title: PERGUNTA ESCRITA n. 2272/96 do Deputado Hugh McMAHON à Comissão. Leitores estrangeiros em universidades italianas

eurovoc_concepts:
Italy
foreign language
free movement of persons
migrant worker
teacher
university

formats: html print


title: Council Regulation (EC) No 1598/96 of 30 July 1996 derogating from Regulation (EEC) No 1765/92 establishing a support system for producers of certain arable crops as regards the set-aside requirement for the 1997/98 marketing year

eurovoc_concepts:
aid per hectare
cereals
market stabilisation
regional aid
regulation of agricultural production
set-aside

formats: html pdfa1b print


title: Regolamento (CE) n. 1559/96 della Commissione del 30 luglio 1996 recante aumento del volume del contingente tariffario di importazione di banane, di cui all'articolo 18 del regolamento (CEE) n. 404/93 del Consiglio, per il 1996

eurovoc_concepts:
import
quantitative restriction
tariff quota
third country
tropical fruit


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 2289/96 dell'on. Peter TRUSCOTT alla Commissione. Ricerca sull'insulina e stanziamenti BIOMED

eurovoc_concepts:
EU financing
EU programme
biotechnology
diabetes
health policy
medical research
medicinal product
public health


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1570/96 της Επιτροπής της 30ής Ιουλίου 1996 για τη θέσπιση λεπτομερειών εφαρμογής του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1452/96 του Συμβουλίου για τον καθορισμό συμπληρωματικής πριμοδότησης που καταβάλλεται στους παραγωγούς πρόβειου κρέατος μη μειονεκτικών περιοχών της Ιρλανδίας και του Ηνωμένου Βασιλείου όσον αφορά τη Βόρεια Ιρλανδία

eurovoc_concepts:
Ireland
United Kingdom
agricultural guidance
livestock farming
marketing year
sheep


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αριθ. 2290/96 του Barbara DUEHRKOP DUEHRKOP προς την Επιτροπή. Αξιολόγηση της ποιότητας της μη ανώτατης εκπαίδευσης

eurovoc_concepts:
exchange of information
higher education
project evaluation
proposal (EU)


title: WRITTEN QUESTION No. 2290/96 by Bárbara DÜHRKOP DÜHRKOP to the Commission. Assessment of the quality of non-higher education


title: Rozporządzenie Rady (WE) nr 1577/96 z dnia 30 lipca 1996 r. wprowadzające specjalny środek w odniesieniu do niektórych roślin strączkowych

eurovoc_concepts:
EU control
aid per hectare
aid system
leguminous vegetable
market stabilisation
utilised agricultural area

formats: html pdf print

text: 03/t. 19 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 341 31996R1577 L 206/4 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH 16. 8. 1996 ROZPORZĄDZENIE RADY (WE) NR 1577/96 z dnia 30 lipca 1996 r. wprowadzające specjalny środek w odniesieniu do niektórych roślin strączkowych RADA UNII EUROPEJSKIEJ, PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE: uwzględniając Traktat ustanawiający Europejską Wspólnotę Gospodarczą, w szczególności jego art. 42 i 43, Artykuł 1 uwzględniając wniosek Komisji (1), uwzględniając opinię Parlamentu Europejskiego (2), uwzględniając opinię Komitetu Ekonomiczno-Społecznego (3), a także mając na uwadze, co następuje: rozporządzenie (EWG) nr 762/89 (4) wprowadziło specjalny środek w odniesieniu do niektórych roślin strączkowych; rozporządzenie to traci moc z dniem 30 czerwca 1996 r. ; utrzymanie upraw roślin strączkowych takich jak soczewica, ciecierzyca i wyka ma gospodarcze znaczenie dla Wspólnoty; utrzymanie tych upraw można osiągnąć poprzez przyznawanie pomocy na hektar; należy ustalić stawkę pomocy umożli- wiającą osiągnięcie wyżej wymienionego celu; obecna stawka pomocy w wysokości 181 ECU na hektar jest zadawalająca; rozporządzenie Rady (EWG) nr 1765/92 z dnia 30 czerwca 1992 r. , ustanawiające dla producentów niektórych roślin uprawnych system wsparcia (5), określa ograniczenia w stosunku do obszarów, które objęte są pomocą wyrównawczą, w szczególności odnośnie roślin oleistych; uprawa takich roślin strączkowych stanowi ważną alternatywę i zapobiega nierów- nowadze na rynku wspólnotowym; jednakże należy unikać nadmiernego rozszerzania obszarów pod takie uprawy; można to osiągnąć przez ustalenie maksymalnej gwarantowanej powierzchni 400 000 hektarów; przekroczenia maksymalnej rozporządzenie (EWG) nr 762/89 przewiduje stosowanie kar odnośnie do pomocy udzielonej w roku gospodarczym w następstwie gwarantowanej powierzchni; niniejsze rozporządzenie przewiduje stosowanie kar w przypadku przekroczenia maksymalnej gwarantowanej powierzchni w trakcie bieżącego roku gospodarczego; środki przejściowe powinny zostać podjęte przez Komisję, aby uniknąć stosowania dwóch kar w pierwszym roku stosowania, mianowicie od 1 lipca 1996 do 30 czerwca 1997 r. , (1) Dz. U. C 125 z 27. 4. 1996, str. 5. (2) Dz. U. C 166 z 10. 6. 1996. (3) Dz. U. C 204 z 15. 7. 1996, str. 57. (4) Dz. U. L 80 z 23. 3. 1989, str. 76. Rozporządzenie ostatnio zmie- nione rozporządzeniem (EWG) nr 2064/92 (Dz. U. L 215 z 30. 7. 1992, str. 47). (5) Dz. U. L 181 z 1. 7. 1992, str. 12. Rozporządzenie ostatnio zmie- rozporządzeniem (WE) nr 1575/96 (Dz. U. L 206 z nione 16. 8. 1996, str. 1). Pomoc przyznaje strączkowych: się na produkcję następujących roślin a) b) soczewicy objętej kodem CN 0713 40 90, innych; ciecierzycy objętej kodem CN 0713 20 90, innych; c) wyki gatunku Vicia sativa L. i Vicia ervilla Willd objętej kodem CN ex 0713 90 90, innych. Artykuł 2 1. Pomoc przyznaje się przez rok gospodarczy na produkcję roślin strączkowych objętych art. 1. Rok gospodarczy trwa od 1 lipca do 30 czerwca. Działka uprawna, która jest przedmiotem wniosku o pomoc na hektar w ramach systemu finansowanego zgodnie z art. 1 ust. jest wyłączona 2 rozporządzenia z korzyści wypłaty pomocy przyznawanej w ramach niniej- szego systemu. (EWG) nr 729/70 (6), 2. Bez uszczerbku dla art. 3, pomoc na hektar obszaru obsianego i uprzątniętego ze zbiorów wynosi 181 ECU na hektar. Artykuł 3 Jeśli obszary obsiane roślinami strączkowymi objęte art. 1 prze- kraczają maksymalną gwarantowaną powierzchnię 400 000 hektarów, pomoc w odniesieniu do bieżącego roku gospodar- czego jest odpowiednio zmniejszana. Artykuł 4 1. Wprowadzoną niniejszym rozporządzeniem pomoc do produkcji uznaje się za interwencję mającą na celu stabilizację rynków rolnych w rozumieniu art. 3 ust. 1 rozporządzenia (EWG) nr 729/70. Dodaje się następujące tiret do art. 1 ust. 1 lit. a) 2. rozporządzenia (EWG) nr 3508/92 (7): (6) Dz. U. L 94 z 28. 4. 1970, str. 13. Rozporządzenie ostatnio zmie- nione rozporządzeniem (WE) nr 1287/95 (Dz. U. L 125 z 8. 6. 1995, str. 1). (7) Dz. U. L 355 z 5. 12. 1992, str. 1. Rozporządzenie ostatnio zmie- rozporządzeniem (WE) nr 3235/94 (Dz. U. L 338 z nione 28. 12. 1994, str. 16). 342 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 03/t. 19 „— specjalny środek w odniesieniu do niektórych roślin rozporządzeniem (WE) strączkowych, ustanowione nr 1575/96 (*); czenie w maksymalnej gwarantowanej powierzchni i określa ostateczną kwotę pomocy nie później niż 15 listopada danego roku gospodarczego. (*) Dz. U. L 206 z 16. 8. 1996, str. 1. ” Article 5 Państwa Członkowskie powiadamiają Komisję najpóźniej 1. do 15 września każdego roku gospodarczego o obszarach obję- tych wnioskami o pomoc. 2. Państwa Członkowskie powiadamiają Komisję najpóźniej do 1 listopada każdego roku gospodarczego o obszarach, dla których przyznaje się pomoc. Artykuł 6 Komisja określa przepisy wykonawcze, 1. z procedurą przewidzianą w art. 17 rozporządzenia (WE) nr 603/95 (1). Zgodnie z tą procedurą Komisja określa przekro- zgodnie 2. Jeśli konieczne konieczne jest podjęcie środków przejścio- wych w celu ułatwienia przejścia od systemu obowiązującego obecnie do systemu ustanowionego niniejszym rozporządze- niem, przyjmuje się je zgodnie z procedurą określoną w ust. 1. 3. Po upływie trzech lat gospodarczych systemu przewidzia- nego w niniejszym rozporządzeniu, Komisja sporządza sprawo- zdanie na temat jego stosowania, któremu towarzyszą, jeżeli to konieczne, odpowiednie wnioski. Artykuł 7 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie trzeciego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europej- skich. Niniejsze rozporządzenie stosuje się od roku gospodarczego 1996/1997. Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości Państwach Członkowskich. i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich Sporządzono w Brukseli, dnia 30 lipca 1996 r. W imieniu Rady H. COVENEY Przewodniczący (1) Dz. U. L 63 z 21. 3. 1995, str. 1. Rozporządzenie ostatnio zmienione rozporządzeniem (WE) nr 1347/95 (Dz. U. L 131 z 15. 6. 1995, str. 1)


title: Verordnung (EG) Nr. 1645/96 der Kommission vom 30. Juli 1996 zur Änderung der Verordnung (EWG) Nr. 1201/89 zur Durchführung der Beihilferegelung für Baumwolle

eurovoc_concepts:
aid system
cotton
marketing year
world market price


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1555/96 της Επιτροπής της 30ής Ιουλίου 1996 περί λεπτομερειών εφαρμογής του καθεστώτος σχετικά με την εφαρμογή των πρόσθετων δασμών κατά την εισαγωγή, στον τομέα των οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
CCT duties
customs duties
customs regulations
fresh fruit
fresh vegetable
import


title: Luonnos neuvoston päätöslauselmaksi jätepolitiikasta

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
environmental protection
sustainable development
waste
waste management

