom de åtgärder och den verksamhet som ingår i gemenskapens politik bidrar även en del sektorpolitik till att växthusgaserna begränsas. - Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 omfattar åtgärder som begränsar utsläppet av växthusgaser, exempelvis sänkningen av jordbrukspriserna och ta jordbruksmark ur produktion. Dessutom bidrar de åtgärder för miljövänligt jordbruk som antogs i samband med jordbruksreformen till att begränsa utsläppen av koldioxid. - EG:s skogsbrukspolitik, som bland annat syftar till att främja skogsplantering och bidra till miljövänligt skogsbruk genom lagstiftning, bidrar till att öka absorptionen av koldioxid. - Inom EG utgör transportväsendet en viktig och ständigt växande källa till utsläpp av växthusgaser. Mellan 1991 och 1994 antogs en rad rådsdirektiv, i vilka standarder för utsläppen av kolmonoxid, kolväten, och kväveoxider fastställs för olika för punktskatter på drivmedel har harmoniserats på miniminivåer och siktar på en progressiv ökning av dessa skattesatser. - Vad gäller avfall antogs direktivet om förpackning och förpackningsavfall och direktivet om avfallsdeponering den 20 december 1994 (94/62/EG). Undvikande av förpackningar, återvinning och avfallsminskning kommer att leda till en minskning av utsläppen av koldioxid och kolväten. fordonstyper. Fiskala åtgärder återanvändning av förpackningsavfall, framställning av i FN:s första konferens Inför den ramkonvention om som parterna klimatförändring höll, och på begäran av rådet, sammanställde och antog kommissionen den 1 mars 1995 en "arbetsrapport om EU :s klimatstrategi: ett antal alternativ" (SEC 95/288/slutlig). I detta dokument görs en preliminär analys av de olika möjligheterna för att begränsa koldioxidutsläppen i ett perspektiv som omfattar perioden 2005-2010. I dokumentet visas bland annat att det finns möjligheter att fram till år 2010 minska koldioxidutsläppen med 10% jämfört med 1990 års nivå, utan extra kostnader, eller med mycket låga kostnader, förutsatt att man samordnar klimatförändringspolitiken med en rad andra områden i EG:s politik. En mer detaljerad analys kommer att genomföras av kommissionen längre fram. 4. 4 En översikt över åtgärder och rättsakter som antagits av rådet finns i tabell E. 2. «L Tabell E. 2. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet. Namn Period Budget Beskrivning THERMIE I 1990 - 1994 700 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till ren energiteknik SAVE-programmet 1991 - 1995 35 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till projekt för energieffektivisering SAVE-lagstiftning 1992 -. 1992 -. 1994 Energieffektivitetsnormer för nya hetvattenpannor Energimärkning av större hushållsapparater, ramdirektiv Energimärkning av kylskåp och frysar Energihushållning på regional och urban nivå 1990-1995 20 miljoner ecu Stöd till energiplanering på regional och urban nivå A ltener-p ro g ramme t 1993 - 1997 40 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till förnybara energikällor Frivilliga avtal CEN/CENELEC kommer att utarbeta normer för solvärmekraftverk med CEN/CENELEC-system, solceller och vindturbiner Övervakningsmekanismen 1993 - 2000 Förfaranden för att övervaka framstegen mot stabilisering av koldioxidutsläppen Jordbrukspolitiska reformen, 1992 -. En sänkning av jordbrukspriserna minskar användningen av gödningsmedel prissänkning och därigenom dikväveoxidutsläppen Jordbrukspolitiska reformen, 1992 -. system för arealuttag Ett obligatoriskt system för uttag av jordbruksmark främjar odling av biobränslen Tabell E. 2. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet (fortsättning). Namn Period Budget Beskrivning Jordbrukspolitiska reformen, 1992 - extensifiering av nötkötts produktionen Bidragen är förenade med villkor som begränsar djurtätheten, vilket minskar metanutsläppen från idisslare Åtgärder för ett miljö- 1993 - 1997 3 670 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till områdesprogram, inbegripet vänligare jordbruk miljöskyddsåtgärder Beskogning 1993 - 1997 1 260 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till beskogning Skydd av skogar mot föroreningar Skydd av skogar mot bränder 1992 - 1996 29,4 miljoner ecu Åtgärder för att öka trädens primärproduktion och därigenom förmåga att ta upp koldioxid 1992 - 1996 70 miljoner ecu Åtgärder som bidrar till koldioxidupptag Utsläppsnormer för tunga last-bilar 1993 -. Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider <£ Utsläppsnormer för lätta last bilar Utsläppsnormer för personbilar Skatteåtgärder för drivmedel 1993 Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 1997 -. Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 1992 - Minimipunktskatter på bensin och dieselbränslen Direktiv om avfallsupplag 1994 -. Miljönormer för deponering av avfall bidrar till att begränsa metanutsläppen 5. Medlemsstaternas nationella program 5. 1 5. 2 5. 3 strategi De nationella program medlemsstaterna antar är en av stöttepelarna i Europeiska gemenskapens för att minska utsläppen av växthusgaser. Alla medlemsstater utom Belgien har redan ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring. Belgien har underrättat konventionens sekretariat om sitt nationella program enligt EG:s övervakningsmekanism för koldioxid och andra växthusgaser. Alla nationella rapporter innehåller en inventering av 1990 års utsläpp, en förteckning över program, politik och åtgärder som antagits för att begränsa utsläppen av växthusgas samt uppgift om extrapoleringar av utsläppen av växthusgaser år 2000. Eftersom de nationella rapporternas extrapoleringar har utarbetats med olika modelleringsverktyg och skiljer sig i fråga om antaganden om viktiga ingångsvärden, kan de inte summeras för att ge extrapoleringar för hela Europeiska gemenskapen. Åtta medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen ökar till år 2000 jämfört med år 1990: Finland, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Portugal, Spanien och i Österrike. En medlemsstat väntar sig att stabilisera koldioxidutsläppen 1990: Sverige2. Fem medlemsstater förhållande att koldioxidutsläppen minskar till år 2000: Belgien, Danmark3, Förenade kungariket, Luxemburg och Nederländerna4. Tyskland redovisar en extrapolering av koldioxidutsläppen till år 2005 och väntar sig att koldioxidutsläppen skall ha minskat fram till dess. väntar sig till Elva medlemsstater lämnar uppgift om extrapoleringar av utsläppen av metan och dikväveoxid för år 2000. Två av dem väntar sig ökade metanutsläpp: Irland och Luxemburg. Två andra väntar sig en stabilisering: Frankrike och Österrike. De återstående sju medlemsstaterna väntar sig minskade metanutsläpp: Danmark, Finland, Förenade kungariket, Grekland, Italien, Nederländerna och Sverige. Sex medlemsstater väntar sig att dikväveoxidutsläppen ökar: Danmark, Finland, Grekland, Irland, Luxemburg och Nederländerna, medan två medlemsstater väntar sig att de stabiliseras: Italien och Österrike. Tre medlemsstater väntar sig en minskning av dikväveoxidutsläppen: Frankrike, Förenade kungariket och Sverige. Tyskland har extrapolerat utsläppen till år 2005 och väntar sig att både metan- och dikväveoxidutsläppen minskar. 2 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 4 %. 3 Baserat på uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp som korrigerats för elimportens inverkan. Om extrapoleringama jämförs med ds faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 3 %. 4 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen stabiliseras. y 6. Extrapoleringar av koldioxidutsläppen är 2000 6. 1 I ett första försök att uppskatta de energirelaterade koldioxidutsläppen inom EG har man använt planerings-och prognostiseringsmodellen storskaliga energisystem MIDAS (Model Integrating Demand and Supply). Modellen kombinerar top-downmetod med ett mikroekonomiskt angreppssätt. Modellen har tillämpats på ett flertal scenarier. Midas-modellen och de scenarier som använts skiljer sig beträffande struktur och antaganden av exogena variabler från de modeller och scenarier som används av medlemsstaterna för att uppskatta sina koldioxidutsläpp. en ekonometrisk för Det skall dock betonas att de simuleringar som beskrivs i denna rapport inte är officiella simuleringar som skall uppskatta inverkan av förändringar av det politiska klimatet inom EG. Resultaten av simuleringarna delges som en första indikation på framtida utsläpp av växthusgaser inom EG. Fortsatt arbete planeras i syfte att utveckla exaktare modeller och scenarier. Tabell E. 3 visar tendenserna för energirelaterade koldioxidutsläpp i EUR-15. Tabell E. 3. Tendenser i koldioxidutsläppen i EG med femton medlemsstater (1000 Gg). 1990 2000 2010 2020 Referensscenario Slagfält Forum Hypermarknad 3 155 3 155 3 155 3 155 3 326 3 357 3 089 3 325 3 557 3 428 2 986 3 597 3 648 3 368 2 855 3 686 6. 3 Enligt referensscenariot som framställer en värld där "allt fortgår som vanligt", vilket är en bild av den mest sannolika utvecklingen enligt vedertagen kunskap förväntas koldioxidutsläppen öka med 5% fram till år 2000, med 13% till år 2010 till år 2020 (jämfört med 1990 års nivåer). Resultaten i och med 16% fram hypermarknadscenariot där marknadskrafterna, liberalisering och frihandel råder visar en liknande ökning; en ökning med 5%, 14% respektive 17% för åren 2000, 2010 och 2020. Slagfältscenariot vilket bl. a. förutsätter att världen återgår till resulterar en avtagande ökning av isolering, maktblock och protektionism koldioxidutsläppen; en ökning med 6% 2000, 9% 2010 och 7% 2020. Enligt forumscenariot vilket bl. a. antar att "världen rör sig mot internationellt samförstånd och samarbete, där offentlig administration och intervention spelar en viktig roll" väntas en minskning av koldioxidutsläppen; 2% 2000, 5% 2010 och 10% 2020. 7. Anpassning och känslighet 7. 1 Eftersom Europeiska gemenskapens territorium består av en rik variation av landskap och även klimatet varierar avsevärt mellan olika delar av gemenskapen kan den möjliga inverkan av klimatförändringar variera avsevärt beroende på lokala och regionala omständigheter. >>£ °C högre 7. 2 Om man antar en fördubbling av de atmosfäriska koldioxidkoncentrationerna kan de genomsnittliga vintertemperaturerna i de nordligaste länderna öka med 2-5 °C, medan vintrarna i den mittersta och södra regionen kan bli 1-3 °C varmare. Under i hela Europa. sommaren kan medeltemperaturerna bli 1-4 för liksom nederbörden Temperaturförändringarna jordbruket. Beroende på vilken region det rör sig om kan konsekvenserna bli både positiva och negativa. Trots vissa positiva effekter kommer jordbruket i allmänhet att drabbas negativt. Höjning av havsnivån är ett potentiellt hot mot Europeiska gemenskapens vidsträckta kustområden (ca 89 000 km kust de små öarna oräknade) särskilt för de låglänta områdena. Effekterna av stora stormar kommer att bli mer omfattande eftersom havsytan blir större. I synnerhet i Nordsjön och Medelhavet är stormarnas inverkan av stor vikt. Analyser av de ekonomiska återverkningarna visar att de ekonomiska kostnaderna med all sannolikhet kommer att relateras till den allmänna uppvärmningsnivån av EG trots att vissa regioner och sektorer kan få vissa fördelar. får enorma konsekvenser 7. 3 Ett av nyckelmålen för EG:s femte åtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" är den integrerade utvecklingen av kustområdena. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett meddelande om integrerad utveckling av kustområdena. Det ansågs att instrumenten finns men att de måste implementeras bättre. Samordning anses vara ett medel för att uppnå detta mål. Ett treårigt demonstrations program föreslås i syfte att undersöka och demonstrera villkoren för samordningen, horisontellt av de olika aktivitetssektorerna (integration) och vertikalt av olika kompetensnivåerna (subsidiaritet). Åtgärder inom forskning och utveckling kommer att skapa en vetenskaplig grund för en sund ekologisk utveckling av kustområdena. 7. 4 I juni 1994 undertecknade Europeiska gemenskapen Resolutionen om strategier för en långsiktig anpassningsprocess av skogarna i Europa till klimatförändringar. Europeisk forskning om sambandet mellan klimatförändringar och skogsekosystemen intensifieras. 8. Ekonomiskt och internationellt samarbete 8. 1. Sedan antagandet av Femte åtgärdsprogrammet "Mot en hållbar utveckling" har framsteg gjorts med att integrera miljökraven i samarbetet med utvecklingsländer och länder med ekonomier under omvandling. Omsorgen om miljön avspeglas i de flesta av de bilaterala sam arbetsavtal som upprättats mellan gemenskapen och dess partnerländer. 8. 2 Samarbetet med s. k. "tredje länder utanför gemenskapen, länder", om klimatförändring sker bl. a. inom ramen för Synergy-initiativet och Europeiska energistadgan. För alla samarbetsprojekt som sannolikt kommer ha miljöinverkan krävs att en utvärdering av miljöinverkan görs. Kommissionen har föreslagit att detta initiativ omvandlas till ett program. Syftet med Synergy-initiativet är att förbättra världens långsiktiga energisituation och därigenom gemenskapens försörjningstrygghet genom att hjälpa andra länder att fatta effektiva energipolitiska beslut. Genom att främja energiplanering, rationellt utnyttjande av energi samt rådgivning och utbildning bidrar Synergy till att minska utsläppen av växthusgaser. Programmet skall pågå under fem år och skall ha en total budget på 50 miljoner ecu. Europeiska energistadgan undertecknades i december 1994. Stadgan omfattar en politisk deklaration genom vilken undertecknarna förbinder sig att samarbeta om 4 L investeringar och annan politik inom alla energisektorer. Dessa handel, ansträngningar bör leda till att en verklig energimarknad skapas i hela Europa. Miljöskydd och effektivare energianvändning som kommer till stånd genom stadgan och dess protokoll kommer att ha en positiv effekt på begränsningen av utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser, särskilt genom att främja marknadspriser och därigenom en effektivare energianvändning. 8. 3 Samarbetet med utvecklingsländerna sker inom ramen för allmänna och mer specifika program. De specifika programmen rör forskningssamarbete samt energi- och skogsfrågor. Målsättningen för det samarbete som rör de områden som har med övergripande förändringar att göra, i synnerhet de som rör användning och för förvaltning av ekosystem har fastställts utvecklingsländer". Samarbetet inom energi- och skogsbruksrelaterade frågor har möjliggjort finansieringen av projekt med förnybara energikällor i asiatiska och latinamerikanska länder (ALA) och med bevarande samt hållbar utveckling av tropiska och subtropiska skogar i länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet (AVS). i "Biovetenskap och teknologi för länderna i Afrika, Västindien s. k. Lomékonventionerna De och Stillahavsområdet (AVS-länderna) är de mest omfattande av gemenskapens generella avtal med utvecklingsländerna. Under Lomé IV (1990-1995) har miljön blivit ett av huvudområdena för samarbetet. Inom ramen för ansträngningarna att skydda miljön och återställa den naturliga balansen skall samarbetet bidra till att främja särskilda verksamheter som avser bevarande av förnybara och icke-förnybara naturresurser, skydd av ekosystem och förebyggande av torka, ökenspridning och ödeläggelse av skogen. Ett annat viktigt samarbetsområde är energiutvecklingen, i synnerhet vad gäller effektivt energiutnyttjande samt stimulans att utnyttja nya och förnybara energikällor. ekonomiskt samarbete med de asiatiska och Sedan 1976 bedriver gemenskapen en politik för ekonomiskt, tekniskt och på senare latinamerikanska tid även utvecklingsländerna (ALA-länderna). Enligt de nya riktlinjerna för gemenskapens samarbete med ALA-länderna skall skydd av miljön och naturresurserna samt en hållbar utveckling prioriteras på lång sikt. Av den totala budgeten för perioden 1991-1995 är 10 % avsatt till projekt som tar särskilt sikte på att skydda miljön, i synnerhet regnskogarna. 8. 4 Samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna och f. d. Sovjetunionen bygger huvudsakligen på programmen PHARE (Poland and Hungary Assistance to the Restructuring of the Economy) och TACIS (Technical Assistance to the Commonwealth of Independent States). PHARE-programmet är ett EG-initiativ för i Öst- och att stödja den politiska och ekonomiska utvecklingen Centraleuropa. Av betydelse för klimatproblemet är särskilt de energirelaterade verksamheterna. i länderna TACIS-programmets övergripande syfte är att medverka till ett marknadsekonomiskt systemskifte i de oberoende staterna i f. d. Sovjetunionen. Sedan 1993 innefattar TACIS-förordningen en speciell referens till miljöaspekten. Energin fastställs som en av TACIS-programmets prioriterade sektorer. Det är viktigt att konstatera att varje projekt inom energisektorn innehåller en energibesparinsdel. y 9. Forskning, demonstration och utveckling 9. 1 Forskningen om klimatförändringar är väl förankrad i EG:s ramprogram för forskning och utveckling. Inom dessa ramprogram är de särskilda programmen om forskning på områdena miljö, icke-nukleär energi samt inom havsforskning av särskild betydelse för klimatförändringen. Forskningsbudgeten i alla dessa områden har ökat väsentligt under de senaste åren. 9. 2 I det andra ramprogrammet för forskning och utveckling (1987-1991) låg EPOCH- programmet (European Programme on Climatology and natural Hazards) närmast klimatförändringsfrågan. Forskningen koncentrerades på: Tidigare klimat och klimatförändring, klimatprocesser och klimatmodeller, klimatpåverkan och klimatrelaterade risker samt seismiska risker. utveckling 9. 3 Miljöforskningen har fått ökad betoning i det tredje ramprogrammet för forskning och följande (1990-1994). Miljöforskningen forskningsområden: Deltagande i program om global förändring, miljöteknik och ingenjörsvetenskap, forskning om miljöproblemens ekonomiska och sociala aspekter samt tekniska och naturliga risker. omfattade 9. 4 Inom det fjärde ramprogrammet (1994-1998) finns ett särskilt program om forskning, teknisk utveckling och demonstration inom miljö- och klimatområdet. Programmet skall behandla fyra forskningsteman: Naturmiljön, miljökvalitet och global förändring, miljöteknik, användning av rymdteknik inom miljöövervakning och miljöforskning samt miljöförändringens mänskliga dimension. Gemensamma forskningscentret kommer också genom sitt eget handlingsprogram att bidra till att gemenskapens FTD-mål uppnås inom de områden som omfattas av miljö- och klimatprogrammet. 9. 5 Gemenskapen har inrättat två på varandra följande program för ny energiteknik, JOULE I (1989-1992) och JOULE II (1990-1994). Båda syftade till utveckling av ren och effektiv energiteknik inom följande tre områden: rationell energianvändning (inom industri, transporter och byggnader), avancerade teknik för fossila bränslen samt förnybara energikällor. En större modellundersökning av energi-ekonomi-miljö har fokuserats på koldioxidstrategin. Miljödimensionen, som redan fanns i JOULE I, har förstärkts i JOULE II. 9. 6 Ett särskilt program om icke-nukleär energi kommer att fortsätta under det fjärde ramprogrammet. Det kallas JOULE-THERMIE. Detta program kommer för första gången att integrera forskning och utveckling och demonstrationsverksamhet. Inom forskning och utveckling kommer man att lägga större vikt vid förnybara energikällor och transport, medan demonstrationsverksamheten kommer att stödja konkreta metoder för rationell energianvändning, teknik för fossila bränslen samt kunskapsspridning. FTD-strategin kommer att tillförsäkras betydande stöd, främst inriktat på en teknologisk strategi för klimatförändringen samt på internaliseringen av miljökostnaderna för energin. 9. 7 Europeiska gemenskapens program för havsforskning och havsteknik (MAST) syftar till att föra i olika pågående in den nödvändiga gemenskapsdimensionen forskningsprojekt i medlemsstaterna. MAST är avsett att bidra till att upprätta en vetenskaplig och teknologisk bas för utforskning, utnyttjande, förvaltning och skydd Hk av Europas kustvatten och de hav som omger EG:s medlemsstater och att därigenom uppnå en bättre balans i havsforskningens potential i EG:s olika områden. 10. Utbildning och allmän medvetenhet 10. 1 10. 2 10. 3 10. 4 Huruvida politiken och åtgärderna för att hantera klimatproblemet kommer att lyckas eller ej, beror i hög grad på gemene mans beslut och åtgärder. På EG- nivå vidtas åtgärder för information och utbildning om klimatförändring och som inom energianvändning huvudsakligen energiförsörjning, transport, stadsutveckling och jordbruk. sektorsvisa politikprogram, Information till allmänheten är ett viktigt inslag i programmen SAVE, Altener, THERMIE och projekten inom "Regional och urban energihushållning". Bland THERM IE :s spridningsåtgärder ingår OPET-nätverket med cirka 40 ingående organisationer. Dess syfte är att sprida och främja förnyande energiteknik i hela Europa, även i de central- och östeuropeiska länderna och f. d. Sovjetunionen. EG stöder de lokala myndigheternas alleuropeiska miljökampanjer som syftar till en hållbar lokal utveckling eller betydande lokalt bidrag till en hållbar global utveckling, t. ex. "Hållbara städer", "Bilfria städers klubb" och "Städer för klimatskydd". Utbildning ingår i de åtgärder som kompletterar Europeiska gemenskapens forskningsprogram. Ett exempel på denna verksamhet är de kurser som organiseras av Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker. 4f 1. INLEDNING Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG) trädde ikraft 1958. Sedan dess har det ändrats flera gånger för att tillåta nya stater att bli medlemmar och för att förstärka och utvidga målen. De två viktigaste texter som ändrar det ursprungliga fördraget är Europeiska enhetsakten, som trädde i kraft 1987, och Fördraget om Europeiska unionen, även kallat Maastrichtfördraget. Det senare trädde i kraft den 1 november 1993. Fram till den 1 januari 1995 bestod Europeiska gemenskapen av följande medlemsstater: Belgien, Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien och Tyskland. Den 1 januari 1995 blev Finland, Sverige och Österrike också medlemmar av Europeiska gemenskapen. Även om detta meddelande huvudsakligen handlar om perioden 1990-1994, har relevanta uppgifter från de tre nya medlemsstaterna tagits med. Dessutom behandlas utveckling av betydelse på gemenskapsnivå och nationell nivå sedan den 1 januari 1995. De viktigaste målen för Europeiska gemenskapen anges i artikel 2 i Fördraget om Europeiska unionen: "främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna"5. Genom Europeiska unionen infördes som huvudmål främjandet av en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön. I fördraget erkänns att miljöskyddskraven måste integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens övriga politik. Ett av målen för gemenskapens miljöpolitik är att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala och globala miljöproblem. Det femte åtgärdsprogrammet för miljön "Mot en hållbar utveckling", som antogs av kommissionen 1992 och till vars allmänna strategi rådet gav sitt samtyckte 1993 (EGT nr C 138, 17. 5. 1993, s. 5), är den process genom vilken gemenskapens miljöpolitik utvecklas. I programmet beskrivs en strategi för att sammanjämka den ekonomiska utvecklingen med skyddet av miljön (hållbar utveckling). Behovet av ett heltäckande och målinriktat förhållningssätt till miljöfrågor på gemenskapsnivå erkänns för första gången. Utgångspunkten är att alla berörda aktörer i samhället i en anda av delat ansvar måste medverka till en hållbar utveckling. Programmet är inriktat på fem viktiga målområden - industri, jordbruk, energi, transporter och turism - där miljöproblemen är som störst och där åtgärder kan vara till mest nytta för miljön som helhet. I programmet erkänns att lagstiftning och föreskrifter inte är tillräckligt och man rekommenderar att styrmedelsarsenalen breddas till att omfatta bl. a. ekonomiska och fiskala 5 Artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i dess i Fördraget om lydelse efter ändringen genom artiklarna Gl och G2 Europeiska unionen. styrmedel, ekonomiskt stöd och övergripande medel som information, utbildning, forskning och utveckling samt datainsamling. De uppgifter som anförtrotts Europeiska gemenskapen utförs av följande institutioner: det folkvalda Europaparlamentet, ett råd bestående av en företrädare för varje medlemsstat på ministernivå, en kommission bestående av oavhängiga medlemmar och en domstol som skall säkerställa tolkningen och tillämpningen av fördraget. För att fullgöra sina uppgifter kan kommissionen och rådet gemensamt eller i samarbete med Europaparlamentet utfärda förordningar och direktiv, fatta beslut samt avge rekommendationer eller yttranden. Förordningar har allmän giltighet. De är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat. Direktiv är bindande i fråga om de resultat som skall uppnås, men får själva välja form och tillvägagångssätt. Det betyder att direktiven måste införlivas i den nationella lagstiftningen inom en viss tidsfrist som fastställs i själva direktivet. Beslut är till alla delar bindande för dem som de är riktade till. Rekommendationer och yttranden, slutligen, är inte bindande. För att stifta en gemenskapslag räcker det under normala omständigheter med ett förslag från kommissionen. På grundval av förslaget antar de lagstiftande organ som anges i fördraget (rådet och i viss utsträckning parlamentet), biträdda av vissa rådgivande organ, den slutliga texten. Gemenskapens miljöåtgärder måste överensstämma med bl. a. subsidiaritetsprincipen. Enligt denna princip bör gemenskapen endast vidta åtgärder om och i den utsträckning som de föreslagna åtgärdernas mål inte tillräckligt väl kan uppnås av medlemsstaterna och därför på grund av åtgärdernas omfattning och effekter bättre kan uppnås av gemenskapen. Europeiska gemenskapen6 undertecknade Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio de Janeiro 1992. Som en uppföljning av konferensen lade kommissionen i december 1992 fram ett förslag till ett rådsbeslut om slutande av FN:s ramkonvention. Förslaget grundades bl. a. på artikel 22 i konventionen, enligt vilken stater eller regionala organisationer för ekonomisk integration får ratificera, acceptera eller godkänna konventionen. I förslaget till rådsbeslut framfördes att "eftersom gemenskapen och dess medlemsstater delar behörigheten inom de områden som omfattas av konventionen är det nödvändigt att gemenskapen och dess medlemsstater blir avtalsslutande parter, så att alla skyldigheter som följer av konventionen kan fullgöras på rätt sätt". I synnerhet ansågs det nödvändigt att gemenskapen blev en avtalsslutande part i konventionen och åtog sig det därav följande ansvaret för att uppnå konventionens mål att stabilisera utsläppen, eftersom inte alla medlemsstater var redo att uppfylla denna målsättning på egen hand. I december 1993 enades rådet om att anta kommissionens förslag till rådsbeslut "erkännande vikten av att gemenskapen vid sidan om medlemsstaterna ratificerar konventionen innan den träder i kraft, för att göra det möjligt att uppfylla gemenskapens åtaganden om att begränsa koldioxidutsläppen i gemenskapen som helhet genom åtgärder av gemenskapen och dess Benämningen "Europeiska gemenskapen" används genomgående eftersom Europeiska ekonomiska gemenskapen enligt fördraget har omvandlats till Europeiska gemenskapen. Med "Europeiska gemenskapen" avses i detta meddelande antingen EG med tolv eller med femton medlemsstater. "Europeiska gemenskapernas kommission" är Europeiska kommissionens officiella namn. medlemsstater inom ramen för deras respektive behörigheter". Detta ledde till att Europeiska gemenskapen den 21 december 1993 ratificerade FN:s ramkonvention om klimatförändring. Samma dag uppnåddes tröskeln på 50 ratificeringar och konventionen kunde därför träda i kraft den 21 mars 1994. Som part i konventionen godtar Europeiska gemenskapen bl. a. förpliktelsen att anta politiska riktlinjer och vidta motsvarande åtgärder i syfte att enskilt eller tillsammans återställa utsläppen av växthusgaser till 1990 års nivåer senast år 2000. I fråga om koldioxid har Europeiska gemenskapen föresatt sig själv målet att senast år 2000 stabilisera utsläppen på 1990 års nivåer, enligt de villkor som ministerrådet kom överens om den 29 oktober 1990. Detta meddelande från Europeiska gemenskapen i enlighet med FN:s ramkonvention beskriver utförligt den politik och de åtgärder för att hantera klimatförändringen som har genomförts eller kommer att genomföras på gemenskapsnivå. Europeiska gemenskapens åtaganden skall dock fullgöras genom gemenskapsprogram och nationella program som kompletterar varandra. Endast en kort sammanfattning av de nationella meddelandena eller programmen har tagits med för att ge en fullständig bild av de åtgärder som vidtas inom Europeiska gemenskapen. 2. SÄRSKILDA FÖRHÅLLANDEN I EUROPEISKA GEMENSKAPEN 2. 1. Inledning Medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen varierar oerhört i fråga om storlek, befolkning, geografisk och ekonomisk profil. Detta kapitel innehåller en översikt med bakgrundsuppgifter av betydelse för rapporten. Grundläggande uppgifter lämnas om medlemsstaterna och deras särdrag, bl. a. om geografi, klimat, samhälle, ekonomi och energi. 2. 2. Europeiska gemenskapens geografiska inramning Som geografisk enhet är Europeiska gemenskapen inte särskilt stor, men på grund av det begränsade område som den upptar, dess läge och gynnsamma naturförhållanden är den en tätbefolkad del av världen. Den europeiska kontinenten har inom ett relativt begränsat område en stor variation av landskapstyper. Fyra geomorfologiska huvudområden kan urskiljas: Nordeuropeiska slätten, med många stora städer och bördig jordbruksmark. Centrala och södra europeiska höglandet, vilket innefattar Sierra Nevada, Pyrenéerna och Alperna. Fennoskandiska skölden och Kaledoniderna, som består av skandinaviska höglandet och den norra och västra delen av Irland och Förenade kungariket. Kustzonen mot Medelhavet. Europeiska gemenskapens kustzoner är ett unikt miljöarv med viktiga ekologiska, kulturella och ekonomiska resurser. Som en fingervisning om skalan kan nämnas att Europeiska gemenskapen har en cirka 89 000 km lång strandlinje, stränderna runt småöar och insjöar oräknade (CEC, 1993). Europeiska gemenskapens territorium består av mark av mycket varierande slag och med varierande kvalitet, varav en fjärdedel är åkermark (27 %), cirka en tredjedel skogsmark (35 %) och en betydande del vall och bete (18 %). Tabell 2. 1 ger en översikt över markanvändningen i medlemsstaterna och figur 2. 1 visar markanvändningens relativa fördelning i Europeiska gemenskapen. Skogarna är ojämnt fördelade och hur stor del av arealen de upptar varierar från land till land. Finland (69 %) och Sverige (62 %) har den största andelen skogsbevuxen mark, medan Irland (5 %) och Nederländerna (8 %) ligger klart under gemenskapens genomsnitt (20 %). Irland har den största andelen jordbruksmark: 80 % av den totala arealen består av jordbruksmark. Tabell 2. 1. Jordbruksmark, skogsmark och annan mark (km2) i medlemsstaterna (siffrorna avser år 1991). Jordbruksareal Åker- mark1 Skogs- Annan Ängs- mark2 areal Total areal mark Belgien Danmark Finland Frankrike Förenade kungariket Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Spanien Sverige Tyskland Österrike 25 480 192 500 39 050 119 100 15 060 8 270 2 080 25 130 111 040 65 910 52 550 9 230 119 700 560 9 220 31 730 199 460 27 680 52 430 19 860 5 280 4 450 1 200 148 720 111 090 26 200 46 900 48 750 696 10 640 8 380 102 600 5 520 104 120 32 100 6 170 11 083 232 220 96 826 24 250 14 157 3 200 67 680 890 3 500 33 000 159 150 280 200 81 297 16 700 10 798 43 093 79 600 549 096 42 880 131 957 10 955 65 181 446 18 120 18 876 43 585 136 560 356 947 83 860 30 518 338 150 244 138 70 285 301 311 2 586 41 480 91 986 504 759 449 960 Europeiska gemenskapen 888 080 579 010 1 125 930 647 133 3 240 153 Åkermark och fleråriga grödor. Permanent betes- och ängsmark. 1 2 Källa: Eurostat. Legenda Arable land and permanent crops Permanent meadows and pastures W o o d ed area Other land Åkermark och fleråriga grödor Permanent betes- och ängsmark Skogsareal Annan mark Figur 2. 1. Markanvändningen i Europeiska gemenskapen. Källa: Eurostat 2. 3. Klimatprofil Detta avsnitt behandlar endast gemenskapen med tolv medlemsstater, eftersom det ännu inte Finns några uppgifter från de tre nya medlemsstaterna. Fyra huvudtyper av klimat återfinns inom Europeiska gemenskapen: Havsklimat, med milda vintrar, svala somrar och konstant fuktighet. Denna klimattyp är dominerande på den europeiska kontinentens västsida. Semikontinentalt klimat, med kalla, torra vintrar och heta, stormiga somrar. Europeiska gemenskapens östkant domineras av denna typ av klimat. Medelhavsklimat med milda och fuktiga vintrar, heta och torra somrar och oregelbunden men häftig nederbörd. Detta klimat återfinns i kustområdena vid Medelhavet. Klimatet i bergsområden, som varierar med höjden och exponeringen för sol, vind och nederbörd. Den genomsnittliga temperaturen och nederbörden varierar betydligt mellan länderna. En översikt ges i tabell 2. 2. Det kallaste landet är Belgien, med en medeltemperatur på 7,2 "C (lägst) och 9,7 °C (högst). Det varmaste landet är Grekland med medeltemperaturer på 14,1 °C (lägst) och 18,2 °C (högst). Spanien har den största variationen i nederbörd: den minsta nederbördsmängden är 218 mm per år, den största är 1702 mm per år. 10 Tabell 2. 2. Lägsta och högsta medeltemperatur och största och minsta nederbördsmängd i de tolv medlemsstaterna. Långtidsmedelvärden. Medeltemperatur under året (°C) Lägsta Nederbörd (mm H20) Högsta Minsta Största Belgien Danmark Frankrike Förenade kungariket Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Spanien Tyskland Källa: Eurostat 7,2 7,5 9,5 8,4 14,1 9,0 11,5 8,4 8,5 13,2 11,0 7,8 9,7 8,1 14,9 10,9 18,2 10,6 18,4 9,7 17,2 18,5 10,6 824 551 493 496 422 781 424 856 562 527 218 560 1191 874 1236 967 1044 1502 1142 777 1064 1702 979 En indikator på behovet av byggnadsuppvärmning är antalet graddagar, ett mått på hur sträng kylan är under en viss tidsperiod. Antalet graddagar motsvarar (18 °C - Tm) * d, om Tm är mindre än eller lika med 15 °C (uppvärmningströskel); och noll, om Tm är större än 15 °C, där Tm är medeltemperaturen och d är antalet dagar. I figur 2. 2 finns en översikt över antalet graddagar i medlemsstaterna. Figuren visar att merparten av medlemsstaterna har ett relativt stort behov av byggnadsuppvärmning. Motsvarande uppgifter om behovet av luftkonditionering i medlemsstaterna finns inte tillgängliga. Graddagar Figur 2. 2. Antal graddagar1 i de tolv medlemsstatema (uppgifter för år 1991). Källa: Eurostat Antalet graddagar motsvarar 1 (18 °C - Tm) * d, om Tm är mindre än eller lika med 15 °C (uppvärmningströskel); och noll, om Tm är större än 15 °C; där Tm är medeltemperaturen och d antalet dagar. 11 C D ö cg r ö ö - c l & ys /)/] 2^> 2. 4. Social profil År 1993 var folkmängden i Europeiska gemenskapen i de femton medlemsstaterna sammanlagt 370 miljoner. Detta motsvarade 6,5 % av världens befolkning, vilket kan jämföras med 9,8 % år 1960 och beräknade 4,2 % år 2020. Denna nedgång i andelen av världsbefolkningen beror på en relativt låg befolkningsökning jämfört med ökningen av befolkningen i hela världen. Den genomsnittliga befolkningstätheten i Europeiska gemenskapen är 114 invånare per km2. I de mer tätbefolkade regionerna är befolkningstätheten 350 per km2. De tätbefolkade områdena är koncentrerade längs en diagonal från nordvästra England till norra Italien genom Belgien, Nederländerna och industriområdena i Ruhr i Tyskland. Folkmängden, befolkningstätheten och befolkningstillväxten varierar avsevärt mellan medlemsstaterna. En befolkningsstatistisk översikt ges i tabell 2. 3. Det mest tätbefolkade landet i Europeiska gemenskapen är Nederländerna (401 invånare per km2), som också har den högsta befolkningstillväxten (33% ökning mellan 1960 och 1990). Den genomsnittliga befolkningstillväxten i Europeiska gemenskapen mellan 1960 och 1990 var 17 %. Antalet hushåll i Europeiska gemenskapen år 1990 var totalt 137 miljoner och antalet medlemmar per hushåll var i genomsnitt 2,7 personer. Tabell 2. 3. Medlemsstaternas befolkningsprofil. Medlemsstat Totalareal (km2) Befolknin g (1000) 1993 Befolknings täthet 1993 Befolknings ökning i procent 1960-1993 Belgien Danmark Finland Frankrike 30 518 10 084 43 093 338 150 5 189 5 066 549 086 57 655 Förenade kungariket 244 138 58 191 Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Spanien Sverige Tyskland Österrike 131 957 10 380 70 285 3 563 301 311 57 049 2 586 398 41 480 15 290 91 986 9 876 504 795 39 083 449 960 8 719 356 947 81 179 83 860 7 991 15 medlems-staterna 3 240 153 369 715 Källa: Eurostat 12 330 120 15 105 238 79 51 189 154 369 107 77 19 227 95 114 11 13 14 26 II 25 26 14 26 33 11 28 16 12 13 17 2. 5. Ekonomisk profil År 1993 uppgick Europeiska gemenskapens bruttonationalprodukt (BNP) till ungefär 4 400 miljarder ecu (i fasta priser för 1985). EG:s ekonomi är en ganska heterogen företeelse som består av ett fåtal stora ekonomier och några medelstora eller små ekonomier. I tabell 2. 4 finns en i medlemsstaterna. Frankrike, Förenade översikt över BNP och den årliga tillväxttakten kungariket, Italien och Tyskland - de fyra medlemsstaterna med högst BNP - står för 75 % av EG:s totala BNP och är därför drivande krafter i dess ekonomiska verksamhet. Utvecklingsnivån på de nationella ekonomierna i Europeiska gemenskapen varierar betydligt mellan medlemsstaterna. Figur 2. 3 visar BNP per capita i medlemsstaterna 1993. Flertalet medlemsstater har en BNP per capita på mellan 11 500 ecu och 16 500 ecu (i 1985 års priser och växelkurser). Fyra medlemsstater har en BNP per capita på mellan 4 200 ecu och 10 500 ecu, vilket är avsevärt lägre än genomsnittet i Europeiska gemenskapen. Tendensen i BNP-tillväxten visar dock att dessa länder har den högsta tillväxttakten och således nu håller på att knappa in på de andra länderna i Europeiska gemenskapen. Tabell 2. 4. Bruttonationalprodukt i marknadspriser i Europeiska gemenskapen (uttryckt i 1985 års priser och växelkurser). Medlemsstat Belgien Danmark Finland Frankrike Förenade kungariket Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Spanien Sverige Tyskland Österrike 15 medlemsstaterna Källa: Eurostat BNP 1993 (miljarder ecu) Årlig procentuell tillväxt 1970-1993 2,3 % 2,0 % 2,3 % 2,4 % 2,0 % 2,8 % 4,4 % 2,6 % 4,0 % 2,3 % 3,5% 2,9 % 1,5 % 2,5 % 2,7 % 2,4 % 125,3 85,1 73,3 808,0 708,7 59,3 37,2 658,5 7,7 204,7 41,2 276,9 141,3 1049,6 104,6 43 81,2 13 2 0 0 00 i s o oo -i o o oo sooo A B DK D G I F* F IF=ll_ I 1_ |NIL_ F» SU S UK Figur 2. 3. BNP per. capita i Europeiska gemenskapen 1993 (i ecu och 1985 års priser och växelkurser). Källa: Eurostat Tjänstesektorerna (både marknadstjänster och konkurrensbefriade tjänster) är de viktigaste näringsgrenarna i Europeiska gemenskapen. Deras relativa andel av den ekonomiska verksamheten växer fortfarande. Tillverkningsindustrin är den näst viktigaste sektorn. Jordbrukssektorns betydelse håller på att minska. Tabell 2. 5 visar bruttoförädlingsvärdet per näringsgren. 14 Tabell 2. 5. Relativt bidrag till bruttoförädlingsvärdct (BFV) per sektor 1993 (i ecu och 1985 års priser och växelkurser) för gemenskapen med 12 medlemsstater Näringsgren BFV 1992 BFV 1992 (miljoner ecu) (procent av hela BFV) Årlig förändring av BFV 1980-1992 (procent) Jordbruk/skogsbruk Energi Tillverkning Byggande och anläggning Marknadstjänster Konkurrensbefriade tjänster Totalt 131 832 241 028 1 139 325 312 820 2 520 722 753 758 5 099 491 2,6 % 4,7 % 22,3 % 6,1 % 49,4 % 14,8 % 100 % 3. 8 % 6,1 % 5. 9 % 6,0 % 8,8 % 7,4 % 7,4 % Källa: Eurostat. Transporter Transportsektorn har i hög grad bidragit till den ekonomiska tillväxten i Europeiska gemenskapen. Den har gjort det möjligt att uppnå betydande stordriftsfördelar i produktionen och lett till ökad konkurrens. Inom EG svarar transportsektorn för cirka 7-8 % av BNP och 4-5 % av den totala avlönade arbetsstyrkan (vitboken om den gemensamma transportpolitiken, KOM (92), 494 slutlig, 2. 12. 1992). EG:s transportsektor karaktäriseras av en stark tillväxt. Sedan 1970 har inrikestransporterna totalt vuxit med i genomsnitt 3,1 % för persontransporter och 2,3 % för gods transporter (vitboken om den gemensamma transportpolitiken, KOM (92), 494 slutlig, 2. 12. 1992). Sedan 1980 har flygtransporten av passagerare ökat med i genomsnitt 6,2 % per år (CEC, 1993). Transporter är en huvudkälla till utsläpp av växthusgaser i gemenskapen. Vägtransporterna står för 85 % av koldioxidutsläppen och 90 % av inrikestransporternas metanutsläpp. Personbilar svarar för 45 % och lastbilar för 32 % (grönboken om transporter och miljö; KOM (92), 46 slutlig, 20. 02. 92). Antalet bilar per 1000 invånare i Europeiska gemenskapen var i genomsnitt 420 år 1993 (Eurostat). Luftfarten är den näst största enskilda källan till koldioxidutsläpp, med en andel på 11 %. Järnväg och inre vattenväg står för 1 % respektive 3 %. 2. 6. Energiprofil Till följd av utvecklingen av efterfrågan på energi för slutlig användning och för elproduktion var den inhemska bruttoförbrukningen på 1 239 Mtoe inom EG år 1990 17,7 % högre än år 1974. Bakom denna siffra finns dock stora fluktuationer under mitten av 70-talet och början av 80-talet på grund av oljechockerna under den perioden. Tabell 2. 6 visar den inhemska bruttoförbrukningen inom EG. 15 Tabell 2. 6. Inhemsk bruttoförbrukning inom EG (Mtoe). 1974 1986 1990 19931 Genomsnittlig årlig ökning Fasta bränslen Olja Naturgas Övrigt 235 626 137 56 243 515 193 219 245 532 216 247 247 561 252 271 0,3% 0,6% 3,3% 8,6% Totalt 1053 1169 1239 1331 1,2% Källa: Eurostat Ökningen beror helt och hållet på icke-fossila bränslen, främst kärnkraft. Förbrukningen av fossila bränslen år 1990 låg på samma nivå som 1974 (Eurostat). EG är beroende av import för sin energiförsörjning. Självförsörjningsgraden - dvs. den totala inhemska produktionen dividerad med den inhemska bruttoförbrukningen - steg från 37 % år 1974 till 57 % år 1986, och sjönk sedan till 52 % år 1992. Tabell 2. 7 visar den inhemska energiproduktionens sammansättning. Tabell 2. 7. Produktion av primärenergi inom EG (Mtoe). 1974 1986 1990 1993' Genomsnittlig årlig ökning Fasta bränslen Olja Naturgas Kärnkraft Vatten- och vindkraft Geotermisk energi Övrigt 189 15 130 22 21 2 10 176 150 126 155 23 2 42 155 115 131 180 23 2 42 Totalt 389 675 647 156 125 158 198 25 3 46 709 -1,0% 11,9% 1,1% 2,3% 0,8% 1,6% 8,3% 3,2% Källa: IEA och Eurostat 7 8 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f. d. DDR. Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f. d. DDR. 16 Tabell 2. 8 återger utvecklingen av energiintensiteten, mätt som kvoten mellan inhemsk inhemsk bruttoförbrukning och bruttonationalprodukt. Dessutom visas utvecklingen av bruttoförbrukning per invånare. Tabell 2. 8. Indikatorer (IBF = inhemsk bruttoförbrukning). 1974 1986 1990 1993' IBF/BNP (toe/miljoner ecu (1985)) IBF/capita (kgoe/invånare) 358 3027 312 3253 294 3401 304 3600 Källa: IEA och Eurostat Mellan 1974 och 1993 steg EG-medlemsstaternas sammanlagda BNP med i genomsnitt 2,1 % per år. Energiintensiteten sjönk med i genomsnitt 0,9 % per år. Den genomsnittliga inhemska bruttoförbrukningen per capita steg med i genomsnitt 0,9 % per år. Utvecklingen av den slutliga energiförbrukningen per näringsgren under perioden 1974-1993 framgår av tabell 2. 9. Tabell 2. 9. Slutlig energiförbrukning per näringsgren (Mtoe). Industri Transporter Hushåll och tjänster TOTALT Källa: IEA och Eurostat 1974 1986 1990 19931 304 150 281 736 233 208 332 773 251 247 320 8T7 253 271 367 89(5 Inom industrin har energiintensiteten förbättrats med 40 % (slutlig energiförbrukning/produktion) under perioden 1974-1992. Industriproduktionen steg med 28 % samtidigt som den slutliga energiförbrukningen sjönk. Inom transportsektorn har energiefterfrågan stigit snabbare än den totala ekonomiska aktiviteten. 9 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f. d. DDR. 10 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f. d. DDR. 17 3. EG:s UTSLÄPPSINVENTERING 3. 1. Inledning I detta kapitel sammanfattas 1990 års inventering av utsläpp av växthusgaser inom EG. Följande gaser kommer att diskuteras: koldioxid (C02,) metan (CH4), dikväveoxid (N20), kolmonoxid (CO), kväveoxider (NOx) och andra flyktiga organiska ämnen än metan (NMVOC). Uppskattningarna av utsläppen har gjorts på grundval av de femton medlemsstaternas nationella inventeringar och så långt möjligt i enlighet med IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Den metod som använts för att sammanställa EG-inventeringen beskrivs närmare i avsnitt 3. 2. De femton medlemsstaternas individuella utsläppsinventeringar ingår i bilaga 1. Verksamhetsuppgifter och utsläppsfaktorer har inte tagits med i detta meddelande, eftersom allt detta redovisas i nationella rapporter eller i Eurostats eller Corinairs databaser. I bilaga 1 finns hänvisningar till informationskällorna. 3. 2. Inventeringsmetodik Utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen år 1990 framgår av tabell 3. 1. EG-inventeringen för år 1990 har sammanställts på grundval av de femton medlemsstaternas individuella inventeringar. Följande källor har använts för att sammanställa de enskilda medlemsstaternas utsläppsinventeringar. ' Nationella meddelanden som medlemsstaterna utarbetat enligt FN:s ramkonvention om klimatförändring eller nationella program enligt EG-beslutet om en övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. I allmänhet följer de inventeringar som redovisas i de nationella rapporterna IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Corinairs inventeringsprogram. Databaser för år 1990 som medlemsstaterna lämnat till Europeiska miljöbyrån har använts. Eurostat. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp har sammanställts från Eurostats energibalanser och harmoniserade utsläppsfaktorer som Eurostat tagit fram genom analys av de utsläppsfaktorer som medlemsstaterna använde omkring år 1990. Vid uppskattningen av de totala utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen summerades utsläppen av växthusgaser i varje medlemsstat7. Uppskattningarna av utsläppen i medlemsstaterna hämtades i första hand från de nationella rapporterna. Om det inte fanns några uppskattningar av nationella utsläpp användes Corinairs siffror. De koldioxidutsläpp från bränsleförbränning som redovisats i nationella rapporter eller i Corinair jämfördes med Eurostats koldioxidsiffror. Nationellt rapporterade (icke-Corinair) utsläppsuppskattningar användes om sådana fanns och stämde överens med Eurostats siffror. Om den nationellt rapporterade uppskattningen var betydligt lägre än Eurostats användes dock Eurostats uppskattning, eftersom det nationellt rapporterade Uppskattningarna i tabell 3. 1 är preliminära siffror som uppdaterats fram till juni 1995. 18 värdet då antogs var ofullständigt. Om det inte fanns några nationellt rapporterade uppskattningar, jämfördes Corinairs siffror på samma sätt med Eurostats. Det bör noteras att varken medlemsstaternas nationella rapporter eller Corinairs databaser är fullständiga och att utsläppsinventeringarna för varje medlemsstat inte alltid täcker alla kategorier av källor som anges i IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av utsläpp av växthusgaser. De delsummor för de olika kategorierna som anges i tabell 3. 1 stämmer därför inte med tabellens totalsumma för kategorin. Denna uppenbara brist på överensstämmelse kan åtgärdas först när delsummor för alla medlemsstater blir tillgängliga. Eftersom det inte fanns nationellt rapporterade inventeringar för alla LG-medlemsstatcrna och reduktion genom upptag av koldioxid inte ingår i Corinair, har utsläppen eller upptaget av koldioxid inte kvantifierats för kategorin "Förändrad markanvändning" i EG-inventeringen. 19 Tabell 3. 1. EG:s inventering av utsläpp av växthusgaser (Gg). Preliminära uppskattningar. Uppskattningar av växthusgaser i Europeiska gemenskapen (15 medlemsstater) - 1990 (Gg). CO, CH4 N,0 NOv CO NVrvOC Industriprocesser Järn & stål All energi Bränsleförbränning 1 la lal Energi & omvandling Industri la2 la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder 1 a6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3a Målning 3 b Avfettning och kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a 4b Animaliskt avfall 4c Risodling Jordbruksmark 4d Förbränning av jordbruksavfall 4e Bränning av gräsmark 4f 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Jordbruk Fodernedbrytning i tarmarna Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral 3142840 3134740 1173200 606600 704900 325000 265900 34500 25400 13200 8100 7800 0 130730 4300 4800 8700 2600 102400 2000 300 100 50 50 100 500 500 0 0 0 0 0 11050 5400 0 5650 5599 794 49 60 206 84 286 27 6 87 4806 1485 2817 40 9 0 6 5 2 3 0 0 o o o 393 6267 2571 98 299 141 0 8669 7912 233 90 156 156 66 29 36 12 12 0 0 29 1 0 0 351 0 2 90 234 0 0 6 0 0 0 6 393 0 15 1 277 64 0 20 0 9 11 13290 13202 2947 1412 7883 231 263 268 191 29 88 88 0 151 12 1 60 0 14 14 0 0 o o o 50 0 o o o 43 0 48 5 0 21 46229 46137 1215 3191 33718 2164 4037 1048 227 1711 92 59 0 2811 1563 398 6 14 0 224 0 0 o o o 2763 0 0 o o 2362 0 125 58 0 51 8422 7697 105 99 6529 342 464 155 61 111 849 792 0 1060 21 0 31 584 0 260 4045 1399 352 470 1327 739 0 381 0 178 131 0 109 67 0 13 Totala utsläpp 3285620 24671 928 13546 52006 14397 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning Anmärkningar: 113600 56500 243600 Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen bygger på uppskattningar av utsläppen i de femton medlemsstaterna, uppdaterade fram till juni 1995. Delsummorna inom en kategori (t. ex. l bl och lb2) stämmer inte alltid med uppgiften om de totala utsläppen för kategorin (t. ex. Ib). Detta beror på att utsläppsinventeringarna för varje medlemsstat inte alltid omfattar alla kategorier som anges i IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Utsläpp från kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning (inbegripet halvfabrikat) har inte tagits med i de totala utsläppen. Därför är de totala utsläppen underskattade jämfört med IPCC:s metodik. Uppgiften om utsläpp från "Slutlig 20 icke-energirelaterad förbrukning" bygger på produkternas totala kolinnehåll. Tillägg av utsläppen från "Slutlig icke- energirelaterad förbrukning" till de totala utsläppen skulle därför leda till en överskattning jämfört med IPCC:s metodik. Utsläppen eller reduktionen av koldioxid genom upptag från kategorin "Förändrad markanvändning" är inte kända för flera länder och har därför inte tagits med i tabellen. Utsläpp av andra växthusgaser än koldioxid från "Förändrad markanvändning" har inte heller uppskattats. 3. 3. Halvfabrikat Utsläppsuppskattningarna i tabell 3. 1 är strukturerade enligt rapportcringsinstruktionerna i I PCC:s riktlinjer för inventering av växthusgaser. Kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" lades dock till i tabellen på grund av bristande överensstämmelse mellan den detaljerade IPCC-metoden för att beräkna energirelaterade koldioxidutsläpp och IPCC:s rapporteringsinstruktioner. I de nationella inventeringarna beskrivs i regel inte uttryckligen hur utsläppen från halvfabrikat har beräknats. Av konsekvensskäl har Eurostats uppskattningar för de enskilda medlemsstaterna använts för att beräkna utsläppen från halvfabrikat. Dessa har redovisats separat i kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning". Det bör noteras att denna metod leder till lägre totala koldioxidutsläpp än den metod som anges i IPCC:s riktlinjer. Enligt IPCC:s metod skall kol som släpps ut genom användning av halvfabrikat ingå i uppskattningarna av de totala koldioxidutsläppen från energikällor, medan den metod som används här innebär att utsläpp från halvfabrikat inte tas med i de totala utsläppen. De utsläpp som rapporteras i kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" bör ses som potentiella utsläpp från halvfabrikat och annan icke-energirelaterad användning. Denna kategori inbegriper även det kol som faktiskt är lagrat i produkterna och inte är utsläppt till atmosfären. Uppgifterna om de totala koldioxidutsläppen i tabell 3. 1 är därför underskattningar jämfört med IPCC:s metodik. Tillägg av "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" till de totala koldioxidutsläppen skulle dock leda till en överskattning. 3. 4. Internationell sjöfart och luftfart ("bunkers") Enligt beslut vid den mellanstatliga förhandlingskommitténs nionde session skall utsläpp från internationell sjöfart och luftfart inte ingå i de totala utsläpp som sammanfattas i tabell 3. 1. År 1990 var de totala koldioxidutsläppen från sjöfart ("marine bunkers") i EG 113 600 Gg och från luftfart ("aviation bunkers") 59 100 Gg. Eftersom endast några medlemsstater lämnade uppskattningar av utsläppen från internationell sjöfart och luftfart har utsläppen från sjöfart baserats på Eurostats siffror. Utsläppen från luftfart har uppskattats genom att Eurostats uppgifter för andra transportformer än vägtransport vägts samman med uppskattningar som rapporterats i Corinair eller landsrapporter. I bilaga 1 finns utsläppsuppskattningar för alla medlemsstater. 21 3. 5. Osäkerheter Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna har inte kvantifierats statistiskt, eftersom en sådan kvantifiering inte skulle ge tillförlitliga siffror på detta stadium av skäl som anges nedan. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp från bränsleförbränning (baserade på energibalanssiffror) är relativt tillförlitliga och är troligen de minst osäkra uppgifterna (inom cirka +/- 3 %). Osäkerheten i uppskattningarna av utsläppen av andra växthusgaser än koldioxid är betydligt större, på grund av brist på kunskap eller medvetenhet om vissa av källorna och lämpliga utsläppsfaktorer för dessa gaser. Eftersom det kan finnas ännu okända källor till dessa gaser är uppskattningarna av utsläppen sannolikt för låga. Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna ökar i följande ordning: CO < NOx < CH4 < NMVOC < N20, med osäkerheter som ökar med flera storleksordningar (flera hundra procent). 22 4. PROGRAM, POLITIK OCH ÅTGÄRDER 4. 1. Inledning I detta kapitel ges en översikt över den politik och de åtgärder som Europeiska gemenskapen beslutat om i syfte att begränsa utsläppen av växthusgaser. Politik som uttryckligen och primärt är inriktad på att begränsa utsläppen av växthusgaser beskrivs i avsnitten 4. 2-4. 5. Sektorpolitik som innefattar särskilda miljöåtgärder eller har bieffekter på utsläppen av växthusgaser beskrivs i avsnitt 4. 6 om EG:s jordbruks-, skogsbruks-, transport- och avfallspolitik. När det finns bedömningar av politikens inverkan på utsläppen av växthusgaser redovisas dessa. I avsnitt 4. 7 sammanfattas den politik och de åtgärder som beskrivs i kapitlet, uppdelat på politik och åtgärder som antagits av rådet, föreslagits av eller håller på att förberedas av kommissionen. 4. 2. Gemenskapens strategi för att begränsa koldioxidutsläppen och förbättra energieffektiviteten I oktober 1991 presenterade kommissionen en övergripande strategi för att begränsa koldioxidutsläppen och förbättra energieffektiviteten i syfte att år 2000 stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivåer (SEC(91)1744 slutlig). Denna s. k. "inget-att-beklaga"-strategi går ut på att frigöra den potential som i dag finns inom alla branscher att till låg eller ingen kostnad begränsa koldioxidutsläppen, vilket också ger fördelar i form av minskad luftförorening och ökad energisäkerhet, konkurrenskraft och sysselsättning. I juni 1992 förelades rådet ett paket med ömsesidigt förstärkande åtgärder och program (KOM(92)246 slutlig). Grunden är följande fyra pelare: EG:s energiteknologiprogram och transeuropeiska nät. De befintliga gemenskapsprogrammen THERMIE och SAVE har förstärkts. Ett nytt program - Altener - och en verksamhet för att rationalisera energiförbrukningen på regional och urban nivå har beslutats sedan 1990. THERMIE är ett program för att sprida energiteknik. Inom SAVE och Altener lämnas ekonomiskt stöd till olika åtgärder för energieffektivisering och förnybar energi, men programmen skall dessutom förberedaregleringsåtgärder på EG-nivå. Även "Energihushållning på regional och urban nivå" och utvecklingen av transeuropeiska nät bidrar till målet att begränsa koldioxidutsläppen (avsnitt 4. 3). 23 Skatteåtgärder. I juni 1992 utfärdade kommissionen ett utkast till rådsdirektiv med förslag till en harmoniserad beskattning av koldioxidutsläpp och energianvändning på medlemsstatsnivå, som ännu inte har antagits av rådet (avsnitt 4. 4). Kompletterande nationella program. Gemenskapens strategi kräver politiska program som begränsar utsläppen av växthusgaser på medlemsstatsnivå och som kompletterar de åtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. Medlems statemas nationella program beskrivs i kapitel 5. EG:s beslut om en övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. I gemenskapens strategi ingår en övervakningsmekanism för att kontrollera om gemenskapens stabiliseringsmål för koldioxid kan uppnås. Enligt denna mekanism skall medlemsstaterna lämna sina nationella program till kommissionen för utvärdering. Beslutet om att upprätta övervakningsmekanismen (avsnitt 4. 5) fattades i juni 1993. Medlemsstaterna har lämnat sina nationella program eller meddelanden enligt konventionen. Den första utvärderingen genomfördes på grundval av nationella program som kommissionen tog emot under 1993. En andra utvärdering av de uppdaterade nationella programmen eller meddelandena enligt konventionen planeras ske under hösten 1995. Detta är ett första steg mot målet att minska koldioxidutsläppen. Formuleringen av strategin var inledningen till en fortlöpande utvärdering av beslutade åtgärder och utformning av nya politiska riktlinjer och åtgärder för att uppfylla de koldioxidmål som gemenskapen har åtagit sig. 4. 3. Gemenskapens program och initiativ I detta avsnitt beskrivs gemenskapens program för stöd till energiteknik (THERMIE), energieffektivisering (SAVE), användning av förnybara energikällor (Altener) och initiativet "Energihushållning på regional och urban nivå". Dessutom beskrivs kortfattat de initiativ som nyligen tagits för transeuropeiska nät och frivilliga program. THERMIE (stödprogram för energiteknik) Möjligheterna att minska miljökonsekvenserna genom energieffektivisering, förnybara energikällor och renare användning av fossila bränslen är till syvende och sist beroende av att bättre energiteknik införs. THERMIE-programmet (rådets förordning (EEG) nr 2008/90) avsåg demonstration och spridning av renare och effektivare energiteknik för att förbättra marknadspenetrationen. THERMIE 24 inriktat på andra gemenskapsmål: var även tryggad energiförsörjning, ekonomisk och social sammanhållning, förbättrad konkurrenskraft och sysselsättning, den inre marknaden och samarbete med Central- och Östeuropa och länderna i Oberoende staters samvälde (OSS). Det ursprungliga THERMIE-programmet avslutades 1994, men de projekt som fick stöd mellan 1990 och 1994 fortsätter att övervakas och främjas. Totalbudgeten uppgick till 700 miljoner ecu, eller 140 miljoner ecu per år (0,2 % av EG:s budget). Huvuddelen av THERMIE-budgeten (85 %) ägnades åt innovativ teknik och projekt som redan passerat det första FoU-stadiet, men som inte hade införts i större skala på grund av tekniska och ekonomiska risker. Den återstående delen (cirka 15 %) gick till en rad olika främjande åtgärder, t. ex. marknadsbedömningar, övervakning, dokumentation, databaser, workshops, konferenser och utbildning. För att genomföra alla dessa åtgärder upprättade kommissionen 1991 OPET, ett organisationsnätverk för främjande av energiteknik som består av 49 berörda organisationer från EG- medlemsstaterna, både från den offentliga och den privata sektorn. Organisationerna stöder främjande och spridning av innovativa energitekniker. Under perioden 1990-1994 fick 726 THERMIE-projekt stöd. Enligt en kostnads- och intäktsanalys av de THERMIE-projekt som fick stöd under perioden 1990-1993 borde dessa kunna leda till att koldioxidutsläppen minskar med 42 miljoner ton i gemenskapen (en kvantitet som med förväntad vidarespridning skulle öka till mer än 625 miljoner ton) samtidigt som utsläppen av andra föroreningar som försurande ämnen, flyktiga organiska föreningar och kolmonoxid också skulle minska. Enligt en bedömning av kommissionens generaldirektorat för energi kommer varje ecu som satsas i programmet att i genomsnitt leda till att 1,617 kg kumulerade koldioxidutsläpp undviks jämfört med normal energiteknik för fossila bränslen. Uppskattningen är behäftad med följande osäkerheter: De projekt som fått stöd kanske inte har genomförts som planerat. I bedömningen förväntade vidarespridningen i andra projekt av de tekniker som tillämpas i projekt som fått stöd av THERMIE. ingår en uppskattning av spridningseffekten, dvs. den Vidarespridningen uppskattas till cirka 15 gånger den direkta effekten av de projekt som fått stöd. Från och med den 1 januari 1995 fortsätter programmet som det nya programmet för icke-nukleär energi - mer bekant som JOULE-THERMIE - inom Europeiska gemenskapens fjärde ramprogram för forskning, teknisk utveckling och demonstration. I det nya programmet förenas för första gången forsknings- och utvecklingsaspekterna i JOULE och de främjande initiativen inom THERMIE. 25 Programmet är en vital del av EG:s strategi för att möta de energiutmaningar vi nu slär inför. JOUI. lv- THERMIE-programmet bygger vidare pä tidigare framgångar och kommer all hjälpa till all minska de negativa miljökonsekvenserna i samband med produktion och förbrukning av energi, och säkerställa hållbara och tillförlitliga energikällor till överkomliga kostnader samt förstärka den europeiska industrins tekniska grund. SAVE (Specific Actions for Vigorous Energy Efficiency) SAVE-programmet antogs i oktober 1991 (rådets beslut 91/565/EEG). Det kommer att pågå till slutet av 1995. Målet är att öka energieffektiviteten och därigenom minska koldioxidutsläppen genom lagstiftning om obligatoriska energieffektivitetsnormer, kvalitetsmärkning, standardisering, uppbyggnad av infrastruktur, pilotprojekt, utbildning och informationsspridning. Genom att skapa en gemenskapsram hjälper SAVE medlemsstaterna att besluta om energieffektivisering på nationell nivå. Programmets budget är 35 miljoner ecu för perioden 1 januari 1991-31 december 1995. SAVE består av följande tre delar: 1. 2. investering i energieffektivitet och Ett program för lagstiftning om energieffektivitet i syfte att undanröja institutionella och administrativa hinder för för energiutrustning. Följande direktiv har antagits: - Effektivitetskrav för nya värmepannor (rådets direktiv 92/42/EEG); - Märkning av hushållsapparater med uppgift om energiförbrukning (rådets direktiv 92/75/EEG). I anslutning till detta direktiv om energimärkning antogs ett direktiv om energimärkning av kylskåp och frysar för hushållsbruk (94/2/EEG). fastställa normer - Energideklarationer av byggnader, fakturering efter den faktiska energiförbrukningen, tredjepartsfinansiering av isolering av nya byggnader, besiktning av värmepannor och energihushållning (rådets direktiv 93/76/EEG). Ekonomiskt stöd till uppbyggnad av energieffektiva strukturer i medlemsstaterna. Programmet omfattar projekt inom bl. a. utbildning, integrerad resursplanering, tredjeparts finansiering, samgenerering, övervakning och målstyrning, energieffektivisering inom transport- och byggnadssektorn samt införande av gemenskapslagstiftning i medlemsstaterna. Budgeten för det ekonomiska stödet är 35 miljoner ecu för åren 1991-1995. Stödet får uppgå till 50 % av de totala projektkostnaderna. 204 projekt har fått stöd till en total budgetkostnad av 21 miljoner ecu. 3. Nätverk för informationsutbyte. Detta består i en databas om energieffektiviseringsåtgärder och särskilda främjande åtgärder, t. ex. konferenser, symposier och workshops. 