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO * -tr Bryssel, 30. 07. 1996 KOM(96) 3«J9 lopull. KOMISSION TIEDONANTO yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta LUONNOS: NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA jätepolitiikasta (komission esittämä) 1. 2. 3. SISÄLLYSLUETTELO Tiivistelmä JOHDANTO TAUSTA TAVOITTEET 3. 1 YHTEISÖN PERIAATTEET JÄTEHUOLTOPOLITIIKAN YLEISET 3. 1. 1 Jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys 3. 1. 2 Tuottaj an vastuu 3. 2 ERTTYISTAVOnTEET 3. 2. 1 Ehkäiseminen 3. 2. 2 Hyödyntäminen 3. 2. 3 Loppukäsittely 3. 3 KESKEISET JÄTEVIRRAT 3. 4 JÄTTEIDEN KULJETUKSET 4. VÄLINEET 4. 1 LAINSÄÄDÄNNÖLLISET VÄLINEET 4. 2 TALOUDELLISET VÄLINEET 4. 3 JÄTETHASTOT 4. 4 MUUT OHJAUSVÄLINEET 4. 4. 1 Nykyisten määräysten täytäntöönpano, noudattaminen ja seuranta 4. 4. 2 Ohjaussuunnitelmat 4. 4. 3 Komiteat 4. 4. 4 Elinkaarianalyysit, ympäristötaseet 5. 6. TOIMIJAT PÄÄTELMÄT Tiivistelmä Tässä tarkistuksessa yhteisön jätehuoltopolitiikan yleiseksi tavoitteeksi vakiinnutetaan tarve varmistaa ympäristönsuojelun korkea taso kestävän kehityksen edistämiseksi vääristämättä sisämarkkinoiden toimintaa. Tarkistuksen mukaan seuraavat osatekijät ovat ensiarvoisen tärkeitä tämän kaksiosaisen tavoitteen saavuttamiseksi: * * * * Kattava ja yhdennetty lainsäädännöllinen kehys Sopivat määritelmät jätteisiin liittyville käsitteille Soveltuvat säännöt ja periaatteet: läheisyysperiaate ja omavaraisuusperiaate Luotettavat ja vertailukelpoiset tiedot Tarkistuksessa vahvistetaan vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa esitetty periaatteiden arvojärjestys, jonka mukaan jätteen syntymisen ehkäiseminen on tärkeysjärjestyksessä ensimmäisenä, ja sitä seuraavat hyödyntäminen ja viimeisenä jätteen turvallinen käsittely. Tämän arvojärjestyksen toteuttamista olisi ohjattava ottamalla huomioop ympäristön kannalta paras ratkaisu, jossa olisi otettava huomioon taloudelliset ja sosiaaliset kustannukset. * * * laajuisten Ehkäisevän periaatteen yhteydessä olisi erityisesti kehitettävä seuraavia toimenpiteitä: puhtaiden teknologioiden ja tuotteiden edistäminen, jätteiden vaarallisuuden vähentäminen, teknisten standardien ja mahdollisesti Euroopan yhteisön tiettyjen vaarallisten aineiden laatiminen pitoisuuksien rajoittamiseksi tuotteissa, uudelleenkäyttö-ja kierrätysjärjestelmien käyttö, edistäminen, ympäristötaseet, ja kuluttajatietoutta- kuin ja ympäristömerkintäjärjestelmän kehittäminen. ympäristöauditointijärjestelmät, tarkoituksenmukainen elinkaarianalyysit taloudellisten välineiden valistusta koskevat sääntöjen samoin toimet toimena tulisi yleensä olla Hyödyntävän periaatteen osalta ensisijaisena materiaalin hyödyntäminen energian hyödyntämisen sijaan, silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää. Tämä heijastaa sitä suurempaa vaikutusta, joka aineen hyödyntämisellä on jätteen syntymisen ehkäisemiseen energian hyödyntämisen sijaan. Loppukäsittelyn osalta olisi erityisesti huolehdittava siitä, että polttamista, johon ei sisälly energian hyödyntämistä, vältetään niin paljon kuin mahdollista. Valvomattomat kaatopaikat ja saastuneet alueet ovat ongelmia, jotka vaativat erityisiä ja voimakkaita toimia eri tasoilla. Strategiassa käsitellään kysymystä tuottajan vastuusta. Ottaen huomioon tuotteen elinkaaren valmistuksesta sen hyödyllisen käyttöiän loppuun, tuottajilla, materiaalin toimittajilla, kaupalla, kuluttajilla ja viranomaisilla on erityisiä jätehuoltovastuita. Tuotteen valmistajalla on kuitenkin merkittävin tehtävä, koska valmistaja tekee tuotteita koskevia keskeisiä päätöksiä, joiden avulla tuotteen jätehuoltomahdollisuudet suurelta osin määritellään. Tämä periaate yhdennetään siten tuleviin toimenpiteisiin tapaus kohtaisesti ottaen huomioon eri taloudellisten toimijoiden erityiset vastuut. Keskeisiä jätevirtoja koskevassa tarkistetussa strategiassa viitataan siihen, että lähestymistapa ei ole ollut riittävän onnistunut, jotta se olisi korvannut institutionaalisen päätöksentekojärjestelmän perinteisen valmisteluvaiheen; tämän vuoksi ei uusia erityisiä hankkeita periaatteessa aloiteta. Pikemminkin jätevirtoja ja ainevirtoja tutkitaan tapaus tapaukselta. Strategiassa vahvistetaan jätteiden kuljetusten tarkoituksenmukaisen valvonnan tarve asetuksessa (ETY) 259/93 asetetun oikeudellisen kehyksen mukaisesti. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä kaksiosaiseen tavoitteeseen ympäristönsuojelun korkean tason varmistamisesta sisämarkkinoiden toimintaa vääristämättä. Läheisyysperiaatteen ja omavaraisuuden periaatteen tarkoituksenmukainen soveltaminen on tarpeellista. Näiden periaatteiden mukaan jäte on hävitettävä yhdessä lähimmistä sopivista laitoksista, ja että yhteisön alueella syntynyttä jätettä ei saa hävittää muualla. Näitä periaatteita sovelletaan kuitenkin ei hyödynnettävään jätteeseen. ainoastaan käsiteltäväksi tarkoitettuun jätteeseen, Uudessa asiakirjassa on luku välineistä, joita on käytettävä kaikilla tasoilla, jotta strategiassa vahvistettuihin tavoitteisiin päästään. Näitä ovat lainsäädännölliset ja taloudelliset välineet, kuten jätehuoltosuunnitelmat, lainsäädännön tarkoituksenmukainen noudattaminen ja elinkaarianalyysien ja ympäristötaseiden tasapuolinen käyttö. Toimijoiden osalta strategiassa jätehuoltopolitiikan tavoitteisiin pyrkimiseen osallistuvien taloudellisten toimijoiden aktiivista roolia tarvitaan. Tavoitteita ei todellakaan voi saavuttaa ilman viranomaisten, yksityisten- ja valtionyhtiöiden, ympäristöjärjestöjen, ja kuluttajien osallistumista. tunnustetaan, että kaikkien ja erityisesti kansalaisten 1. 1 2 3 4 JOHDANTO Jätteet ovat lisääntyvää huolestumista aiheuttava saastumisen muoto. Kestävillä ja asianmukaisesti suunnitelluilla jätehuoltopolitiikoilla voidaan kuitenkin vaikuttaa sekä niukkojen luonnonvarojen säilyttämiseen että ympäristön laadun suojeluun, ja siten tehokkaasti edesauttaa kestävää kehitystä. Komissio antoi syyskuussa 1989 yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevan tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille (SEK (89) 934 lopullinen, 18. 9. 1989). Neuvosto ja parlamentti hyväksyivät tämän strategian 7 päivänä toukokuuta 1990 (EYVL N:o C 122, 18. 5. 1990, s. 2) ja 19 päivänä helmikuuta 1991 (EYVL N:o C 72, 18. 3. 1991, s. 34) antamissaan päätöslauselmissa. Lisäksi parlamentti puolsi 22 päivänä huhtikuuta 1994 antamassaan toisessa päätöslauselmassa yhteisön jätehuoltostrategian kehittämistä (EYVL N:o C 128, 9. 5. 1994, s. 472). Tämän yhteisön jätehuoltostrategiaa koskevan tiedonannon tavoitteena on vuodelta 1989 olevan komission tiedonannon tarkistaminen ja sen mukauttaminen seuraavien viiden vuoden vaatimuksiin1. Useita tärkeitä asioita on tapahtunut ja näkökohtia tullut esiin vuoden 1989 jälkeen, jotka ovat vaikuttaneet kansallisten ja yhteisön virkamiesten ja taloudellisten toimijoiden asenteisiin jätteiden osalta. Näiden perusteella komission olisi vahvistettava edelleen ja/tai mukautettava sen jätepolitiikkaa ohjaavia periaatteita. ja viidennessä hyväksytyssä Ensinnäkin yhteisö on hyväksynyt kokonaisen joukon jätteitä koskevia uusia lainsäädännöllisiä välineitä. Toiseksi Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on antanut joukon tuomioita jätteisiin liittyvissä asioissa. Nämä auttavat ohjaamaan kansallisia ja yhteisön jätehuoltoon liittyviä toimenpiteitä. Lisäksi Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa ympäristöpoliittisessa yhteisön toimintaohjelmassa, jota parhaillaan tarkistetaan, on määritetty kehykset, joiden puitteissa jätehuoltoon liittyviä toimenpiteitä harjoitetaan Euroopan yhteisön alueella. Lisäksi taloudelliset, sosiaaliset, tekniset ja ympäristölliset tekijät ovat kehittyneet ja vaikuttaneet voimakkaasti jätehuoltopolitiikkaan. Euroopan unioni valmistelee myös laajentumista Keski- ja Itä-Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden ja Kyproksen ja Maltan, kanssa. Viimeiseksi kansainvälisellä tasolla, sekä kertomuksessa Yhdistyneiden kansakuntien ympäristö- ja kehityskonferenssista (Agenda 21) että vaarallisten jätteiden maan rajat ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan Baselin yleissopimuksen päätelmissä korostettiin tarvetta ehkäistä ja/tai minimoida vaarallisten jätteiden syntymistä samoin kuin sitä, että näiden jätteiden huollon on tapahduttava siten, että terveydelle ja ympäristölle ei aiheudu haittaa. 1 Radioaktiivinen jäte ei kuulu tämän tarkistuksen piiriin. 4 Nyt seitsemän vuotta jätestrategiasta annetun ensimmäisen tiedonannon jälkeen on sopivaa tiedottaa vuoden 1989 jätestrategian tarkistuksesta Euroopan parlamentille ja neuvostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle, viranomaisille, taloudellisille toimijoille sekä ympäristö- ja kuluttajajärjestöille. Komissio on äskettäin hyväksynyt ja toimittanut Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen ensimmäisen tiedonannon hyväksymisen jälkeen tehdyistä toimenpiteistä (KOM (95) lopullinen, 8. 11. 1995). Kun tässä tiedonannossa esitetyt asiat toteutetaan, on kansainvälisen oikeuden mukaiset yhteisön velvoitteet, erityisesti kaupan osalta, samoin kuin muita yhteisön politiikkoja säätelevät periaatteet otettava kokonaisuudessaan huomioon. 2. 7 8 9 10 TAUSTA Jätteet ovat aineellisia hyödykkeitä. Euroopan yhteisö on luonut sisämarkkinat, jossa kansalliset rajat eivät ole enää taloudellisia rajoja ja jossa tavaroiden vapaa liikkuminen on ensiarvoisen tärkeää. Jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan Euroopan unionista tehdyn sopimuksen määräyksiä, kuten 30 - 36 artiklan määräyksiä tavaroiden vapaasta liikkumisesta, kansallisten sääntöjen ja hallinnollisten menetelmien yhteydessä, kun yhteisön lainsäädäntöä sovelletaan ja tulkitaan. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on päättänyt, että perustamissopimuksen tarkoituksissa termi "tavarat" sisältää tavarat riippumatta niiden arvosta, luonteesta, ominaisuuksista tai käyttötarkoituksesta. Tässä yhteydessä jätettä on pidettävä tavarana 30 artiklan mukaan riippumatta siitä, aiotaanko se käyttää uudelleen, kierrättää tai loppukäsitellä (asia C-2/90, Komissio v. Belgia). Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin todennut, että jätteet ovat tavaroita, joilla on erityinen luonne, mikä voi muodostaa riskin ympäristölle. Tämän takia 3 0 - 36 artiklan ja sen periaatteen perusteella, jonka mukaan ympäristövahingot olisi ensisijaisesti korjattava niiden lähteellä, voidaan jätteiden vapaata liikkumista rajoittaa nykyisen lainsäädännön mukaisesti ympäristönsuojelullisista syistä. tähän suuntaan vuodelta 1989 olevassa Askeleena jätestrategiassa esiteltiin "läheisyysperiaatteen" osat. Sen mukaisesti jätteen käsittelyn olisi tapahduttava "yhdessä lähimmistä sopivista laitoksista". Lisäksi siinä tuotiin esille omavaraisuuden periaate jätteen käsittelyssä, ensisijaisesti yhteisön alueella kokonaisuudessaan, mikä kuvastaa siten yleistä ajatusta siitä, että yhteisön alueella syntynyttä jätettä ei saisi käsitellä yhteisön ulkopuolella. Tämän jälkeen annetussa lainsäädännössä otetaan asianmukaisesti huomioon nämä periaatteet soveltamalla niitä kaiken jätteen käsittelyyn, ei kuitenkaan jätteen hyödyntämiseen. useat jäsenvaltiot ja Aikaisemmin omavaraisuusperiaatteisiin, jotta ne voisivat luoda ja ylläpitää riittäviä ja kestäviä jätehuoltojärjestelmiä. Komission mielestä näillä kansallisilla näkökohdilla ja käytännöillä voi olla tärkeä merkitys, edellyttäen että ne ovat perustamissopimuksen mukaisia ja kunnioittavat sisämarkkinoiden periaatteita, silloin kun niitä on sovellettava. läheisyys- luottivat suurelta osin Yhteisön jätelainsäädännöllä on pyritty aikaansaamaan tasapaino ympäristönsuojelun korkean tason tarpeen - jota vaaditaan nyt Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 130 r artiklassa - sekä sisämarkkinoiden hyvän toiminnan varmistamiseen tarvittavan sopivan lainsäädäntötason tarpeen välillä. Näin taloudellisten toimijoiden toiminta yhteisön alueella olisi mahdollista, samalla kun luodaan tasaväkinen pelikenttä jätteelle ottamalla käyttöön yhteisiä sääntöjä, mutta kunnioittaen kuitenkin jäsenvaltioiden oikeutettua toivetta määritellä jätehuoltotoimenpiteitä kansallisella tasolla. Tavoitteiden monimuotoisuus on ilmennyt siten, että useat yhteisön jätedirektiivit perustuvat perustamissopimuksen 100 a artiklaan, kun taas toisten oikeudellinen pohja on 130 s artikla. Tämän strategian tavoitteena on myötävaikuttaa ympäristösuojelun korkean tason saavuttamiseen sisämarkkina-alueella jätteiden osalta. Komissio aikoo saavuttaa tämän tavoitteen ja pyytää kaikkia niitä osapuolia, joita asia koskee, kannattamaan tätä pyrkimystä. jätehuoltopolitiikkaa toteuttaa ja ja 11 12 13 14 15 Yhteisön ympäristöpolitiikan tarkoituksena on suojelun korkeasta tasosta huolehtiminen. Tämän takia laitosten päästöjä ympäristöön (ilmaan, veteen, maaperään) olisi vähennettävä niin paljon mahdollista ja taloudellisesti mahdollisimman tehokkaalla tavalla. Tietyn päästön vaikutus ympäristöön on sama riippumatta päästötapahtumasta. Niin muodoin ei ole syytä asettaa erilaisia standardeja eri sektoreille (teollisuuden ja ja prosessit ovat jätteiden käsittelylaitokset), niin kauan kuin vertailukelpoisia. Samoja tiukkoja standardeja olisi periaatteessa sovellettava jätteeseen, mikäli jätteiden käsittelylaitoksissa (hyödyntäminen tai käsittely). Tulevaisuudessa komission työn tarkoituksena on tämän saavuttaminen. Lisäksi on huolehdittava siitä, että standardit, jotka on asetettu rajoittamaan päästöjä yhteen ympäristön osaan (ilma, vesi, maaperä), eivät johda päästöjen lisääntymiseen ympäristön toisessa osassa. Tämän yleisen periaatteen, joka esitettiin teollisuuslaitoksille, mukaan lukien jätteenkäsittelylaitokset, tarkoitetussa saastumisen yhdennettyä ehkäisyä ja valvontaa koskevassa direktiiviehdotuksessa, on ohjattava myös kaikkia yhteisön jätestrategioita. teollisuuslaitoksissa sitä käsitellään raaka-aineet tai Komissio on vakuuttunut siitä, että ainoastaan kaikkia jätteenkäsittelylaitoksia koskevien hyvin tiukkojen ympäristöstandardien avulla voidaan voittaa väestön keskuudessa laajalle levinnyt huoli, joka konkretisoituu NIMBY-syndroomassa ("ei minun takapihallani", "not in my backyard") Jätteen ja tavaran välisestä erosta on käyty keskustelua nyt lähes kahdenkymmenen vuoden ajan. Tyydyttävää määritelmää ei ole vielä löytynyt sille, milloin aineesta tulee jätettä ja milloin jätteestä tulee jälleen tavaraa. Silloin tällöin hyvänä pidetty ratkaisu on pitää ainetta tavarana, silloin kun sillä on rahallinen arvo. Tämä ei olisi EY:n jätemääritelmän eikä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen mielipiteen mukainen, jossa mainitaan erityisesti, että jätteen määritelmä ei riipu siitä rahallisesta arvosta, joka käytöstä poistetulla hyödykkeellä voi olla, ja jossa julistettiin rahallista arvoa vailla olevat jätteet perustamissopimuksen 30 artiklan mukaisesti tavaroiksi, vaikkakin erityisluonteisiksi tavaroiksi. Vaikka tämä kysymys onkin luonteeltaan vaikea, käytännön seuraamukset edellyttävät tällaisen määritelmän löytämiseksi lisäpyrkimyksiä, joissa kaikki asiaankuuluvat osapuolet, mukaan lukien kansainväliset järjestöt, ovat mukana. Neuvoston direktiiveissä 75/442/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/EEC, ja 91/689/ETY annettujen "jätteen" ja "vaarallisen jätteen" määritelmien avulla ei ratkaistu kaikkia niitä ongelmallisia tapauksia, joita jätteiden ja tavaroiden palvella erottamisesta ympäristönsuojelun korkean tason ja sisämarkkinoiden toimimisen kaksiosaista tavoitetta. on luomisen ja syntynyt. Niiden tarkoituksena kuitenkin oli Täytäntöönpannessaan EY:n lainsäädäntöä jäsenvaltiot ovat hyväksyneet varsin erilaisia jätteen ja vaarallisen jätteen käsitteitä sekä laatineet erilaisia jäteluetteloja. Tämän takia komissio uskoo, että yllämainitut tavoitteet saavutetaan ainoastaan silloin, kun jäsenvaltiot sisällyttävät EY:n määritelmät jätteestä ja vaarallisesta jätteestä sekä niitä koskevat luettelot kansallisiin lainsäädäntöihinsä. Tällä tavoin voitaisiin välttää hyvin monimuotoisen terminologian käyttöä - teollisuusjäte, lopullinen jäte, toissijainen raaka- aine, erityisjäte ja niin edelleen - joka ainoastaan lisää taloudellisten toimijoiden ja hallintojen välisiä vaikeuksia. Samaan aikaan voisi periaatteessa olla ainoastaan yksi yhteisön laajuinen luettelo "jätteistä" ja "vaarallisista jätteistä", mikä voisi lisätä huomattavasti avoimuutta, suunnittelua ja taloudellista turvallisuutta kaikkien mukana olevien osapuolten osalta. 16 17 Unioniin liittymistä edeltävän strategian yhteydessä kiinnitetään erityistä huomiota niihin Keski- ja Itä-Euroopan maihin, jotka valmistelevat unionin jäseniksi tuloaan. Lainsäädännön yhteisön tasolle mukauttamisen myötä käytännön toimia lainsäädännön voimaantulon ja soveltamisen varmistamiseksi on vahvistettava. tai ylläpitämään Silloin kun luettelot jäsenmaiden mielestä eivät kuvaa täydellisesti tai oikealla tavalla erilaisia "jätteitä" tai "vaarallisia jätteitä", jäsenvaltiot ovat tällä hetkellä oikeutettuja hyväksymään lisäksi olisi huomattava, että jätteet, jotka eivät sisälly yhteisön luetteloon, voivat kuulua johonkin muuhun asiankuuluvaan EY:n lainsäädäntöön. Näistä toimenpiteistä on kuitenkin ilmoitettava komissiolle. EY:n luetteloiden uusiin vaatimuksiin mukauttamista varten on erityinen, yksinkertaistettu komiteamenettely. tiukempia kansallisia määräyksiä; tonnia oli vaarallisia Äskettäin julkaistun, Europe's Environment: Statistical Compendium for the Dobris Assessment, mukaan vuonna 1990 15 jäsenvaltiossa syntyneen jätteen kokonaismäärä oli noin 910 miljoonaa tonnia (lukuunottamatta maataloudesta syntynyttä jätettä); näistä jätteitä. Tällaisten määrien mahdolliset 22 miljoonaa ympäristövaikutukset ovat valtavat. On kuitenkin erittäin vaikeaa, jollei mahdotonta, laatia yhdenmukaista kuvaa eri maista tiettynä ajanjaksona, jotta voitaisiin osoittaa selkeitä suuntauksia jätteen määrällisistä näkökohdista viimeisen kymmenen vuoden ajalta. On vain vähän tietoja ajalta ennen vuotta 1985 ja myöhemmältä ajalta käytettävissä olevat luvut ovat hajanaisia ja vaikeasti vertailtavia tai yhteenkoottavia. Tämä kuvastaa puutetta yhteisön tason järjestelmällisestä tietojen keruusta, jossa käytettäisiin standardin mukaista ja yhtäläistä soveltamisalaa, kattavuutta, määritelmiä ja terminologiaa. Tilastollisiin tietoihin liittyviä kysymyksiä käsitellään tarkemmin luvussa 4. 3. 3. TAVOITTEET 3. 1 YHTEISÖN JÄTEHUOLTOPOLITIIKAN YLEISET PERIAATTEET 3. 1. 1 Jätehuoltopolitiikan periaatteiden arvojärjestys 18 19 20 21 Niin merkittäviä kuin ovatkin kaikille jätepolitiikoille, hyödyntäminen ja jätteen käsittely eivät muodosta tällaisen politiikan tärkeimpiä osia. Jätteen syntyminen on todellakin saastuttamisen muoto ja samaan aikaan varojen tuhlausta. Tämän vuoksi minkä tahansa ennalta varautumisen ja ennalta ehkäisyn periaatteisiin perustuvan yhteisön jätepolitiikan keskeisenä tavoitteena on oltava jätteen syntymisen ehkäiseminen, ja lisäksi vaarallisten aineiden pitoisuuksien vähentäminen jätteissä. Näin vältetään samanaikaisesti ihmisten terveydelle ja ympäristölle aiheutunut uhka. Pitkällä aikavälillä tällainen politiikka edellyttää kaikkien jätteisiin liittyvien ongelmien yhdentämistä jo tuotantovaiheeseen. Siten voidaan auttaa edistämään kestävää kehitystä. Hyödyntämisen käsitettä on tarkasteltava kolmiulotteisena: uudelleenkäyttö, kierrätys ja energian hyödyntäminen. Jäte, jonka syntymistä ei voida välttää, on hyödynnettävä jonkun edellä mainitun menetelmän mukaisesti. Loppukäsittelyn on oltava turvallista ja se on rajoitettava jätteeseen, jota ei voida enää hyödyntää millään tavalla. Komissio vahvistaa siten vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa käyttöön otetun periaatteiden arvojärjestyksen, jonka mukaan jätteen syntymisen ehkäiseminen on arvojärjestyksessä ensimmäisenä, ja sitä seuraavat jätteen hyödyntäminen ja viimeiseksi jätteen turvallinen käsittely. Tätä arvojärjestystä on ilmeisesti sovellettava varsin joustavasti. Tämän arvojärjestyksen toteuttamista olisi ohjattava ottamalla huomioon ympäristön kannalta parhaan vaihtoehdon periaate, jossa otetaan huomioon taloudelliset ja sosiaaliset kustannukset. Kestävässä jätehuoltostrategiassa olisi käytettävä analyyttisia ja päätöksentekotekniikkoja toimien ja toimimatta jättämisen etujen ja niiden aiheuttamien kustannusten arvioimiseksi. Komissio uskoo kuitenkin, että jätteen syntymisen ehkäisemistä on joka tapauksessa pidettävä kaikkia muita vaihtoehtoja parempana. Tässä suhteessa ulkoisten ympäristökustannusten sisällyttäminen hintoihin voi olla avuksi. Ulkoiset kustannukset ovat luonnonvaroista ja aineista aiheutuvia kustannuksia, joita ei vielä huomioida markkinahinnoissa ja ympäristön laadulle aiheutuvia kustannuksia (vahingot), joita aiheutuu koko tuotteen elinkaaren ajan, mukaan lukien jätevirtojen hallinta. Näiden ulkoisten kustannusten määrittely rahassa ja niiden sisällyttäminen tuotteen hintaan sen elinkaaren eri vaiheissa voisi, periaatteessa, saada aikaan markkinamekanismin kautta ympäristön ja talouden kannalta parhaan mahdollisen jätehuoltojärjestelmän. Käytännössä joukko käytännöllisiä vaikeuksia rajoittaa tällä hetkellä yleisen hintoihin sisällyttämisstrategian toteuttamista. 