26 Inom programmet för lagstiftning om energieffektivisering häller ett antal direktiv pä all förberedas. Direktiv om normer för apparaters en erg i effektivitet. Rådet antog ett beslut (EGT nr L 157) om upprättande av PACE, ett EG-åtgärdsprogram lör att effektivisera elanvändningen. Inom ramen för PACE håller direktiv på att förberedas för effektivitetsnormer för kylskåp, elmotorer, kontorsutrustning och kommersiell belysning. Ett direktiv om integrerad resursplanering. Integrerad resursplanering för elektricitet och gas främjas aktivt inom ramen för fullbordandet av den inre energimarknaden. Energiföretagen bör därför undersöka olika alternativ för att styra efterfrågan i lika hög grad som tillförseln (energieffektivisering och förnybara energikällor på konsumentnivå). Detta kräver att företagen kan göra vinster inte enbart genom att sälja gas eller elektricitet, utan även från de energitjänster som de tillhandahåller i form av bl. a. investeringar i energieffektivisering inom slutanvändningssektorerna. Direktiv om märkning av tvätt- och diskmaskiner samt glödlampor. För S A VE-program m et finns det inte någon bedömning av effekterna i form av hur stora utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser som kommer att undvikas. Det första SAVE-programmet löper ut i slutet av 1995, men energieffektivitet förblir ett politiskt nyckelområde: av miljö- och energiförsörjningsskäl och därför att dess främjande berör viktiga mål vad gäller den inre marknaden, konkurrenskraft och sammanhållning. I sitt förslag till ett nytt SAVE-program, SAVE-II, förslår kommissionen att både programmet för slutlig användning av elektricitet (PACE) och initiativet för regional och urban energihushållning skall ingå. De har alla mål som kompletterar varandra och SAVE-II-programmet ger en övergripande ram för att genomföra dessa besläktade verksamheter (KOM(95)225). Följande nio åtgärdskategorier inom energieffektiviseringspolitiken föreslås finansieras inom programmet: Undersökningar och andra verksamheter som leder till att gemenskapens lagstiftning om energieffektivitet och prestandanormer införs och fullbordas. Sektoriella pilotprojekt i syfte att påskynda investeringarna i energieffektivisering eller förbättra konsumenternas energiförbrukningsmönster, vilka skall genomföras huvudsakligen genom gemenskapstäckande nätverk. Målinriktade sektoriella pilotprojekt i syfte att skynda på investeringarna i energieffektivisering eller förbättra konsumentemas energiförbrukningsmönster, vilka skall genomföras huvudsakligen av offentliga och privata företag. Åtgärder som föreslås av kommissionen eller tredje part för att främja informationsutbyte i första hand genom informationsnätverk som syftar till att förbättra samordningen mellan 27 gemenskapens aktiviteter och internationella, nationella, regionala och lokala aktiviteter genom att etablera lämpliga sätt att utbyta information. En noggrann övervakning av hur energieffektiviseringen framätskrider inom olika sektorer i gemenskapen, i enskilda medlemsstater och i själva SAVE-programmet. Särskilda åtgärder för att främja en bättre sammanhållning mellan medlemsstater och regioner när det gäller energieffektivisering genom att stödja uppbyggnaden av en en erg i effekt i v infrastruktur i de stater och regioner där den berörda politiken ännu inte är tillräckligt väl utvecklad. Särskilda åtgärder till förmån för energihushållning på regional och urban nivå. Undersökningar och andra åtgärder för att stödja initiativ för energieffektivisering inom andra program eller införa energieffektivitet som ett kriterium i EG:s strategiska program. Utvärdering och övervakning av vidtagna åtgärder. SAVE-II planeras starta den 1 januari 1996 och pågå till och med den 31 december 2000. Den budget som föreslås är 150 miljoner ecu. Altener-programmet för främjande av förnybara energikällor Altener-programmet antogs av rådet i september 1993 (rådets beslut 93/500/EEG). Det övergripande syftet är att upprätta en ram för särskilda åtgärder för att ge förnybara energikällor (små vattenkraftverk, vindkraft, solenergi, biomassa, biobränslen och biogas, geotermisk energi) större spridning på marknaden. Programmet pågår under perioden 1993-1997 och har en budget på 40 miljoner ecu. Hittills har 114 pilotprojekt fått stöd till en kostnad av 11 miljoner ecu. Alteners särskilda mål för utveckling av förnybara energikällor i medlemsstaterna är att öka de förnybara energikällornas marknadsandel från 4 % år 1991 till 8 % år 2005, öka de förnybara källornas elproduktion med 300 %, säkra en marknadsandel på 5 % för biobränslen inom motorfordonsområdet. Liksom SAVE har Altener följande beståndsdelar: Förberedelse av lagstiftnings- och standardiseringsåtgärder. Åtgärderna är anpassade så att de skall säkerställa fri rörlighet för utrustning för förnybar energi. Harmonisering av säkerhetsnormer för vindgeneratorer och specifikationer för biodiesel som motorbränsle planeras. Ekonomiskt stödprogram för utveckling av tekniska standarder och specifikationer, utbildning och information, sektoriella pilotprojekt, biobränslen, integrerad resursplanering 28 och efterfrågepåverkande åtgärder, tredjepartsfinansiering, garantier mot ekonomiska risker, lokala utvecklingsplaner och genomförbarhetsundersökningår. Under åren 1993 och 1994 fick 114 projekt stöd. Nätverk för informationsutbyte. Här ingår samordning av verksamheter på nationell nivå, gemenskapsnivå och internationell nivå, symposier, konferenser och workshops samt databaser. Det finns inte någon uppskattning av Altener-programmets effekter när det gäller vilka utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser som kan undvikas. Energihushållning på regional och urban nivå Detta initiativ startade 1990 och främjar undersökningar av hur energiplaner utarbetas och genomförs. Syftet är även att sprida och överföra relevant expertkunnande inom hela unionen. Ett viktigt mål för dess lokala och regionala projekt är att skydda miljön genom att utveckla energihushållning, förbättra energieffektiviteten och tillhandahålla alternativa energiproduktionsmöjligheter. Initiativet, med en totalbudget på 20 miljoner ecu, kommer att införlivas med SAVE-II-programmet. Under förberedelse: Transeuropeiska nät Byte till renare bränsle med lägre kolinnehåll kan ge energi- och miljömässiga fördelar, särskilt i de regioner där bränslen som naturgas inte tidigare har varit tillgängliga på grund av bristande infrastruktur. Transeuropeiska nät är viktiga för att förse perifera regioner med renare bränsle och för att förbättra de europeiska gasnätens flexibilitet. Ju effektivare och flexiblare dessa nät kan drivas, desto mindre skäl finns det att oroa sig för försörjningstryggheten om det sker en snabb övergång till gas. Samma sak gäller för transeuropeiska elnät som gör att elektricitet producerad från energikällor med lågt eller inget kolinnehåll kan utnyttjas inom hela gemenskapen. Frivilliga system Begränsningen av koldioxid och andra växthusgaser kräver engagemang och aktivt deltagande av alla ekonomiska och sociala aktörer. Frivilliga program och självstyrning kommer att spela en viktig roll i framtiden. Kommissionen har nyligen gett CEN/CENELEC (det internationella standardiseringsorganet på elområdet) i uppdrag att utarbeta Europastandarder för sol värmesystem och komponenter till dessa. Standarder för solceller och vindturbiner håller också på att utarbetas. Spridning av kostnadseffektiva minimistandarder är till nytta både när det gäller energi och miljö. Kommissionens enheter har även samarbetat med de europeiska el-leverantörerna för att finna kostnadseffektiva sätt att begränsa koldioxidutsläppen genom alternativ på både utbuds- och efterfrågesidan. Dessutom är förhandlingar på gång om ett frivilligt system för att energieffektivitetsmärka datorer och annan kontorsutrustning. Detta frivilliga program, som borde kunna omfatta tillverkare i USA och Japan, skulle ge ett nästan världsomspännande märkningssystem. 29 4. 4. Förslag om en energi- och koldioxidskatt I juni 1992 lade Europeiska kommissionen fram ett utkast till direktiv (KOM(92)226 slutlig) om beskattning av alla icke-förnybara energiprodukter på grundval av 50 % av energiinnehållet och 50 % av bränslets kolinnehåll. Syftet var att förbättra energieffektiviteten och främja bränslebyte till produkter som är förenade med mindre eller inga koldioxidutsläpp. Det föreslogs att skatten skulle införas stegvis från en nivå på 0,21 ecu/GJ och 2,81 ecu/ton koldioxid under det första året (motsvarande 3 dollar per fat olja). Under vart och ett av de följande sju åren skulle skattesatserna höjas med en tredjedel av första årets satser. Det sista året skulle satserna således ha nått upp till 0,7 ecu/GJ och 9,4 ecu/ton koldioxid, vilket motsvarar 10 dollar per fat. För elektricitet skulle kraftverkens insatsvaror beskattas enligt de använda bränslenas kolinnehåll. Den energirelaterade delen av skatten skulle fastställas i form av ecu per MWh råvara, dvs. energikällor som används som halvfabrikat skulle inte beskattas. Progressiva reduktioner av och villkorliga befrielser från skatten skulle gälla för energiintensiva företag. Reduktionerna skulle bero på energikostnadernas andel av det totala förädlingsvärdet av de produkter som erhållits med användning av energin. Fullständig skattebefrielse skulle endast beviljas företag som utnyttjar energiintensiva produktionsprocesser och som är mycket beroende av yttre handel. Det har uppskattats att skatteförslaget skulle leda till att 1990 års koldioxidutsläpp minskar med 3,8 % fram till år 2000. Förslagets nuvarande status Det krävs enhälligt godkännande av rådet för att anta ett skatteförslag. Vid sitt möte i Essen den 9 december 1994 noterade rådet kommissionens avsikt att lägga fram riktlinjer för gemensamma parametrar för de medlemsstater som är villiga att tillämpa en koldioxid- och energiskatt. Som en uppföljning av dessa slutsatser beslöt rådet den 10 maj 1995 att ändra sitt ursprungliga förslag för att komma runt de hinder som rests under de tidigare diskussionerna i rådet (KOM(95)172). Den viktigaste föreslagna ändringen är att införandet av en harmoniserad skatt skall föregås av en övergångsperiod under vilken medlemsstaterna, samtidigt som de respekterar harmoniseringsstrukturen, har rätt att fastställa skattesatserna produkt för produkt, under förutsättning att de tillämpade satserna helt återspeglar gemenskapens mål att begränsa koldioxidutsläppen genom förbättrad energieffektivitet och byte till bränslen med inget eller lågt kolinnehåll. Dessutom revideras de minimisatser (3 US-dollar/fat) som angavs i det ursprungliga förslaget till 10 US- dollar och blir målsatser som medlemsstaterna skall sträva mot för att få sina inhemska skattesatser att sammanfalla på medellång sikt. 30 För enkelhetens skull och för att minska de administrativa kostnaderna anser kommissionen det önskvärt att så långt möjligt hänvisa till bestämmelser i befintliga skattedirektiv. Därigenom försvinner behovet av vissa skyddsklausuler (villkorlighet och tillfällig skattebefrielse), vilka utgår. Önskemålet om att trygga konkurrenskraften hos företagen i gemenskapen bör dessutom uppmuntra medlemsstaterna att använda skatteintäkterna för att minska andra diskriminerande pålagor, särskilt på arbetskraft. 4. 5. Övervakningsmekanismen Genom rådets beslut av den 24 juni 1993 (93/389/EEG) upprättades en övervakningsmekanism för medlemsstaternas antropogena utsläpp av koldioxid och av andra växthusgaser som inte omfattas av Montrealprotokollet. Enligt rådets beslut skall medlemsstaterna utarbeta, offentliggöra och genomföra nationella program för att begränsa sina antropogena koldioxidutsläpp. Programmen skall regelbundet uppdateras. Kommissionen utvärderar varje år de nationella programmen för att se om framstegen inom gemenskapen som helhet är tillräckliga för att uppnå stabliseringsmålet. Den andra utvärderingsrapporten, för perioden 1994-1995, håller på att utarbetas. När den är färdig överlämnas den till rådet och Europaparlamentet. Enligt rådets beslut skall de nationella programmen innehålla information om följande: Utsläpp under referensåret 1990, inventeringar av källor och reduktion genom upptag i sänkor, uppgifter om nationell politik och nationella åtgärder som bidrar till att begränsa och binda koldioxidutsläppen, utvecklingslinjer för nationella utsläpp mellan åren 1994 och 2000, åtgärder som vidtagits eller planeras för att genomföra relevant gemenskapslagstiftning och gemenskapspolitik samt en utvärdering av de ekonomiska verkningarna av ovanstående åtgärder. Metodiken för att bestämma utsläpp och reduktion genom upptag i sänkor måste vara förenlig med den metodik som utvecklats av den mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPCC, Intergovernmental Panel om Climate Change). Därvid måste hänsyn tas till vad som beslutas inom FN:s ramkonvention om klimatförändring. I fråga om de andra växthusgaserna skall medlemsstaterna förse kommissionen med uppgifter om utsläppen samt en beskrivning av de åtgärder som vidtagits eller planeras för att begränsa utsläppen. Genom beslutet inrättades en kommitté sammansatt av företrädare för medlemsstaterna och med en företrädare för kommissionen som ordförande. Övervakningskommittén har fram till mitten av 1995 hållit fem möten. Den har godkänt två dokument ("De årliga inventeringsförteckningarnas innehåll och format" och "Metodik för utvärderingen av framsteg och för de nationella programmens innehåll"). 31 4. 6. Sektorpolitik I detta avsnitt granskas sektorpolitik som innefattar särskilda miljöåtgärder eller som bidrar till att växthusgaserna begränsas. Med undantag av transportsektorn har inte några utvärderingar gjorts av de kvantitativa effekterna av politiken för begränsning av utsläppen av växthusgaser. Jordbrukspolitik Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 våren milstolpe i EG:s jordbrukspolitik under 90- talet. Vissa inslag i reformen, som föranleddes av ekonomiska och sociala överväganden, påverkar utsläppen av växthusgaser. Efter reformen har ett antal åtgärder för miljövänligt jordbruk antagits inom jordbrukspolitiken som en del av de s. k. kompletterande åtgärderna. Före den jordbrukspolitiska reformen hade direktivet om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket (676/91/EEG) och gemenskapens dricksvattendirektiv (778/80/EEG) antagits för att minska nitratkoncentrationerna i dricksvatten. Dessa två direktiv har tillsammans påverkat användningen av till minskningar av dikväveoxidutsläppen. nitrathaltiga gödningsämnen och kan därför Dricksvattendirektivet genomfördes dock före 1990, så dess effekt har till största delen redan erfarits. Även Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (rådets förordning EEG nr 2328/91), som finansierar bl. a. miljöskyddsåtgärder, inrättades före den jordbrukspolitiska reformen. leda När det gäller den jordbrukspolitiska reformens egna effekter är en av dem att jordbrukspriserna har sänkts. Prissänkningen gör det mindre lönsamt att använda oorganiska gödningsmedel, vilket reducerat förbrukningen med ungefär en tredjedel. Därigenom avtar de totala dikväveoxidutsläppen från ammonium- nitratgödselmedel. Det obligatoriska systemet för att ta jordbruksmark ur produktion (EEG nr 1765/92) minskar dessutom intensiteten i hela växtföljden8. Vidare medför möjligheten att odla för annat än livsmedelsproduktion på den uttagna marken en positiv återkoppling till minskningen av utsläppen av växthusgaser genom att bidra till att fossila bränslen ersätts med biobränslen. Syftet med förordning EEG nr 2066/92 är att extensifiera nötköttsproduktionen genom att begränsa bidragen till en högsta djurtäthet. Den högsta tätheten är för närvarande tre djurenheter per hektar grovfoderareal, vilket skall sänkas till två djurenheter 1996. Detta minskar metanutsläppen per hektar från idisslare. Medlemsstaterna får begränsa nötkreatursbidragen till endast sådana jordbrukare som uppfyller vissa miljökrav (EEG nr 3611/93). Användningen av den återstående marken kommer att intensifieras endast om marknadspriset stiger till följd av minskad totalproduktion. En sådan priseffekt är inte trolig eftersom jordbruksmarknaderna ännu regleras och därför har fortsatt begränsad elasticitet. 32 Som en kompletterande åtgärd till den jordbrukspolitiska reformen ändrades förordningarna om Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) i fråga om åtgärder för miljövänligt jordbruk (EEG nr 2078/92) och främjande av beskogning av jordbruksmark (EEG nr 2080/92). Åtgärderna för ett miljövänligt jordbruk genomförs genom områdesvisa program som upprättas av medlemsstaterna. Programmen innebär främjande av extensiva och miljömässigt sunda jordbruksmetoder, omställning av åkermark till vall och bete, minskad djurtäthet, underhåll av nedlagd jordbruksmark, uttag av jordbruksmark under 20 år av miljöskäl, tillträde till marken för allmänheten, skydd av den genetiska mångfalden, försöksprojekt och utbildning av jordbrukare. Åtgärderna för ett miljövänligt jordbruk medfinansieras av EUGFJ till 75 % i mindre utvecklade regioner och till 50 % i de övriga regionerna. Den tillgängliga budgeten för perioden 1993-1997 är 3 670 miljoner ecu. Kommissionens bedömning av sammanlagt 214 områdesprogram pågår fortfarande. Hittills har 59 program godkänts. Skogsbrukspolitik Flera EG-förordningår till miljöförbättringen. Enligt förordning EEG nr 1610/89 om utveckling av skogar i landsbygdsområden kan bl. a. följande åtgärder medfinansieras av gemenskapen: i medlemsstaterna och skogarnas bidrag skogsplantering främjar Skogsplantering och förbättring av skogsområden. Inrättande av plantskolor. Återetablering av brandskadade skogsområden. Kampanjer för att öka medvetenheten om skogamas betydelse. Dessa åtgärder är begränsade till mindre utvecklade områden och skall genomföras inom regionala utvecklingsprogram som medlemsstaterna lägger fram och kommissionen godkänner. En åtgärd som kompletterar den jordbrukspolitiska reformen är främjandet av beskogning (EEG nr 2080/92). Denna åtgärd bidrar till en bättre miljöbalans genom att etablera skogar i jordbruksområden och genom att förbättra kapaciteten att absorbera koldioxid. Ekonomiskt stöd ges enligt kontrakt för att täcka kostnaderna för beskogning av jordbruksmark, inkomstbortfall på grund av beskogningen (20 år), underhåll av beskogad mark (5 år), investeringar i förbättring av skogsmark (brandskydd). 33 Åtgärderna medfinansieras av EUGFJ till 75 % i mindre utvecklade områden och till 50 % i övriga regioner. Den tillgängliga budgeten för perioden 1993-1997 är 1 260 miljoner ecu. Åtgärder för att skydda skogarna från luftföroreningar kan indirekt öka trädens nettoprimärproduktion och därigenom det potentiella koldioxidupptaget (EEG nr 3528/86 och 2157/92). Bland åtgärderna kan nämnas regelbundna besiktningar av skogamas tillstånd och pilotprojekt för att förbättra kunskapen om luftföroreningars effekter på skogarna. Vidare har förordning EEG nr 2158/92 till syfte att skydda skogarna mot bränder. Åtgärderna inbegriper brandskyddsplaner som utarbetas av medlemsstaterna, ett gemensamt informationssystem om skogsbränder, gemenskapsstöd till projekt för att förhindra bränder. Transportpolitik Transporter är en huvudkälla till utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen. Näst efter kraftproduktion - och före hushålls-, tjänste- och industrisektorn - är transportsektorn den som släpper ut mest koldioxid. För närvarande står transporter för ungefär en fjärdedel av gemenskapens totala koldioxidutsläpp. Enligt ett referensscenario kommer koldioxidutsläppen från transporter att öka kraftigt mellan år 1990 och år 2000. Detta gör sektorn till en ytterst angelägen fråga i varje strategi för att bekämpa klimatförändringen. EG:s transportsektor kännetecknas av stark tillväxt: Mellan år 1990 och år 2000 väntas antalet fordonskilometer öka med 17 % för personbilar, 26 % för lätta lastbilar och 13 % för tvåhjuliga motorfordon. Luftfarten i Europa (exklusive de nyligen självständiga staterna) väntas öka med 5,2 % per år fram till år 2003 enligt Internationella civila luftfartsorganisationen. Vad gäller transportsektorns utsläpp av växthusgaser har gemenskapen väsentligen två olika typer av medel till sitt förfogande. Lagstiftning, dvs. att fastställa utsläppsnormer eller andra tekniska normer för fordon, luftfartyg etc. I kommissionens direktiv 93/226/EG anges en metod för att mäta koldioxidutsläpp från personbilar, men inga normer har fastställts i detta avseende. Kommissionen ämnar lägga fram ett meddelande om detta under hösten 1995. Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg i att minska transportsektorns utsläpp av andra växthusgaser. Mellan 1990 och 1994 har gemenskapens normer för kväveoxider, kolmonoxid och flyktiga organiska ämnen från fordon i vägtrafik skärpts, som en utvidgning av tidigare lagstiftning. Normerna är rättsligt bindande för medlemsstaterna. Följande tidsfrister avser obligatorisk tillämpning av normerna på alla nya fordon i gemenskapen: 34 * För tunga lastbilar sänks utsläppsgränsema för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar i två steg, från och med den 1 oktober 1993 och från och med den I oktober 1996, genom rådets direktiv 91/542/EEG av den 1 oktober 1991. * För lätta lastbilar sänks utsläppsgränserna för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar från och med 1994 genom rådets direktiv 93/59/EEG av den 28 juni 1993. * För personbilar sänks utsläppsgränsema för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar från och med 1997 genom Europaparlamentets och rådets direktiv 94/12/EG av den 23 mars 1994. * Enligt direktiv 92/6/EEG skall lastbilar (85 km/h), bussar och turistbussar ( 100 km/h) förses med hastighetsbegränsare, med delvis retroaktiv verkan. Det uppskattas att detta direktiv minskar energiförbrukningen och därigenom koldioxidutsläppen från dessa fordon med minst 5 %. Inom ramen för gemenskapslagstiftningen om provning av motorfordons trafiksäkerhet fastställs i direktiv 92/55/EEG miniminormer och kriterier för utsläppsprovning av alla fordon. Med hänsyn till att en stor del av utsläppen orsakas av dåligt underhållna fordon är det troligt att detta direktiv kommer att ha stor effekt. * Fiskala åtgärder för att påverka efterfrågan på transporter, valet av transportmedel och bränslenas miljöegenskaper. Erfarenheten från bilavgasområdet visar att skatteincitament kan främja miljömål. Olika medlemsstater har använt skatteincitament för att främja att bilar uppfyller gemenskapens normer innan tillämpningen av dessa blir obligatoriska. I rådets direktiv 92/458/EEG om utsläpp från småbilar fastställs en ram för sådana skatteincitament. Uttag av punktskatter på drivmedel ökar transportpriserna och kan därigenom användas för att minska konsumtionen och därigenom bidra till att utsläppen av växthusgaserna minskar. I rådets direktiv 92/82/EEG fastställs miniminivåer för punktskatter på bensin och andra dieselbränslen enligt följande9: - 337 ecu per 1000 liter för blyad bensin. - 287 ecu per 1000 liter för oblyad bensin. - 245 ecu per 1000 liter för dieselbrännolja som används som drivmedel. - 100 ecu per 1000 kg för gasol och metan som används som drivmedel. - 245 ecu per 1000 liter för fotogen som används som drivmedel Hittills har detta instrument inte använts i uttryckligt syfte att minska koldioxidutsläppen och andra giftiga utsläpp, utan minimisatserna för punktskatter har införts på gemenskapsnivå i första hand med hänsyn till medlemsstaternas nationella skattepolitik och den inre marknadens krav. I sin rapport om tvåårsöversynen av punktskatterna på mineraloljor för 1993 och 1994 har kommissionen angett miljöpolitik och koldioxidutsläpp som frågor som bör beaktas när skattepolitiken utvecklas. 9 Särskilda (lägre) satser gäller för Luxemburg. 35 Kommissionen undersöker för närvarande problemet med transporternas externa kostnader och hur dessa skall internaliseras. Den avser att lägga fram en grönbok om denna fråga inom den närmaste framtiden. För att främja att förnybar energi används inom transportsektorn har kommissionen lagt fram ett förslag jordbrukskällor ("biobränslen"). I förslaget förutses att skatterna på biobränslen sänks i förhållande till konventionella bränslen (bensin och diesel). till ett direktiv om punktskatter på motorbränslen från Om förslaget till en koldioxid- och energiskatt (se avsnitt 4. 4) antas kommer det att påverka utsläppen av växthusgaser från transportsektorn. Enligt referensscenariot förväntas de totala koldioxidutsläppen från vägtransporter öka med 24,5 % mellan år 1990 och år 2000 (GD XVIII, (Energi): "Konsekvenser av den föreslagna koldioxid-och energiskatten", 23. 10. 1992). För de andra växthusgaserna ges följande prognoser: utsläpp år 2000 jämfört med år 1990 CH4 N20 CO NOx NMVOC - 41,3% + 237,6% - 53,3% - 37,1% - 52,9% Avfallspolitik Vad gäller förpackningsavfall har rådet och Europaparlamentet antagit ett direktiv (94/62/EEG) i syfte att harmonisera nationella åtgärder för att hushålla med förpackningar och hantera förpackningsavfall och ge en hög miljöskyddsnivå. Målet är i första hand att förebygga att förpackningsavfall uppstår och i andra hand gäller grundprinciperna att förpackningarna skall återanvändas, förpackningsmaterialet skall återutnyttjas eller återvinnas med andra metoder för att därigenom minska omfattningen av det slutliga omhändertagandet av sådant avfall. Detta kommer således att leda till en minskning av koldioxid- och metanutsläppen. Medlemsstaterna är bl. a. skyldiga att inom fem år efter genomförandet av direktivet uppnå en återvinningsnivå på 50 % för förpackningsavfall10. Materialutnyttjandegraden måste ligga mellan 25 och 45 %. Under en andra femårsperiod kommer nya mål att fastställas av rådet. I direktivet föreskrivs dessutom om märknings- och identifieringssystem, standardisering, högsta tillåtna koncentrationer av tungmetaller, informationssystem, harmonisering av medlemsstatemas uppgifter om hanteringen av förpackningsavfall, information till användare av förpackningar och rapporteringskrav för medlemsstaterna. 10 Undantag görs för Grekland, Irland och Portugal. 36 Rådet antog den 8 och 9 juni 1994 en gemensam ståndpunkt om ett rådsdirektiv om avlällsdeponering. Det ändrade direktivet inbegriper en tillståndsskyldighct, med krav i fråga om övervakning och kontroll. Tillståndets innehåll måste tillgodose "allmänna krav lör alla typer av avfallsupplag", bl. a. alt lämpliga åtgärder skall vidtas för att kontrollera uppkomst och avgång av deponigaser. Deponigas måste insamlas, behandlas och användas, om inte den behöriga myndigheten fastställer annat efter en miljöbedömning. Detta kommer att leda till en effektivare hantering av avfallsupplag och därigenom till en minskning av metanutsläppen. 4. 7. Kommissionens arbetsrapport om EU:s klimatstrategi: ett antal alternativ Analyser visar att gemenskapen med rådande förväntningar om energipriser och ekonomisk tillväxt kan komma att underskrida sitt åtagande om koldioxidstabilisering med 5-8 %. Ett mer kraftfullt genomförande av befintliga gemenskaps- och medlemsstatsbestämmelser anses behövas. På begäran av rådet lade kommissionen den 1 mars 1995 fram en preliminär analys av de politiska alternativ som rådet bör beakta vad gäller koldioxidbegränsning under perioden 2005-2010 (CEC 95/288/slutlig). Det framgår redan av den preliminära analysen att det finns en betydande teknisk potential för att begränsa och minska koldioxidutsläppen efter år 2000. Om denna potential skall kunna utnyttjas måste omfattande åtgärder vidtas: förbättring av energieffektiviteten och spridning av förnybara energikällor, fullbordande av den inre energimarknaden, förändring av transportsätten, höjning av energiskatterna, en bättre inriktning av FoU-politiken och ett intensifierat samarbete med tredje land. Dessutom underströk kommissionen att många av åtgärderna kan vidtas för att uppnå betydande fördelar inom andra politikområden som energi, FoU och transporter liksom tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, vilket redan markerats i kommissionens vitbok från december 1993. Mot bakgrund av rådets överläggningar om arbetsrapporten och det beslut som partema i FN:s ramkonvention om klimatförändring fattade vid sin första konferens håller kommissionen för närvarande på att utarbeta en mer detaljerad analys. 4. 8. Sammanfattning I följande tabeller sammanfattas de program, den politik och de åtgärder som rådet antagit (tabell 4. 1) och som kommissionen föreslår (tabell 4. 2) eller håller på att utarbeta (tabell 4. 3). 37 Tabell 4. 1. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet. Namn THERMIE I SAVE-programmet SAVE-lagstiftning Period 1990 - 1994 1991 - 1995 1992 -. 1992 -. 1994 -. Budget Beskrivning 700 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till ren energiteknik 35 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till projekt för energieffektivisering Energieffektivitetsnormer för nya hetvattenpannor Energimärkning av större hushållsapparater, ramdirektiv Energimärkning av kylskåp och frysar Energihushållning på regional och urban nivå 1990-1995 20 miljoner ecu Stöd till energiplanering på regional och urban nivå Altener-programmet 1993 - 1997 40 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till förnybara energikällor Frivilliga avtal Övervaknings mekanismen 1993 - 2000 Förfaranden för att övervaka framstegen mot stabilisering av koldioxidutsläppen CEN/CENELEC kommer att utarbeta normer för solvärmekraftverk med CEN/CENELEC-system, solceller och vindturbiner Jordbrukspolitiska reformen, prissänkning 1992 -. Jordbrukspolitiska reformen, 1992 system för arealuttag Jordbrukspolitiska reformen, extensifiering av nötkötts produktionen 1992 -. En sänkning av jordbrukspriserna minskar användningen av gödningsmedel och därigenom dikväveoxidutsläppen Ett obligatoriskt system för uttag av jordbruksmark främjar odling av biobränslen Bidragen är förenade med villkor som begränsar djurtätheten, vilket minskar metanutsläppen från idisslare 38 Tabell 4. 1. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet (fortsättning). Namn Period Budget Beskrivning Åtgärder för ett miljö- 1993 - 1997 3 670 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till områdesprogram, inbegripet miljöskyddsåtgärder vänligare jordbruk Beskogning Skydd av skogar mot föroreningar Skydd av skogar mot bränder Utsläppsnormer för tunga last bilar Utsläppsnormer för lätta last bilar Utsläppsnormer för personbilar Skatteåtgärder för drivmedel 1993 - 1997 1992 - 1996 1992 - 1996 1993 -. 1993 -. 1997 1992 -. Direktiv om avfallsupplag 1994 -. 1 260 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till beskogning 29,4 miljoner ecu Åtgärder för att öka trädens primärproduktion och därigenom förmåga att ta upp koldioxid 70 miljoner ecu Åtgärder som bidrar till koldioxidupptag Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider Minimipunktskatter på bensin och dieselbränslen Miljönormer för deponering av avfall bidrar till att begränsa metanutsläppen 39 Tabell 4. 2. Program, politik och åtgärder som antagits av kommissionen. Namn Period Beskrivning THERMIE II 1994 - 1998 Ekonomiskt stöd till rena energitekniker Energi- och koldioxidskatt Direktiv om förpackningsavfall Beskattning av fossila bränslen baserad på hälften av energi- och hälften av koldioxidinnehållet Harmonisering av nationella åtgärder för förpackningsavfall, krav på 50 % återvinning och 25-45 % materialutnyttjande Tabell 4. 3. Program, politik och åtgärder som håller på att utarbetas av kommissionen. Namn SAVE-lagstiftning Beskrivning Energieffektivitetsnormer för kylskåp, elmotorer, kontorsutrusming och kommersiell belysning Direktiv om integrerad resursplanering Direktiv om märkning av tvätt- och diskmaskiner och glödlampor Altener-lagstiftning Harmonisering av säkerhetsnormer för vindgeneratorer och specifikationer för biodiesel Transeuropeiska nät Uppbyggnad av infrastruktur för gas- och eldistribution Frivilliga avtal Frivillig energieffektivitetsmärkning av datorer och kontorsutrustning Normer för koldioxid utsläpp från personbilar Skatteåtgärder för transporter Nya utsläppsnormer för personbilar kommer att omfatta koldioxid Höjning av minimisatsema för punktskatter på bränsle, likställning av minimisatsema för punktskatter på bensin och dieselbränslen, målsatser för stegvis höjning av punktskatterna på mineralolja 40 5. MEDLEMSSTATERNAS NATIONELLA RAPPORTER 5. 1. Inledning De nationella program som medlemsstaterna antagit är en av pelarna i Europeiska gemenskapens strategi för att begränsa utsläppen av växthusgaser. I detta kapitel sammanfattas medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning av sina utsläpp av växthusgaser. Alla medlemsstater utom Belgien har lämnat meddelanden till FN:s ramkonvention om klimatförändring. Informationen i dessa meddelandena sammanfattas i detta kapitel. Eftersom Belgien ännu inte har ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring beskrivs i korthet dess nationella program enligt EG:s övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. Sammanfattningarna av medlemsstatemas nationella rapporter ger en översikt över deras uppskattningar av utsläppen av växthusgaser. Uppskattningarna av koldioxidutsläppen avser totala koldioxidutsläpp. Koldioxidreduktioner genom upptag i sänkor har inte dragits ifrån totalutsläppen. Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser i detta kapitel stämmer inte nödvändigtvis med de siffror som finns i bilagan till kapitel 3 om EG:s utsläppsinventering. Siffrorna i den senare har av jämförbarhetsskäl anpassats i enlighet med utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Förutom uppskattningar av utsläpp av växthusgaser under år 1990 redovisas extrapoleringar av utsläppen år 2000. För varje medlemsstat beskrivs dessutom kortfattat den politik och de åtgärder som redovisas i dess nationella rapport. 5. 2. Medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning av utsläppen av växthusgaser Österrike Österrike lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention för klimatförändring den 21 september 1994". Österrike har antagit som nationellt mål att senast år 2005 minska koldioxidutsläppen med 20 % jämfört med 1988 års nivåer. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 1 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Österrike år 1990 och år 2000. Enligt en extrapolering från så tidigt som 1991 ("referensscenariot") väntas koldioxidutsläppen öka med 10 % till år 2000 jämfört med år 1990. Detta scenario avspeglar dock inte alla politiska riktlinjer och åtgärder som vidtagits eller åtagits. Åtgärderna har inte helt kvantifierats och kan komma att göra det möjligt för Österrike att stabilisera sina koldioxidutsläpp omkring år 2000-2005. Utsläppen av metan och dikväveoxid väntas ligga på ungefär samma nivå som 1990. National Climate Report of the Austrian Federal Government, in compliance with the obligations under Art. 4. 2. and Art. 12 of the Framework Convention on Climate Change (Federala författningssamlingen nr 414/1994). Federala departementet för miljö-, ungdoms- och familjefrågor. Augusti 1994. 41 Tabell 5. 1. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4 ) och dikväveoxid (N20) i Österrike år 1990 och år 2000 (Gg). C 02 C H4 N20 1990 59 200 ' 602,8 4,1 1 Inklusive processrelaterade utsläpp (2 100 Gg) 2 Exklusive processrelaterade utsläpp. 2000 63 7002 600 4,2 Politik och åtgärder Österrike har inrättat två kommittéer för att utveckla en effektiv klimatstrategi: den österrikiska koldioxidkommissionen och den interdepartementala kommittén för samordning av åtgärder för att skydda klimatet. Som följd av den interdepartementala kommitténs senaste interimsrapport beslöt Österrike att anta en omfattande åtgärdskatalog. Strategin inbegriper följande punkter av särskild betydelse: Koldioxid Kraftproduktion/el-leverantörer: Bränslebyte vid kondenskraftverk (t. ex. till gas). Byggnadsuppvärmning och varmvattenberedare: Skärpta byggbestämmelser och byggnormer, införande av en energikoefficient, åtstramning av stödet till bostadsbyggande, samordnad utbyggnad av ledningskapaciteten, prioritering av fjärrvärme. Förnybar energi: Fullt utnyttjande av möjligheten att använda energi från förnybara bränslen (vind, biogas, gas från avlopp och avfall, sol). Kombinerade värmekraftverk: Storskalig ersättning av kondenskraftverk som inte utnyttjar värmen med värmekraftverk. Trafik: Heltäckande åtgärdskatalog (utbyggnad av infrastrukturen för kombinerade transporter, trafikledning, forskning och utveckling, fordonens bränsleförbrukning, regleringar). 42 Ekonomiska styrmedel: Införande av en allomfattande energi- och koldioxidavgift under beaktande av den internationella konkurrens kraften. Metan Ett utkast till föreskrifter för avfallsupplag har utarbetats för att främja alt gasen från upplagen utnyttjas för energiändamål. Forskning och utveckling om ett ekonomiskt hållbart utnyttjande av biogas pågår. Dikväveoxid Biologiskt jordbruk främjas. Krav stimulerar målinriktad användning av gödningsmedel, vilket skall minska utsläppen av dikväveoxid ytterligare. Belgien Belgien har inte ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring. Vid dess ministerråds möte den 6 juni 1991 åtog sig Belgien att senast år 2000 minska koldioxidutsläppen med 5 % jämfört med år 1990. 1 juni 1994 lade Belgien fram sitt nationella program i enlighet med EG:s övervakningsmekanism12. Utsläpp år 1990 och år 2000 Koldioxidutsläppen i Belgien uppgick till 114 410 Gg år 1990. Inventeringen genomfördes enligt Corinairs metodik som anpassades enligt utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Om hela det föreslagna paketet med politik och åtgärder genomförs, väntas Belgien kunna minska sina koldioxidutsläpp med 8-9 % till år 2000 jämfört med år 1990. Denna uppskattning förutsätter att en europeisk energi- och koidioxidskatt tillämpas och den bygger på en standardisering av temperaturen år 2000 jämfört med år 1990. Politik och åtgärder I Belgiens nationella program ingår politik och åtgärder av olika slag för att angripa klimatförändringen. Programmet omfattar åtgärder som redan antagits av regeringen liksom föreslagna åtgärder. I fråga om energi skall man inleda samarbete mellan myndigheter, näringslivet och energidistributörer, effektivisera energiproduktionen, främja användningen av förnybar energi och naturgas samt öka investeringarna för att minska efterfrågan på elkraft. Strukturförändringar genomförs inom järn- och stålsektorn för att minska energikonsumtionen. Initiativ har tagits inom skattesystemet för att främja ett energivänligt beteende. Den 1 augusti 1993 införde den belgiska regeringen en energiskatt baserad på det europeiska förslaget till energi- och koldioxidskatt. Andra åtgärder är hastighetsbegränsningar på vägar och motorvägar, transportplaner för företags personal, främjande av kollektivtrafik, information och aktiviteter för att höja medvetenheten samt främjande av forskning. Belgien deltar även i THERMIE, SAVE, PACE och Altener. Belgian National Reduction Programme C02 emissions. Under the "Council Decision concerning a mechanism of monitoring of C02 emissions and other greenhouse gases in the Community". Juni 1994. 43 Danmark Danmark lämnade sitt nationella meddelande'3 till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i augusti 1994. Danmarks nationella koldioxidmål är att senast år 2005 minska utsläppen från energianvändning med 20 % jämfört med år 1988. Sektoriella koldioxidmål har fastställts för energi- och transportsektorn. Utöver de nationella målen har Danmark inom ramen för klimatkonventionen åtagit sig att stabilisera utsläppen på 1990 års nivå senast år 2000 samt att att minska koldioxidutsläppen med 5 % som bidrag till målet att stabilisera koldioxidutsläppen inom hela gemenskapen senast år 2000. Utsläpp åren 1990, 2000 och 2005 Tabell 5. 2 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Danmark åren 1990, 2000 och 2005. Enligt Danmarks extrapoleringar kommer det nationella koldioxidmålet för är 2000 med största sannolikhet att uppnås. Koldioxidutsläppen väntas minska med 8 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Denna uppskattning bygger på en situation utan nettoimport av elektricitet både under mål- och referensåret. Den förväntade minskningen av koldioxidutsläppen bygger således på siffror för 1990 som korrigerats för variationer i importen av elektricitet. Om importen blir noll eller övergår till export (såsom är fallet under torra år i Skandinavien), kan utsläppen komma att överstiga 1990 års nivå med 3 % eller mer. Metanutsläppen väntas sjunka med cirka 13 % fram till år 2000 och dikväveoxidutsläppen väntas öka med 10 %. Tabell 5. 2. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Danmark åren 1990, 2000 och 2005 (Gg). 1990 58 353' 406,32 10,53 2000 53 753 354,2 11,5 2005 52 051 353,5 12,1 Koldioxidutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 52 053 Gg. Metanutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 406,2 Gg. Dikväveoxidutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 10,3 Gg. C02 CH4 N20 ' 2 3 Politik och åtgärder Att utsläppen av växthusgaser, och i synnerhet av koldioxid, skall begränsas infördes som ett uttryckligt mål i de åtgärdsplaner för energi och transporter som antogs år 1990. Ett åtgärdspaket för att ytterligare minska utsläppen av växthusgaser lanserades i åtgärdsplanen "Uppföljning till Energi 2000", som offentliggjordes i november 1993. Syftet med den danska avfallspolitiken beskrivs i den danska regeringens åtgärdsplan för avfall och återvinning 1993-1997 (1992). Climate Protection in Denmark. Miljödepartementet. Danmarks naturvårdsverk. Danmark, 1994. 44 Energi I åtgärdsplanen för energi ("Energi 2000") betonas effektivitetsförbättringar både i fråga om slutlig användning (särskilt av elektricitet) och energitillförsel (särskild ökad användning av kombinerad värme och kraft), byte till renare bränslen (bl. a. biomassa och vind) och ökade forsknings- och utvecklingsinsatser på energiområdet. Viktiga initiativ som tagits är bl. a. säkerställande av att marknadsandelarna för fjärrvärme och naturgas fortsätter att öka, omställning av lokala fjärrvärmeverk till kombinerad värme- och kraftproduktion baserad på naturgas eller biomassa, ökad användning av förnybar energi, ändrad beskattning av elektricitet och bränslen till ett konsekvent system för energi- och koldioxid beskattning, införande av effektivitetsnormer, stöd till energihushållning inom industrin och till installering av individuella mätare. Transporter Åtgärdsprogrammet för transporter skall verka för ett effektivt transportsystem. Experiment med alternativa former av kollektivtrafik ges stöd. Avfall Den danska avfallspolitiken syftar till att återvinna omkring 50 % av den totala avfallsmängd som alstras år 2000. Återstoden bör i första hand brännas och avfallsupplagen bör minskas så långt möjligt. Energiinnehållet i det avfall som bränns kommer att användas för att ersätta fossila bränslen. Avfallsmålen kommer att uppnås med hjälp av en rad olika medel, t. ex. överenskommelser med industrin och lokala myndigheter, ökning och differentiering av avfallsavgifterna och lagstiftning. Skogsbruk Vad gäller skogsbruket har det danska parlamentet beslutat att den beskogade arealen bör fördubblas under en växtcykel, t. ex. 80-100 år, vilket skulle leda till att upp till cirka 5 % av de årliga koldioxidutsläppen fixeras. Finland Finland lämnade sitt nationella meddelande14 till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i januari 1995. Den finska regeringen antog genom sin rapport till den finska riksdagen som nationellt mål att hejda ökningen av koldioxidutsläppen från produktion och användning av energi i slutet av 90-talet. Utsläppen år 1990 och år 2000 Tabell 5. 3 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Finland år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen väntas öka med 30 % till år 2000 jämfört med år 1990. Denna uppskattning bygger på antagandet att all elektricitet som förbrukas år 2000 produceras i Finland. År 1990 importerade Finland dock 17 % av sin elektricitet, vilket motsvarar ett koldioxidutsläpp på 11 000 Gg. Metanutsläppen väntas minska med cirka 10 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer, medan dikväveutsläppen väntas öka med cirka 20 %. 14 Finland's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, januari 1995. 45 Tabell 5. 3. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Finland år 1990 och år 2000 (Gg). C02' CH4 N20 1 2 1990 54 200 252 23 2000 70 2002 204 28 Koldioxidutsläpp från fossila bränslen och torv samt från industriprocesser. Vid extrapoleringama av koldioxidutsläppen år 2000 har det antagits att all elektricitet som förbrukas i Finland också produceras i Finland. Vid jämförelsen av dessa siffror med 1990 års utsläpp bör noteras att Finland 1990 importerade 17 % av sin elektricitet, vilket motsvarar ett koldioxidutsläpp på 11 000 Gg. Politik och åtgärder Tyngdpunkten i Finlands klimatstrategi ligger på att intensifiera redan befintliga program för att minska utsläppen av växthusgaser, t. ex. när det gäller effektivisering av energiproduktionen och energiutnyttjandet, samt användning av energi- och kolskatter. Det finska åtgärdsprogrammet innehåller även åtgärder för att öka kolreservoarerna och kolsänkorna. Energi Finland införde en koldioxidskatt 1990. Skatten främjar användning av energikällor med låga utsläpp, gynnar energihushållning och ger incitament till användning av förnybara bränslen som biomassa för att ersätta de fossila bränslena. Den finska regeringen godkände 1992 ett energihushållningsprogram som syftar till rationalisering av den slutliga energianvändningen i enskilda sektorer. Följande mål har antagits för att minska den specifika energiförbrukningen i olika sektorer (jämfört med 1990 års nivåer): byggnadsuppvärmning 10 %, hushållsförbrukning 15 %, tjänster 15 % och industri 10 %. Åtgärder vidtas för att främja användningen av biobränslen. Målet är att öka användningen av biobränslen med 25 % till år 2005. Forskningen om energihushållning fortsätter och program för utveckling av ny energiteknik har startats. Transporter Bilar med katalytisk avgasrening har beviljats nedsatt skatt. En relativt hög bilaccis bromsade bilparkens tillväxt. Andra åtgärder är stöd till kollektivtrafik, investeringar i nät för spårbunden trafik, en inskränkning av rätten att dra av kostnader för affärsresor och en sänkning av transportstödet till industri i utvecklingsområden. Skogsbruk Finlands skogs- och timmerresurser ökar fortfarande påtagligt. Enligt skogsmiljöprogrammet uppskattas den volym som undantas kommersiell expoatering årligen öka med 5-10 miljoner kubikmeter till följd av miljöskyddsmål som bevarande av artrikedomen. Skogen som sänka uppskattas till omkring 31 000 Gg koldioxid år 1990. Övriga sektorer Miljöprogrammet för landsbygden godkändes 1992 och i programmet för stöd till ett miljövänligt jordbruk ingår åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser från jordbruk och odling i växthus. Programmet för utveckling av avfallshantering verkar för att minska antalet avfallsupplag, vilket kommer att leda till en effektivare hantering och således till minskade metanutsläpp. 46 Frankrike Frankrike offentliggjorde sitt nationella meddelande i februari 1995ls. Parallellt med åtagandena inom FN:s ramkonvention om klimatförändring för utvecklade länder och den europeiska strategin att stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivåer senast år 2000, har Frankrike tillkännagivit en utfästelse att hålla de årliga koldioxidutsläppen per capita under 2 ton kol (7,33 ton koldioxid). Utsläppen år 1990 och år 2000 Tabell 5. 4. visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Frankrike år 1990 och år 2000. Energirelaterade koldioxidutsläpp väntas öka med 9 % till år 2000 jämfört med år 1990. De totala årliga koldioxidutsläppen per capita väntas inte överstiga 2 ton kol. Relativt sett väntas nettoutsläppen öka med 7,5 % till år 2000 jämfört med år 1990. Denna relativa ökning uppgår till 4,4 % om uppskattningarna korrigeras för klimatvariationer. Metanutsläppen år 2000 väntas ligga på ungefär samma nivå som år 1990. Dikväveoxidutsläppen väntas minska med 47 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Tabell 5. 4. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Frankrike år 1990 och år 2000 (Gg). C02 CH4 N20 1990 367 000 2 900 177 2000 382 000' 2 900 93 ' Energirelaterade koldioxidutsläpp. Dessa uppgick till 350 000 Gg år 1990. Politik och åtgärder I Frankrikes nationella program betonas transportsektorn, eftersom dess utsläpp väntas öka kraftigt. Dessutom är möjligheterna att minska koldioxidutsläppen inom andra sektorer begränsade på grund av att utsläppen minskades med så mycket som 26,5 % redan under under 80-talet. Minskningen åstadkoms i stor utsträckning genom kärnkrafts programmet inom elsektorn. För närvarande står elsektorn för endast cirka 10 % av de totala utsläppen, vilket är betydligt mindre än i de andra EG-medlemsstaterna. Koldioxid - Energi En ändrad politik för prissättning av elektricitet som påverkar efterfrågemönstret kommer att göra det möjligt att i högre grad utnyttja kärnkraft. Som allmän politik stimuleras användning av (kärnkraftsproducerad) elektricitet i stället för fossila bränlsen. Fristående anläggningar för förnybar energi för isolerade platser röner ökad uppmärksamhet som alternativ till dyra anslutningar till nätet. I bostads- och byggnadssektorn främjas effektivare slutanvändning genom ett program för standarder, märkning och informationsspridning. Biobränslen undantas från skatter och teknikutvecklingen inom detta område stimuleras med krediter. Programme National de Prevention du changement de climat. Frankrike, februari 1995. 47 Koldioxid - Transporter Transportpolitiken inriktas på att öka energieffektiviteten, stimulera transportsätt med gynnsamma miljöegenskaper (kollektivtrafik, kombinerade transporter inom landsvägstrafiken, elbilar), effektivisera transportinfrastrukturen (nyteknik för att minska trafikstockningar, bättre samordning av transporter på väg, järnväg och vattenväg), reglera landsvägstransporterna (hastighetsbegränsningar, bättre upprätthållande av bestämmelserna om längsta körtid) och på att genom tekniska åtgärder påverka fordonens effektivitet. Koldioxid - Industri Frivilliga branschöverenskommelser diskuteras i de mest intergiintensiva branscherna. En rad olika stödåtgärder har redan införts: obligatorisk energirevision för industrianläggningar, ekonomiskt stöd även till forskning och utveckling samt skatteincitament. Skogsbruk Målet för skogsbrukspolitiken är att beskoga 30 000 hektar per år. Metan Den franska avfallspolitiken främjar förbränning, kompostering och återvinning av avfall för att begränsa metanutsläppen. En skatt på hushållsavfall kommer att höjas. Tekniska åtgärder vidtas för att motverka gasläckage från ledningarna. Dikväveoxid Lagstiftning och industriell standardisiering enligt bästa tillgängliga teknik kommer att minska dikväveoxidutsläppen från produktionen av adipin-, salpeter- och glyoxalsyra. En strategi för att begränsa jordbrukets dikväveoxidutsläpp övervägs. Tyskland Tyskland lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändring i september 199416. Tysklands federala regering har beslutat att sträva efter en minskning på 25-30 % av koldioxidutsläppen i Tyskland fram till år 2005 i förhållande till 1987 års nivåer. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 5. visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Tyskland år 1990 och år 2005. Tysklands nationella meddelande innehåller inga extrapoleringar för år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 48 % till år 2005 jämfört med 1990 års utsläppsnivå. Dikväveoxidutsläppen väntas minska med 25 %. Koldioxidutsläppen väntas minska med 3 % till år 2005 jämfört med år 1990. Det finns dock inga uppgifter i Tysklands nationella meddelande om vilka åtgärder som har beaktats i extrapoleringen. Environmental policy. Climate protection in Germany. First report of the Government of the Federal Republic of Germany Pursuant to the United Nations Framework Convention on Climate Change. En informationsskrift från Federala miljödepartementet. September 1994. 48 Politik och åtgärder Tysklands nationella meddelande innehåller en uttömmande åtgärdslista. En åtskillnad görs mellan åtgärder som har godkänts och sådana som håller på att genomföras eller som har genomförts samt åtgärder som fortfarande befinner sig i godkännandestadiet. Några av de viktigaste åtgärder som redan har godkänts sammanfattas nedan. Tabell 5. 5. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Tyskland år 1990 och år 2005' (Gg). 1990 1 012 000 6 218 223 2005 — 2 3 2333 1674 Tysklands nationella meddelande inbegriper inte extrapoleringar av utsläppen av växthusgaser för år 2000. I Tysklands nationella meddelande uppskattas koldioxidutsläppen till 980 000 Gg år 2005 (tabell 6. 15, sid. 144) men vilka åtgärder som beaktats i den extrapoleringen anges inte. Denna siffra finns inte i Tysklands nationella meddelande. Där anges i stället att metanutsläppen väntas minska med 48 % till år 2005 jämfört med år 1990. Denna siffra finns inte i Tysklands nationella meddelande. Där anges i stället att dikväveoxidutsläppen väntas minska med 25 % till år 2005 jämfört med år 1990. C02 CH4 N20 1 2 3 4 Energtillförsel Energihushållningsprogram och incitament för att spara elektricitet. Incitament för att öka användningen av förnybara energikällor. Ett stödprogram för att öka samgenereringen av värme och kraft (inbegripet skattelättnader) och för att modernisera fjärrvärmenäten i förutvarande DDR. Trafik och transporter Ökad beskattning av mineralolja. Investeringar i den nationella infrastrukturen, inbegripet långdistansmotorvägar, järnvägsnätet och nationella vattenvägar. Information om energihushållning och miljövänliga körvanor. Byggnader och anläggningar Ändring av bestämmelserna om värmeisolering och uppvärmningssystem. Skattelättnader för användning av förnybar energi. Stöd till modernisering av uppvärmningssystem och värmeisolering i förutvarande DDR. 49 Nya tekniker Olika forskningsprogram om miljövänliga tekniker, särskilt inom energiområdet. Jord- och skogsbruk Förbättring av djurens matsmältningseffektivitet. Bevarande av befintliga skogar och stöd till beskogning. Avfallshantering Lagar och föreskrifter om minskning av den totala avfallsvolymen för att öka återvinningen av material och förbättra avfallshanteringen. Grekland Grekland offentliggjorde sitt nationella meddelande i februari 1995'7. Greklands ministerråd godkände Europeiska gemenskapens stabiliseringsmål som bygger på en rättvis fördelning av ansvar och bördor. Den grekiska regeringen anser det vara ett realistiskt mål för dess nationella program att begränsa den totala ökningen av koldioxidutsläppen till 15 % (eller 12 400 Gg) år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 6 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Grekland år 1990 och extrapoleringar av utsläppen år 2000. Om Grekland lyckas genomföra sitt åtgärdsprogram väntar man sig att ökningen av koldioxidutsläppen år 2000 kan ha minskat till 9 800 Gg, eller 12 % jämfört med 1990 års nivåer. De totala metanutsläppen år 2000 väntas vara lägre än 1990 års utsläpp, medan dikväveoxidutsläppen väntas öka. I det grekiska nationella meddelandet kvantifieras inte de framtida utsläppen av metan och dikväveoxid. Tabell 5. 6. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Grekland år 1990 och år 2000 (Gg). C02 CH4 N20 1990 2000 82 000 343 13,7 91 800 inte uppskattat inte uppskattat Politik och åtgärder De viktigaste inslagen i Greklands nationella program är omställning av energisektorn och politiken inom transport-, avfalls- och skogsbrukssektorn. Koldioxid Inom energisektorn vidtas åtgärder för att hushålla med energin och ersätta fossila bränslen. Vad gäller energitillförseln inbegriper detta åtgärder för att öka användningen av naturgas och förnybara energikällor (t. ex. vind, sol, biomassa, vattenkraft och geotermisk energi), effektivisera befintliga kraftverk och att främja kombinerad Climate Change. The Greek Action Plan for the abatement of C02 and other greenhouse gas emissions. Februari 1995. 50 generering av värme och kraft samt användning av renare tekniker för brunkolslörbränning. Bland åtgärderna på efterfrågesidan kan nämnas utvärdering av gällande byggnormer, främjande av naturgas, förnybara energikällor och samgenerering i befintliga byggnader och åtgärder inom belysningssektorn. Inom transportsektorn vidtas åtgärder för att ersätta gamla fordon, utveckla kollektivtrafiken och införa besiktningar och normer. Inom skogsbrukssektorn är beskogningsprogram på gång. Metan och dikväveoxid Grekland har beslutat om följande åtgärder för att minska utsläppen av metan och dikväveoxid: Främjande av biogasanvändning i kontrollerade avfallsanläggningar. Minskning av produktionen av fast avfall genom återvinningsprogram. Förbättringar av distributionssystemet för naturgas för att undvika läckage. Antagande av en kodex för god jordbrukssed och för skydd av vattnet, som bl. a. omfattar gödselhantering och rationellt utnyttjande av gödningsmedel. Stöd till ekologiskt jordbruk. Irland Irland lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändringar i oktober 199418. Som medlem av EU medverkar Irland till att målet om en stabilisering på 1990 års nivåer inom unionen som helhet skall uppnås senast år 2000. Irlands nationella mål är att begränsa koldioxidutsläppen så att dessa inte överstiger 36 988 Gg koldioxid år 2000. Detta innebär en ökning med 20 % i förhållande till 1990 års nivåer, eller en ökning på 11 % om ökningen av kolsänkornas kapacitet beaktas. Enligt Irlands nationella meddelande bygger det nationella målet på EU:s politik, enligt vilken ett antal medlemsstater, bl. a. Irland, kommer att behöva mål och åtgärder som tillåter en nödvändig ekonomisk tillväxt. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 7 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Irland år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen i Irland väntas öka med 20 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Metanutsläppen väntas öka något till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer, medan dikväveutsläppen förutses öka med 3 %. Tabell 5. 7. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Irland år 1990 och år 2000 (Gg),. C02 CH4 NoO 1990 2000 30 719 795,9 42,3 36 988 798,6 43,7 Irland. Communication under the UN Framework Convention on Climate Change. Prepared for the Conference in accordance with Article 12 of the Framework Convention on Climate Change. of the Parties Miljödepartementet, Irland. Oktober 1994. 51 Politik och åtgärder Irlands nationella program omfattar politik och åtgärder inom energi-, transport-, avfalls- och skogsbruksområdet. Energi Inom energisektorn planeras bl. a. följande program: Främjande av att förbrukarna använder energi på ett effektivare sätt inom hushåll, industri och handel, inbegripet normer för underhåll och drift. Isoleringsnormer för nya byggnader. Inrättande av ett nytt energiorgan, Irish Energy Centre, som skall genomföra ett förstärkt program för energihushållning. Initiativ inom ramen för EU-programmen SAVE och Altener. Främjande av användning av naturgas och förnybara energiformer. Transporter Inom transportsektorn görs stora investeringar inom ramen för den nationella utvecklingsplanen för 1994-1999 och det operativa transportprogrammet för att förbättra kollektivtrafiken och trafikledningen. Avfall En strategi för återvinning av avfall har nyligen offentliggjorts. Möjligheterna att återvinna metan från avfallsupplag håller på att undersökas. Skogsbruk Irlands årliga planteringsmål (beskogning och återbeskogning) är 30 000 hektar. Italien Italien lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention för klimatförändring den 16 januari 1995'9. Italien följer de beslut som EG fattade den 29 oktober 1990 om att senast år 2000 stabilisera utsläppen på 1990 års nivåer. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 8 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Italien år 1990 och extrapoleringar av utsläppen år 2000. Jämfört med de faktiska utsläppen år 1990 väntas koldioxidutsläppen öka med 11 % till år 2000, metanutsläppen minska med 15 % och dikväveoxidutsläppen att ligga på ungefär samma nivå. First Italian National Communication to the Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, januari 1995. 52 Tabell 5. 8. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Italien år 1990 och år 2000 (Gg). 1990 392 213 3 901 120 2000' 435 710 3 300 119,4 C 02 CH4 N,0 ' Baserat på ett referensscenario. Politik och åtgärder Italiens strategi för att dämpa utsläppen av växthusgaser omfattar politik och åtgärder inom energi-, transport-, avfalls-, skogsbruks- och jordbrukssektorn. Energi Det nationella programmet består av åtgärder riktade mot den elgenererande industrin och privat produktion. Program har upprättats för kraftvärmestationer i avsikt att öka användningen av naturgas. Energieffektivisering främjas genom ökad kombination av värme och kraft i den privatägda elproduktionen. Italien har tagit olika steg för att minska energiefterfrågan inom bostads-/handelssektorn och bostadssektorn. Ett frivilligt program har startats för att förbättra industrins energihushållning. Transporter En investeringsplan genomförs för att utvidga järnvägsnätet och tunnelbanenätet i tätorterna. Ett pilotprogram inriktat på användning av alternativa bränslen inom städemas transportsystem håller på att förberedas. Bestämmelser om skattebefrielse för alternativa bränslen har antagits. Avfallshantering Ekonomiska incitament ges för att främja källsortering av avfall och för uppförande av avfallsanläggningar. Utnyttjande av biogas från avfallsanläggningar främjas. Skogs- och jordbruk Italien antog en nationell skogsbruksplan år 1987. Planen inbegriper bl. a. incitament till beskogning, förbättring av skogsvården samt skogsindustrien forskning och utveckling. Flera EU-förordningar har genomförts, vilket lett till en minskad användning av kvävehaltiga gödningsmedel. 53 Luxemburg Luxemburg lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i mars 199520. Luxemburgs nationella mål är att senast år 2005 minska koldioxidutsläppen med 20 % jämfört med 1990 års nivåer. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 9 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Luxemburg år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen väntas minska med 33 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Metan utsläppen väntas öka med 5 % och dikväveoxidutsläppen med 3 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Tabell 5. 9. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Luxemburg år 1990 och år 2000 (Gg). 1990 11 244' 24,62 0,6913 2000 7 556 26,1 0,693 Inklusive 105 Gg "naturliga" utsläpp. Inklusive 0,802 Gg "naturliga" utsläpp. Inklusive 0,091 Gg "naturliga" utsläpp. C02 CH4 N20 1 2 3 Politik och åtgärder Energihushållning och främjande av förnybara energikällor är viktiga inslag i Luxemburgs nationella program. År 1993 antogs en lag om rationell energianvändning. Den skall främja energihushållning och rationell energianvändning inom alla näringsgrenar och utnyttjande av alternativa energikällor. Hittills har förordningar antagits om användning av förnybara energikällor och samgenerering av energi. År 1991 inrättades en energibyrå som stöder innovativa pilotprojekt inom området förnybara energikällor och rationell energianvändning. Strukturförändringar inom järn- och stålindustrin genom övergång från konventionella anläggningar till att koldioxidutsläppen begränsas. I Luxemburgs nationella program nämns bl. a. följande åtgärder som har beslutats eller genomförts: ljusbågsugnar kommer att bidra till elektriska Energi Byggande av kombinerade kraftvärmeverk. Bidrag till investeringar i energihushållning. Transporter Förbättring av kollektivtrafik och spårbundna förbindelser. Rapport National du Luxemburg en vue de la Ie Conférence des Parties a la Convention-Cadres des Nations-Unies sur les Changement Climatiques. Miljödepartementet, mars 1995. 54 Utveckling av kombinerade transporttjänster för gods. Utveckling av vattenburna transporter genom att en kanal byggs i samarbete med Frankrike och Tyskland. Främjande av renare teknik för bussar. Industrisektorn Tillstånd för nya företag som inbegriper skyldighet att tillämpa bästa tillgängliga teknik; befintliga företag måste i framtiden använda bästa tillgängliga teknik. Hushållssektorn Stöd till isolering av bostäder. Undersökningar om energihushållning och förnybara energikällor. Nederländerna Nederländerna lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring den 21 september 19942'. Det nationella koldioxidmål som Nederländerna har antagit är att stabilisera utsläppen fram till 1994-1995 och att till år 2000 uppnå en minskning med 3-5 % jämfört med 1989-1990. För metan är målet att senast år 2000 minska utsläppen med 10 % jämfört med 1990 och för dikväveoxid att år 2000 ha stabiliserat utsläppen på 1990 års nivå. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 10 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Nederländerna år 1990 och år 2000 i enlighet med utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Det nationella koldioxidmålet bygger på en annan inventeringsmetodik. Extrapoleringama av koldioxidutsläppen år 2000, som beräknats enligt IPCC-metodiken, kan därför inte jämföras med det nationella koldioxidmålet. Enligt Nederländernas extrapoleringar (som bygger på IPCC- metodik) kommer de nationella koldioxid- och metanmålen sannolikt att uppnås. Koldioxidutsläppen väntas minska med 4 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Denna uppskattning bygger på temperaturkorrigerade uppgifter om koldioxidutsläppen år 1990. Jämfört med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 förväntas koldioxidutsläppen stabiliseras fram till år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 25 % till år 2000. Stabiliseringsmålet för dikväveoxid kommer sannolikt inte att uppnås: utsläppen väntas öka med 5 % till år 2000. Netherlands' National Communication on Climate Change Policies. Prepared for the Conference of the Parties under the Framework Convention on Climate Change. Nederländerna, augusti 1994. 55 Tabell 5. 10 Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Nederländerna år 1990 och år 2000 (Gg); 1990 174 000' 1 067 59,6 2000 167 600 786 62,2 Koldioxidutsläppen har korrigerats för temperaturinverkan. De faktiska utsläppen år 1990 uppgick till 167 600 Gg. C02 CH4 N20 1 Politik och åtgärder Nederländernas politik för att angripa klimatförändringen har formulerats i ett stort antal promemorior och planer (t. ex. den andra nationella miljöpolitiska planen och den andra promemorian om energihushållning) och har godkänts av parlamentet. Den inbegriper en rad olika politiska riktlinjer och åtgärder inom skilda sektorer, främst energi-, transport- och avfallsektorn. Koldioxid Politiken för att minska koldioxidutsläppen är i hög grad inriktad på energihushållning. Den består av frivilliga överenskommelser (särskiltmed industrin, inbegripet energiomvandlings-och energidistributionssektom), normer (särskilt för hushåll och byggnader), investeringar i transportinfrastrukturen, ekonomiskt stöd till förnybara energikällor och energihushållning samt minskning av avfallsupplag i kombination med återvinning av energin. Som lämpliga medel väljs företrädesvis stöd till självreglering, dvs. frivilliga överenskommelser. Dessa har vanligen formen av ett långsiktigt avtal mellan regeringen och t. ex. branchorganisationer. Det huvudsakliga kälet till att frivilliga överenskommelser betonas är att alla berörda deltagare skall acceptera åtgärderna. Metan De direkta åtgärderna för att minska metanutsläppen är reglering av avfallshanteringen och förbättring av gas distributionsnäten. Miljöprogram för jordbruket och Europeiska gemenskapens gemensamma jordbrukspolitik kommer att leda till att antalet kreatur och gödselproduktionen minskar. Dikväveoxid Specifika politiska åtgärder för att minska utsläppen av dikväveoxider undersöks. Eventuella minskningar av utsläppen av dikväveoxid är resultatet av politik inom andra områden än klimatförändringen, framför allt för att motverka försurningen. 56 Portugal Portugal lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i slutet av år 199422. Portugals strategi för att mildra klimatförändringen "överensstämmer med dess åtaganden som ett land inom Europeiska unionen och med principen om gemensamma men olika förpliktelser". Portugals nationella mål är att senast år 2000 begränsa ökningen av koldioxidutsläppen till 40 % jämfört med år 1990. Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 11 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Portugal år 1990 och förväntade utsläpp år 2000. Koldioxidutsläppen från fossila bränslen väntas öka med 29 % till år 2000 jämfört med 1990 års utsläpp. Portugals nationella meddelande innehåller inga uppskattningar av framtida utsläpp av metan och dikväveoxid. Tabell 5. 11. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Portugal år 1990 och år 2000 (Gg). CO, CH4 N20 1990 42 148 227 10,6 2000 54 274' inte uppskattat inte uppskattat ' Avser koldioxidutsläpp från förbränning av fossila bränslen. År 1990 släpptes 38 686 Gg ut. Politik och åtgärder Portugals strategi för att minska utsläppen av växthusgaser inbegriper politik och åtgärder inom energi-, industri-, transport- och jordbrukssektorn. Energi Portugals energipolitik överensstämmer med miljöskyddsmålen och syftar till diversifiering och energieffektivisering, användning av ren teknik och främjande av förnybara energikällor. Politiken och åtgärderna inbegriper användning av naturgas för elproduktion och slutanvändning (startar år 1997), främjande av kombinerad värme- och kraftproduktion i olika näringsgrenar, främjande av förnybara energikällor, effektivisering av värmekraftverk, främjande av rationell slutlig energianvändning i alla berörda sektorer. Portuguese report in accordance with Artide 12 of the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljö- och naturresursdepartementet, Lissabon, 1994. 57 Industri Inom industrisektorn beslutas om ekonomiska styrmedel, lagstiftning och informationskampanjer för att främja miljöskyddet. Transporter Politiska åtgärder inom transportsektorn är inriktade på att stärka de spårbundna transportmedlens konkurrenskraft. Betydande investeringar har gjorts i både väg- och järnvägsinfrastrukturen. Jord- och skogsbruk Politiken och åtgärderna inom jordbrukssektorn avser reformen av EG:s gemensamma jordbrukspolitik, som är inriktad på att minska incitamenten till jordbruksproduktion. De stödåtgärder som införts inom ramen för den reformen leder till minskad användning av gödningsmedel och minskat antal kreatur och därigenom till minskade utsläpp av metan och dikväveoxid. Inom skogsbruket främjas bibehållande, utvidgning och vård av skogarna. Spanien Spanien lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändring i september 199423. Utsläppen år 1990 och år 2000 Tabell 5. 12 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Spanien år 1990 och år 2000. De extrapolerade koldioxidutsläppen år 2000 avser endast energi. Koldioxidutsläppen från bränsleförbränning förväntas öka med 24 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Spaniens nationella meddelande innehåller inte några extrapoleringar av metan och dikväveoxid. Tabell 5. 12. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Spanien år 1990 och år 2000 (Gg). 