22 23 Komissio jatkaa tämän arvojärjestyksen edistämistä tulevina vuosina perustamalla oikeudellisia, taloudellisia ja hallinnollisia välineitä, joiden avulla näitä periaatteita voidaan noudattaa yhteisön alueella. Komissio tekee ehdotuksia alueilla, joilla voidaan asettaa määrällisiä tavoitteita yhteisön tasolla, jätteen määrän huomattavaksi vähentämiseksi samoin kuin korkealle asetettujen hyödyntämistavoitteiden saavuttamiseksi yleisesti. Tässä yhteydessä on erittäin tärkeää varmistaa, että jätteiden määriä, joita syntyy teollisissa prosesseissa, seurataan oikein ja ne tehdään avoimiksi, jotta toimenpiteiden tehokkuutta voidaan arvioida. Lisäksi taloudellisia toimijoita rohkaistaan asettamaan määrällisiä tavoitteita jätteen määrän vähentämiselle ja jätteen hyödyntämiselle yksittäisten tuotantoyksiköiden tasolla. Lopuksi on olemassa huomattavia mahdollisuuksia kaupunkijätteen vähentämiseksi ja hyödyntämiseksi entistä kestävämmällä tavalla, mitä varten asetetaan myös uusia päämääriä. 3. 1. 2 Tuottajan vastuu 24 25 26 Ennalta ehkäisevää jätepolitiikka, jonka tavoitteena on jätteen syntymisen ehkäiseminen, on aloitettava tuotteesta ja tuotantoprosessista. Jätehuoltoa koskevat huolet on otettava kokonaisuudessaan huomioon tuotteen kehittämis- ja suunnitteluvaiheesta alkaen. Jotta tämä olisi tehokasta, toimet ovat välttämättömiä tuotteen elinkaaren kaikissa vaiheissa alkaen ja loppusijoitukseen saakka. tuotannosta, käyttöön, keräilyyn, uudelleen käyttöön, kierrätykseen Aikaisemmin jätehuollon käsite kustannusten ja siihen liittyvien jätteeksi muuttuneiden tuotteiden hävittämiseen liittyvien vastuiden osalta on perinteisesti syntynyt joko ympäristöstä ole tai veronmaksajista. Tämä perustamissopimuksen 130 r artiklan periaatteiden mukainen, erityisesti ennalta varautumisen ja ja ennalta ehkäisyn periaatteiden ympäristövahingot olisi torjuttava niiden lähteellä -periaatteiden osalta. saastuttaja maksaa- lähestymistapa itsestään tai ei Näiden perusperiaatteiden tarkoituksena on sulkea aineiden, ainesosien ja tuotteiden elinkaari tuotannosta alkaen läpi niiden hyödyllisen käyttöiän, kunnes niistä tulee jätettä. Tavoite voidaan saavuttaa ainoastaan, mikäli vastuu on taloudellisilla toimijoilla, jotka voivat tavalla myötävaikuttaa ympäristönsuojeluun, ympäristön säilyttämiseen ja ympäristön laadun parantamiseen. tehokkaimmalla 10 27 28 29 Kun tarkastellaan tuotteen elinkaarta tuotannosta sen hyödyllisen käyttöiän loppuun, tuottajilla, valmistusaineiden toimittajilla, kaupalla, kuluttajilla ja viranomaisilla on erityisiä jätehuoltoon liittyviä velvollisuuksia. Tuotteen valmistajalla on kuitenkin merkittävin tehtävä. Tuottaja tekee tuotteensa jätehuoltomahdollisuuksia koskevat keskeiset päätökset, kuten kehittämistä, suunnittelua, erityisten aineiden käyttöä, tuotteen koostumusta ja lopulta tuotteen markkinoille saattamista koskevat päätökset. Valmistaja pystyy luonnonvarojen, uusiutuvien luonnonmateriaalien tai myrkyttömien aineiden harkitun käytön avulla, mutta myös suunnittelemaan ja hyödyntämisen. Merkinnät, käyttöohjeet ja tietosivut voivat edesauttaa tässä. joka mahdollistaa oikeanlaisen uudelleenkäytön siten ei ainoastaan välttämään tavalla, jätettä Tämä lähestymistapa on yhteensopiva viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa ehdotetun jaetun vastuun käsitteen kanssa. Tässä käsitteessä korostetaan, että ympäristöpolitiikoissa voidaan saavuttaa edistystä ainoastaan, kun kaikki asiaan liittyvät toimijat ryhtyvät toimenpiteisiin johdonmukaisella tavalla. Komissio aikoo yhdentää ja käytännössä toteuttaa edellä mainittuja periaatteita tapauskohtaisesti kaikissa tulevissa jätteitä koskevissa toimenpiteissä, joita se ehdottaa ja joihin se ryhtyy, ottaen huomioon taloudellisten toimijoiden erityiset vastuut. 3. 2 Erityistavoitteet 3. 2. 1 Ehkäiseminen 30 Tuotteen tai laitoksen ympäristövaikutukset eivät rajoitu jätteen syntymiseen. Siksi tietyn tyyppisen aineellisen hyödykkeen ympäristövaikutukset olisi arvioitava koko sen elinkaaren ajalta. Ympäristörasite olisi siten tavallisesti määriteltävä käyttämällä "kehdosta hautaan" lähestymistapoja, eli arvioimalla alkuperäisten luonnonmateriaalien oton vaikutukset, sekä tuotannon, valmistuksen, kuljetuksen, käytön ja tuotteen käsittelyn jätteenä aiheuttamat vaikutukset. Tällaisen lähestymistavan tarkoituksena on toisaalta raaka-aineiden ja energian säilyttäminen ja toisaalta jätteen syntymisen, erityisesti jätteen vaarallisuuden vähentäminen. Pitkällä aikavälillä prosessien, tuotteiden ja palvelusten käyttö olisi oltava tehtävä nykyistä taloudellisemmaksi. 31 Tuotteiden elinkaarianalyysien laatimismenetelmiä ei vielä ole riittävän konsolidoidussa muodossa. Jatkokehittelyn myötä näiden menetelmien pitäisi kuitenkin tulevaisuudessa osoittautua hyvin hyödyllisiksi strategisessa jätesuunnittelussa. 11 32 33 34 35 36 Vuodelta 1989 olevassa strategia-asiakirjassa osoitetaan, että jätteen syntymisen ehkäiseminen olisi varmistettava käyttämällä tuotantoprosesseissa puhtaita teknologioita sekä tuotteisiin liittyvillä toimilla, joita varten asiakirjassa ehdotettiin yhteisön tason ympäristömerkintäj ärjestelmän käyttöönottoa. On myönnettävä, että yhteisön saavutukset jätteiden syntymisen välttämisen osalta eivät ole riittäviä. Jätteiden määrien keskimääräinen kasvu jatkuu. Komissio jatkaa puhtaiden teknologioiden edistämistä käytettävissä olevien eri rahoitusmahdollisuuksien avulla (esimerkiksi LIFE, ympäristö ja ilmasto -ohjelma, teollisia ja materiaaliteknologioita koskeva ohjelma) ja vaikuttaa siihen, että jäsenvaltiot ja taloudelliset toimijat hyväksyvät ne, silloin kun se on mahdollista, esimerkiksi saastumisen yhdennettyä ehkäisemistä ja valvontaa koskevan direktiivin kaltaisten standardien välineiden ympäristöulottuvuutta Euroopan standardointikomitean CENin yhteydessä, jotta voidaan varmistaa, että tuotestandardeihin sisällytetään jo ne ongelmat, jotka tulevat esiin tuotteen hyödyllisen käyttöiän päättyessä. Komissio edistää ja suosii myös uudelleenkäyttöä ja kierrätystä, silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää ja taloudellisesti toteuttamiskelpoista, koska siten voidaan vähentää uusien tuotteiden valmistamisen tarvetta ja siten uuden jätteen syntymistä (tulevaisuudessa). avulla. Komissio parantamaan teknisten pyrkii tarpeeseen raskasmetallipitoisuuksien Erityistapauksissa jätteen syntymisen ehkäiseminen voi johtaa yhteisön laajuisten sääntöjen ja tuotantoprosesseissa tai tiettyjen aineiden kieltämiseksi, jotta voidaan ehkäistä vaarallisen jätteen syntymistä myöhemmässä vaiheessa. Näin voi olla asian laita, kun uudelleen käyttö, hyödyntäminen tai kyseisen aineen turvallinen käsittely eivät ole ympäristön kannalta hyväksyttäviä ratkaisuja. rajoittamiseksi tuotteissa Hintatekijä on tärkeä osatekijä jätteen välttämisen edistämisessä. Siellä missä luonnonvarojen hinta on alhainen, syntyy enemmän jätteitä; lisäksi, siellä missä jätteen loppusijoituksen kustannukset ovat merkittävät, jätteiden tuottajat todennäköisesti välttävät näitä kustannuksia pyrkimällä vähentämään jätteiden syntymistä. Lopuksi taloudelliset välineet, kuten sellaisia tuotteita koskevat maksut, joita ei voi käyttää uudelleen eikä kierrättää, ovat joissakin jäsenvaltioissa käytössä olevia välineitä kuluttajien mieltymysten suuntaamiseksi muihin tuotteisiin. Komissio pyrkii edistämään taloudellisten välineiden käyttöä jätealalla sisämarkkinoiden sääntöjen mukaisesti. 37 Muita tapoja edesauttaa jätteiden ehkäisemistä ovat taloudellisille toimijoille tarkoitetut ympäristöauditointijärjestelmät, jotka lisäävät tietoisuutta syntyneen jätteen määrästä ja muodostavat siten kannustimen jätteiden ehkäisemistä koskevien strategioiden laatimiselle. Ympäristöauditointeja koskeva EY:n asetus on perusväline, johon jäsenvaltiot voivat perustaa toimintansa. Ympäristömerkintää koskevaa asetusta voidaan soveltaa myös jätehuollon alueella edistämään tuotteita, joista syntyy vähemmän jätettä. On kuitenkin huomattava, että näiden instrumenttien yhteydessä pienten ja keskisuurten yritysten erityistarpeet on otettava huomioon. 12 38 39 Yleisemmin jätteen syntymisen ehkäisemisen osalta voidaan päästä huomattaviin saavutuksiin siellä, missä kuluttajia voidaan rohkaista hankkimaan vähemmän saastuttavia tuotteita, jotka on tehty hyödynnettävistä materiaaleista tai jotka voidaan käyttää uudelleen tai kierrättää. Komissio pyrkii edistämään kuluttajavalistusta ja koulutusta ja siten myötävaikuttamaan asteittaisiin muutoksiin kulutustavoissa. tällä alueella Komissio jatkaa sopivan oikeudellisen ja institutionaalisen kehyksen muodostamista yhteisön tasolle edistämään jätteen syntymisen ehkäisemisestä. Strategian onnistuminen vaatii kuitenkin päättäväisyyttä niin jäsenvaltioilta, taloudellisilta toimijoilta kuin kuluttajiltakin. Yhteiset pyrkimykset paikallisella, alueellisella, kansallisella ja yhteisön tasolla ovat välttämättömiä, jotta voidaan todistaa, että jätteiden välttäminen on kannattavaa hintojen, tyytyväisyyden ja ympäristönsuojelun kannalta. 3. 2. 2 Hyödyntäminen 40 41 42 Jätteen hyödyntäminen on minkä tahansa kestävän jätteenhuoltopolitiikan ydinkysymys. Sen vuoksi siellä missä jätteen syntymistä ei voida välttää, jäte on käytettävä uudelleen tai hyödynnettävä sisältämiensä aineiden tai energian osalta. Tuotteen uudelleenkäyttöä olisi rohkaistava silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää, koska se edesauttaa jätteen syntymisen välttämistä. Jätettä voidaan muutoin pääasiassa hyödyntää sen sisältämien aineiden osalta, mikä tarkoittaa, että jotkut tai kaikki jätteen sisältämät aineet käsitellään uudelleen uusien tuotteiden valmistamiseksi, tai energiaa hyödyntämällä, jolloin energia erotetaan käyttämällä jätettä polttoaineena. Aineen hyödyntäminen merkitsee jätteiden erottelua niiden lähteellä. Tällä tavoin loppukäyttäjät ja kuluttajat saadaan mukaan jätehuoltoketjuun ja heidän tietoisuuttaan jätteen syntymisen vähentämisen välttämättömyydestä ja keinoista voidaan lisätä. Juuri loppukäyttäjien ja kuluttajien olisi suoritettava jätteiden erottelu ennen käsittelyä sellaiset tuodakseen kierrätettävät energiastrategiat, jotka ovat liiaksi riippuvaisia jätteiden määrästä, eivät saa olla vahingollisia ehkäisemisen periaatteelle ja aineen hyödyntämisen periaatteelle. Useissa tapauksissa voidaan olettaa, että säilyttämällä hyödynnettävän jätteen nykyinen ainerakenne, on mahdollista minimoida uuden tuotteen valmistamiseen tarvittavien aineiden ja energian määrä. Aineen hyödyntämiseen liittyy lisäksi jätteenpolttolaitosten päästöjen aiheuttamat huolet. tuotantokiertoon. Lisäksi jätteet uudelleen Edellä mainitun johdosta etusija olisi annettava materiaalin hyödyntämiselle energian hyödyntämistoimien sijaan, silloin kun se on ympäristön kannalta kestävää. Tämä yleissääntö perustuu siihen, että aineen hyödyntämisellä on suurempi vaikutus jätteen syntymisen ehkäisemiseen kuin energian hyödyntämisellä. On kuitenkin tarpeen ottaa huomioon kummankin vaihtoehdon ympäristöä koskevat, taloudelliset ja tieteelliset vaikutukset. Näiden vaikutusten arviointi voi joissakin tapauksissa johtaa siihen, että energian hyödyntämisvaihtoa pidetään parempana. 13 Aineen hyödyntäminen 43 44 45 tuotteiden monimutkaisuus Aineen hyödyntämisen osalta voidaan sanoa, että ainekoostumuksen ja rakenteen kannalta on lisääntynyt huomattavasti vuosien kuluessa. Kierrätysteollisuutta kuvataan usein sellaisena, että se käsittelee vain yksinkertaisempia tuotteita. Tämän takia tärkeänä tehtävänä on nykyaikaisiin menetelmiin ja teknologioihin perustuvan kierrätysteollisuuden kehittäminen, jolloin taloudellisesti tuottava käytöstä poistettujen tuotteiden uudelleenkäsittely on mahdollista. Kaikkien tuotanto- ja jakeluketjun taloudellisten toimijoiden välille olisi luotava läheisempi suhde aineiden ja edistämiseksi. Erityisesti aineiden olisi oltava helposti erotettavissa ja yhteensopivia kierrätettäessä. Tuotteet olisi suunniteltava siten, että niiden purkaminen on helppoa. tuotteiden kierrätettävyyden parantamiseksi ja Yhteisön alueella olisi lisäksi edistettävä kierrätyksen kautta saatujen aineiden ja tuotteiden vähittäismyyntimarkkinoiden muodostumista. Tämä tarkoittaa, että taloudelliset toimijat ja kuluttajat ovat vakuuttuneita siitä, että aineet ja tuotteet, jotka saadaan osittain tai kokonaan kierrätetystä aineesta, täyttävät samat terveys-, turvallisuus- ja ympäristöstandardit, kuin "uudet" tuotteet. Yleiset hankintavaatimukset voivat olla merkittävä tekijä kierrätystuotteiden edistämisessä. Energian hyödyntäminen 46 47 48 Jätteen hyödyntämisellä on kasvava merkitys energianlähteenä. Yksityiskohtien osalta on kuitenkin vielä huomattavia ongelmia. Jotkut jäsenvaltiot ovat omaksuneet erilaisia määritelmiä energian hyödyntämiseksi tapahtuvan jätteiden polton ja ilman energian hyödyntämistä tapahtuvan jätteiden polton väliselle erolle. Komissio suunnittelee tämän takia lisätoimia tämän alan määritelmien selventämiseksi. Tässä yhteydessä on tulevaisuudessa ehkä harkittava, tarvitaanko EY:n laatuvaatimuksia määrittämään, milloin tietty polttotoimenpide on hyödyntämistä tai käsittelytoimintaa. Lisäksi terminologian osalta "kierrätys" -käsite olisi rajoitettava aineen hyödyntämiseen, kuten neuvoston direktiivissä 94/62/EY jo todetaan pakkausten ja pakkausjätteen osalta, sitä ei saisi liittää energian hyödyntämiseen. Energian hyödyntämisen olisi tapahduttava siten, että tuotettu energia käytetään niin mahdollisimman tehokkaasti. Tämän takia on harkittava, olisiko ainoastaan positiivista lämpöarvoa omaavaa jätettä pidettävä energian hyödyntämiseen sopivana jätteenä. Polttolaitosten päästöt on minimoitava niin pitkälle kuin mahdollista ja niiden on oltava EY:n määräysten mukaisia; erityistä huomiota on kiinnitettävä laitoksiin, joita ei ole alunperin suunniteltu käyttämään jätettä polttoaineen korvikkeena. Polton täytyy tapahtua kaikissa laitoksissa niin, että ainejäämät voidaan käsitellä ympäristön kannalta kestävällä tavalla. 14 3. 2. 3 Loppukäsittely 49 50 51 52 53 Jätteen loppukäsittely tapahtuu pääasiassa polttamalla jäte energiaa hyödyntämättä sekä sijoittamalla jäte kaatopaikalle. Joskus myös jätteen dumppaamista tai laskemista mereen pidetään vaihtoehtona. Useiden kansainvälisten yleissopimusten mukaisesti komissio on sitä mieltä, että jätteen päästäminen mereen tai sijoittaminen merenpohjaan ei ole suotava vaihtoehto ja sitä olisi vältettävä. Tätä sovelletaan kaikkiin jätteen muotoihin, mukaan lukien käytöstä poistetut alukset ja muut tilaa vievät jätteet. Direktiivin 75/442/ETY mukaisesti tarvittaviin toimenpiteisiin jätteidenkäsittelylaitosten yhdennetyn ja riittävän verkoston luomiseksi. Yhteisöstä osalta. Jätehuoltosuunnitelmat, jotka kaikkien jäsenvaltioiden on laadittava, edesauttavat epäilemättä tämän yhteisön laajuisen verkoston asteittaista muodostumista. jäsenvaltioiden on jätteenkäsittelyn omavarainen ryhdyttävä verkoston avulla tulee Jätteiden käsittelyn kustannukset eivät useinkaan kuvaa ympäristölle aiheutettujen vaurioiden todellisia kustannuksia. Esimerkiksi kaatopaikan koko käyttöiän - sata vuotta tai enemmän - kustannuksia ei useinkaan oteta huomioon. Jätteiden käsittelyn alhaiset kustannukset eivät tarjoa kannustimia hyödyntämiselle tai jätteen esikäsittelylle. Tämän takia jäsenvaltioiden olisi pitkällä aikavälillä varmistettava, että näistä toimenpiteistä maksettava hinta tehdään avoimemmaksi. Tavoitteena olisi erityisesti oltava, että hinnan olisi täsmällisesti kuvattava jätteiden käsittelyn todellisia kustannuksia, esimerkiksi kaatopaikan sulkemisen ja jälkihoidon osalta. Näin säilytettäisiin tasapaino jätteiden käsittelyn kustannusten, jotka tällä hetkellä näyttävät olevan liian alhaiset, ja muiden käsittelymuotojen kustannusten välillä, esimerkkinä ympäristön kannalta kestävä hyödyntäminen, jonka kustannukset ovat suhteellisen korkeat. jätteen tilavuutta. Polttaminen ilman energian Jätteen polttaminen vähentää hyödyntämistä ei kuitenkaan vaikuta varojen säästämiseen. Niin muodoin energian hyödyntämistä olisi edistettävä kaikissa polttolaitoksissa. Siellä missä poltto tapahtuu, on huolehdittava epäpuhtauspäästöjen minimoimisesta, erityisesti raskasmetallien, dioksiinin ja furaanin osalta; laitosten tiukka valvonta on välttämätöntä nykyisten määräysten ja erityisesti äskettäin hyväksytyn direktiivin 94/67/EY noudattamiseksi. Laitoksiin, joita ei alunperin ole suunniteltu jätteenpolttoon, on kiinnitettävä erityistä huomiota. Jätteen sijoittamista kaatopaikalle olisi periaatteessa pidettävä viimeisenä - ja huonoimpana - ratkaisuna. Sillä on kielteisiä vaikutuksia ympäristöön, erityisesti kun otetaan huomioon kaatopaikalle sijoittamisen pitkäaikaiset vaikutukset Tämä ei sulje pois sitä, että tietyissä tapauksissa kaatopaikalle sijoittaminen on ainoa järkevä jätteen käsittelyn muoto. Jätestrategioiden avulla olisi kuitenkin joka tapauksessa pyrittävä ehkäisemään ja, mikäli tämä ei ole mahdollista, minimoimaan kaatopaikalle sijoitettava jätteen määrä. Erityisesti jätteen syntymisen ehkäiseminen ja hyödyntäminen ovat keinoja tämän saavuttamiseksi. Lisäksi jäte olisi lajiteltava ja/tai esikäsiteltävä ennen kuin se sijoitetaan kaatopaikalle, jotta jätteen määrää voidaan vähentää ja/tai poistaa jätteet. Komission mielestä tarkoitetut vaaralliset kaatopaikalle sijoitettavaksi keskipitkällä aikavälillä ainoastaan hyödynnettäväksi kelpaamattoman jätteen ja pysyvän jätteen sijoittaminen kaatopaikalle voidaan hyväksyä. 15 54 55 56 Koska Euroopan parlamentti hylkäsi neuvoston vahvistaman yhteisen kannan kaatopaikkoja koskevan direktiivin antamisesta, komissio antaa lähiaikoina uuden ehdotuksen, jossa asetetaan kaatopaikka!upia koskevia tiukkoja vaatimuksia. Direktiivi otetaan jäsenvaltioissa käyttöön asteittaiscsti ja se mahdollistaa toivottavasti paremman ympäristönsuojelun tason saastumista ja muita kaatopaikoista johtuvia riskejä vastaan. Komissio varmistaa tulevina vuosina, että direktiivi pannaan kokonaisuudessaan täytäntöön. Lisäksi erityistä huomiota on kiinnitettävä vanhoihin kaivoksiin ja muihin luoliin, joissa olevat pysyvät jätteiden säilytyspaikat voivat, ympäristön kannalta katsottuna, muodostaa samanlaisen tai jopa suuremman uhan ympäristölle, kuin tavalliset kaatopaikat. Ympäristölle saattaa aiheutua huomattavia haittoja, jotka johtuvat sellaisista saastuneista maa-alueista kuin vanhat kaatopaikat, hylätyt teollisuus- tai sotilasalueet ja niin edelleen, tai sellaisista tekijöistä kuin luvaton kaatopaikkatoiminta. Nämä maa-alueet edellyttävät erityistä huomiota ja pyrkimyksiä niiden puhdistamiseksi. Lisäksi on huolehdittava erityisesti vanhoista kaivoksista ja muista maanalaisista paikoista, missä jätteen pysyvä varastointi saattaa ympäristön kannalta muodostaa yhtäläisen tai vieläkin vakavamman uhan ympäristölle kuin tavanomainen kaatopaikka. Jotkut jäsenvaltiot ovat ryhtyneet saastuneiden alueiden puhdistustoimenpiteisiin, jotka osoittautuvat usein kalliiksi ja vaikeiksi. Komission mielestä tällaisten saastuneiden alueiden tunnistaminen ja kunnostaminen on ensisijaisesti jäsenvaltioiden tehtävä, joiden on myös harkittava, missä määrin saastuttaja maksaa -periaatetta olisi käytettävä tällaisissa tapauksissa. Tulevaisuudessa kokemusten, tieto-taidon ja puhdistustekniikkojen vaihto jäsenmaiden kesken on toivottua. 3. 