1990 260 655' 2 129,8 86,5 2000 276 5042 Totala koldioxidutsläpp. I Spaniens nationella meddelande finns en uppskattning av de totala nettoutsläppen, inbegripet en koldioxidreduktion på 256 476 Gg genom förändrad markanvändning och skogsbruk. Energirelaterade koldioxidutsläpp. År 1990 släpptes 222 908 Gg ut. C02 CH4 N20 ' 2 Politik och åtgärder Det viktigaste inslaget i Spaniens nationella program för att minska utsläppen av växthusgaser är 1991 års nationella energiplan. Åtgärder vidtas även inom industri-, transport-, jordbruks- och skogsbrukssektorn. Report by Spain on the United Nations Framework Convention on Climate Change. Preliminär version. Nationella klimatkommittén. Spanien. 58 Energi Huvudinstrumentet i 1991 års nationella energiplan för att hantera växthuseffekten är en energihushållnings- och energieffektiviseringsplan. Planen består av följande fyra älgärdsgrupper: Ett energihushållningsprogram för att minska den slutliga energiförbrukningen utan att minska den ekonomiska aktiviteten. Ett energisubstitutionsprogram för att öka användningen av naturgas som alternativ till olje- och kolprodukter inom industri-, bostads- och handelssektorn. Ett samgenereringsprogram för att främja kombinerad produktion av värme och elkraft. Projekten är särskilt inriktade på energiintensiva industrier (t. ex. raffinering och kemikalieframställning) och på hotell och vandrarhem. Ett program för förnybar energi i syfte att öka dess användning inom elgenerering och slutanvändning. I 1991 års nationella energiplan ingår även åtgärder inom energiproduktion och energitillförsel. De viktigaste åtgärderna här är bränslebyte till naturgas och främjande av rena koltekniker. Industri Det industriella och tekniska miljöprogrammet syftar till att hjälpa industrin att uppfylla de allt strängare miljönormerna. Transporter Statsbidrag lämnas för att främja kollektivtrafik. Planen för storstadstransporter 1990-1993 syftar till att modernisera kollektivtransportsystemen. Godstransport på järnväg gynnas. Jordbruk Aktuella jordbrukspolitiska åtgärder är energisparande åtgärder, användning av biomassa som energikälla, information om god jordbrukssed när det gäller lagring av stallgödsel och spridning av gödselmedel. Skogsbruk Mellan 1990 och 1993 ingicks samarbetsavtal mellan den spanska regeringen och de autonoma landsdelarna, vilket redan har lett till beskogning av 63 700 hektar. Dessutom har insatser gjorts för att förhindra skogsbränder och för att skydda ekosystemen mot skadegörare och luftföroreningar. Sverige Den svenska regeringen antog sitt nationella meddelande den 15 september 199424. Sedan 1970 har koldioxidutsläppen minskats med cirka 40 %. Det nationella mål som Sverige antagit är att i enlighet med FN:s ramkonvention om klimatförändring stabilisera koldioxidutsläppen från fossila bränslen på 1990 års nivå senast år 2000 och att därefter minska utsläppen. Dessutom skall metanutsläppen från avfallsupplag minskas med 30 % mellan år 1990 och år 2000. Sweden's national report under Miljödepartementet, september 1994. the United Nations Framework Convention on Climate Change. 59 Utsläpp år 1990 och år 2000 Tabell 5. 13 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Sverige år 1990 och år 2000. Sverige betonar att uppskattningarna av koldioxidutsläppen år 1990 bygger på faktiska utsläpp och att dessa utsläpp jnte har justerats för temperaturinverkan. Om siffrorna justeras för genomsnittliga klimatförhållanden väntas koldioxidutsläppen år 2000 ligga på samma nivå som de gjorde år 1990. Jämfört med de faktiska utsläppen 1990 väntas koldioxidutsläppen öka med 4 % till år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 10 % och dikväveoxidutsläppen med 15 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. 60 Tabell 5. 13. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Sverige år 1990 och år 2000 (Gg). C02 CH4 N2Q 1990 61 256' 329 [5£ 2000 63 800 300 L3 ' Faktiska koldioxidutsläpp. Efter justering för temperaturinverkan var koldioxidutsläppen 64 000 Gg. Politik och åtgärder En konkret strategi för den svenska klimatpolitiken formulerades 1993 i propositionen om åtgärder för att motverka klimatförändring. De viktigaste inslagen i strategin är åtgärder för att begränsa efterfrågan på fossila bränslen och öka förbättrad energihushållning och effektivare energianvändning. Beskattning bidraget från av fossila bränslen är det viktigaste styrmedlet för att begränsa koldioxidutsläppen. förnybara energikällor samt transporter Energi och Bland åtgärderna för att förbättra energieffektiviteten kan nämnas teknikupphandling och demonstration av eleffektiva produkter, processer och system för bostäder, andra lokaler och industrin. En koldioxidskatt infördes 1991 som ett led i en större skattereform i syfte att minska beskattningen av inkomster och kapital och att öka miljöskatterna. Flera program har antagits för att främja och stimulera energieffektivitet och användning av förnybara energikällor, bl. a. för energihushållning och främjande av biobränslen, vindkraft och solenergi. Inom transportsektorn har flera forsknings- och utvecklingsprogram (om användning av alternativa bränslen, hybrid- och elfordon) startats. Eftersom endast 5 % av den svenska elproduktionen är baserad på fossila bränslen är potentialen att minska växthusgaserna inom elsektorn begränsad. jordbruk Skogs- och Sverige har beslutat om olika åtgärder för att minska kolavgången från mark, t. ex. genom restriktioner för hantering av hyggesmark och dikning. Vissa åtgärder inom den nya jordbrukspolitik som antogs år 1990 påverkar indirekt utsläppen av växthusgaser, bl. a. förbättrade metoder för kvävespridning, omställning av åkermark till betesmark eller skog samt ökad användning av marktäckande växter under vintern. 61 Förenade kungariket Förenade kungarikets nationella meddelande offentliggjordes i januari 1994 och presenterades vid den mellanstatliga förhandlingskommitténs nionde session25. I augusti 1994 lämnades en kommenterad sammanfattning och tabeller med minimiuppgifter om utsläppen av växthusgaser enligt riktlinjerna för utarbetande av de första meddelandena från länderna enligt bilaga 1 (Decision 9/2, INC/FCCC, 1994). Förenade kungarikets koldioxidprogram håller på att uppdateras med hänsyn till de nya energiextrapoleringar som offentliggjordes i mars 1995 och annat som skett sedan det första programmet offentliggjordes. Denna uppdatering kommer att bli tillgänglig under hösten 1995. De uppgifter om koldioxidutsläppen som lämnas här bygger på den kommande uppdateringen. Förenade kungariket godkänner åtagandet enligt FN:s ramkonvention om klimatförändring om att vidta åtgärder i syfte att senast år 2000 återställa utsläppen av växthusgaser till 1990 års nivåer. Utsläppen år 1990 och år 2000 Tabell 5. 14 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Förenade kungariket år 1990 och extrapolerade utsläpp år 2000 med beaktande av politiken och åtgärderna i det nationella programmet. Programmet väntas leda till att koldioxidutsläppen minskar något, att metanutsläppen minskar med 10 % och dikväveoxidutsläppen med 75 %. Tabell 5. 14. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Förenade kungariket år 1990 och år 2000 (Gg). C02 CH4 NX) 1990 580 268 4 844 109 2000 551283 4 400 30 Politik och åtgärder I Förenade kungarikets nationella meddelande "Climate Change; the UK Programme", presenteras åtgärder för att senast år 2000 återföra utsläppen av alla de viktigaste växthusgaserna till 1990 års nivåer. Koldioxid Koldioxidutsläppen bygger på en nationell form av partnerskap som utarbetats efter omfattande allmänt samråd med näringslivet, frivilligorganisationer, miljöorganisationer och andra intressegrupper. Åtgärderna är spridda över alla sektorer och rör bl. a. hushållens energiförbrukning: införande av skatt på inhemska bränslen och inhemsk kraft samt en ny energisparfond, näringslivets energiförbrukning: rådgivning och information om energieffektivisering, den offentliga sektoms energiförbrukning: normer för centrala och lokala myndigheter och andra offentliga organ, Climate Change. The UK report. United Kingdom's Report under the Framework Convention on Climate Change. Januari 1994. 62 transportsektorn: höjd skatt på drivmedel för landsvägstrafik och en utfästelse om reala höjningar på minst 5 % i genomsnitt i framtida budgetar. Metan Initiativ tas för att främja användningen av metan för energiproduktion och för att minska utsläppen från kolproduktion. Nya riktlinjer om begränsning av utsläppen från olika industrisektorer håller också på att förberedas. Dikväveoxid En 75 procentig minskning fram till år 2000 förväntas jämfört med 1990 års nivåer, i första hand genom att utsläppen av dikväveoxid från nylontillverkning minskas. 5. 3. Sammanfattning Alla medlemsstater utom Belgien har ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring och lämnat över sina nationella meddelanden till dess sekretariat. Utöver åtagandena enligt ramkonventionen har de flesta medlemsstater även antagit nationella mål med varierande målsättningar och tidsskalor för att minska utsläppen av växthusgaser. Alla medlemsstater utom Belgien har inventerat 1990 års utsläpp av koldioxid, metan och dikväveoxid. Belgien lämnade uppskattningar av koldioxidutsläppen 1990. Uppskattningarna av 1990 års utsläpp i de nationella rapporterna är inte alltid jämförbara. 1 allmänhet har utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser följts, men en del länder baserar sina uppskattningar på Corinair. Vissa länder använder korrigeringsfaktorer för att justera för temperaturinverkan eller för importerad eller exporterad elektricitet. Flertalet medlemsstater lämnade uppgift om extrapoleringar av utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid år 2000. Det är viktigt att notera att de nationella rapportemas extrapoleringar av utsläppen av växthusgaser inte är jämförbara och inte kan summeras, eftersom de har utarbetats med olika modelleringsverktyg, antaganden om viktiga ingångsvärden, vilka källor som extrapolerats och avspeglingen av åtgärder och politik. Vissa medlemsstater har endast uppskattat bränslerelaterade koldioxidutsläpp år 2000 och en medlemsstat har extrapolerat utsläppen för år 2005 i stället för år 2000. Vid extrapoleringama har man inte heller alltid beaktat enbart beslutade åtgärder utan även föreslagna. Åtta medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen ökar till år 2000 jämfört med år 1990: Finland, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Portugal, Spanien och Österrike. En medlemsstat väntar sig att stabilisera koldioxidutsläppen i förhållande till 1990: Sverige26. Fem medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen minskar till år 26 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 4 %. 63 2000: Belgien, Danmark27, Förenade kungariket, Luxemburg och Nederländerna2". Tyskland redovisar en extrapolering av koldioxidutsläppen till år 2005 och väntar sig att koldioxidutsläppen skall ha minskat fram till dess. Elva medlemsstater lämnar uppgift om extrapoleringar av utsläppen av metan och dikväveoxid för år 2000. Två av dem väntar sig ökade metanutsläpp: Irland och Luxemburg. Två andra väntar sig en stabilisering: Frankrike och Österrike. De återstående sju medlemsstaterna väntar sig minskade metanutsläpp: Danmark, Finland, Förenade kungariket, Grekland, Italien, Nederländerna och Sverige. Sex medlemsstater väntar sig att dikväveoxidutsläppen ökar: Danmark, Finland, Grekland, Irland, Luxemburg och Nederländerna, medan två medlemsstater väntar sig att de stabiliseras: Italien och Österrike. Tre medlemsstater väntar sig en minskning av dikväveoxidutsläppen: Frankrike, Förenade kungariket och Sverige. Tyskland har extrapolerat utsläppen till år 2005 och väntar sig att både metan- och dikväveoxidutsläppen minskar. 27 Baserat på uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp som korrigerats för el importens inverkan. Om extrapoleringama jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 3 %. 28 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen stabiliseras. 64 6. EXTRAPOLERINGAR AV KOLDIOXIDUTSLÄPPEN ÅR 2000 6. 1. Inledning Detta kapitel innehåller de första uppskattningarna av de framtida utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen. Flera olika scenarier har använts som ett första försök att extrapolera utsläppen av växthusgaser. Scenarierna och de model leringstekniker som använts beskrivs i avsnitt 6. 2. I avsnitt 6. 3 redovisas uppskattningarna av koldioxidutsläppen för åren 1990, 2000 och 2020. Genom att uppgifterna för år 1990 har uppskattats enligt samma metod som använts för åren 2000, 2010 och 2020 skiljer de sig från uppgifterna i EG:s utsläppsinventering för år 1990 i kapitel 3. De här presenterade uppgifterna för år 1990 återges endast för att visa koldioxidutsläppens tendens i Europeiska gemenskapen. Det bör betonas att de simuleringar som beskrivs i detta kapitel inte är officiella simuleringar för att uppskatta klimatpolitikens effekt i EG. Simuleringsresultaten redovisas som en första fingervisning om framtida utsläpp av växthusgaser inom EG. Arbetet med att utveckla säkrare modelleringsverktyg och scenarier fortgår. De modeller och scenarier som använts för att komma fram till extrapoleringama av framtida EG-utsläpp skiljer sig när det gäller struktur och externa antaganden från de modeller och scenarier som medlemsstatema använt för att förutse sina koldioxidutsläpp (kapitel 5). Resultaten är därför inte jämförbara. De uppskattningar som finns av effekten av politiken och åtgärderna mot utsläpp av växthusgaser redovisas i kapitel 4. 6. 2. Modelleringstekniker och scenarier Extrapoleringama av de framtida EG-utsläppen av växthusgaser i detta kapitel bygger på EG-modellen MIDAS (Model Integrating Demand and Supply) och olika scenarier som varierar i fråga om antaganden om externa variabler. Nedan beskrivs MIDAS kortfattat och de olika scenarierna redovisas. I bilaga 2 finns en utförligare beskrivning av de använda scenarierna. MIDAS (Model Integrating Demand and Supply) MIDAS-modellen för planering och prognostisering av storskaliga energisystem har utvecklats med medel från EG:s JOULE-program. Med MIDAS kan energisystemet - som återges genom en kombination av teknisk processanalys och ekonometrisk analys - simuleras dynamiskt. Modellen används för scenarieundersökningar och prognoser. En ekonometrisk top-down-metod kombineras med ett mikroekonomiskt angreppssätt. Gr MIDAS täcker hela energisystemet: sektoriell energiefterfrågan, bränslen, elproduktion, olja, raffinaderier, naturgas, produktion av fasta bränslen, import och energimarknadspriser. Modellen säkerställer en konsekvent och samtidig extrapolering på årsbasis av efterfrågan, tillförsel, prissättning och kostnader vad avser energi, så att systemet befinner sig i kvantitativ och prisberoende balans. MIDAS förutser en erg i efterfrågan på grundval av externa extrapoleringar av importpriser, makroekonomiska nyckeltal och resurstillgänglighet och beräknar den kapacitetsökning och styrning av tillförselsektorerna som krävs för att tillgodose efterfrågan samt energiutbyten mellan sektorerna. Energiproduktions kostnaden för varje sektor och bränsle beräknas och konsumentpriserna bestäms under beaktande av även internationella energipriser och nationell pris- och skattepolitik. Konsumentpriserna blir återigen ingångsvärden i delmodellen för efterfrågan där extrapoleringama av efterfrågan och tillförseln anpassas på nytt. Detta upprepas tills värdena konvergerar på årsbasis och en konsistent simulering av efterfrågan, tillförsel och priser uppnås. Utsläppsfaktorer per anläggning och bränsle läggs till i modellen för att beräkna utsläppen. Referensscenariot Referensscenariot framställer en värld där "allt fortgår som vanligt", vilket är en bild av den mest sannolika utvecklingen enligt vedertagen kunskap. Den ekonomiska tillväxten avtar gradvis på lång sikt. BNP-tillväxttakten i EG väntas sjunka från 2,9 % under perioden 1995-2000 till 1,8 % under perioden 2015-2020. Energipolitiken förblir splittrad till följd av olösta konflikter mellan konkurrens- och miljömål, önskemål om försörjningstrygghet och skilda nationella mål. En viss spridning av ny och effektivare användnings- och tillförselteknik förutses. När det gäller energiefterfrågan väntas en fortsättning av nuvarande aktiviteter med en viss uppmärksamhet åt effektivisering. Energipriserna stiger stadigt. Gaspriserna är relativt låga jämfört med oljepriserna på grund av avreglering och utökade gasnät. Energiprisernas utveckling framgår av tabell 6. 1. 66 Tabell 6. 1. Primärenergipriser (i fasta priser och växelkurser år 1993). Referensscenariot. Råolja (ecu/toe) 188,1 128,5 153,3 182,5 211,7 219,0 226,3 Naturgas Nordeuropa (ecu/toe) Naturgas Sydeuropa (ecu/toe) Ångkol (ecu/toe) 101,5 91,5 123,6 139,9 158,3 161,8 167,2 111,6 100,6 133,5 148,2 164,6 164,9 167,2 65,0 54,8 60,0 63,0 64,0 68,0 75,0 1990 1995 2000 2005 2010 2015 2020 Slagfältscenariot I slagfältscenariot återgår världen till isolering, maktblock och protektionism. Motsättningar och instabiliteter i det globala systemet försvårar i hög grad den ekonomiska integrationen. Globalisering anses för ambitiöst. Det geopolitiska systemet sönderfaller i block, med spänningar och friktioner mellan och inom blocken. BNP-tillväxttakten i EG väntas avta från 3,1 % under perioden 1995-2000 till 1,3 % under perioden 2015-2020. Energipolitikens syfte är att minska importberoendet. Åtgärder på tillförselsidan har större chans att lyckas än på efterfrågesidan. Trots försöken att införa alternativa bränslen hämmar spänningar och konflikter effektivitetsvinsterna. Det ökande beroendet av ett fåtal större leverantörer orsakar en oljeprischock. Effektivare användnings- och tillförseltekniker förutses få en viss spridning, framkallad av dels samhällets normer, dels industriell konkurrens. Forumscenariot I forumscenariot rör sig världen mot internationellt samförstånd och samarbete, där offentlig administration och intervention spelar en viktig roll. Den globala integrationen ger incitament till gemensamma offentliga aktioner. Nationella, europeiska och internationella instititutioner struktureras successivt om för att bättre kunna hantera bredare och mer komplexa gemensamma problem och intressen. BNP-tillväxttakten i EG ökar från 2,3 % under perioden 1995-2000 till 2,6 % under perioden 2010-2015, varefter den avtar något. Energipolitiken är synnerligen influerad av miljöhänsyn. Stora politiska förändringar väntas på grund av förstärkt hänsynstagande till miljön, vilket begränsar tillväxten av energiefterfrågan. Energipriserna förutses vara stabila. Effektivare användnings- och tillförseltekniker kommer att få stor spridning samtidigt som tekniköverföringen ökar i omfattning. 67 Hypermarknadscenariot I hypermarknadscenariot råder marknadskrafterna, liberalisering och frihandel. Regeringar och statliga organ ingriper så lite som möjligt. Den globala ekonomiska integrationen är självförstärkande och fortgående. Drivkraften i detta scenario är fortsatt tillämpning av marknadsmekanismen, som ses som det bästa sättet att skapa välstånd och hantera komplexitet och osäkerhet. Liberaliseringen och privatiseringen ger resultat och lockar fram nya aktörer på marknaden som kräver mer av samma sak. BNP-tillväxttakten i EG väntas avta från 3,2 % under perioden 1995 2000 till 1,9 % under perioden 2015-2020. Energipolitiken drivs av en önskan att minimera den statliga kontrollen och maximera effektivt fungerande fria marknader som ändå uppnår önskade normer. En stark tillväxt av energiefterfrågan väntas. Spridningen av nya och effektivare användnings- och tillförseltekniker beror av marknadskrafterna och den internationella konkurrensen. Energipriserna ökar stadigt. 6. 3. Tendenser i koldioxidutsläppen Tabell 6. 2 visar extrapoleringar av energirelaterade koldioxidutsläpp för åren 2000, 2010 och 2020. Det bör noteras att det rör sig om ett första försök att uppskatta EG:s framtida utsläpp av växthusgaser. Som referenspunkt återges även uppskattningar av koldioxidutsläppen år 1990 enligt samma beräkningsmetod. Eftersom beräkningsmetoderna skiljer sig åt kan inte utsläppsuppskattningarna för år 1990 i detta avsnitt jämföras med EG:s utsläppsinventering i kapitel 3. Enligt referensscenariot kommer koldioxidutsläppen i EG att öka med 5 % till år 2000, 13 % till år 2010 och 16 % till år 2020 (jämfört med 1990 års nivåer). Hypermarknadsscenariot visar en liknande ökning: 5 % år 2000, 14 % år 2010 och 17 % år 2020. Slagfältsscenariot leder till att ökningen av koldioxidutsläppen avtar: en ökning med 6 % år 2000, med 9 % år 2010 och med 7 % år 2020. Enligt forum scenariot väntas koldioxidutsläppen minska med 2 % år 2000, 5 % år 2010 och 10% år 2020. Tabell 6. 2. Tendenser i koldioxidutsläppen i EG med femton medlemsstater (1000 Gg). Referensscenario Slagfält Forum Hypermarknad 1990 3 155(0) 3 155(0) 3 155(0) 3 155(0) 2000 2010 2020 3 326(+5 %) 3 357(+6 %) 3 089(-2 %) 3 325(+5 %) 3 557(+13 %) 3 428(+9 %) 2 986(-5 %) 3 597(+14 %) 3 648(+16 %) 3 368(+7 %) 2 855(-10 %) 3 686(+17 %) 68 7. KÄNSLIGHETSBEDÖMNING OCH ANPASSNINGSÅTGÄRDER 7. 1. Inledning I detta kapitel beskrivs klimatförändringens möjliga effekter i Europeiska gemenskapen och de anpassningsåtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. Det andra, tredje och fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling innehåller särskilda program för bedömning av klimatförändringens effekter inom olika miljöområden. Klimatprogrammet omfattar forskning om havsnivåhöjningen och därav följande påverkan av europeiska kustresurser samt klimatförändringens inverkan på europeiska markresurser (jordbruk och skogsbruk). Här ingår även forskning om ökenspridning i Medelhavsområdet, liksom undersökningar av de socioekonomiska effekterna av och den politiska reaktionen på extrema händelser som klimatförändringen orsakar. Avsnitt 7. 2 ger en kort översikt över klimatförändringens möjliga effekter i Europeiska gemenskapen. Forskningsprogrammen om klimatförändring diskuteras inte närmare i detta avsnitt utan i kapitel 9 om forskning och utveckling. I avsnitt 7. 3 redogörs översiktligt för de anpassningsåtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. 7. 2. Klimatförändringens tänkbara effekter i Europeiska gemenskapen Temperaturökningar Det är mycket osäkert när den ökande växthuseffekten ger upphov till en temperaturhöjning och hur stor denna blir, i synnerhet på lokal och regional nivå. Även om de modellresultat som förutser temperaturökningar endast kan betraktas som grova uppskattningar, har det ändå blivit uppenbart att ökningarna kommer att vara större på högre breddgrader än på lägre. Temperaturen i norra Europa väntas således öka mer än i Medelhavsregionema. Scenarioundersökningar visar att de genomsnittliga vintertemperaturerna i de nordligaste länderna vid en dubblerad koldioxidkoncentration i atmosfären kan öka med 2-5 °C, medan vintrarna i den mittersta och södra regionen kan bli 1-3 °C varmare. Under sommaren kan medeltemperaturerna bli 3-4 °C högre i hela Europa (Thimbal m. fl. , 1995; Cabasch m. fl. , 1995). Aerosoler som släpps ut i atmosfären har en negativ nettoeffekt på strålningen. En eventuell sådan negativ förstärkning kan dock inte ses som ett enkelt sätt att motverka växthusgaserna, eftersom förstärkningen varierar regionalt (IPCC, 1994). Nederbörd Det råder stor osäkerhet om klimatändringens inverkan på nederbörden. Somrarna kommer troligen att bli torrare. Detta beror delvis på att en tidig snösmältning skulle påverka säsongsvariationerna i markens fuktighet och delvis på att högre temperaturer kan leda till ökad avdunstning och évapotranspiration (Warrick m. fl. , 1990). IPCC (Houghton m. fl. , 1992) uppskattade i sitt referensscenario att växthuseffekten kan leda till 15-25 % lägre vattenhalt i marken under sommaren i Medelhavsländerna. Eftersom dessa länder redan är synnerligen beroende av bevattning, kan detta få enorma konsekvenser för deras jordbrukspotential. Ökad torka kan även kraftigt försämra marken genom nedbrytning av organiskt material, försaltning och bildande av en hård ytskorpa. Konsekvenserna för jordbrukspotentialen skulle därför kunna bli ännu allvarligare. 69 Vattenresurser Klimatförändringen har även betydande potentiella effekter på vattenresursernas spridning i tid och rum, det hydrologiska kretsloppet, vattenkvaliteten och vattenförsörjningen i olika regioner. Detta kan leda till komplexa effekter på naturresurserna och på människans verksamheter, i synnerhet lagring och tillförsel av vatten jordbruk och elproduktion. När det gäller vattenresurser är Medelhavetsområdet ett av de känsligaste i Europeiska gemenskapen. Höjning av havsnivån och extrema händelser En av de viktigaste effekterna av en global uppvärmning är att havsnivån stiger pä grund av värmeutvidgning av havsvattnet, smältning av bergsglaciärer och inlandsis samt förändringar av Antarktis istäcke. Följderna varierar frän permanent översvämning av lågt liggande land, ökad frekvens av översvämningar, förändrad erosion av stränder, klippor och sanddyner, försaltning och ändring av flodemas hydrologi. Troligen påverkas även tidvattnet genom att havsbassängernas resonans ändras. Referensscenariot med den hittills bästa uppskattningen av havsnivåhöjningen - 45 cm fram till år 2100 - ger endast en allmän vägledning om hur den relativa havsnivån kan komma att ändras utefter de europeiska kusterna. Klimatförändringen påverkar i hög grad hur ofta extrema händelser inträffar och hur allvarliga dessa blir. I mänskligt tidsperspektiv har översvämningar i samband med kraftiga stormar förmodligen större betydelse än höjningen av havsytan. Kunskapen om mönstret för och frekvensen av stormar runt de europeiska kusterna är dock begränsad till ett fåtal områden i nordvästra Europa och delar av Medelhavsområdet. Kraftiga stormar kommer att få mer omfattande effekter när havsnivån stiger. Stormeffekterna i Nordsjön och Medelhavet är speciellt oroande. EG har beställt flera undersökningar för att uppskatta risken för översvämning utefter valda europeiska kuststräckor och få en grund för övervakning och kartläggning av de europeiska kustemas förändringar och dess konsekvenser. Jordbruk Även om det fortfarande finns osäkerheter i forskningsresultaten har det visats att högre temperaturer kommer att förkorta odlingssäsongens längd för ettåriga grödor (Harrison & Parry, 1993). Detta leder till minskad grödoavkastning, även om minskningen för vissa grödor kan kompenseras av de direkt gödande effekterna av ökade koldioxidkoncentrationer. Klimatet i södra Europa kommer i allmänhet att bli varmare och troligen torrare, vilket kommer att ha negativa effekter på grödoavkastningen. För delar av västra Europa (t. ex. norra Frankrike och Tyskland) skulle det vara fördelaktigt om den genomsnittliga nederbörden ökar. Jordbrukspraxis, t. ex. såtider, bevattning och sortval, kan behöva ändras på grund av de högre temperaturerna och risken för torka. Vall- och betesarealerna väntas öka i hela Europa (Jones m. fl. 1993). Produktionen kommer att stimuleras av den direkt gödande effekten av koldioxiden och av temperaturhöjningarna. Vid en ekvivalent dubblering av de förindustriella koldioxidhalterna kommer vall- och betesproduktionen i den tempererade delen av Europa att bli 10-15 % högre än i dag på grund av den direkta gödningseffekten och ytterligare 18 % högre på grund av den förutsedda temperaturhöjningen. Skogsbruk Förändringar av temperaturen och nederbördsmönstren kommer förmodligen att rubba skogamas sammansättning, spridning och tillväxt. Forskningsprogram för att kvantifiera klimatförändringens verkningar inom skogsbruket genomförs för att avvärja risken för oreparerbara skador och förlust av skogar. Undersökningarna visar att reaktionerna varierar inte enbart mellan arterna utan även mellan unga och mogna vävnader. Näringstillförseln är också en viktig parameter i växtens reaktion på höjda koldioxidkoncentrationer. 70 Det finns endast Modellberäkningar tyder dock på att vegetationszonerna i Europa förskjuts mot nord-nordost (Bengtsson, 1994). indikativa uppskattningar av klimatförändringens regionala effekter på vegetationszonerna. Analys av de ekonomiska effekterna Även om ovissheten är stor om vilka och hur stora effekterna kommer att bli av klimatförändringen är experter och beslutsfattare eniga om att det kommer att ske en global uppvärmning under nästa århundrande. Troligen kommer nästan alla näringsgrenar att påverkas. En analys av de ekonomiska effekterna för EU med tolv medlemsstater (ERM, 1992a) visar att även om den globala uppvärmningen förmodligen ger upphov till en ekonomisk nettokostnad för EG som helhet, kommer det att finnas sektoriella och regionala variationer. Det är t. ex. troligt att intäkterna inom EG:s jordbrukssektor som helhet ökar, men detta beror på stora ökningar i norra Europa som uppväger inkomstförlusterna i södra Europa. Kostnaderna i EG kommer sannolikt att uppkomma i andra näringsgrenar, även om vissa regioner kan få ekonomiska fördelar, vilket t. ex. är fallet för turism i Belgien, tillverkning i Luxemburg och tjänstesektorn i Förenade kungariket. Av allt att döma uppkommer 90 % av de ackumulerade kostnaderna under den senare delen av nästa århundrade. De ekonomiska effekterna har uppskattats per effektindikator och land (ERM, 1992b) under antagande av en global uppvärmning på 1 °C och 4 °C. Om inga åtgärder vidtas för att kontrollera utsläppen kan den globala uppvärmningen komma att bli cirka 0,5-1 °C år 2020 och 1,75-4 °C år 2100. De ekonomiska effekterna relateras till den globala uppvärmningsnivån och inte till bestämda år i framtiden. När effekterna kan väntas inträffa beror på vilket scenario för utsläppskontroll som väljs. Uppskattningarna presenteras därför som odiskonterade årsvärden. Eftersom de ekonomiska effekterna inte är relaterade till tid har inte några extrapoleringar av den ekonomiska tillväxttakten tagits med i beräkningarna. Nationalinkomsten antas vara konstant. Tabell 7. 1 visar de ekonomiska effekterna för EU med 12 medlemsstater vid 1 °C och 4 °C. Det framgår att kostnaderna för skadorna sannolikt kommer att uppgå till en betydande del av BNP. Även om indikatorerna jordbruksavkastning, komforttröskel och graddagar för uppvärmning och avkylning är positiva, är summan negativ. Detta beror på de höga kostnader som höjningen av havsytan orsakar. Tabell 7. 1. Ekonomiska effekter för EU med 12 medlemsstater per effektindikator och år (miljarder ecu1), i procent av 1989 års nationalinkomst miljarder ecu 1989' Procent av nationalinkomsten Global temperaturökning 1,0 4,0 Höjning av havsnivån Avrinning Komforttröskel2 Graddagar, uppvärmning och avkylning Jordbruksavkastning -67,6 -5,7 4,7 13,4 3,2 -272,2 -18,4 27,1 35,5 12,2 1,0 -1,9 -0,2 0,1 0,4 0,1 4,0 -7,6 -0,5 0,8 1,0 0,3 Källa: ERM, 1992 b. 1 2 Miljarder ecu, 1989 års prisnivå. Indikator baserad på temperatur, nederbörd och solsken, som avspeglar förmågan att locka turister. 71 Tabell 7. 2 visar de ekonomiska effekterna för tolv av EU:s medlemsstater. Skillnaderna mellan länderna är påtagliga. För de södra EG-länderna är de ekonomiska effekterna huvudsakligen negativa: luftkonditioneringskraven ökar och turismen avtar på grund av de negativa effekterna av höjd havsnivå och vattenbrist. Ett undantag är indikatorn för jordbruksavkastning som är positiv eller noll för alla medlemsstater. Det bör noteras att ett positivt värde för jordbruksavkastningen inte innebär att jordbrukssektorn som helhet kommer att dra ekonomisk nytta. Andra faktorer som den totala potentiella jordbruksarealen spelar även en viktig roll. Tabell 7. 2. Ekonomiska effekter per effektindikator för medlemsstaterna vid 4 "C (miljarder 1989'). Höjning av havs- nivån Avrinning Komfort- tröskel2 Graddagar, uppvärmning avkastning och avkylning Jordbruks- Belgien Danmark Frankrike Förenade kungariket Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal Spanien Tyskland -2,1 -37,1 -78,2 -26,6 -3,4 -13,0 -37,2 0,0 -10,7 -1,5 -18,4 -43,9 Källa: ERM, 1992 b. -0,3 0,0 -1,7 0,0 -0,6 0,0 -5,4 0,0 0,0 -1,5 -5,4 -3,7 4,0 1,0 6,0 0,6 -2,1 0,0 -2,9 0,2 1,4 0,7 2,8 15,4 2,4 1,1 4,1 11,4 -0,5 0,7 0,6 2,3 2,9 -0,1 -0,4 11,0 0,8 U 2,2 1,1 0,0 0,5 0,8 0,0 1,8 0,1 0,9 3,0 Totalt 4,8 -33,9 -67,6 -13,5 -6,6 -11,8 -44,1 2,5 -4,6 -2,3 -20,5 -18,2 1 2 Miljarder ecu, 1989 års prisnivå. Indikator baserad på temperatur, nederbörd och solsken, som avspeglar förmågan att locka turister. 7. 3. Anpassningsåtgärder Kustzonerna Ett av de viktigaste målen för EG:s femte miljöåtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" (CEC, 1993) är en integrerad förvaltning av kustzonerna. Kommissionen förbereder ett meddelande om integrerad förvaltning av kustzonerna i syfte att ge en konsekvent miljöram för integrerade och hållbara utvecklingsformer, på begäran av rådet med miljöministrarna i en resolution som antogs den 25 februari 1992. Meddelandet kommer att behandla hela EG:s kustzon - stränder, kustvatten och flodmynningar - och landet innanför så långt som det påverkas av havet och kustbetingelserna. Forskning och utveckling, t. ex. miljö- och klimatprogrammet och MAST-programmet (se kapitel 8), kommer att ge en vetenskaplig grund för en god ekologisk förvaltning av dessa zoner. 1 lämpliga fall kan sökande som lämnar projektförslag i linje med meddelandet få ekonomiskt stöd från existerande program, om reglerna och kriterierna medger detta. 