3 KESKEISET JÄTEVIRRAT 57 58 Komissio kehitti keskeisiä jätevirtoja käsittelevän ohjelman 7 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston päätöslauselman jälkeen, jossa pyydettiin yhteisön laajuisia toimia tietyn tyyppisten jätteiden osalta. Toimet keskittyivät käytettyihin autonrenkaisiin, romuautoihin, terveydenhoidossa syntyvään jätteeseen, rakennus-ja purkujätteisiin sekä sähkö- ja elektronisista laitteista syntyviin jätteisiin. tiettyjä jätteitä koskeviin sopimuksiin: Työmenetelmä sai innoitusta hollantilaisten kokemuksista, jotka olivat johtaneet Alankomaissa tällaiset sopimukset ovat hallituksen, taloudellisten toimijoiden ja mahdollisesti hallituksista riippumattomien järjestöjen välisiä, ja niissä sovitaan hallituksen asettamisen jätteen vähentämiseen tai hyödyntämiseen liittyvien tavoitteiden saavuttamisesta. Yhteisön tasolla tavoitteita ei ole kuitenkaan asetettu. Työryhmien toimintaan osallistui kansallisten hallitusten, komission yksikköjen, tuotteiden vähittäismyyjien, tuottajien, valmistajien, ympäristö- ja kuluttajajärjestöjen ja niin edelleen edustajia. raaka-aineiden 16 59 60 61 Alkuperäinen ajatus yksimielisyyden saavuttamisesta osallistujien kesken jätevirtojen määrällisistä tavoitteista toteutui vain osittain. Mahdollisiin epäonnistumien syihin kuuluu asianmukaisten, yhteisön laajuisten tilastojen puuttuminen sekä kysymyksessä olevien jätteiden määrän että laadun osalta samoin kuin ympäristövaikutusten osalta; osapuolien vaihtelevat valmiudet tarkastella virran kaikkia jätehuollon näkökohtia ja vaikutuksia, joiden avulla voidaan määritellä jätteiden ympäristökustannukset - ja hyödyt; ja jäsenvaltioiden, teollisuuden ja hallituksista riippumattomien järjestöjen edustajilta puuttuneet valtuudet neuvotella, hyväksyä ja sopia tietyistä päätöksistä kokonaisuudessaan. Keskeisiä jätevirtoja koskeneiden hankkeiden tärkeimmät päätelmät ovat, että ne antoivat lisäkäsityksiä - ja tietoja jätevirroista ja niitä koskevista mahdollisista ratkaisuista, mukaan lukien tuotteiden parempi suunnittelu ja tuotanto. Erityinen keskeistä jätevirtaa koskeva hanke ei ole kuitenkaan aina ollut riittävän onnistunut muuttamaan institutionaalisen päätöksentekomenettelyn perinteistä valmisteluvaihetta. Ei voida unohtaa, että tämän lähestymistavan ansiot vaativat myös huomattavasti aikaa ja vaivaa. Edellä mainitun johdosta komissio ei periaatteessa aloita uusia erityishankkeita. Komissio tutkii kuitenkin muita jätevirtoja tai ainevirtoja, kuten raskasmetalleja ja tiettyjä orgaanisia yhdisteitä tapauskohtaisesti. Tämänhetkisten hankkeiden osalta varmistetaan riittävä seuranta. 3. 4 JÄTTEIDEN KULJETUKSET 62 63 Hyväksymällä neuvoston asetuksen (ETY) 259/93 ja ratifioimalla vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan Baselin yleissopimuksen yhteisö varustautui jätteiden kuljetuksia koskevilla yksityiskohtaisella lainsäädännöllä. Yhteisössä työskennellään tällä hetkellä lisäksi EY:n lainsäädännön yhdentämiseksi vaarallisten tavaroiden, mukaan lukien jätteet, kansainvälisiä kuljetuksia koskeviin sopimuksiin, joita on tehty tähän asiaan liittyvien YK:n suositusten yhteydessä. On kuitenkin selvää, että tarvitaan huomattava määrä työtä, jotta jätekuljetukset toisaalta yhteisön alueella ja toisaalta kolmansiin maihin ja kolmansista maista voidaan hoitaa parhaalla mahdollisella tavalla. Erityistä huomiota on kiinnitettävä sen varmistamiseksi, että EU:n jäsenyyttä hakeneet maat tekevät täysimittaista yhteistyötä jätteiden kuljetuksia koskevien EU:n ja ja kansainvälisten voimaansaattamisessa. soveltamisessa sääntöjen Omavaraisuuden periaatetta on jo hieman käsitelty. Sitä sovelletaan ainoastaan käsittelytoimiin ja sen tarkoituksena on varmistaa erityisesti se, että jätteitä ei viedä Euroopan yhteisön ulkopuolisiin maihin. Euroopan yhteisön alueella tämän periaatteen avulla pyritään välttämään myös käsiteltäväksi tarkoitettujen jätteiden kuljetuksia jäsenvaltioiden välillä. Riippuu pitkälti jäsenvaltioista, käyttävätkö he tätä mahdollisuutta ja missä määrin; yleisesti ottaen näyttää siltä, että lainsäädäntöteitse ei enää tällä hetkellä tarvitse puuttua tämän tyyppisiin jätteiden kuljetuksiin. 17 64 65 66 67 68 laitoksille tarkoitettujen Hyödynnettäväksi kuljetettavat jätteet ovat, kuten edellä on viitattu, suuressa määrin alisteisia sisämarkkinaperiaatteille. Jäsenvaltiot voivat vastustaa tällaisia kuljetuksia tietyissä erityisolosuhteissa. Kansallisille jätetoimitusten turvaamisen varmistaminen ei voi oikeuttaa kieltämään hyödynnettävien jätteiden kuljetuslupia. Hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen ympäristön kannalta kestävä huolto on kuitenkin varmistettava. Tässä tarkoituksessa on oleellista, että jätteen käsittelyn olosuhteet perustuvat samoihin tiukkoihin standardeihin koko yhteisön alueella. Tämän takia hyödyntämistoimilla on oltava tasapuolinen pelikenttä, jotta voidaan välttää kuljetukset niihin yhteisön osiin, joissa alhaisemmat ympäristöstandardit merkitsevät että alhaisempia käsittelykustannuksia. Lisäksi komissio on ympäristöstandardien lähentämiseen liittyviä toimia olisi lisättävä, jotta voidaan ottaa käyttöön hyödyntämistoimia koskevat yhteiset ympäristöstandardit silloin, kun se on tarkoituksenmukaista. Komissio uskoo, että yllä olevien näkökohtien avulla voidaan parhaiten sovittaa yhteen ympäristönäkökohdat ja tavaroiden vapaan liikkumisen säännöt. sitä mieltä, Tässä yhteydessä komissio kiinnittää huomiota siihen, että tällä hetkellä yhteisön alueella on käynnissä keskustelu siitä, olisiko sellaisiin jätteisiin, jotka on tarkoitettu poltettavaksi niin, että jätteen sisältämä energia hyödynnetään, sovellettava vapaan liikkumisen periaatteita, vai olisiko jäsenvaltioille annettava mahdollisuus kieltää yleisesti tällaiseen käyttöön tarkoitettujen jätteiden kuljetukset. Lisäksi erityistähuomiota on kiinnitettävä asianmukaiseen jätteiden kuljetuksia koskevien määräysten noudattamiseen, jotta laittomia kuljetuksia ja niihin liittyviä rikollisia toimia voidaan edelleen vähentää, erityisesti maasta toiseen tapahtuvien kuljetusten osalta. Jätteen viennin osalta EY on jo kieltänyt kaikkien käsiteltäväksi tarkoitettujen jätteiden viennin muihin maihin, lukuunottamatta EFTA-maita, jotka ovat antaneet kirjallisen suostumuksen erity istuonnilleen. Hyödynnettäväksi tarkoitetun vaarallisen jätteen viennit muihin kuin OECD-maihin lopetetaan vuoteen 1998 mennessä. Tämä aloite on seurausta vuonna 1995 tehdystä päätöksestä vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan Baselin yleissopimuksen osapuolten kolmannen konferenssin yhteydessä. Tämän jälkeen useat kolmannet maat ovat ilmaisseet huolensa niistä taloudellisista ja kauppamahdollisuuksista, joihin tällainen päätös voi vaikuttaa. Tämän takia, ja erityisesti, jotta voidaan välttää hämmennys viejien ja tuojien keskuudessa siitä, mitkä jätteet kuuluvat vientikiellon piiriin, Baselin yleissopimuksen osapuolet päättivät hyväksyä vuonna 1997 luettelon vaarallisista jätteistä ja jätteistä, jotka eivät kuulu yleissopimuksen piiriin. Nähtäväksi jää, missä määrin tällaisen luettelon avulla voidaan löytää oikea tasapaino sellaisten jätteiden, joita voidaan kuljettaa valvontavaatimusten mukaisesti ja vaarallisten jätteiden välillä, joita ei voi enää kuljettaa teollisuusmaista muihin kuin teollisuusmaihin. EY:n edun mukaista on, ettei hyödynnettävien jätteiden kauppaa vaikeuteta aiheettomasti, samalla kun on erityisesti huolehdittava siitä, että voidaan välttää vaarallisen jätteen vienti "hyödynnettävänä jätteenä", koska tällaisen jätteen käsittely ylittää muiden kuin OECD-maiden kapasiteetin. 4. VÄLINEET 4. 1 LAINSÄÄDÄNNÖLLISET VÄLINEET 69 70 71 72 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen terminologian mukaan jäte on "tavaraa", vaikkakin sillä on tiettyjä erityispiirteitä. On vaikea muodostaa sisämarkkinoita sellaisille tavaroille/tuotteille, jotka voivat liikkua vapaasti EY:n alueella, ilman EY. n laajuisia sääntöjä, joilla säännellään näitä tuotteita niiden hyödyllisen käyttöiän lopussa. Tämän takia EY:n laajuiset jätteitä koskevat säännöt ovat edelleen tarpeellisia. Näissä säännöissä olisi otettava huomioon koko yhteisön taloudellinen ja sosiaalinen kehitys ja sen alueiden tasapainoinen kehitys. Koska myös jäsenvaltiot ovat aidosti vastuussa ympäristönsuojelusta, on erityisesti huolehdittava siitä, että laaditaan EY:n laajuisia jätteitä koskevia sääntöjä, jotka kunnioittavat toissijaisuusperiaatetta ja varmistavat samaan aikaan ympäristönsuojelun korkean tason yhteisön alueella. Yhtäläisesti olisi painotettava yhteisön sääntöjen yhtenäistä soveltamista, jotta hyödynnettävien jätteiden vaihtoa helpotetaan. Tämä rohkaisee Euroopan kilpailukykyistä kierrätysteollisuutta, joka kykenee asteittaisesi! kehittämään kestävämpiä teknologioita. Tulevaisuudessa yhteisön ja jäsenvaltioiden olisi asetettava jätteiden vähentämistä tai hyödyntämistä koskevia tavoitteita. Tavoitteet muuttavat jätepolitiikan keskeiset periaatteet laskettavissa oleviksi velvoitteiksi. Niiden avulla voidaan saavuttaa erityistavoitteita, esimerkiksi tietyn ajan kuluessa tapahtuvaa hyödyntämistä tai kierrätystä koskevia tavoitteita. Ne eivät ole päämäärä sinänsä, vaan pikemminkin osa yleisempää kehystä. Ne lähettävät voimakkaita, selviä ja luotettavia viestejä hallinnoille ja taloudellisille toimijoille, jotka voivat sitten suunnitella omaa politiikkaansa näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tavoitteiden asettamista koskevat päätökset ovat ehdottomasti poliittisia, ja niiden on perustuttava luotettaviin, ajan tasalla oleviin tietoihin sekä ympäristöllisistä että taloudellisista näkökohdista. Niitä olisi tarkistettava säännöllisin väliajoin, jotta jätepolitiikkoja voidaan mukauttaa jatkuvasti. Tämän takia neuvoston direktiivissä 94/62/EY, jossa vahvistetaan ensimmäisen kerran EY:n tasolla pakkausjätteen hyödyntämistä koskevia tavoitteita, säädetään viimeistään viiden vuoden päästä tapahtuvan tarkistuksen mekanismista. Tähän päivään saakka useimmat yhteisön ja kansalliset välineet jätteisiin liittyvän käyttäytymisen suuntaamiseksi ovat koostuneet lainsäädännöllisten toimenpiteiden hyväksymisestä. EY:n tasolla on vain yksi jätteitä koskeva suositus (jätepaperin uudelleenkäytöstä ja kierrätyspaperin käytöstä 3 päivänä joulukuuta 1981 annettu neuvoston suositus), jossa vedotaan vapaaehtoisiin toimiin. Valitettavasti tätä suositusta ei juurikaan tunneta, sitä ei noudateta lähes ollenkaan, eikä sillä ei ole vakavasti otettavia vaikutuksia taloudellisiin toimijoihin tai henkilöihin. Viime aikoina erityistä kiinnostusta on herättänyt viranomaisten ja taloudellisten toimijoiden välillä ympäristötavoitteiden sopimusten mahdollinen käyttö. Tätä mahdollisuutta voidaan tutkia myös jätesektorin kannalta. Näitä sopimuksia voidaan pitää joko työkaluna tiettyjen EY:n lainsäädännössä asetettujen tavoitteiden toteuttamiseksi tai EY:n laajuisina sovittuina ohjelmina tiettyjen tavoitteiden saavuttamiseksi. Erityistä huomiota on kiinnitettävä koko yhteisön riittävään osallistumiseen, jotta voidaan välttyä "vapaamatkustajilta" ja varmistaa itsenäinen seuranta ja tarkastukset. saavuttamisesta tehtyjen 19 73 Komissio on kiinnostunut mahdollisuuksista tehdä sopimuksia jätesektorilla, edellyttäen että todellisten tulosten saavuttamisesta on riittävästi vakuuksia. Tällaiset sopimukset voivat tarjota joitakin etuja perinteisiin standardien muodostamistapoihin verrattuna, toimijoiden yhdentäminen kuten osallistumisen sopimusten laatimiseen, asetettujen lisääntyminen, joustavammat keinot noudattamisen varmistamiseksi ja siten lopuksi, parempia ja nopeampia tuloksia ympäristönsuojelun kannalta. Komissio antaa lähitulevaisuudessa tätä aihetta koskevan tiedonannon Euroopan parlamentille ja neuvostolle. tavoitteiden hyväksyttävyyden lisääntyminen ja taloudellisten 4. 