72 I oktober 1995 väntas komissionen godkänna ett meddelande med förslag om ett treårigt program för att undersöka och visa hur olika verksamheter kan samordnas sektoriellt (integrationsprincipen) och mellan de olika territoriella behörighetsnivåerna (subsidiaritetsprincipen). Med andra ord skall man med kustzonerna som exempel visa hur principerna i det femte miljöåtgärdsprogrammet kan genomföras i praktiken. Intressenter på olika nivåer (lokal, regional, nationell, europeisk) skulle bli skyldiga att utföra följande: Beskrivning -miljöns tillstånd -befintliga miljöåtgärder -planerad utveckling Analys -orsaker till befintliga miljöproblem -tänkbara effekter av planerad utveckling -tänkbara effekter av värderingen av den globala miljön -identifiering av förvaltningsalternativ Samordning och beslut -upprättande av samordningsmekanismer eller anpassning av befintliga sådana -utvärdering av förvaltningsalternativ -beslut om planer och program: strategier för hållbar utveckling av kustzonerna Kommissionen skall se till att programmet upprättas och att resultaten diskuteras och sprids för att genom praktiska resultat påskynda en hållbar utveckling av kustzonerna. Programmet bör även identifiera behoven av fortsatta åtgärder på europeisk och annan nivå. Skogar Vid ministerkonferensen i Helsingfors om skyddet av skogarna i Europa i juni 1993 undertecknade Europeiska gemenskapen en resolution om strategier för att långsiktigt anpassa Europas skogar till klimatförändringen. Europeiska gemenskapen deltar aktivt i uppföljningen av konferensen och dess resolutioner. Ett av målen är att intensifiera den europeiska forskningen och det internationella forskningssamarbetet för att förbättra förståelsen av sambanden mellan klimatförändring och skogsekosystemen, inbegripet återkopplingar från ekosystemen till klimatsystemet. Detta bör hjälpa den europeiska skogsvården att optimera skogamas anpassning till klimatförändringen. Ett annat av resolutionens mål är att utveckla befintliga skogsövervakningssystem så att skogsförändringar som kan bero på klimatförändringen kan utvärderas. 73 EKONOMISKT OCH INTERNATIONELLT SAMARBETE 8. 1. Inledning Som en av de parter som är förtecknade i bilaga 2 till FN:s ramkonvention om klimatförändring är EG skyldig att informera om åtgärder som vidtas i enlighet med artikel 4. 3, 4. 4 och 4. 5. I detta kapitel beskrivs det multilaterala och bilaterala samarbetet mellan Europeiska gemenskapen och utvecklingsländerna och mellan Europeiska gemenskapen och länder med ekonomier under omvandling. Som ett resultat av det femte åtgärdsprogrammet har miljökraven börjat att beaktas i samarbetet med tredje land, dvs. länder utanför gemenskapen. Miljöengagemanget avspeglas nu i de flesta bilaterala samarbetsavtal som ingås mellan gemenskapen och dess partnerländer (CEC, 1994d). De flesta av de samarbetsprogram och strukturer som nämns i det här kapitlet har inslag som rör klimatförändring, men är inte speciellt inriktade på denna fråga. En del av dem vänder sig inte enbart till utvecklingsländer eller länder med ekonomier i omvandling utan till alla tredje länder. Vid den första konferensen med parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändring beslöts bl. a. att den omstrukturerade Globala miljöfonden interimistiskt skulle fortsätta att vara den internationella enhet som förvaltar konventionens ekonomiska mekanism. Man beslöt även att inom fyra år se över Globala miljöfonden och vidta lämpliga åtgärder, bl. a. fastställa fondens definitiva ställning inom konventionen (beslut 9/CP. l). Europaparlamentet har i en resolution om Globala miljöfonden (EP Resolution, rapport A3-0378/93, 18. 01. 1994) sagt sig stödja att Europeiska gemenskapen deltar i fonden eftersom detta skulle underlätta fondens samordning av internationella miljöfrågor. Den 15 juni 1995 ombads Globala miljöfonden inbjuda Europeiska gemenskapen som observatör till dess framtida rådsmöten. Diskussioner pågår med Europaparlamentet om fördelningen av de 3 miljoner ecu som förutses för EG:s medverkan i fonden. 74 8. 2. Samarbete med tredje land Samarbetet med tredje land om klimatförändring sker sedan 1980 inom ramen för ett initiativ kallat Synergy, sedan 1992 inom LIFE-instrumentet och sedan 1994 inom ramen för Europeiska energistadgan. Synergy Kommissionen föreslog den 23 maj 1995 att rådet förlänger och omvandlar Synergy-initiativet till ett program (KOM(95)197 slutlig). Syftet med Synergy är att förbättra världens långsiktiga energisituation och därigenom gemenskapens försörjningstrygghet genom att hjälpa andra länder att fatta effektiva energipolitiska beslut. Genom att främja energiplanering, rationellt utnyttjande av energi samt rådgivning och utbildning bidrar Synergy till att minska utsläppen av växthusgaser. Finansieringen av initiativet uppgår till 8 miljoner ecu per år. Energisamarbetet inom programmet är inriktat på alla tredje länder, vilket är en fördel jämfört med EG:s övriga samarbetsprogram som alla har en geografiskt begränsad tillämpning. Inom ramen för Synergy-initiativet har EG bidragit till regionala utredningar genom finansiering och expertrådgivning. Energiförbrukningens effekter på klimatförändringen beaktas alltid i dessa utredningar. EG har medverkat till en energiplan för delstaten Rio Grande do Sul i Brasilien, en undersökning av hur metoderna för att prognostisera efterfrågan i Brasilien kan förbättras, en energiundersökning i provinsen Buenos Aires i Argentina, energiprognoser för Sydamerika, energiplaner för städerna Bydgoszcz och Gliwice i Polen, en energiplan för staden Miskolc i Ungern, energipolitiska undersökningar i Kina, energiplanering i Maghreb-ländema, energiplan för Ankara i Turkiet, en nationell energiplan för Cypern. I fråga om rationell energianvändning är de viktigaste medlen i Synergy-initiativet tekniköverföring och metoder för rationell energianvändning, utvärdering av potentiella energibesparingar i olika näringsgrenar eller länder och främjande av samgenerering av energi. EG har stött följande projekt: Optimering av energianvändningen i byggnader i Brasilien. Energieffektivisering inom landsvägstransporter och industri i Brasilien. Samgenereringsmetoder i Brasilien. Främjande av samgenerering i Chile, Peru och Mexico. Energieffektivisering i den argentinska spannmålsindustrin. Seminarium om energirevision i Tunisien. Plan för rationell energianvändning i industri, transporter och byggnader i Marocko. Främjande av rationell energianvändning i Israel. Energisparande i byggnader i Medelhavsländerna. Revision av den ungerska industrins energieffektivitet. 75 Institutionell uppbyggnad är ett viktigt inslag i Synergy-initiativet. Man har bl. a. upprättat energicentrer i de östeuropeiska länderna och i utvecklingsländer. Syftet med dessa centrer är att stimulera spridningen av energieffektiva tekniker på marknaden, att ge europeiska energiindustrier och experter en permanent representation och att stödja uppbyggnaden av en effektiv energi infrastruktur (CEC, 1994c). Hittills har energicentrer öppnats i Slovenien, Ungern, Albanien och Rumänien. Inom den närmaste framtiden öppnas energicentrer troligen i Kina, Indonesien, Senegal och Argentina. Kommissionen har föreslagit att programmet skall pågå under fem år med en total budget på 50 miljoner ecu. LIFE Den 21 maj 1992 beslöt gemenskapen om regleringen av miljöfinansieringsinstrumentet LIFE (Lending Instrument for the Environment) (1992/73/EEG). Därigenom kan EG delfinansiera demonstrationsverksamheter, kampanjer för att höja medvetenheten och tekniskt stöd till miljöskyddsprojekt. Huvuddelen av medlen är avsedda för naturvård och en mindre del för miljökvalitet. Europeiska energistadgan Europeiska energistadgefördraget och Energieffektiviseringsprotokollet undertecknades i Lissabon den 17 december 1994 sedan förhandlingar med drygt 50 länder framgångsrikt hade slutförts i juni 1994. Europeiska energistadgan (KOM(95)440) är en politisk deklaration genom vilken undertecknarna förbinder sig att samarbeta om handel, investeringar och annan politik inom alla energisektorer. Dessa ansträngningar bör leda till att en verklig energimarknad skapas i hela Europa. Miljöskydd och effektivare energianvändning som kommer till stånd genom stadgan och dess protokoll kommer att ha en positiv effekt på begränsningen av utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser, särskilt genom att främja marknadspriser och därigenom en effektivare energianvändning. 8. 3. Samarbete med utvecklingsländerna Samarbetet med utvecklingsländerna sker inom ramen för allmänna och mer specifika program. De specifika programmen rör forskningssamarbete samt energi- och skogsfrågor. Forskningssamarbete Sedan 1982 har Europeiska gemenskapen finansierat forskningssamarbete med utvecklingsländerna. Ett program som särskilt kan nämnas är "Biovetenskap och teknologi för utvecklingsländer", som genomfördes inom det tredje ramprogrammet for forskning och utveckling (1990-1994). 1 det fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling (1994-1998) ingår verksamheter som är särskilt inriktade på att främja internationellt forskningssamarbete. Budgeten för detta samarbete är 540 miljoner ecu (dvs. ungefär 76 5 % av det fjärde forskningsprogrammets hela budget). Den största delen kommer att användas för samarbete med länderna i Öst- och Centraleuropa, de oberoende staterna i förutvarande Sovjetunionen och utvecklingsländerna. Det kommande forskningssamarbetet med utvecklingsländerna omfattar frågor som anses vara gemensamma för alla utvecklingsländer och av största vikt för deras ekonomiska och sociala utveckling. I det nya programmet, som inbegriper nya områden, betonas begreppet hållbar utveckling och förstärks de tvärvetenskapliga angrepssätten. Programmet är inriktat på tre sektorer, nämligen hållbar hushållning med förnybara naturresurser, förbättring av jordbruksproduktion och agroindustriel 1 produktion, hälsoforskning för utveckling. Forkningsområden av betydelse för den globala miljöförändringen är användning och förvaltning av ekosystemen (t. ex. skogar, kustzoner, våtmarker, torra områden, hav, bergsområden och högland). De drivkrafter som kan få människan att ändra sitt sätt att använda och förvalta ekosystemen kommer också att behandlas, t. ex. inverkan av olika typer av markanvändningspolitik. Eftersom jordbruk och agroindustriell produktion har stor betydelse för utvecklingsländerna, finns det behov av forskning om hållbara produktionssystem som beaktar både socioekonomiska faktorer och miljöförhållanden. Förbättring av systemen för att bearbeta och utnyttja spannmåls- och animalieproduktionen är ett exempel på detta. Ytterligare forskningsområden av gemensamt intresse kan även komma att ingå. Samarbetet med utvecklingsländerna kommer att bedrivas i nära anknytning till andra samarbetsformer som Lomékonventionen, den nya Medelhavspolitiken och regleringen av ekonomiskt och tekniskt stöd till och ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika. Samarbete om energifrågor Energiprojekt i de asiatiska och latinamerikanska länderna finansieras enligt budgetpost B7-3013 för ekonomiskt samarbete. Sedan 1990 har åtta projekt av direkt betydelse för klimatfrågan startats med medel från denna budgetpost. Dessa projekt föranledde utgifter på cirka 15 miljoner ecu. Sedan 1992 finns det inte någon särskild budgetpost för energiprojekt, utan dessa finansieras enligt budgetposten för ekonomiskt samarbete eller budgetposten för ekonomiskt och tekniskt samarbete. I mitten av 1995 pågick exempelvis 16 energiprojekt i Asien med ett totalt åtagande om 56 miljoner ecu. Samarbete om skogsfrågor Gemenskapen har inrättat en särskild budgetpost för regnskogsverksamhet (B7-5041), som skall finanisiera projekt som rör bevarande och hållbar förvaltning av tropiska och subtropiska skogar. Budgetposten inrättades 1990 och medförde att 2 miljoner ecu beviljades till regnskogsprojekt under 1991. Beloppet ökades till 50 miljoner ecu under följande år. Ungefär en tredjedel av medlen går till projekt i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet och två 77 tredjedelar till projekt i Asien och Latinamerika. Ett förslag om en förordning för att fastställa budgetpostens rättsliga grund har lagts fram för rådet. Några av de viktigaste verksamheter som hittills har finansierats eller förbereds enligt budgetposten för regnskogar är följande: Ett pilotprogram för bevarande av brasilianska regnskogar: EG lämnade sitt första bidrag till regnskogsfonden 1992 och samfinansierade verksamheter startade 1993 genom ett bidrag på 11,9 miljoner ecu till forskningsdelen. Samfinansiering av demonstrationsdelen med 4 miljoner ecu kommer att stödja lokalsamhällens och frivilligorganisationers arbete för regnskogsbevarande och hållbar utveckling. Ytterligare 5 miljoner ecu till extraktionsreservat i syfte att stödja gummitappare och andra traditionella skogsanvändare utlovades 1994. År 1995 har det beslutats om ett åtagande på 16,7 miljoner ecu till ett naturresurspolitiskt projekt. I Columbia har redan medel getts till en fond för hållbar utveckling i Amazonasområdet. Fonden skall förmedla resurser till småskaliga lokala initiativ som syftar till ett hållbart utnyttjande av skogsresurserna. Ekonomiskt stöd ges även till upprättande av biosfärsreservatet Alto Orinoco i Venezuela och stöd till biosfärsreservatet Manu i Peru övervägs. Under 1995 kan ytterligare projekt komma att genomföras i Paraguay och Mexico. Gemenskapen ger stöd till länderna i Amazonaspakten genom dess provisoriska sekretariat i Lima. Ett program för att förstärka pakten institutionellt liksom regionala projekt för planering och förvaltning av skyddade områden i hela regionen och förstärkning av ursprungliga områden har redan inletts. Ett annat viktigt regionalt projekt som försöker angripa de grundläggande orsakerna till att skogarna försvinner handlar om hur jordbruksfrontens framryckning i Centralamerika skall kontrolleras. Ett antal initiativ har tagits i samband med gemenskapens stödprogram för skogssektorn i Indonesien och ett åtagande gjordes 1994 om ett projekt för hållbar skogsvård i Berau i East Kalimantan. Med Malaysia har man kommit överens om ett projekt för geografiska informationssystem och med Filippinerna om ett nationalparksprogram. Det land som under åren 1993-1995 varit ryggraden för i EG:s utvecklingssamarbete för att främja regnskogarna är Indonesien med totalt fyra större pågående projekt och ytterligare två planerade (100 miljoner ecu). Andra länder som får EG-stöd inom skogsbrukssektorn (budgetpost B7-3000)ärbl. a. Bangladesh, Indien, Bhutan, Laos, Vietnam, Malaysia och Filippinerna. I AVS-länderna genomförs t. ex. skogsövervakningsprojekt i Centralafrika (3,5 miljoner ecu), ett projekt för nationalparken Korup i Kamerun (7,3 miljoner ecu) och omfattande program i Nigeria, Tanzania, Elfenbenskusten, Guinea och Papua Nya Guinea. 78 Europeiska, internationella eller lokala frivilligorganisationer och lokalsamhällen genomför en mängd småskaliga projekt och ursprungsbefolkningamas organisationer har fått stöd. Mycket uppmärksamhet har ägnats åt de mänskliga aspekterna av skogsbevarande genom verksamheter för hållbar utveckling med deltagare på lokal nivå. Biosfärsreservat är ett lämpligt sätt att kombinera hållbar resursanvändning och skogsbevarande, och stöd har beviljats till eller övervägs för ungefär tio reservat. Ett antal verksamheter som riktas till ett visst land eller som är horisontella har finansierats eller planeras, särskilt för att främja certifieringssystem för timmer, hållbar pappersproduktion, skogsövervakning, regnskogar och resurser för information om biologisk mångfald, partnerskapsavtal mellan federationen för europeiska parker och skyddade områden i Latinamerika och Asien. Annat bilateralt samarbete Länderna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet (AVS-länderna) De s. k. Lomékonventionerna för länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna) är de mest omfattande av gemenskapens regionala avtal med utvecklingsländerna. Den fjärde konventionen undertecknades i Lomé den 15 december 1989 (Lomé IV) och gäller för perioden 1990-1995. Huvudsyftet är samarbete mellan AVS- och EG- länderna för att främja och påskynda AVS-ländemas ekonomiska, kulturella och sociala utveckling och för att fördjupa och bredda deras förbindelser i en anda av solidaritet och intressegemenskap (artikel 1 i konventionen). Enligt den fjärde Lomékonventionen är miljö ett av de viktigaste samarbetsområdena. Inom ramen för ansträngningarna att skydda miljön och återställa den naturliga balansen skall samarbetet bidra till att främja särskilda verksamheter som avser bevarande av förnybara och icke-förnybara naturresurser, skydd av ekosystem och förebyggande av torka, ökenspridning och ödeläggelse av skogen. Andra verksamheter för särskilda ändamål skall också bedrivas (däribland skydd mot insektsangrepp, skydd och utnyttjande av vattentillgångar, bevarande av regnskogar och biologisk mångfald, främjande av en bättre balans mellan stadsbygd och landsbygd, och förbättring av stadsmiljön (artikel 14 i konventionen). Ett annat viktigt samarbetsområde är energiutveckling. AVS-länderna och gemenskapen har kommit överens om att samarbeta med hänsyn till den allvarliga energisituationen i flertalet AVS-stater, delvis till följd av den kris som har uppstått i många länder på grund av beroendet av importerad olja och den tilltagande knappheten på ved, och den effekt som användningen av fossila bränslen har pä klimatet (artikel 105 i konventionen). I AVS-EEG-samarbetet skall särskild vikt läggas vid energiplanering, åtgärder för energisparande och effektivt energiutnyttjande, forskning om potentiella energitillgångar samt stimulans till ett ekonomiskt och tekniskt ändamålsenligt utnyttjande av nya och förnybara energikällor. 79 De asiatiska och latinamerikanska utvecklingsländerna (ALA-länderna) Sedan 1976 bedriver gemenskapen en politik för ekonomiskt, tekniskt och på senare tid även ekonomiskt samarbete med de asiatiska och latinamerikanska utvecklingsländerna (ALA-länderna). Enligt de nya riktlinjerna för detta samarbete (förordning nr 443/92) skall skydd av miljön och naturresurserna samt en hållbar utveckling prioriteras på lång sikt. Av den totala budgeten på 2 750 miljoner ecu för perioden 1991-1995 är 10 % avsatt till projekt som tar särskilt sikte på att skydda miljön, i synnerhet regnskogarna (artikel 5 i förordningen). Miljökonsekvensbedömningar ingår alltid i EG:s verksamheter tillsammans med utvecklingsländerna. Det totala anslaget till samarbete för en hållbar utveckling har ökat sedan 1990 och uppgick till 770 miljoner ecu år 1993, som gick till projekt i ALA-, AVS- och Medelhavsländerna inom områden av betydelsen för genomförandet av Agenda 21 och andra överenskommelser från Riokonferensen, t. ex. energi, biologisk mångfald, skogar, landsbygdsmiljön, ökenspridning, vatten och stadsmiljön. Medlen kanaliseras huvudsakligen genom bilaterala (eller regionala) program. Dessutom är två budgetposter särskilt avsedda för miljön i utvecklingsländerna och för regnskogarna. Den första är inriktad på miljön i utvecklingsländerna (B7-5040, 13,2 miljoner ecu 1995) och används för småskaliga konkreta verksamheter som rör förvaltningen av naturlig och urban miljö, inbegripet skydd mot luftföroreningar. En betydande del av medlen ägnas åt att hjälpa utvecklingsländerna att stärka sin institutionella kapacitet att hantera miljöfrågor. Utbildning i miljöförvaltning och upprättande av lokala planer för hållbar utveckling och strategier med påtagligt deltagande av lokalsamhällena är några exempel på vad som görs. Den andra budgetposten (B7-5041) avser skyddet av skogar och har nämnts i tidigare avsnitt. 8. 4 Samarbete med Sovjetunionen länderna i Central- och Östeuropa och f. d. Samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna och f. d. Sovjetunionen bygger huvudsakligen på programmen PHARE (Poland and Hungary Assistance to the Restructuring of the Economy) och TACIS (Technical Assistance to the Commonwealth of Independent States). PHARE-programmet inrättades 1989 och dess huvudsyfte var att ge direkt stöd till Polen och Ungern. Sedan dess har programmet utvidgats till andra länder i Central- och Östeuropa. TACIS- programmet riktar sig till länderna i Oberoende staters samvälde och inrättades formellt genom en förordning som minsterrådet antog i juli 1991 (EEG/Euratom nr 2157/91). En ny och reviderad förordning 80 antogs 1993 (EEG/Euratom nr 2053/93). Ett nära samband upprätthålls mellan PHARE- och TACIS-programmen. PHARE PHARE-programmet är ett EG-initiativ som skall stödja den politiska och ekonomiska utvecklingen i de central- och östeuropeiska länderna. PHARE beviljar ekonomiska bidrag för att stödja den ekonomiska omvandlingsprocessen och förstärka de nyskapade demokratiska samhällena. PHARE ger även ekonomiskt stöd för att hjälpa länder med Europaavtal att integreras med EG. Inom PHARE sker ett nära samarbete med partnerländema om hur de ekonomiska medlen skall användas inom den ram som EG enats om. Det första PHARE-stödet inom miljöområdet avsåg brådskande åtgärder som att tillhandahålla utrustning för kontroll av luft- och vattenförorening, undersöka särskilda problem och hjälpa till med att upprätta normer och lagstiftning. Senare har en omsvängning skett mot en mer strategisk inriktning, t. ex. utveckling av politik och program för särskilda områden som avfallsbehandling. Huvudprioriteringarna i PHARE:s finansiering är desamma för alla länder, även om varje land befinner sig i sitt särskilda omvandlingsstadium. Nyckelområden är omstrukturering av statliga företag, inklusive jordbruket, utveckling av den privata sektorn, reformering av institutioner, offentlig administration, socialtjänster, sysselsättning, utbildning och hälsovård, utveckling av infrastrukturen för energi, transporter och telekommunikation samt miljö och kärnsäkerhet. Vid utgången av de fem första verksamhetsåren 1994 hade Europeiska gemenskapen genom PHARE-programmet ställt 4 284 miljoner ecu till förfogande för elva partnerländer (CEC, 1994b). Av betydelse för klimatproblemet är särskilt verksamheterna inom nyckelområdena "miljö och kärnsäkerhet" och "utveckling av energi". Andra gemenskapsprogram kompletterar stödet inom energisektorn, t. ex. THERMIE (avsnitt 4. 3) och Synergy (avsnitt 8. 2). Europeiska energistadgan uttrycker alla öst- och centraleuropeiska staters och EG:s gemensamma intressen inom energisektorn. Stöd inom miljöområdet ges i form av årliga nationella eller regionala miljösektorsprogram eller genom miljöinslag i fonder för allmänt tekniskt stöd. Tekniska stödprogram inom energisektorn startade 1991 i Polen, Tjeckoslovakien, Ungern och de baltiska staterna, Under 1992 och 1993 utvidgades PHARE:s energiverksamheter till andra partnerländer och till multilaterala verksamheter. Syftet med de multilaterala energiprogrammen är att underlätta samarbetet mellan alla PHARE:s partnerländer genom sammanlänkning av energinät, utbildningsprogram och utbyte av tjänstemän, energi och miljö. 81 I fråga om "energi och miljö" håller man för närvarande på att utforma ett viktigt program, nämligen utveckling av en samordnad strategi för ren och rationell användning av kol i Central- och Östeuropa (CEC, 1994b). TACIS TACIS-programmets övergripande syfte är att medverka till ett marknadsekonomiskt systemskifte i de oberoende staterna i f. d. Sovjetunionen. I slutet av 1994 omfattade TACIS tretton partnerländer: Arménien, Azerbajdzjan, Georgien, Kazakstan, Kirgisistan, Moldavien, Mongoliet, Ryssland, Tadzjikistan, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och Vitryssland. TAC I S-programmet ger ekonomiska bidrag till kunskapsutbyte och expertrådgivning genom partnerskap, kontakter och nätverk på alla samhällets nivåer. TACIS startade 1991 med en årsbudget på 400 miljoner ecu, vilket höjdes till 510 miljoner ecu 1994 (CEC, 1994a). Europeiska gemenskapen och dess partnerländer arbetar nära tillsammans för att bedöma reformmål och behoven av TACIS-stöd utifrån den ekonomiska situationen och reformframstegen. De viktigaste målområden som för närvarande får stöd av TACIS är utveckling av mänskliga resurser, omstrukturering och utveckling av företag, infrastruktur, energi, inbegripet kärnsäkerhet, produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. Även om miljön inte nämndes som målområde i den första TACIS-förordningen har miljöangelägenheterna från första början spelat en viktig roll i alla verksamheter. Kommissionen har nämligen valt att integrera miljön i alla sektorer, snarare än att koncentrera sig på renodlade miljöprojekt. Miljökonsekvensbeskrivningar och miljörevision ingår i alla större projekt eller som ett led i genomförbarhetsundersökningarna. I den nya TACIS-förordningen (1993-1995) finns en särskild hänvisning till miljön. Enligt artikel 4. 3 i förordningen skall vederbörlig hänsyn tas till miljöaspekterna när programmen planeras och genomförs. I början av 1995 förstärkte Europeiska gemenskapen sitt miljöåtagande i f. d. Sovjetunionen genom projektet "Medel till stöd för miljön". Huvudsyftet är att ge en ram för en miljövänlig ekonomisk tillväxt i regionen och hjälpa till att återställa områden som drabbats av allvarliga miljöskador i det förflutna. Industrin, regeringar och frivilligorganisationer kommer att få hjälp med att planera och genomföra miljöprojekt. Energi nämns som en av de prioriterade sektorerna i TAC I S-programmet. Det är viktigt att notera att alla projekt inom energisektorn har inslag av energihushållning. Råd ges även för att bedöma potentialen för förnybara resurser, främst vattenkraft men även sol- och vindkraft samt geotermisk kraft. 82 TACIS-programmet har bl. a. finansierat ett antal energicentrer som upprättades inom THERMIE-programmet (CEC, 1994a). Dessa energicentrer utvecklar energihushållningsstrategier, främjar kommersiellt samarbete och etablerar kontakter mellan internationella energiexperter. En rad energirevisioner har även utförts vid industrianläggningar som en inledning till demonstration av energisparande tekniker. Detta tekniska stöd är inriktat på att minska energiintensiteten till särskilt energiintensiva företag genom i de demonstrationsprojekt. Verksamheter på senare tid omfattar energirevisioner vid aluminium-, stål-, cement- och pappersindustrier (CEC, 1994d). Under de närmaste åren kommer TACIS att ge energihushållningsråd till befintliga institutioner som deltar i energidistributionen. industriella och kommersiella sektorerna och ges direkt 8. 5. Sammanfattning internationella Tabell 8. 1 ger en översikt över de budgetanslag som har använts till eller reserverats för samarbetsprogram. Internationella samarbetsprogram omfattar i allmänhet en rad olika verksamheter och det är svårt att isolera miljö- eller energikomponenten i de integrerade utvecklingsprojekten. Tabellen bör därför förstås i det perspektivet. Klimatrelaterade projekt omfattar endast en mindre del av den totala budgeten. Tabell 8. 1 Sammanfattning av kostnaderna för EG:s program för samarbete med tredje land, särskilt med utvecklingsländer och länder med ekonomier under omvandling. Samarbetsprogram Period Totalt budget (miljoner ecu) Samtliga tredje länder: Synergy LIFE Utvecklingsländer: Forskningssamarbete Energisamarbete (B7-3013) Skogssamarbete (B7-5041) AVS-ländema ALA-länderna Länder med ekonomier under omvandling: PHARE TACIS 1990-1994 1991-1995 1990-1994 1990-1994 1990-1994 1990-1995 1991-1995 1990-1994 1991-1994 400 2 750 4 284 1 870 83 FORSKNING OCH UTVECKLING 9. 1. Inledning I enlighet med artiklarna 4. 1 g, 5 och 12. 1 bi FN:s klimatkonventionen informeras i detta kapitel om den forskning om den globala klimatförändringens fysikaliska och mänskliga aspekter som genomförs för att underbygga politiska beslut. Forskningsinsatserna beskrivs med utgångspunkt från gemenskapens andra, tredje och fjärde ramprogram för forskning och utveckling (avsnitt 9. 2-9. 4). Inom dessa ramprogram är de särskilda programmen om miljö-, energi- och havsforskning av särskild betydelse för klimatförändringen (FTD-samarbetet med tredje land, som också är viktigt när det gäller frågor om klimatförändring och utvecklingsländer, presenteras i avsnitt 8. 3). I ramprogrammen betonas miljöfrågomas successiva integration i EG:s verksamhet. Miljöskydd och förbättrad livskvalitet var viktiga mål redan i det tredje ramprogramet. I det fjärde ramprogrammet har dessa mål fått ännu starkare ställning, både genom den allmänna utfästelsen att främja en hållbar utveckling och genom den kraftiga förstärkningen av de ekonomiska medel som tilldelas miljön (CEC, 1994d). 9. 2. Andra ramprogrammet för forskning och utveckling I det andra ramprogrammet för forskning och utveckling (1987-1991 ) ingick forskning om klimatförändringen i EPOCH- programmet (European Programme on Climatology and natural Hazards), STEP-programmet (Science and Technology for Environmental Protection) och Gemensamma forskningscentrets fjärranalysprogram. Av dessa har EPOCH den starkaste kopplingen till klimatförändringsfrågan. Programmet består av följande forsknings områden: Tidigare klimat och klimatförändring. 84 Klimatprocesser och klimatmodeller. Klimatpåverkan och klimafrelaterade risker. Seismiska risker. Forskningen om tidigare klimat och om klimatförändring inriktades på klimatsystemets funktion (atmosfär, oceaner, biosfär, kryosfär) oavsett de förändringar som framkallats av människan. Det allmänna målet för forskningen om klimatprocesser och klimatmodeller var att förstå de mekanismer som styr klimatsystemets olika delar och deras växelverkan för att förbättra klimatmodellemas fysikaliska utformning och parametrar och därigenom möjligheterna att förutse klimatförändringar. Genom forskningen om klimatpåverkan och klimafrelaterade risker ville man nå insikt om klimatförändringens effekter inom olika sektorer av den europeiska miljön, t. ex. jordbruket. Forskningen om seismiska risker, slutligen, skulle utveckla och förbättra medlen för att förutse, förebygga och mildra effekten av seismiska aktiviteter i Europa. EPOCH omfattade även många av de forskningsfrågor som förutses i International Geosphere-Biosphere Programme (IGBP), World Climate Research Programme (WCRP) och World Climate Impact Programme (WCIP). 9. 3. Tredje ramprogrammet för forskning och utveckling Det tredje ramprogrammet för forskning och utveckling (1990-1994) var organiserat i 15 olika program. Tre av dessa är av betydelse för klimatfrågan, nämligen miljöforskning, energiteknik samt havsforskning och havsteknik. Miljöforskning Miljöforskningen har fått ökad betoning i det tredje ramprogrammet: 261 miljoner ecu avsattes till miljöprogrammet. Gemensamma forskningscentret bidrog genom sitt eget program med 257 miljoner ecu. Den socioekonomiska miljöforskningen uppmärksammades för första gången i programmet. Miljöforskningen omfattade fyra områden: Deltagande i program om global förändring. Miljöteknik och ingenjörsvetenskap. Forskning om miljöproblemens ekonomiska och sociala aspekter. Tekniska och naturliga risker. 85 En betydande del av miljöprogrammet avsåg forskning av direkt betydelse för den globala klimatförändringen. Den del som rörde klimatologi och naturliga risker hade följande teman: Naturlig klimatförändring. Människopåverkad klimatförändring. Klimatförändringens effekter. Ökenspridning i Medelhavsområdet. Naturliga risker. Forskningen om naturlig klimatförändring koncentrerades i första hand på att rekonstruera tidigare klimat och tidigare miljöförhållanden. Man ville framför allt vinna ökad insikt om det globala klimatsystemet genom att analysera och modellera tidigare klimat och klimatförändring samt hjälpa till att validera och förbättra klimatmodellerna genom rekonstruktioner av hög kvalitet för jämförelse och testning. Den viktigaste uppgiften inom temat människopåverkad klimatförändring var att förstå nuvarande klimat och förutse klimatförändringar. Tonvikten låg på utveckling och tillämpning av fullständiga klimatmodeller för att förutse framtida klimat. Forskningen om klimatförändringens effekter rörde förutseende och kvantifiering av klimatförändringens konsekvenser, inbegripet primära fysikaliska och sekundära socioekonomiska effekter. Forskningen centrerades kring följderna av en ändrad havsnivå och klimatets inverkan på vattenresurser, skogar och jordbruk i Europa. Ett inslag i miljöprogrammet var exempelvis Ecocraft-projektet, som ursprungligen startade 1991 inom EPOCH- programmet. Ecocraft är en förkortning av "European Collaboration on C02 Responses Applied to Forests and Trees". Projektet handlade om hur stigande koldioxidhalter och temperaturer påverkar trädens tillväxtprocesser. Forskarna använde modeller för att beräkna effekterna av den förändrade tillväxten på hela skogar under tiotals år. Modellerna testades med hjälp av flödesmätningar. Det gjordes även försök att direkt mäta de europeiska skogarna bindning av kol. Forskningen om ökenspridning i Medelhavsområdet var en djupgående undersökning av fenomenet ökenspridning, dess orsaker och utveckling. Avsikten var att ge riktlinjer för förvaltningen av områden som är benägna att drabbas av ökenspridning samt för skyddet och återställandet av områdena. Forskningen om naturliga risker var uppdelad på dels meteorologisk och tellurisk forskning och dels forskning om naturliga bränder. Den meteorologiska och telluriska forskningen handlade om fysikaliska orsaker, frekvens, svårighetsgrad och sätt att förutse och dämpa naturliga katastrofer som stormar, översvämningar, jordskred, 86 jordbävningar och vulkanutbrott. Ett viktigt mål var att bedöma den europeiska känsligheten för dessa naturliga risker och att förbättra den vetenskapliga grunden för katastrofförebyggande. Forskning om naturliga bränder inriktades på att förstå de naturliga och mänskliga faktorer som gynnar eller hindrar uppkomst av naturliga bränder för att utveckla lämpliga medel för prognoser, motverkande åtgärder och riskhantering. För att främja och underlätta samordnad forskning och för att utnyttja denna forskning för Europeiska gemenskapens olika politikområden har kommissionen upprättat ENRICH (European Network for Research in Global CHange). Dess viktigaste uppgift är att underbygga politiska mål genom att fungera som en informationsväxel och verka för forskningssamarbete och kapacitetsuppbyggnad. Förutom att främja samarbetet i Västeuropa bidrar ENRICH även till utvecklingsländernas egen forskningskapacitet, framför allt men inte uteslutande i Afrika och Medelhavsområdet, och till att stödja relevant forskning inom de öst- och centraleuropeiska länderna och f. d. Sovjetunionen. Ett ENRICH-råd, sekretariat, sambandskontor och en servicegrupp har inrättats för att handha nätverket. Energiteknik Gemenskapen har inrättat två på varandra följande program för ny energiteknik, JOULE I (1989-1992) och JOULE II (1990-1994). Båda syftade till utveckling av ren och effektiv energiteknik inom följande tre områden: rationell energianvändning (inom industri, transporter och byggnader), avancerade teknik för fossila bränslen samt förnybara energikällor. Dessutom ingick utformning av energi-miljö-modeller och analys av FTD-strategier även i dessa program. En större undersökning kallad "C02-Crash programme", som handlade om olika alternativs kostnadseffektivitet och beskattningens ekonomiska effekter, har gett bakgrundsinformation för gemenskapens koldioxidstrategi. Allmänt sett har miljödimensionen, som redan fanns i JOULE I, förstärkts i JOULE II. Åtgärder har dessutom vidtagits för att knyta östeuropeiska forskningsgrupper till vissa forskningsprojekt i JOULE II. Budgeten för de två programmen var 122 miljoner ecu respektive 258 miljoner ecu. SESAME är en fulltextdatabas med information om mer än 6 000 energiprojekt som gemenskapen bedriver och 7 000 energiprojekt som administreras av medlemsstaterna och Norge. SESAME-databasen innehåller administrativ och teknisk information om FTD-projekt inom följande områden: Energisparande inom byggnader, industri, transporter och energiindustrin. Fasta bränslen. Biomassa och energi från avfall. Geotermisk energi. Småskalig vattenkraft. Solenergi (solceller och solvärmeverk). Vindemergi. Kolväteteknik (olja och gas). Havsforskning och havsteknik Syftet med Europeiska gemenskapens MAST-program (Marine Science and Technology) är att införliva den nödvändiga gemenskapsdimensionen i olika pågående forskningsaktiviteter i medlemsstaterna. MAST skall bidra till att upprätta en vetenskaplig och teknisk bas för utforskandet, utnyttjandet, förvaltningen och skyddet av Europas kustvatten och haven runt EG:s medlemsstater och därigenom uppnå en bättre balans i havsforskningspotentialen i olika områden inom EG. MAST II (1991-1994) har avlöst det första MAST-pilotprogrammet (1989-1992). Den geografiska omfattningen har utvidgats till att omfatta Nordatlanten och arktiska havsområden. MAST Il-budgeten uppgick till cirka 100 miljoner ecu och är avsedd för stöd till samarbetsprojekt och förbättring av havsforskningen i Europa. Huvudsyftet med MAST II är att bidra till kunskapen om havsmiljön och dess variation för att förbättra förvaltningen och skyddet av havet samt förutse förändringar. 