2. TALOUDELLISET VÄLINEET 74 75 76 77 Viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa edistetään taloudellisten välineiden käyttöä ympäristöpolitiikassa. Jätesektorilla taloudellisilla välineiden avulla voidaan heijastaa ympäristövarojen niukkuutta ja jätehuoltoon ja jätteiden käsittelyyn liittyviä ulkoisia kustannuksia markkinoiden hintajärjestelmään. Koska taloudelliset toimijat tekevät päätöksiä taloudellisen harkinnan perusteella, tällaisella politiikalla voidaan vaikuttaa tuottajien ja kuluttajien käyttäytymiseen ja ohjata heitä kohti ympäristöystävällisempien asenteiden hyväksymistä. Taloudelliset välineet voivat olla erimuotoisia! kuten veroja, taloudellisia kannustimia tai panttijärjestelmiä, ja niillä voidaan myötävaikuttaa huomattavasti jätestrategian tavoitteiden saavuttamiseen. Niitä voidaan käyttää edistämään ehkäiseviä toimenpiteitä tai estämään vähiten toivottavia käsittelytoimia, täyttämään hyödyntämisen ja käsittelyn kustannusten välinen ero, samoin kuin välttämään ympäristön kannalta epäystävällisten, "saastuttaja maksaa -periaatteen vastaisten, käsittelytoimien kielteisiä seurauksia yhteiskunnassa kokonaisuutena. Jätesektorilla taloudellisia välineitä on tähän päivään saakka edistetty yhteisön direktiiveissä ainoastaan poikkeuksellisesti ja yleisellä tavalla. Kansalliset kokemukset osoittavat kuitenkin, että ne voivat olla hyödyllisiä työkaluja vaikutettaessa taloudellisten toimijoiden ja kuluttajien käyttäytymiseen; esimerkiksi palautettavia pantteja suosivien politiikkojen avulla voidaan auttaa varmistamaan, että tuotteet otetaan niiden hyödyllisen käyttöiän lopussa tehokkaasti takaisin ja ohjataan sopivaan hyödyntämis-, käsittely- tai loppukäsittely laitokseen. Komissio edistää taloudellisten välineiden käyttöä jätesektorilla, vaikka onkin ilmeistä, että useita taloudellisia välineitä - erityisesti maksuja ja veroja, verotuksellisia kannustimia tai ehkäiseviä toimia tai valtion rahoitusta - käytetään ensisijaisesti jäsenvaltioiden tasolla. On kuitenkin ilmeistä, että edellä mainittujen välineiden käyttö kansallisella tasolla voi vaikuttaa sisämarkkinoihin, koska taloudellisilla toimenpiteillä voi olla samanlainen vaikutus niin kaupallisiin toimiin kuin teknisiin toimenpiteisiinkin. Kunnes EY:n tasolla tunnustetaan yleisesti yhtenäisten toimenpiteiden tarve, yhteiset suuntaviivat voisivat olla tehokas tällaisten välineiden yhdenmukaisen käytön varmistamiseksi jäsenvaltioissa samalla kun säilytetään sisämarkkinoiden täysi toimintakykyjä vältetään kilpailun vääristymät. työkalu 20 78 79 taloudellisen täydennyksen jäsenvaltioiden rahoitukselle Yhteisön rahoitus ympäristöön liittyvissä jätetoimenpiteissä - rakennerahastojen, koheesiorahastojen ja LIFE ympäristörahaston tuen muodossa - muodostaa suhteellisen tällä sektorilla. pienen Lisäaloitteet jätteiden kierrätysmahdollisuuksien, saastuneiden alueiden puhdistustapojen ja muiden esittely- tai pilottihankkeiden edistämiseksi ovat suotavia. Tällaisten pyrkimysten onnistuminen riippuu pyydetäänkin myötävaikuttamaan enemmän nykyaikaiseen jätehuoltopolitiikkaan. erityyppisten taloudellisten teknologien, toimijoiden tuotteiden puhtaiden kuitenkin tuesta, joita Komissio ehdotti vuonna 1983 jätteistä aiheutuneiden vahinkojen vastuukysymyksiä koskevia EY:n laajuisia sääntöjä. Neuvosto ei pystynyt tekemään päätöstä ehdotuksesta ja julisti, että se tekisi päätöksen jätteitä koskevasta vastuujärjestelmästä ennen vuoden 1987 loppua. Ehdotus tehtiin vuonna 1989 mutta siitä ei varsinaisesti keskusteltu neuvostossa. Vuonna 1993 komissio esitteli ympäristövastuita koskevan vihreän kirjan, jossa ei enää rajoituttu jätteiden aiheuttamiin vahinkoihin, vaan kaikki ympäristösektorit sisältyivät siihen. Tämän laajemman lähestymistavan mukaisesti komissio ei aio tällä hetkellä jatkaa pyrkimyksiään ainoastaan jätesektorilla, vaikka se onkin edelleen vakuuttunut siitä, että vastuuta koskevat määräykset ovat ensiarvoisen tärkeitä tehokkaan ympäristönsuojelun kannalta. 4. 3 JATETTLASTOT 80 81 Jätetilastot ovat tärkeä väline jätehuollossa. Luotettaviin asiatietoihin perustuvien tietojen avulla voidaan toisaalta arvioida tämänhetkinen tilanne, erityisesti mitä tulee tavoitteiden saavuttamiseen. toisaalta muodostaa realistisia tavoitteita ja Tällä hetkellä vain rajallinen osa jätetilastoja toimitetaan vapaaehtoisuuteen perustuen Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle (EUROSTAT) EUROSTATIn ja OECDn yhteisellä kyselylomakkeella, joka lähetetään jäsenvaltioille joka toinen vuosi (1990, 1992, 1994, 1996. ). Vastauksena viimeisimpään kyselyyn, jonka tiedot on käsitelty (1994), useimmat jäsenvaltiot pystyivät toimittamaan tietoja vuosiin 1992, 1993 ja 1994 saakka. Kansalliset tiedot perustuvat jätemääräyksiin liittyvien säännöllisten tutkimusten, erikoistutkimusten ja hallinnollisten tietojen yhdistelmään. Näitä tietoja ei ole yhtenäistetty jäsenvaltioiden välillä ja niiden kattavuudessa, yksityiskohtaisuudessa ja tietojen tarkkuudessa on suuria eroja maiden välillä. 21 82 83 Vuoden 1990 käytettävissä olevista tiedoista voidaan antaa seuraava yleiskatsaus. Kaikkien 15 jäsenvaltion osalta on käytettävissä ainoastaan tuotantoteollisuuden jätteitä ja yhdyskuntajätteitä koskevat tiedot. Maatalousjätteitä koskevat tiedot oli suljettava pois, koska luvut perustuvat erityisen yhteensopimattomiin tietoihin. Näiden syiden takia maatalousjätteitä koskevia lukuja ei saa liittää EU:n 15 jäsenvaltion alueella tuotettujen jätteiden kokonaislukuihin. Seuraavat sektorit vaikuttivat alenevassa tärkeysjärjestyksessä jätteen kokonaismäärään (miljoonia tonneja) vuonna 1990: kaivos- ja louhosjäte 352, tuotantotoiminnan jäte 336, yhdyskuntajäte 136, energian tuotannon jäte 57, muut taloudelliset sektorit 33, kaikkien sektorien vaarallinen jäte 22. Käsittely- ja hyödyntämistoimien erottelu osoittaa, että vuonna 1990 68 prosenttia jätteestä sijoitettiin kaatopaikalle, 18 prosenttia poltettiin, 5 prosenttia kompostoitiin ja ainoastaan 2 prosenttia kierrätettiin. Vaarallisen jätteen määrä vastaa 2,4 prosenttia jätteen kokonaismäärästä, jäteöljyiksi, 7 prosenttia terveydenhoidossa syntyväksi jätteeksi, 4 prosenttia orgaanisiksi liuottimiksi ja 4 prosenttia hartseiksi ja lateksiksi. Jäljellejäävä vaarallisen jätteen osuus on peräisin eri lähteistä. josta 10 prosenttia luokitellaan liittyviä ongelmia ovat ensinnäkin niiden soveltamisalan Vakavimpia tilastoihin yhdenmukaistamattomuus ja ja toiseksi jäsenvaltioissa käytetyt eri määritelmät luokittelujärjestelmät. Euroopan jäteluettelo hyväksyttiin vuoden 1993 lopussa ja yhteisön laajuinen vaarallisten jätteiden luettelo vuoden 1994 lopussa. Lisäksi vuodesta 1990 lähtien komissio on tehnyt sarjan tutkimuksia, joiden tarkoituksena on valmistella säännöllisiä, yhtenäistettyjä jätetilastoja koskeva yhteisön järjestelmä. Komissio tutkii sopivia välineitä, joita voidaan käyttää jätteiden syntymistä ja käsittelyä yrityksissä ja kotitalouksissa koskevien säännöllisten tietojen aikaansaamiseksi. Tuloksena olevan järjestelmän olisi tuotettava kohtuullisen laadukkaita ja vertailukelpoisia tilastoja kustannuksilla, jotka eivät ole paljoa suuremmat kuin nykyiset yhteensovittamattomista kansallisista tilastoista aiheutuvat kustannukset. EUROSTAT jatkaa yhdessä Euroopan ympäristökeskuksen kanssa työtään sellaisen jätetilastointijärjestelmän kehittämiseksi, joka antaisi politiikan tiedot alhaisimmilla julkisilla ja yksityisillä kustannuksilla. Jäsenvaltioiden aktiivinen yhteistyö on välttämätöntä näiden pyrkimysten tukemiseksi. tarvitsemat 4. 4 MUUT OHJAUSVÄLINEET 4. 4. 1 Nykyisten määräysten täytäntöönpano, noudattaminen ja seuranta 84 Viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana laadittuja EY:n laajuisia jätteitä koskevia määräyksiä on huomattava määrä. Tulevien vuosien aikana on pidettävä erityisesti huolta siitä, että nykyisten tehokas soveltaminen varmistetaan, ja siitä, että niitä voidaan soveltaa aiheuttamatta epäjohdonmukaisuutta EY:n jätelainsäädännön välillä tai muun yhteisön lainsäädännön välillä. Mikään muu ei todellakaan vaikuta jätepolitiikan uskottavuuteen niin kuin hyväksytyt säännöt, joita ei noudateta. Komissio varmistaa tämän takia, että noudattamista koskevissa kysymyksissä saavutetaan riittävä avoimuus. jätesääntöjen täydellinen ja 22 85 86 Tähän kuuluu jätedirektiivejä koskevien täytäntöönpanokertomusten julkaiseminen. Vaikka tällaisia kertomuksia olisi pitänyt julkaista säännöllisesti vuodesta 1978 lähtien, ei yhtään tiettyä direktiiviä koskevaa kertomusta ole julkaistu. Komissio aikoo parantaa tätä tilannetta ja julkaisee kertomuksia, joissa jäsenvaltioita kehotetaan toimittamaan tietoja kansallisesta tilanteestaan. Yhtenäistettyjen määritelmien ja jäteluettelojen keskittäminen ja niiden pysyvä ajantasaistaminen, sekä kaikkia jätehuollon näkökohtia koskevan hyvän ja luotettavan tiedon saatavuus edesauttavat EY:n jätepolitiikan ja lainsäädännön avoimuutta. Jäsenvaltioiden on pantava täytäntöön yhteisön tasolla hyväksytyt jätehuoltotoimenpiteet. Komission on varmistettava, että yhteisön määräyksiä sovelletaan. Lisäksi komission on varmistettava, että kansalliset jätehuoltopolitiikat eivät loukkaa yhteisön yleisiä tavoitteita, kuten tavaroita ja palveluja koskevien sisämarkkinoiden toimintaa tai vääristymättömän kilpailun järjestelmää. Tässä yhteydessä komission käytettävissä olevat pääasialliset työkalut ovat EY:n nykyisten määräysten seuranta komiteoissa ja nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanokertomusten julkaiseminen säännöllisesti. 