87 MAST Il-programmet delades upp i följande fem områden: Havsforskning. Forskning och teknisk utveckling i fråga om kustzonerna. Havsteknik. Stödinitiativ. Storskaliga målinriktade projekt. 9. 4. Fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling Det fjärde ramprogrammet om forskning och utveckling (1994-1998) är indelat i nitton särskilda program. Tre av dessa är av direkt betydelse när det gäller klimatförändring, nämligen miljö och klimat, rena och effektiva energitekniker, havsforskning och havsteknik. De särskilda programmen om jordbruk och fiske, transporter, Gemensamma forskningscentret samt samarbete med tredje land och internationella organisationer har mer indirekt anknytning till klimatfrågan. Miljö och klimat Inom det fjärde ramprogrammet (1994-1998) finns ett särskilt program om forskning, teknisk utveckling och demonstration inom miljö- och klimatområdet, för vilket 532 miljoner ecu har avsatts. Programmet skall behandla fyra forskningsteman: Naturmiljön, miljökvalitet och global förändring. Miljöteknik. Användning av rymdteknik inom miljöövervakning och miljöforskning. Miljöförändringens mänskliga dimension. Ett första mål är att förstå de grundläggande processerna bakom miljöförändring, särskilt sådana som rör klimatsystemet, inbegripet atmosfären, haven, landytorna, den kontinentala ismassorna och biosfären. Mänskligt och socialt beteende och ekonomiska utvecklingsmönster som orsakar negativa effekter på miljön kommer att analyseras i detalj samtidigt som de naturliga processerna undersöks. Ett andra mål är att förbättra bedömningen av konsekvenserna av klimat- och andra miljöförändringar. Konsekvenserna för naturmiljön och för samhället kommer att beaktas, inbegripet ekosystemen, samhälleliga och ekonomiska verksamheter, energiefterfrågan och energiförbrukningen, användning och hushållning med naturresurser, särskilt vatten, jordbruk, skogsbruk och kustresurser. Ett tredje mål är att bidra till den tekniska utveckling som krävs för observation, övervakning och forskning på miljöområdet, t. ex. metoder och tekniker för övervakning, varning och hantering av naturliga risker. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt rymdtekniker. Gemensamma forskningscentret kommer också genom direkta åtgärder i sitt eget program att bidra till att gemenskapens FTD-mål uppnås inom de områden som omfattas av miljö- och klimatprogrammet. Dessutom kommer Gemensamma forskningscentret att ge betydande bidrag till genomförandet av Centret för jordobservation. EG håller nu på att genomföra ENRICH inom ramen för det fjärde ramprogrammet. Detta program kommer att underlätta samordningen av EG-programmens forskning om global förändring, särskilt programmen om miljö- och klimatforskning, havsforskning och havstekniker samt det särskilda programmet för samarbete med tredje land och internationella organisationer. På den internationella arenan skall ENRICH verka för samarbete med olika internationella organ som är engagerade i forskningen om global förändring. Den internationella forskningsinsatsen inom detta område kräver i sin tur harmoniserade ekonomiska åtaganden. 88 Rena och effektiva energitekniker Ett särskilt program om icke-nukleär energi kommer att fortsätta under det fjärde ramprogrammet. Detta program kallas "Rena och effektiva energitekniker" (Clean and Efficient Energy Technologies, CEET) och omfattar för första gången både forskning, utveckling och demonstration (av detta anledning kallas det även JOULE-THERMIE med hänvisning till de tidigare programmen). FTD-strategin bakom det nya programmet går ut på att säkerställa energisäkerhet i vidaste mening, dvs. tillförlitliga energitjänster till överkomliga kostoader och villkor. Vad som motiverar den tekniska förändringen är de miljöeffekter som uppstår när energi produceras och används (särskilt koldioxidproblemet). Dessutom måste FTD-politiken integrera regionala dimensioner och stämma överens med gemenskapens övriga politik, inbegripet politiken för internationellt samarbete. CEET-programmets budget är 967 miljoner ecu för perioden 1994-1998. Tyngdpunkten ligger på teknisk utveckling inom samma områden som nämnts för JOULE och THERMIE. Inom forskningen och utvecklingen kommer man att lägga större vikt vid förnybara energikällor (även i tredje land), medan demonstrationsverksamheterna kommer att stödja konkreta metoder för rationell energianvändning och teknik för fossila bränslen. En rad olika aktiviteter kommer att genomföras för att formulera en FTD-strategi: övergripande analys, socioekonomisk forskning, energi, modellering av miljö och ekonomi. Aktiviteterna kommer att koncentreras särskilt på klimatfrågan och dess samband med teknisk förändring och hållbar utveckling. Informationsutbyte med tredje land och spridning av metoder och resultat ingår också. Havsforskning och havsteknik MAST III-programmet (1994-1998) är en förlängning, fördjupning och omorientering av de första två MAST- programmen, dvs. pilotfasen 1989-1992 och MAST Il-programmet 1990-1994. Under den aktuella perioden är det ett led i en mer långsiktig strategi som kommer att göra det möjligt för Europa att ge sitt fulla bidrag till kunskapen om och förvaltningen av haven. Det överordnade målet är att främja den vetenskapliga kunskap och den tekniska utveckling som krävs för att förstå hur havssystemen fungerar i enskilda havsbassänger, för att förbereda ett hållbart utnyttjande av havet som är förenligt med bevarande av havsmiljöns kvalitet och för att bestämma havens roll i den globala förändringen. Programmet består av fyra verksamhetsområden, nämligen: Havsforskning. Strategisk havsforskning. Havsteknik. Stödinitiativ. Forskningen kan i lämpliga fall ske tillsammans med andra internationella program som IGBP, WCRP och HDP, liksom med vissa aspekter av utvecklingen av systemet för observation av världshaven (GOOS, Global Ocean Observing System). 89 ETERNE Tillsammans med det amerikanska energidepartementet lanserade EG 1991 ett gemensamt forskningsprojekt för att bedöma bränslekretsloppens externa kostnader. Från europeiskt håll delfinansieras projektet av JOULE-programmet. Det är bekant under namnet "ExternE"-projektet. Under den första fasen utvecklade forskningsgrupperna gemensamt en begreppsmodell, metodik och en samlad vetenskaplig kunskap som skall tillämpas på ett antal bränslekretslopp. EG samfinansierar även den andra fasen av projektet under JOULE II. Den inleddes 1993 och avslutades under 1995. Huvudsyftet var att tillämpa metodiken på ett bredare urval av fossila, nukleära och förnybara energikällor för olika kraftgenererings- och energihushållningsalternativ. Dessutom utvidgades den allmänna metodiken och beräkningsramen så att externaliteter i samband med energianvändning inom transportsektorn och hushållssektorn skulle kunna utvärderas. Den tredje fasen av projektet genomförs inom EG:s fjärde ramprogram och kommer att koncentreras på att sprida resultaten och tillämpa beräkningsramen för att stödja politiskt beslutsfattande. 9. 5. Sammanfattning Tabell 9. 1 ger en översikt över de budgetanslag som har ägnats åt eller avsatts till forskningsprogram inom områdena klimatförändring, icke-nukleär energi och havsforskning. Tabellen visar att forskningsbudgeten inom alla tre områdena har ökat kraftigt under de senaste åren. Kostnaderna för forskningsprojekt som primärt är inriktade på klimatförändring ingår i totalbudgeten i tabell 9. 1. Inga uppgifter finns tillgängliga som gör att kostnaderna kan specificeras. 90 Tabell 9. 1. Sammanfattning av kostnaderna för EG:s forskningsprogram av betydelse för klimatfrågan. Forskningsprogram Period Total budget (miljoner ecu) Miljö och klimat: STEP EPOCH Miljö Miljö och klimat Gemensamma forskningscentret: Icke-nukleär energi: JOULE I JOULE II CEET Havsforskning: MAST I MAST II MAST III 1989-1992 1989-1992 1991-1994 1994-1998 1991-1994 1994-1998 1989-1992 1990-1994 1994-1998 1989-1992 1991-1994 1994-1998 75 40 261 532 150 320 122 258 967 50 118 228 10. UTBILDNING OCH ALLMÄN MEDVETENHET 91 10. 1. Inledning Huruvida politiken och åtgärderna för att hantera klimatproblemet kommer att lyckas eller ej, beror i hög grad på gemene mans beslut och åtgärder. Utbildning och informationskampanjer för att öka allmänhetens medvetenhet är viktiga medel för att ändra konsumentemas attityder och val. I EG:s femte åtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" betonas det väsentliga i att ge allmänheten tillräcklig information om sambandet mellan enskildas handlingssätt och miljöförorening (t. ex. genom medvetenhetskampanjer) och erbjuda alternativ som minskar miljöföroreningen. Aktiv medverkan och deltagande av frivilligorgansationer, fackföreningar och branschorganisationer sätts högt på dagordningen i det femte åtgärdsprogrammet. På grundval av befintlig gemenskapslagstiftning om rätt att ta del av miljöinformation (direktiv 90/313/EEG) kan lokala och regionala myndigheter göra det lättare för den breda allmänheten att delta i miljöskyddsarbetet. Syftet med direktivet är att säkerställa rätten att ta del av och sprida de uppgifter om miljön som finns hos offentliga myndigheter och bestämma de grundläggande förutsättningarna och villkoren för att uppgifterna skall lämnas ut (artikel 1 i direktivet). Detta kapitel behandlar information och utbildning (avsnitt 10. 2), spridning av forskningsresultat (avsnitt 10. 3) och forskning om utbildning och allmän medvetenhet (avsnitt 10. 4). 10. 2. Information och utbildning På EG-nivå vidtas åtgärder för information och utbildning om klimatförändring och energianvändning huvudsakligen inom sektorsvisa politikprogram, som energiförsörjning, transporter, stadsutveckling och jordbruk. Energiförsörjning Information till allmänheten är ett viktigt inslag i programmen SAVE, Altener och THERMIE/JOULE. Dessa program diskuteras ingående i kapitel 4. 1 detta avsnitt beskrivs endast de delar som rör tillhandahållandet av information. SAVE har upprättat ett informationsnätverk om energieffektivitet riktat till alla nivåer i EG. Målet är att alla EG-medborgare till slut skall bli medvetna om att energieffektivitet inte enbart ger ekonomiska fördelar utan även fördelar för miljön. Altener-programmet har också upprättat ett nätverk för informationsutbyte och startade 1994 ett större informationsprogram för att upplysa om att en ökad andel förnybar energi i EG:s energimix inte bara ger ekonomiska fördelar utan även miljöfördelar, särskilt när det gäller koldioxidutsläppen. Bland THERMIE:s spridningsåtgärder ingår OPET-nätverket med cirka 40 ingående organisationer. Dess syfte är att sprida och främja förnyande energiteknik i hela Europa, även i de central- och östeuropeiska länderna och f. d. Sovjetunionen. En stor del av Synergy-initiativet är inriktat på utbildningsverksamheter (se även avsnitt 8. 2) med avseende på klimatproblemet och utsläppen av växthusgaser. Följande verksamheter kan särskilt nämnas i detta sammanhang: Kurser i Indien. 92 Kurser i Kina, t. ex. om ren kolförbränningsteknik Seminarium om energi och miljö i Shanghai. Kurser i energiplanering och energihushållning i Latinamerika. Kurser i energihushållning i Estland. Transporter Europeiska gemenskapens transportstrategi, som är under ständig utveckling, presenterades alldeles nyligen i en vitbok om den framtida utvecklingen av en gemensam transportpolitik: "En global ram för hållbar rörlighet". I strategin ingår att främja en miljömässigt rationellare användning av personbilar samt att förändra körregler och körvanor. Stadsutveckling EG stöder de lokala myndighetemas alleuropeiska miljökampanjer som syftar till en hållbar lokal utveckling eller betydande lokalt bidrag till en hållbar global utveckling, t. ex. "Hållbara städer", "Bilfria städers klubb" och "Städer för klimatskydd". Projektet "Hållbara städer" startades av expertgruppen för stadsmiljö och skall pågå mellan 1993 och 1995. Expertgruppen bildades av Europeiska kommissionen 1991 när grönboken om stadsmiljö offentliggjordes. Projektet Hållbara städer har till syfte att utveckla idéerna om en hållbar utveckling i europeiska stadsmiljöer, främja ett brett informationsutbyte och sprida kunskap om hur en hållbar utveckling bäst kan åstadkommas på lokal nivå. Mer långsiktigt skall projektet utarbeta rekommendationer för att påverka det politiska beslutsfattandet på gemenskapsnivå och på regional och lokal nivå, såsom efterlystes i rådets resolution 1991 (Fudge & Mills, 1994). Enligt planerna skall projektet "Hållbara städer" utmynna i en policyrapport samt en handbok om goda metoder och en databas med praktiska exempel. Utbytet av information och erfarenhet främjas ytterligare genom den europeiska kampanjen för hållbara städer som startade i maj 1994 under den första europeiska konferensen om hållbara städer i Ålborg i Danmark. Till kampanjen anslöt sig de 80 europeiska lokalmyndigheter och 253 företrädare för internationella organisationer, regeringar, vetenskapliga institutioner, konsulter och enskilda som undertecknat Ålborgfördraget under konferensen. Enligt fördraget skall undertecknarna ta ansvar för det globala klimatet. Det framhålls att av hänsyn till framtida generationer måste reaktionen vara tillräckligt stark för att först stabilisera och sedan så snart som möjligt minska utsläppen av växthusgaser till atmosfären. Förnybara energikällor nämns som de enda hållbara alternativen till de nuvarande. En andra europeisk konferens om hållbara städer planeras äga rum 1996 i Lissabon i Portugal. Konferensen kommer att utvärdera framstegen mot en hållbar utveckling, ta emot expertgruppens andra förslag till policyrapport och säkerställa en fortsättning av kampanjen för hållbara städer (Fudge & Mills, 1994). I juni 1992 föreslog miljökommissionären att det skulle upprättas ett nätverk för bilfria städer och att en konferens skulle ordnas om saken. Tanken var att få igång en diskussion om de dagliga trafikproblemen i städerna, upprätta en plattform för erfarenhetsutbyte och finna lösningar som förbättrar stadsmiljön. Förslaget antogs av Europeiska kommissionen. Konferensen om bilfria städer ägde sedan rum den 24 och 25 mars 1994 i Amsterdam. Till följd av konferensen utarbetades ett fördrag som undertecknades av 40 europeiska städer. Ett av de uttryckliga målen i fördraget är att stimulera effektiv energianvändning och minska de utsläpp från trafiken som bidrar till ozon- och växthusproblemen (Bilfria städers klubb, 1994). Det anses nödvändigt att hålla tillbaka användningen av personbilar och främja användning av mindre skadliga transportmedel. Ett konvent för europeiska kommunledare om klimatförändringen ordnades 1993 av det europeiska sekretariatet för ICLEI (International Council for Local Environmental Initiatives), under överinseende av EG-kommissionen och UNEP, FN:s miljöprogram. Konventet var upptakten till kampanjen "Europeiska städer för klimatskydd". Syftet med den 93 gemensamma kampanjen för att spara energi och minska koldioxidutsläppen är att hjälpa länderna att så snabbt som möjligt genomföra de mål som fastställdes vid toppmötet i Rio och stödja kommunerna i deras ansträngningar att bekämpa klimatförändringens orsaker. ICLEI, som medfinansieras av Europeiska kommissionen, ordnade även det andra toppmötet med kommunledare om klimatförändring i Berlin i anslutning till den första konferensen för partema i FN:s ramkomvention om klimatförändring. Under toppmötet utbyttes information om förnyande lokalpolitik och lokala förfaranden och möjliga strategier för framtiden diskuterades. Toppmötet, med 159 deltagande kommunledare, utfärdade en kommuniké den 29 mars 1995, i vilken bl. a. kommunerna uppmanas att utveckla åtgärdsplaner för att minska koldioxidutsläppen med 20 % fram till år 2005. Inom ramen för initiativet "Regional och urban energihushållning" har kommissionen främjat upprättandet av nätverket "Energistäder", i syfte att införa en hållbar energianvändning i tätorterna. Genom inrättande av energikontor i städerna hoppas man att de folkvalda och medborgarna bättre kommer att förstå utmaningen i och den potential som finns för god energihushållning. Detta bör bidra till att minska förbrukningen i städer och främja lokala och nya energiformer, vilket skulle kunna ha effekt på den urbana och den globala miljön men även på livskvaliteten i städerna. Denna inriktning kommer att stärkas inom SAVE-II-programmet. Jordbruk Vad gäller jordbruksmark har sedan 1992 insatser gjorts framför allt genom utbildning för att främja en integrerad kontroll för att nå en balans mellan näringstillförsel och markens och växtemas absorptionsförmåga. I framtiden kommer detta att minska dikväveoxidutsläppen från gödningsmedel. 10. 3. Spridning av forskningsresultat Utbildning är en annan viktig del av de åtgärder som kompletterar Europeiska gemenskapens forskningsprogram. Verksamheterna inom EPOCH, miljöprogrammet och miljö- och klimatprogrammet (se kapitel 9) genomförs genom Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker, i form av ett- eller tvååriga kurser i utvalda ämnen som skall hållas i samarbete med olika europeiska forskningsinstitutioner, sektorsvisa stipendier till europeiska högskolestuderande eller doktorander inom områden av betydelse för klimatologi och naturliga risker, publicerande av en serie böcker och monografier om viktiga frågor som behandlas i programmets forskning för att tillgodose den engagerade allmänhetens varierande informationsbehov. Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker drivs i form av kurser om olika aktuella forskningsfrågor. Kurserna ordnas i samarbete med ledande europeiska institutioner och är öppna för högskolestuderande och doktorander inom lämpliga forskningsområden. 94 Kurser med anknytning till klimatförändringen som ordnas av Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker:. Klimatförändringen och dess effekter: En allmän introduktion, 11-18 september 1988;. Klimatet och global förändring, 4-12 april 1990;. Risken för och hanteringen av skogsbränder, 27 maj-4 juni 1992;. Ökenspridning i ett europeiskt sammanhang. Fysikaliska och socioekonomiska aspekter, 6-13 oktober 1993; Statistisk analys av klimatvariation, 30 oktober-6 november 1993;. Planerad för 1995: Klimatförändringens effekter på jordbruk, skogar och vattenresurser. 10. 4. Forskning om utbildning och allmän medvetenhet Generaldirektoratet för miljö, kärnsäkerhet och civilt skydd (GD XI) hos Europeiska gemenskapemas kommission beställde en undersökning för att granska möjligheterna till förbättrad utbildning och aktiviteter för att höja den allmäna medvetenheten om klimatförändring (CEC, 1992). En inventering av verksamheterna i de enskilda medlemsstaterna ledde till följande slutsatser: Många medlemsstater lägger i sina program för koldioxidminskning inte tillräcklig stor vikt vid utbildning och främjande aktiviteter för att backa upp lagstiftningsåtgärderna. Energiutbildningens standard varierar mycket mellan olika EG-länder. I alla EG-länder har behovet av energiutbildning erkänts inom industri, handel och utbildningsinstitutioner. Undersökningen visade att ett integrerat paket med statligt genomförda kampanjer för att främja energihushållning, ekonomiska incitament och lagstiftning är det effektivaste sättet att angripa klimatförändringen. 95 LITTERATUR Bengtsson, L. (1994). Climate of the 21st century. 1994. Agricultural and Forest Meteorology 72 (1994) 3-29. Car Free Cities Club (1994). Car Free Cities Charter. Bryssel. Commission of the European Communities (1992). Policy Measures in the Field of Education, Training, Public Information and Public Relations to contribute to the limitation of C02 emissions. DG XI, Contract No B91/B - 3046/9493. Bryssel, mars 1992. Commission of the European Communities (1993). Towards Sustainability: A European Community programme of policy and action in relation to the environment and sustainable development. Bryssel, 1 februari 1993. Commission of the European Communities (1994a). What is TACIS? Partnerships and cooperation with the New Independent States. DG I, TACIS Information Office. Bryssel, maj 1994. Commission of the European Communities (1994b). What is PHARE? A European Union initiative for economic integration with central and eastern European countries. DG I, PHARE Information Office. Bryssel, september 1994. Commission of the European Communities (1994c). Evaluation of progress on integration of the environment into other areas of Commission policy and action. Detailed note. Bryssel, 20 oktober 1994, XVII/A/2/MD. Commission of the European Communities (1994d). Interim review of implementation of the European Community programme of policy and action in relation to the environment and sustainable development "Towards Sustainability". COM (94) 453 final. Bryssel, 30 november 1994. Cubasch, U. , J. Waszkewitz, G. C. Hegerl, J. Perlwitz (1995). Regional climate changes as simulated in time-slice experiments. Max-Planck-Institut fur Météorologie. Hamburg. ERM (1992a). Development of a Framework for the Evaluation of Policy Options to deal with the Greenhouse Effect. Summary report: Assessment of strategic options. A report for the Commission of European Communities, Directorate General for Environment, Nuclear Safety and Civil Protection. Climate Research Unit and Environmental Resources Limited. ERM (1992b). Development of a Framework for the Evaluation of Policy Options to deal with the Greenhouse Effect. Economic valuation of impacts and adaptive measures in the European community. A report for the Commission of European Communities, Directorate General for Environment, Nuclear Safety and Civil Protection. Climate Research Unit and Environmental Resources Limited. 96 Fudge, C. & L. Mills (1994). European Sustainable Cities. First report EU Expert Group on the Urban Environment. Sustainable Cities Project. XI/822/94-EN. Bryssel, oktober 1994. Harrison, P. A. & M. L. Parry (1993). The effect of climate change on agricultural and horticultural potential in Europe. Environmental Change Unit. University of Oxford. Paper presented at EC Symposium on Climate Change and Climate Change Impacts, Copenhagen, 6-10 september 1993. Houghton, J. T. , B. A. Callander, S. K. Varney (red. ) (1992). Climate Change 1992 - The IPCC Supplementary Report on the IPCC Scientific Assessment. Cambridge University Press, Cambridge. IPCC (1994). Radiative forcing of climate change. The 1994 Report of the Scientific Assessment Working Group of IPCC. Summary for Policy Makers. Intergovernmental Panel on Climate Change. Jones, M. B. , T. Ashenden, A. J. Parsons, H. Payer, A. Raschi, J. H. M. Thornley (1993). The effects of rising C02 and changing climate on grassland communities in Europe. Paper presented at EC Symposium on Climate Change and Climate Change Impacts, Copenhagen, 6-10 September 1993. Thimbal, B. m. fl. (1995). Sensitivity to prescribed changes in sea-surface temperature and sea-ice in doubled carbon dioxide experiments. Meteo-Frankrike, no. 42. Warrick, R. A. , E. M. Barrow, T. M. L. Wigley (1990). The greenhouse effect and its implications for the European Community. Report for the Commission of the European Communities. Contract No: EV4C-0098-UK. Climatic Research Unit, University of East Anglia, Norwich. 97 FÖRKORTNINGAR Altener ALA AVS BNP CEC CEET CEN CENELEC COM Corinair DG Ecocraft ecu EEG EG EGT ENRICH EP EPOCH EU EUGFJ EUROSTAT FoU FTD GOOS HDP ICLEI IEA IGBP INC IPCC Programme for the Promotion of Renewable Energy Sources (programmet för främjande av förnybara energikällor) Asien och Latinamerika Afrika, Västindien och Stillhavsområdet bruttonationalprodukt Commission of the European Communites (Europeiska gemenskapemas kommission) Programme on Clean and Efficient Energy Technologies (programmet för rena och effektiva energitekniker) Comité Européen de Normalisation (Europeiska standardiseringsorganisationen) Comité Européen de Normalisation Electrotechnique (Europeiska organisationen för standardisering på elområdet) Communication (meddelande) CORINE AIR (inventering av luftföroreningar) Directorate General (generaldirektorat) Project on European Collaboration on C02 Responses Applied to Forests and Trees (projektet för europeiskt samarbete om koldioxideffekter med tillämpning på skogar och träd) European Currency Unit (europeiska valutaenheten) Europeiska ekonomiska gemenskapen Europeiska gemenskapen Europeiska gemenskapemas officiella tidning European Network for Research In global Change (europeiska nätverket för forskning om global förändring) Europaparlamentet European Programme On Climatology and natural Hazards (europeiska programmet om klimatologi och naturliga risker) Europeiska unionen Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket Europeiska gemenskapens statistikkontor forskning och utveckling forskning, teknisk utveckling och demonstration Global Ocean Observing System (systemet för observation av världshaven) Human Dimension of global environmental change Programme (programmet om miljö förändringens mänskliga dimension) International Council for Local Environmental Initiatives (internationella rådet för lokala miljöinitiativ) International Energy Agency (internationella energiorganet) International Geosphere-Biosphere biosfärprogrammet) Intergovernmental Negotiating Committee (mellanstatliga förhandlingskommittén) Intergovernmental Panel on Climate Change (mellanstatliga panelen för klimatförändringar) (internationella Programme geosfär- och 98 JOULE LIFE MAST MIDAS OPET PACE PHARE SAVE STEP SYNERGY TACIS THERMIE UNFCCC UNEP WCIP WCRP Programme on Joint Opportunities for Unconventional or Longer-term Energies (programmet för gemensamma möjligheter till okonventionella och långsiktiga energialternativ) Lending Instrument for the Environment ( miljöfinansieringsinstrumentet) Programme on Marine Science and Technology (programmet för havsforskning och havsteknik) Model Integrating Demand and Supply (integrerad efterfråge- och tillförselmodell) Network of Organisations for the Promotion of Energy Technologies (nätverket för organisationer som främjar energiteknik) Action programme for improving the efficiency of energy use (åtgärdsprogrammet för att effektivisera energianvändningen) Programme on Poland and Hungary Assistance to the Restructuring of the Economy (programmet för att stödja Polens och Ungerns ekonomiska omstrukturering) Programme on Specific Actions for Vigorous Energy efficiency (programmet för särskilda åtgärder för kraftfull energieffektivitet) Programme on Science and Technology for Environmental Protection (programmet för miljöforskning och miljöteknik) Programme for energy cooperation with all non-Community countries (programmet för energisamarbete med alla länder som inte är medlemmar av gemenskapen) Programme on Technical Assistance to the Commonwealth of Independent States (programmet för tekniskt stöd till länder i Oberoende staters samvälde) Energy Technology Support Programme (programmet för stöd till energiteknik) United Nations Framework Convention on Climate Change (FN:s ramkonvention om klimatförändring) United Nations Environment Programme (FN:s miljöprogram) World Climate Impact Programme (programmet om påverkan av det globala klimatet) World Climate Research Programme (programmet för forskning om det globala klimatet) Kemiska formler och storheter CO co2 CH4 H20 NMVOC N20 NOv Gg GJ kgoe Mtoe MWh toe kolmonoxid koldioxid metan vatten Non-Methane Volatile Organic Compounds (andra flyktiga organiska ämnen än metan) dikväveoxid kväveoxider gigagram (1 Gg = 1000 ton) gigajoule kilo oljeekvivalenter miljoner ton oljeekvivalenter miljoner wattimmar ton oljeekvivalenter 99 BILAGA 1 NATIONELLA INVENTERINGAR AV UTSLÄPP AV VÄXTHUSGASER /loo Uppskattningar av växthusgaser i Österrike - 1990 (Gg). ÖSTERRIKE CO, CH4 N,0 NOv CO NMVOC All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3 a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk Avfall 57100 57100 16500 12300 16200 12100 IA IA IA 0 2100 116 24 <1 1 15 8 IA IA IA 92 1,4 1 <1 1 <1 <1 IA IA IA 1 216 216 12 47 145 12 IA IA IA 0 1391 1391 6 27 582 776 IA IA IA 0 241 269 253 <1 24 130 99 IA IA IA 16 130 259 230 28 228 20 60 12 <1 26 Totala utsläpp 59200 603 222 1692 445 0 1200 4600 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 101 Källor: National Climate report of the Austrian Federal Government. In Compliance with the obligations under Art. 4. 2 and Art. 12 of the Framework Convention on Climate Change (Federala författningssamlingen nr 414/1994). Wien 1994. Eurostat Corinair Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 102 Uppskattningar av växthusgaser i Belgien - 1990 (Gg). BELGIEN CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC 8 8 2 3 1 2 IA IA 330 330 56 67 195 12 IA IA 71 25 <1 5 14 6 IA IA 46 14 106400 106400 33800 25500 20600 26500 IA IA 0 7200 2600 4600 0 All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk 1 a7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Bränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk 0 270 900 900 216 203 <1 6 291 7 IA IA 13 54 90 1085 1085 2 110 918 55 IA IA 108 16 Totala utsläpp 114500 359 22 338 1219 361 13300 * 2000 *#a 10200 * Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 103 Källor: Belgian National Reduction Programme C02 emissions. Under the "Council Decision concerning a mechanism of monitoring of C02 emissions and other greenhouse gases in the Community. Juni 1994. Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Siffrorna för andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. Fotnoter: a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 104 Uppskattningar av växthusgaser i Danmark - 1990 (Gg). DANMARK COj CH4 N2Q NO^ CO NMVOC 2 2 1 <1 1 0 <1 0 0 0 0 9 9 0 11 0 <1 c c 269 269 96 17 138 1 5 13 0 1 1 0 0 c 770 737 39 6 547 1 139 5 33 0 0 0 0 0 270 770 5 66 1 17 129 119 2 1 106 0 8 2 10 4 34 26 2 7 2 2 0 165 <1 3 All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt 1 a8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3 a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark Avfall 6 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk a # b 50900 50200 25700 6000 11200 1500 5000 800 700 700 1200 1200 0 0 0 c 23 12 2 1 3 0 6 0 11 8 3 0 0 262 137 125 122 120 2 Totala utsläpp 52100 406 3000 1900 0 <1 1000 * Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 105 Källor: Climate Protection in Danmark. Miljödepartementet. Danmarks naturvårdsverk. Danmark 1994. (Nationellt meddelande i enlighet med FN:s ramkonvention om klimatförändring. ) Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Danmark inbegriper koldioxidutsläpp från olje- och gasutvinning (även fackling) i sin uppskattning. På grundval av Corinairs siffror har dessa utsläpp subtraherats. Danmark korrigerade sina utsläpp från bränsleförbränning för import och export av elektricitet. Denna korrigering (6 300 Gg koldioxid) har av jämforbarhetsskäl lämnats utan avseende. b. Danmark inbegriper utsläpp från olje- och gasutvinning (inbegripet fackling) i kategori IA. Corinairs uppskattningar har därför använts. c. Korrigering för import och export av elektricitet har av jämforbarhetsskäl och för att uppnå överensstämmelse med övriga medlemsstater lämnats utan avseende. 106 FINLAND CÖ2 CH4 N2Q NÖX CO NMVOC Uppskattningar av växthusgaser i Finland - 1990 (Gg). 100 1200 100 Industriprocesser Järn & stål 52600 52600 19500 13700 11500 IA 5800 2100 1 All energi la Bränsleförbränning al Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 Användning av lösningsmedel 0 3 a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk 1100 0 0 7 7 1 1 5 IA 0 3 3 0 12 291 291 64 41 160 IA 8 18 0 4 0 0 484 484 9 32 368 IA 61 14 0 3 0 0 156 142 0 0 79 IA 51 12 14 15 1 12 2 48 0 0 0 0 0 19 19 1 2 8 IA 6 2 0 0 0 94 83 11 139 105 34 Totala utsläpp 53900 252 22 295 487 219 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning 2800 1400 a 6000 * IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 107 Källor: Finland's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet. Januari 1995. Eurostat Corinair Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 108 Uppskattningar av växthusgaser i Frankrike - 1990 (Gg). FRANKRIKE All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling Industri la2 la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3 a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk nr2— 349800 349700 60800 71100 128100 23700 58200 7800 200 16700 600 500 2500 12700 500 0 8000 1800 a 6200 "cTTT iny m "CT5—NMVOC 495 184 5 6 23 3 126 21 311 106 204 3 1640 1444 159 10 19 8 748 716 15 18 12 12 2 2 4 1 3 0 103 47 55 61 61 10047 10047 29 596 7062 18 1895 447 668 623 43 2 223 223 9 1675 1671 163 154 1194 18 68 74 4 4 23 3 20 4 20 20 1667 1530 6 8 1199 1 250 67 137 137 86 3 18 27 39 640 253 72 74 240 18 10 8 13 5 Totala utsläpp 366500 2896 176 1722 10947 2424 8100 9000 39800 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 109 Källor: Program National de Prevention du changement de climat. Frankrike, februari 1995. Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Det har antagits att uppskattningen 1 800 Gg för Avfallsupplag avser utsläpp från oorganiskt eller icke- återvinnbart material. b. Frankrikes nationella rapport innehåller inte några uppskattningar av sjöfarts- och luftfartsutsläpp. c. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläpp från transporter. 110 Uppskattningar av växthusgaser i Tyskland CUT" m 1767 228 12 16 69 5 91 1 3 31 1539 317 1222 11 6 TYSKLAND 29000 1000 1000 Industriprocesser Järn & stål 984000 983000 436000 169000 159000 65000 129000 5000 21000 1 All energi la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 Användning av lösningsmedel 0 3a Målning 3 b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Icke-metalliska mineral Jordbruksmark 1000 3000 Jordbruk 25000 0 IA IA 2043 1420 623 2397 2318 79 IA TÇT 33 33 15 4 9 2 3 0 0 0 0 o o 100 14 86 6 80 11 69 4 IA - 1990 (Gg). NU:— CO NMVOC 10104 10078 921 899 5990 183 1483 35 224 234 26 26 0 664 549 113 2 2923 2921 672 217 1732 35 73 2 183 7 2 2 0 21 3 13 5 0 1679 1474 11 15 1252 10 96 2 60 28 205 205 0 129 9 59 61 1170 480 110 200 380 0 IA IA IA IA IA IA Totala utsläpp 1013000 6218 223 2944 10768 2978 IU IU 155 50 37 58 16 9 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning 8000 11000 68400 IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts 111 Källor: Environmental Policy. Climate Protection in Tyskland. First report of the Federal Republic of Tyskland Pursuant to the United Nations Framework Convention on Climate Change. September 1994. Eurostat (markerat med *) Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Angivet som "småkonsumenter" i Tysklands rapport. b. Tyskland anger i sin nationella rapport att koldioxiduppskattningarna för förbränning av avfall ingår i de energirelaterade utsläppen. c. Utsläpp från slutlig icke-energirelaterad förbrukning ingår inte i Tysklands nationella rapport. Eurostats siffror har därför använts. 112 Uppskattningar av växthusgaser i Grekland - 1990 (Gg). GREKLAND CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter 1 a4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark Avfall 6 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk 77400 77400 43800 9700 15600 8300 IA IA a a *b * b 369 6 1 <1 5 <1 IA IA 364 8 8 7 <1 1 <1 IA IA 502 502 111 3 386 1 IA IA 777 777 6 <1 770 1 IA IA 189 185 1 <1 184 <1 IA IA 8100 # 34 25 22 5900 82 363 13 341 32 600 # 202 600 Totala utsläpp 86100 936 24 543 1143 325 8200 2000 1800 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 113 Källor: Climate Change. The Greek Action Plan for the abatement of C02 and other greenhouse gas emissions. Februari 1995. Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Sifforna för utsläpp av andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. Fotnoter: a. Hämtat från tabellen med koldioxiduppsläpp som uppdaterar 1992 års nationella rapport. b. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp i den grekiska rapporten är högre än Eurostats eller Corinairs siffror. I rapporten förklaras att uppskattningarna för Energi & omvandling är högre på grund av en högre utsläppsfaktor för brunkol. Ingen förklaring ges dock till varför uppskattningarna för de andra förbränningskategorierna är högre. Eurostats siffror har därför använts. Sammanjämkning av Eurostats och det nationella programmets uppskattningar för luftfart. c. 114 IRLAND ur2 m4 N ?5 mrx 00 N M V ÔC Uppskattningar av växthusgaser i Irland - 1990 (Gg). 0 1600 Industriprocesser Järn & stål 29100 29100 10900 5400 4900 1400 5800 700 1 All energi la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 Användning av lösningsmedel 0 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Totala utsläpp Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk 50 30720 50 0 15 5 0 <1 1 <1 3 <1 10 10 <1 0 2 2 1 <1 <1 <1 1 <1 0 0 0 0 111 111 46 11 45 1 5 3 0 2 2 0 390 390 3 1 305 4 76 1 0 0 0 40 1 38 644 551 52 39 2 136 136 40 0 1 0 38 1 1 429 796 42 114 74 71 <1 <1 63 <1 8 <1 3 3 1 1 21 6 5 5 5 83 78 4 <1 197 100 160 5345 2187 364 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning * a 0 1100 1500 * IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 115 Källor: Ireland. Communication under the UN FCCC. Prepared for the Conference of the Parties in accordance with Article 12 of the Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, Irland. Oktober 1994. Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Irlands nationella meddelande innehåller inte några uppskattningar för internationell sjöfart. Övriga anmärkningar: I sin nationella rapport lämnar Irland en uppskattning av NMVOC-utsläppen från förändrad markanvändning och skogsbruk. Eftersom endast några medlemsstater har lämnat uppgift om utsläpp eller upptag från denna kategori har den inte alls tagits med i EU:s utsläppsinventering. 116 ITALIEN Uppskattningar av växthusgaser i Italien - 1990 (Gg). <3J2 m4 FCÖ RCT CÖ NMVÔC 0 Industriprocesser Järn & stål 401400 401400 138400 91300 95600 26300 41200 8100 500 1 All energi la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 27600 2 400 2a 1500 2b Andra metaller än järn 2300 2c Oorganiska kemikalier 0 2d Organiska kemikalier 23000 2e 2f Övrigt 400 3 Användning av lösningsmedel 0 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Totala utsläpp Icke-metalliska mineral 2200 4363Ö0 Jordbruksmark 7300 5100 Jordbruk 0 413 66 8 10 27 2 5 3 10 347 337 10 4 2 2 0 1860 654 887 64 158 97 1611 1526 34 51 3889 42 42 20 10 4 3 5 <1 0 15 15 1981 1981 462 377 967 22 34 109 8 2 0 7 3 3 0 <1 7155 7155 41 656 5645 27 55 535 3 193 0 371 173 182 2 14 20 0 59 32 1704 1 57 1 <1 32 14 1704 29 1276 1137. 27 19 996 2 8 69 1 15 140 140 73 3 <i 9 41 538 238 49 64 187 492 381 14 97 22 22 116 2034 29 9258 <1 24ÏÏT Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning 8600 * 4800 * a 30200 * IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 117 Källor: First Italian National Communication Miljödepartementet. Januari 1995. Eurostat Corinair to the Framework Convention on Climate Change. Uppskattningarna i Italiens nationella program överensstämmer inte med IPCC-formatet. Nationellt rapporterade värden ges i termer av bränsle och slutanvändning. Därför har Eurostats och Corinairs siffror använts för koldioxidutsläpp. För andra gaser än koldioxid har Corinairs uppskattningar använts. Fotnoter: a. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläppen från transporter. 118 Uppskattningar av växthusgaser i Luxemburg - 1990 (Gg). N,0 <1 NO, CO NMVOC 154 154 <1 98 48 1 5 1 17 17 14 12 <1 11 4 1 <1 1 2 <1 23 23 <1 11 11 0 1 <1 23 171 19 LUXEMBURG CO, CH4 All energi Industriprocesser Järn & stål 1 la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter 1 a4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk 1 a7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral Jordbruksmark Jordbruk 12600 12600 1900 6600 2900 300 800 100 0 600 600 0 0 100 <1 100 13300 a 0 300 * b 0 * Totala utsläpp Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 18 16 2 4 4 <1 1 24 119 Källor: Rapport National du Luxemburg en vue de la Ie Conference des Parties a la Convention-Cadres des Nations-Unies sur les Changement Climatiques. Miljödepartementet. Mars 1995. Eurostat Corinair (Corinair 1990 - Luxemburg, slutrapport) Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Siffrorna för andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. Fotnoter: a. I Luxemburgs nationella meddelande ingår en uppskattning av utsläppen från "naturen". Dessa har inte tagits med i de totala koldioxidutsläppen. b. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläppen från transporter. 120 NEDERLÄNDERNA UX~~~ m Uppskattningar av växthusgaser i Nederländerna - 1990 (Gg). Tçcr Tin: CÖ NMVÔC 14900 14900 a 51400 33400 26900 9500 19200 8600 0 1900 700 Industriprocesser Järn & stål 1 All energi la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 800 2f Övrigt 400 3 Användning av lösningsmedel 0 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Totala utsläpp Icke-metalliska mineral 900 151800 Jordbruksmark Jordbruk 900 0 177 28 149 149 o 0 508 402 106 382 377 5 1Ö6T 6 6 <1 <1 5 <1 IA IA 16 22 22 15 4 11 d 59^ 570 570 92 86 337 31 IA 24 800 800 6 10 716 68 IA IA 231 231 19 1 195 16 IA IA 229 77 145 TfT 1Ö2T 459 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning 35900 4500 28600 b IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 121 Källor: Netherlands' national communication on Climate Change Policies. Prepared for the Conference of the Parties under the Framework Convention on Climate Change. Nederländerna, augusti 1994. Eurostat Corinair Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. b. Fotnoter: a. Nederländernas nationella meddelande innehåller uppskattningar av utsläppen från halvfabrikat (14 800 Gg) och statistiska skillnader (1 000 Gg). För att uppnå överensstämmelse med de andra ländernas inventeringar har dessa uppskattningar inte tagits med. Nederländerna har korrigerat sina uppskattningar för temperaturinverkan. Denna korrigering har av jämforbarhetsskäl lämnats utan avseende. I sitt nationella meddelande redovisar Nederländerna en uppskattning på 28 600 Gg koldioxid från potentiella utsläpp från halvfabrikat. I konsekvens med utsläppsinventeringarna från andra länder har denna uppskattning använts för utsläpp från Slutlig icke-energirelaterad förbrukning. I Nederländernas nationella meddelande finns en uppskattning av utsläpp från förorenat söt- och kustvatten. Dessa utsläpp har inte tagits med här, eftersom denna källa inte har angivits i utkastet till IPCC-riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser och andra länder inte redovisar sådana uppskattningar. c. d. Dikväveoxidutsläpp från förorenat söt- och kustvatten. 122 Uppskattningar av växthusgaser i Portugal - 1990 (Cg). PORTUGAL CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC Jordbruk/skogsbruk Industriprocesser Järn & stål All energi 1 Bränsleförbränning la lal Energi & omvandling 1 a2 Industri 1 a3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 1 a7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 3a Målning 3 b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a 4b Animaliskt avfall Risodling 4c Jordbruksmark 4d Förbränning av jordbruksavfall 4e Bränning av gräsmark 4f 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Jordbruk Fodernedbrytning i tarmarna Användning av lösningsmedel Icke-metalliska mineral 210 210 60 18 108 2 1 21 8 0 1072 1072 68 264 614 63 54 9 436 0 11 11 117 109 11 3 81 6 5 3 13 8 8 15 <1 1 5 9 67 26 2 6 32 0 #a 38700 38700 19400 6100 9900 1000 900 1300 IU 3400 <100 <100 300 3100 <100 0 400 # 400 13 11 2 2 1 3 3 5 2 2 <1 176 105 58 13 35 33 2 Totala utsläpp 42500 227 11 214 1083 199 2100 1800 6600 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 123 Källor: Portuguese report in accordance with Article 12 of the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljö- och naturresursdepartementet. Lissabon 1994. Eurostat Corinair Koldioxiduppskattningarna har lämnats av Portugal som svar på ministerrådets begäran, om inte annat anges. Siffrorna för andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. Fotnoter: a. Nationellt rapporterade uppskattningar av koldioxidutsläpp från transporter uppgår till 8 700 Gg, medan Eurostats uppgår till 10 200 Gg och Corinairs till 9 800 Gg. Sannolikt ingår inte transportkällor i de nationellt rapporterade uppskattningarna och därför har Corinairs uppskattningar använts. b. Sammanjämkning av Eurostats uppskattningar och nationellt rapporterade uppskattningar. 124 SPANIEN UJ— "TO THT W Cö NMVÔC Uppskattningar av växthusgaser i Spanien - 1990 (Gg). 35300 900 600 222900 222900 78400 52300 63300 28900 IA IA Industriprocesser Järn & stål 1 AU energi la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling la2 Industri la3 Transporter 1 a4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f Övrigt 3 Användning av lösningsmedel 0 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a Fodernedbrytning i tarmarna 4b Animaliskt avfall 4c Risodling 4d 4e Förbränning av jordbruksavfall 4f Bränning av gräsmark 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Totala utsläpp Icke-metalliska mineral Jordbruksmark 15100 18600 Jordbruk 227300 0 2500 1800 700 758 74 II 6 14 44 IA IA 684 4 3 <1 <1 0 0 <1 0 875 346 426 11 70 22 494 470 21 21 11 5 2 3 IA IA 10 0 o 10 o o o o 1158 1158 270 144 723 21 IA IA 4032 4032 20 401 2721 890 IA IA 15 2 0 8 0 0 5 0 248 188 60 0 0 0 <1 0 55 397 55 0 397 272 261 29 28 23 155T W 1 TW 12 7725 634 568 11 9 489 59 IA IA 66 70 4 <1 3 16 0 48 302 87 38 38 138 95 74 22 10 2 <1 7 1120 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning 12200 * b 4100 * c 18800 * IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 125 Källor: Report by Spain on the United Nations Framework Convention on Climate Change. Preliminär version. Nationella klimatkommittén. Spanien. Eurostat (markerat med *) Corinair (markerat med #) Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Fotnoter: a. Spanien lämnar en uppskattning på 1 800 Gg koldioxidutsläpp. Det har antagits att dessa utsläpp kommer från oorganiskt eller icke-återvinnbart material. b. Uppgifter om utsläpp från internationell luft- och sjöfart ingår inte i Spaniens nationella rapport. c. Sammanjämkning av Eurostats siffror och siffror från Spaniens nationella rapport. 126 Uppskattningar av växthusgaser i Sverige - 1990 (Gg). SVERIGE CO, CH4 N,0 NO„ CO NMVOC Jordbruk/skogsbruk Industriprocesser Järn & stål All energi I la Bränsleförbränning lal Energi & omvandling I a2 Industri 1 a3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder la6 la7 Övrigt la8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen lbl Olja & gas 1 b2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f 3 3a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc. 3d Övrigt 4 4a 4b Animaliskt avfall Risodling 4c Jordbruksmark 4d Förbränning av jordbruksavfall 4e Bränning av gräsmark 4f 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Icke-metalliska mineral Övrigt Användning av lösningsmedel Jordbruk Fodernedbrytning i tarmarna 4 4 1 2 1 IA IA IA 0 362 362 20 39 285 19 IA IA IA 1606 1606 8 6 1503 69 IA IA IA 0 0 11 1 1 2 375 375 4 11 201 141 IA IA IA 18 18 67 2 59 98 40 15 7 36 0 55200 55100 7000 13400 23100 11500 IA IA IA <100 <100 o 5000 1600 700 2500 200 300 100 50 50 100 500 500 IA 33 33 1 4 17 10 IA IA IA 0 196 188 8 300 300 100 100 Totala utsläpp 61300 329 15 373 1612 540 4200 IA 5700 Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 127 Källor: Sweden's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet. September 1994. Eurostat Corinair Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 128 Uppskattningar av växthusgaser i Förenade kungariket - 1990 (Gg). FÖRENADE KUNGARIKET CO, CH4 N,0 Industriprocesser Järn & stål All energi Bränsleförbränning 1 la lal Energi & omvandling la2 Industri 1 a3 Transporter la4 Handel/institutioner la5 Bostäder 1 a6 Jordbruk/skogsbruk la7 Övrigt 1 a8 Biomassa Ib Flyktiga bränslen l bl Olja & gas lb2 Kolbrytning 2 2a 2b Andra metaller än järn 2c Oorganiska kemikalier 2d Organiska kemikalier 2e 2f 3 3 a Målning 3b Avfettning & kemtvätt 3c Kemikalieframställn. /kem. proc 3d Övrigt 4 4a 4b Animaliskt avfall Risodling 4c Jordbruksmark 4d Förbränning av jordbruksavfall 4e Bränning av gräsmark 4f 6 Avfall 6a Avfallsupplag 6b Avloppsvatten 6c Övrigt Icke-metalliska mineral Övrigt Användning av lösningsmedel Jordbruk Fodernedbrytning i tarmarna 566000 560400 231300 96700 120600 30200 78900 2700 5700 5700 7400 7400 0 4800 2800 2200 1316 78 5 7 11 2 46 <1 3 4 1238 482 756 5 1141 1004 125 12 2078 2007 71 3 0 93 13 80 11 4 7 NOv 2710 2628 823 180 1498 56 68 4 82 82 21 CO NMVOC 6317 6284 57 65 5884 8 269 1 1396 1306 13 2 115 I 37 33 33 90 90 220 455 12 0 220 0 417 38 674 237 61 72 304 0 19 19 Totala utsläpp 577000 4531 108 2740 6682 2540 f 7200 1400 d e 36700 * Internationell sjöfart Internationell luftfart Slutlig icke-energirelaterad förbrukning IA = Ingår annorstädes IU = Inte uppskattat * = Eurostats siffror har använts # = Corinairs siffror har använts 129 Källor: Climate Change. The UK report. United Kingdom's Report under the Framework Convention on Climate Change. Januari 1994. Siffrorna har uppdaterats för att stämma med de senaste utsläppsuppgifterna i den sjuttonde upplagan av "Digest of Environmental Protection and Water Statistics". Eurostat Corinair Uppskattningarna for samtliga växthusgaser har om inte annat anges hämtats från Förenade kungarikets i överensstämmelse med den uppdaterade nationella utsläppsinventeringen i den sjuttonde upplagan av "Digest of Environmental Protection and Water Statistics". reviderad av dess miljödepartement rapport, Fotnoter: a. b. Baserat på Förenade kungarikets nationellt rapporterade uppskattningar på 2 500 Gg för avfallsupplag och Ingår inte i de totala utsläppen. 6 051 Gg för förbränning. I Förenade kungarikets rapport ingår förbränning i kategori 2F. c Koldioxidutsläpp från förbränning. d. Förenade kungarikets uppskattning av utsläpp från internationell sjöfart. e. Förenade kungarikets uppskattning av utsläpp från internationell luftfart. f. NMVOC-utsläpp från förändrad markanvändning (80 Gg) har inte tagits med i totalsumman. 130 BILAGA 2. Scenarier 131 Referensscenario: energiindikatorer SCENARIO REFERENS ("allt fortgår som vanligt") Allmän beskrivning: Referensscenariot visar den mest sannolika utvecklingen enligt vedertagen kunskap. Den ekonomiska tillväxten avtar gradvis på lång sikt. Även om vissa framsteg görs finns många av världens strukturella, sociala och ekonomiska problem kvar. Energipolitiken förblir splittrad till följd av olösta konflikter mellan konkurrens- och miljömål, önskemål om försörjningstrygghet och skilda nationella mål. Makro- ekonomi: Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 2,9 % 1995-2000, 2,4 % 2001-2005, 2,2 % 2006-2010, 1,9 % 2011-2015 och 1,8 % 2016-2020. Real diskonteringsränta 8%. Beskattning: Ingen reform: Redan höga skattesatser ger lite utrymme för ytterligare ökningar för att härbärgera offentliga underskott. Externa kostnader internaliseras inte. Miljö: Trots att miljö prioriteras i EU:s planer begränsas miljöinriktningen av motstridiga ekonomiska mål. Framsteg görs inom flera områden, särskilt när det gäller svaveldioxid och kväveoxider m. m. Åtgärderna för att förebygga en global uppvärmning fortsätter endast på sparlåga som en försiktighetsåtgärd. Energipriser: Råolja ($ 1993) Reala ökningar när världsefterfrågan i allt högre utsträckning tillgodoses av Stadig ökning. Gas Kol Teknik: Energi- efterfrågan: Olja Gas Kol Elektricitet producenter i Mellanöstern: 17,6 dollar/fat år 1995, 21 dollar/fat år 2000, 29 dollar/fat år 2010 och 31 dollar/fat år 2020. Avreglering och allt mer utbyggda nät minskar efter år 2000 priserna jämfört med olja, vilket förstärks av ökad priskonkurrens på gas. Internationella priser ökar något, vilket avspeglar produktionens förväntade långsiktiga maginalkostnader. Inhemska priser planar ut när billig import ersätter dyr inhemsk försörjning. Viss spridning av ny och effektivare teknik för användning och försörjning, framkallad av dels offentliga normer, dels industriidkare som vill öka den industriella konkurrenskraften. Fortsättning av pågående åtgärder med viss bemödan om att öka effektiviteten. Bruttoförbrukningen väntas öka svagt men mycket långsammare. Mycket svag tillväxt väntas när oljeanvändningen alltmer begränsas till transportsektorn. Olja förblir ändå det dominerande bränslet. Ökar snabbast av alla primärbränslen med en allt större andel i alla slutanvändningssektorer, särskilt elproduktion. Framryckningen kan komma att reduceras efter år 2000 när kol blir mer attraktivt inom elsektorn. Andelen avtar fram till år 2000 på grund av konkurrens från gas i elproduktionen. Allt mer konkurrenskraftiga priser kan medföra att marknadsandelen inom elsektorn sedan återtas. Elektricitet kommer troligen att vinna andelar inom bostads-, handel- och industrisektorn på medellång sikt, även om marknadsmättnad och effektivitetsvinster kan komma att bromsa tillväxten omkring år 2020. 132 Energi- tillförsel: Olja Gas Kol Elektricitet Förnybar energi Importberoendet ökar allt snabbare, från 50 % i dag till kanske två tredjedelar eller mer år 2020. Den inhemska produktionen väntas inte avta i nämnvärd grad förrän efter år 2010. Importberoendet ligger kvar på ungefär dagens nivå. Även om den inhemska produktionen sannolikt upprätthålls, medför en stark ökning av efterfrågan att importen tilltar. Liberalisering och utveckling av infrastrukturen är viktigt för att gas skall fa ökad marknadspridning i Europa. Avreglering och minskade subventioner leder till en kraftig minskning av EU:s inhemska stenkolsproduktion och till en upptrappning av importen. Ingen offentlig politik för kärnkraft eller för att trygga försörjningen med importerade fossila bränslen. Inga begränsningar för användningen av någondera av dessa primära energiformer. Tillförseln kan komma att öka starkt, dock från en mycket låg nivå. Det totala bidraget från förnybar energi fortsätter troligen att vara lågt. 133 Slagfältscenariot: energiindikatorer SCENARIO SLAGFÄLT Allmän beskrivning: Makro- ekonomi: Beskattning: Miljö: Energipriser: Råolja ($ 1993) Gas Kol Teknik: Motsättningar och instabiliteter i det globala systemet försvårar i hög grad den ekonomiska integrationen. Globalisering anses för ambitiöst. Det geopolitiska systemet sönderfaller i block, med spänningar och friktioner mellan och även inom blocken. Detta leder till ett "Europa à la carte". Energipolitikens syfte är att minska importberoendet. Åtgärder på tillförselsidan, t. ex. för att skydda den egna elindustrin mot internationell konkurrens, har större chans att lyckas än åtgärder på efterfrågesidan. Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 3,1 % 1995-2000, 1,1 % 2001-2005, -1,8 % 2006-2010, 1,4 % 2011-2015 och 1,3 % 2016-2020. Real diskonteringsränta 7 %. Ingen skattereform: Harmonisering av nuvarande moms och punktskatter utan likabehandling av alla bränslen. En viss internalisering av externa kostnader (transportsektorn). Skatte satserna fortsätter att fastställas med målsättningen att ge staten skatteintäkter på en viss nivå. Försiktighetsprincipen gäller för koldioxid fram till år 2005, därefter anses dess roll i den globala uppvärmningen vara bevisad. Miljöhänsyn tas samtidigt som ursäkt för protektionism och det dagtingas ofta med miljöhänsynen i praktiken. Ökat beroende av ett fåtal större leverantörer orsakar en oljeprischock. Stiger från 16 dollar/fat år 1995 till 24 dollar/fat år 2004. En prischock inträffar år 2005 med 40 dollar/fat. Priset sjunker på nytt till 18 dollar/fat år 2009, varefter det stiger igen till 28 dollar/fat år 2020. Förblir knutet till oljepriset och avspeglar därför prischocken men är trögrörligare. De internationella priserna ligger stilla fram till prischocken år 2005, men sjunker efter denna tillbaka till de tidigare nivåerna. De europeiska priserna följer de internationella men drivs upp av kostnaderna för att behålla inhemsk produktion. Som referensscenariot - Viss spridning av ny och effektivare teknik för användning och försörjning, framkallad av dels offentliga normer, dels industriidkare som vill öka den industriella konkurrenskraften. AU Energi- efterfrågan: Olja Gas Kol Elektricitet Energi- tillförsel: Olja Gas Kol Elektricitet Förnybar energi Hög ekonomisk tillväxt och en "bort-med-tassarna"-politik ger effektivitetsvinster enbart av konkurrensskäl. En sannolikt stark tillväxt av energiefterfrågan. Olja möter hård konkurrens från billig avreglerad gas och importerat kol, även om transportmarknaden troligen endast begränsas av mättnadseffekter. Panikartad rusning efter gas trots att konkurrensen från billigt importerat kol ökar efter år 2000. På kort sikt förmodligen en brant nedgång men konkurrens kraftiga priser innebär möjlighet till en senare stark återhämtning inom elsektorn. Liten offentlig påverkan i form av hushållningspolitik. Ingen särskild omsorg om försörjningstryggheten. Inhemsk energiproduktion utvecklas endast där den är internationellt konkurrenskraftig utan statligt stöd. Importen ökar men producentländernas investeringar i senare avsättningsled dämpar oron för försörjningen. Inhemsk produktion utvecklas som reaktion på stigande priser. Importberoendet ökar men producenters och förbrukares gemensamma intressen minskar säkerhetsriskerna. Indragna subventioner och avreglering leder till avveckling av den inhemska försörjningen. Ingen offentlig kärnkraftspolitik. Ingen begränsning av användningen av någon av de primära energikällorna. Mycket små offentliga FTD-investeringar begränsar tillväxten för förnybar energi till enbart ekonomiskt bärkraftiga alternativ. A IS Forumscenariot: energiindikatorer SCENARIO FORUM Allmän beskrivning: Makro- ekonomi: Beskattning: Miljö: Energipriser: Råolja ($ 1993) Gas Kol Teknik: Den globala integrationen ger incitament till gemensamma offentliga aktioner. Nationella, europeiska och internationella institutioner struktureras successivt omför att bättre kunna hantera bredare och mer komplexa gemensamma problem och intressen. Energipolitiken är synnerligen influerad av miljöhänsyn. En global enighet om målen medger positiva åtgärder över hela energiskalan. Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 2,3 % 1995-2000, 2,5 % 2001-2005, -2,5 % 2006-2010, 2,6 % 2011-2015 och 2,4 % 2016-2020. Real diskonteringsränta 5 %. Allmän skattereform: Harmonisering av moms och punktskatter och likabehandling av bränslena på grundval av energiinnehållet. Externa kostnader internaliseras - som ett led i en försiktighetspolitik fram till år 2005 och därefter på grund av att koldioxid blir den helt styrande faktorn - vilket medför en allmän real höjning av bränsleskatten. Ett ekologistyrt scenario. Från och med år 2005 förstärker koldioxidens bevisade roll i den globala uppvärmningen miljö engagemanget i hela samhället, vilket leder till stora politiska förändringar. Genomgående stabila. Ligger stabilt på 16 dollar/fat till år 2020, vilket är ett genomsnitt som rymmer en variation på mellan 10 och 20 dollar/fat. Svag efterfrågan hindrar producenterna från att kontrollera marknaden. Konsumentemas överläge urholkar det mesta av den ekonomiska vinsten. Stiger i förhållande till olja när miljöpåtryckningar premierar renare bränslen. Internationella reala priser konstanta på grund av miljö påtryckningar och därav orsakad låg efterfrågan. De genomsnittliga EU-prisema sjunker påtagligt till följd av avveckling av den dyra inhemska produktionen. Stor spridning av nya och effektivare användnings- och tillförseltekniker, framkallad av offentliga normer över hela världen - ökad tekniköverföring. /BÉ> Energi- efterfrågan: Olja Gas Kol Elektricitet Energi- tillförsel: Olja Gas Kol Elektricitet Förnybar energi Radikal ändring av politiken och betydande teknisk utveckling i syfte att begränsa tillväxten av efterfrågan på energi. Politiken syftar till en snabb minskning, även om detta är svårt att åstadkomma inom transportsektorn. Målet är att efterfrågan på drivmedel skall plana ut i början av 2000-talet och därefter sjunka; med en viss ökning för effektivare diesel, minskning för bensin och ökad spridning av ren teknik som inte baseras på olja fram mot år 2020. Miljöfördelar säkerställer troligen betydande ökningar av andelen även om lägre allmän efterfrågan på energi kan begränsa volym ökningen. Begränsad på grund av miljönackdelar men FTD-insatser görs för att hantera miljöproblemen. Starkt påverkad av offentlig hushållningspolitik och styrning av slutanvändningsutrustning. Djupgående ändring av politiken och en omfattande FTD- insats för att begränsa utsläppen, framför allt av koldioxid. Samtidigt som förbättrad återvinningsteknik säkerställer att tillförseln mer än väl räcker för att tillgodose efterfrågan, hindrar låga priser produktion från oljereserver med högre utvinnings kostnader. Stark inhemsk produktion befordrad av teknikutveckling. Byten av energikälla till väte för nya energitekniker börjar förekomma omkring år 2020. Snabb nedläggning av den inhemska produktionen. Ingen avveckling av kärnkraft utan nylansering i vissa länder (Frankrike, Japan, de nyligen industrialiserad länderna). Förbättrade möjligheter för ny teknik. Stark tillväxt av andelen förnybar energi, som ökar mot periodens slut på grund av att ny teknik införs och radikala ändringar av jordbrukspolitiken far genomslag. MÏ Hypermarknadscenariot: energiindikatorer SCENARIO HYPERMARKNAD Allmän beskrivning: Makro- ekonomi: Beskattning: Miljö: Energipriser: Råolja ($ 1993) Gas Kol Teknik: Den globala ekonomiska integrationen är självförstärkande och fortgående. Drivkraften i detta scenario är fortsatt tillämpning av marknadsmekanismen, som ses som det bästa sättet att skapa välstånd och hantera komplexitet och osäkerhet. Liberaliseringen och privatiseringen ger resultat och lockar fram nya aktörer på marknaden som kräver mer av samma sak. En stark tilltro till marknadspriciperna leder till en energipolitik som styrs av en strävan att minimera den statliga kontrollen och maximera effektivt fungerande fria marknader som ändå uppnår önskade normer. Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 3,2 % 1995-2000, 2,8 % 2001-2005, 2,3 % 2006-2010, 2,1 % 2011-2015 och 1,9 % 2016-2020. Real diskonteringsränta 10 %. En visst mått av skattereform: Harmonisering av moms och punktskatter i riktning mot nuvarande skattetak utan lika behandling av bränslena. Ingen internalisering av externa kostnader. Försiktighetsprincipen gäller för koldioxid fram till år 2005, därefter anses dess roll i den globala uppvärmningen vara bevisad. Regeringarna kan inte bortse från miljöproblemen men söker i första hand använda marknadslösningar och endast i andra hand offentlig politik. Allmänhetens engagemang förstärker behovet av att skapa marknader för miljöskydd. Stadig ökning Reala ökningar när världsefterfrågan i allt högre utsträckning tillgodoses av producenter i Mellanöstern: 17,6 dollar/fat år 1995, 21 dollar/fat år 2000, 29 dollar/fat år år 2010 och 31 dollar/fat år 2020. Avreglering och allt mer utbyggda nät minskar priserna jämfört med olja, vilket förstärks av ökad priskonkurrens på gas. Internationella priser ökar något, vilket avspeglar produktionens förväntade långsiktiga maginalkostnader. Inhemska priser planar ut när billig import ersätter dyr inhemsk tillförsel. Spridningen av nya och effektivare användnings- och tillförseltekniker beror framför allt på marknadskrafterna och internationell konkurrens. Knappast någon statlig styrning. /73S Energi- efterfrågan: Olja Gas Kol Elektricitet Energi- tillförsel: Olja Gas Kol Elektricitet Förnybar energi Trots försöken att införa alternativa bränslen hämmar spänningar och konflikter effektivitetsvinsterna. Energiefterfrågan tenderar därför att stiga, för att sedan sjunka som reaktion på energiprischocken och den därav följande konjunkturnedgången innan den återigen stiger. Prischockens konsekvenser väntas bli stora, särskilt inom sektorer där substitution är möjlig. Transporttillväxten kommer troligen att hejdas men kan senare tillta igen, dock allt mer begränsad av sociala och miljömässiga hänsyn. Det väntas en i grunden stark efterfrågetillväxt som hejdas av prischocken. Kol ses alltmer som en stabil och säker energikälla, vilket gör att det kan försvara sin ställning mot gasen efter år 2000, särskilt inom elproduktionen. Viss spridning av ny och effektivare användningsteknik, framkallad av dels offentliga normer, dels industriidkarc som vill öka den industriella konkurrenskraften. Politiken domineras av olösta konflikter mellan konkurrens kraft, miljö och geopolitiska överväganden. Politiken syftar till att hålla den europeiska produktionen på så hög nivå som möjligt för att trygga försörjningen och som reaktion på stigande reala priser. Liksom för olja går politiken ut på att t. ex. lindra beskattningen av tidiga hanteringsled för att stärka och öka den inhemska produktionen och minimera importen. Produktionen avtar kontinuerligt men statligt stöd dämpar takten. Försök att vidmakthålla kärnkraftskapaciteten i Europa på nuvarande nivå. Fastställande av förbrukningsgränser för alla primära källor (olja, kol, gas) av säkerhetsskäl. Offentliga ansträngningar att utveckla förnybar energi röner endast begränsade framgångar. /I S3 ISSN 1024-4506 KOM(96) 217 slutlig DOKUMENT SV 14 Katalognummer : CB-CO-96-228-SV-C ISBN 92-78-04182-3 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg "1 <-| O