4. 4. 2 Ohjaussuunnitelmat 87 jäsenvaltiot lähtien EY:n direktiivit velvoittavat Vuodesta 1975 laatimaan jätehuoltosuunnitelmia. Aikaisemmin jäsenvaltiot eivät mielellään noudattaneet tätä vaatimusta. Jopa tällä hetkellä on varsin poikkeuksellista, että tietyillä jäsenvaltioilla on ajantasalla olevia jätehuoltosuunnitelmia, jotka kattavat koko jäsenvaltion alueen. Mikäli tällaisia suunnitelmia on laadittu, ne ovat usein strategia-asiakirjoja, joissa määritellään jätepolitiikka, tai toiminnallisia suunnitelmia, joissa käsitellään yksityiskohtia. Komissio tehostaa pyrkimyksiään huolehtiakseen siitä, että nämä suunnitelmat laaditaan kaikissa jäsenvaltiossa, ja että ne sisältävät kaikki yhteisön määräysten mukaiset osatekijät, ja että niitä käytetään ja ajantasaistetaan säännöllisesti. Mikäli tarpeellista, komissio tekee aloitteita näiden suunnitelmien kehittämiseksi jätehuollon työkaluiksi jätepolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi. Keski- ja Itä-Euroopan osalta komission PHARE- ohjelmalla tuetaan eräiden unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden jätehuoltostrategioiden kehittämistä. Näitä pyrkimyksiä lisätään edelleen ja tarvittaessa laajennetaan muihin jäsenyyttä hakeneisiin maihin. 4. 4. 3 Komiteat 88 Yhteisön jätepolitiikka ei koostu ainoastaan lainsäädännöllisistä välineistä, kuten asetuksista ja direktiiveistä. Koska tämä politiikka merkitsee yhteisön sisällä tapahtuvan - ja yhä enemmän - yhteisön ulkopuolella tapahtuvan lainsäädännöllisen, taloudellisen ja poliittisen kehityksen seurantaa, on yhteisön tasolla asetettu useita komiteoita edistämään yhdennettyä jätehuoltoa yhteisön tasolla. Komiteoiden välinen teoreettinen työnjako on selkeä: kun joidenkin komiteoiden tehtävänä on mukauttaa jätelainsäädäntöä tekniseen ja tieteelliseen kehitykseen, niin jätehuoltokomitea neuvoo komissiota jätepolitiikkaan tai jätehuoltoon liittyvissä kysymyksissä; teollisuuden ja hallituksista riippumattomien järjestöjen komiteat auttavat yhteydenpidossa taloudellisten toimijoiden ja ympäristöjärjestöjen kanssa. 23 89 että tarvetta suunnitella, Käytännössä edustautumista näissä komiteoissa voitaisiin lisätä huomattavasti. Näyttää sellaista yhdennettyä siltä, jätehuoltopolitiikkaa EY:n tasolla, joka pyrkii saavuttamaan ympäristönsuojelun korkean tason tavoitteen sisämarkkina-alueella, ei ole havaittu kaikkialla. Tämä johtaa yhteydenpidon puutteeseen, mikä lisää myöhemmässä vaiheessa vaikeuksia yhteisön laajuisten ratkaisujen löytämisessä. toteuttaa laatia ja 90 Komissio on vakuuttunut, että yhteydenpidon parantaminen komiteoissa on välttämätöntä ja mahdollista, ja pyrkii parantamaan näiden komiteoiden vaikutusta ja toimintaa. 4. 4. 4 Elinkaarianalyysit, ympäristötaseet 91 92 93 94 Jätehuollon periaatteiden arvojärjestys - ehkäiseminen, hyödyntäminen, loppukäsittely - on yleisesti hyväksytty. Tässä yhteydessä saattaa kuitenkin olla asianmukaista arvioida tuotteen ympäristövaikutukset koko sen elinkaaren ajalta ympäristön kannalta parhaan hautaan"-lähestymistapoja. vaihtoehdon Ympäristövaikutukset eivät rajoitu siihen tosiasiaan, että tuote synnyttää jätettä. Tämän tyyppisessä yhdennetyssä järjestelmässä suunnittelu- ja tuotantovaiheet muodostuvat keskeisiksi, koska ne määrittelevät tuotteen tai toiminnon yleisen vaikutuksen ympäristöön. löytämiseksi käyttämällä "kehdosta Jätehuollon ympäristötaseilla, joita käytetään samanaikaisesti tuotteen elinkaarianalyysin kanssa, on huomattavia mahdollisuuksia jätehuollon vaihtoehtojen arvioimiseen ja tutkimiseen ja ne voivat myötävaikuttaa tuntuvasti näiden tuotteiden ja niistä aiheutuvien jätteiden ympäristövaikutusten vähentämiseen. Pakkauksista ja pakkausjätteistä annettuun neuvoston direktiiviin 94/62/EY sisältyy lausuma, jossa todetaan, että elinkaarianalyysejä olisi suoritettava niin pian kuin mahdollista uudelleen käytettävien, kierrätettävien ja hyödynnettävien pakkausten välisten painopisteiden arvioimiseksi paremmin. Siinä säädetään, että Euroopan parlamentin ja neuvoston on tutkittava tieteellisten tutkimus- ja arviointitekniikkojen, kuten ympäristötaseiden, tulokset. ^Nämä arviointivälineet ovat myös keskeisten jätevirtojen lähestymistavan keskeisiä osatekijöitä. Viimeiseksi näillä välineillä voi myötävaikuttaa jätehuollon painopisteiden toteuttamisen parantamiseen. On vielä kehitettävä näiden arviointitekniikkojen mahdollisuuksia, mutta ne ovat erityisen lupaavia. Komissio edistää niiden kehittämistä ja huolehtii, että niitä sovelletaan tasapuolisesti. 24 5. TOIMIJAT 95 96 97 98 Viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa tunnustetaan tarve kaikkien taloudellisten toimijoiden aktiivisen osallistumisen tarve pyrittäessä kestävään kehitykseen. Edellä mainittuihin tavoitteisiin ei voi todellakaan päästä, elleivät viranomaiset, valtion- ja yksityiset yritykset, ympäristöjärjestöt, ja erityisesti yksityiset kansalaiset ja kuluttajat ole mukana toiminnassa. Komissio vetoaa tällä tiedonannolla yhteisön, kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin viranomaisiin, jotta ne osoittaisivat välttämätöntä poliittista tahtoa ja tarjoaisivat tarpeelliset resurssit kestävän jätehuoltopolitiikan käyttöönotolle. Paikallisilla ja alueellisilla ympäristö-ja energiatoimistoilla on myös tärkeä tehtävä tässä suhteessa. On olennaista, että jätehuoltosuunnitelmat laaditaan ja toteutetaan tehokkaasti. Ottaen huomioon teollisuuden tärkeän tehtävän jätehuollossa, olisi sen yhdessä kaikkien muiden asianosaisten toimijoiden kanssa otettava täydellisesti vastuunsa jätteen vähentämisestä ja hyödyntämisestä. Sen olisi erityisesti keskityttävä muun muassa puhtaiden teknologioiden ja puhtaiden tuotteiden kehittämiseen sekä aktiiviseen jätehuoltoon osallistumiseen. On tunnustettava, että pienet ja keskisuuret yritykset, sekä tuottajat että taloudelliset toimijat vähittäismyynti- ja jakelusektorilla voivat vaikuttaa tehokkaasti jätehuoltotavoitteisiin, edellyttäen, että ne saavat tarkoituksenmukaista apua tavoitteiden saavuttamiseksi, eikä niitä rasiteta liiallisilla hallinnollisilla velvoitteilla. liikaa Jätteet koskettavat kaikkia kansalaisia. Kansalaiset ovat todellakin yhä enemmän huolestuneita nykyaikaisen yhteiskunnan ympäristöulottuvuudesta. Kansalaiset myötävaikuttavat voimakkaasti kierrätys- ja uudelleenkäyttöohjelmien onnistumiseen, erityisesti lajittelemalla jätteitä niiden lähteellä, ja siten ottamalla oman vastuunsa jätehuollosta. Tämä edellyttää, että taloudelliset toimijat ja viranomaiset tuottavat tarkoituksenmukaista ja laajalevikkeistä tietoa. 25 6. PÄÄTELMÄT 99 Jätehuoltopolitiikka on yksi viidennessä ympäristön toimintaohjelmassa tunnistetuista keskeisistä sektoreista, joiden pääasiallisena tavoitteena on kestävän kehityksen saavuttaminen. Yhteisön jätehuoltostrategiassa vakiinnutetaan yhteisön jätepolitiikan suuntaviivat, nimittäin ennaltaehkäisyn ensisijaisuus, hyödyntämisen edistäminen, loppukäsittelyn minimointi ja jätekuljetusten sääntely. Yhteisön tulevissa toimissa on keskityttävä ja noudattamiseen, useiden lainsäädännön ulkopuolisten välineiden edistämiseen ja muiden toiminta-alueiden, kuten kierrätystuotteiden markkinoiden edistämisen ja tiettyjen jätevirtojen minimoinnin ja ehkäisemisen tutkimiseen. täytäntöönpanoon asianmukaiseen lainsäädännön nykyisen 100 Edellä edistetyt periaatteet ja suuntaviivat on tarkoitettu sekä yhteisön tulevien toimien pohjaksi että ympäristön kannalta kestävien huoltostrategioiden käyttöönoton pohjaksi koko Euroopan unionin alueella. Niiden tehokas toteuttaminen vaatii kaikkien asiaankuuluvien tahojen täydellistä osallistumista ja tukea. 26 LUONNOS: NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA jätepolitiikasta (komission esittämä) 27 NEUVOSTON PÄÄTÖSLAUSELMA annettu. jätepolitiikasta (. /G. /. ) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta yhteisön viidennestä poliittisesta toimintaohjelmasta (viides ympäristöohjelma) 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslauselman1, ottaa huomioon yhteisön jätehuoltostrategiasta 18 päivänä syyskuuta 1989 annetun komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille2, sekä. päivänä 1996 annetun tämän strategian tarkistuksen3, ottaa huomioon jätehuoltopolitiikasta 7 päivänä toukokuuta 1990 annetun neuvoston päätöslauselman4, ja siihen liittyvät 19 päivänä helmikuuta 1991 ja 22 päivänä huhtikuuta 1994 annetut Euroopan parlamentin päätöslauselmat5, ottaa huomioon jätehuoltoon liittyvän nykyisen yhteisön lainsäädännön, erityisesti jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY6, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 91/156/ETY7, vaarallisista jätteistä 12 päivänä joulukuuta 1991 annetun neuvoston direktiivin 91/689/ETY8, Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja tapahtuvien tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/939, ja vaarallisten jätteiden maan rajan ylittävien siirtojen ja käsittelyn valvontaa koskevan yleissopimuksen (Baselin yleissopimus) tekemisestä yhteisön puolesta 1 päivänä helmikuuta 1993 tehdyn neuvoston päätöksen10 jätteiden siirtojen valvonnasta ja Euroopan yhteisöstä ottaa huomioon jätehuoltopolitiikasta 8 päivänä marraskuuta 1995 annetun komission kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille", EYVLN:o C 138, 17. 5. 1993, s. 1 SEK (89) 934 lopullinen, 18. 9. 1989 KOM (96). lopullinen,. 1996 EYVL N:o C 122, 18. 5. 1990, s. 2. E Y VL N:o C 72, 18. 3. 1991, s. 34 ja E Y VL N:o C 128, 9. 5. 1994, s. 471 E Y VL N:o L 194, 25. 7. 1975, s. 39 E Y VL N:o L 78, 26. 3. 1991, s. 32 E Y VL L N:o 377, 31. 12. 1991, s. 20 E Y VL N:o L 30, 6. 2. 1993, s. 1 E Y VL N:o L 39. 16. 2. 1993, s. 1 KOM (95) 522 lopullinen, 8. 11. 1995 -28 - sekä katsoo, että ja yleisesti hyväksytyn tavoitteena on yhtenäisen yhteisön jätehuoltopolitiikan muodostaminen, joka on ekologisesti järkiperäinen ja taloudellisesti toteuttamiskelpoinen kestävän kehityksen edistämiseksi; tämän politiikan on perustuttava jätteiden määritelmien sekä luokittelujen osalta yhdenmukaistettuun terminologiaan, samoin kuin ehkäisemistä, hyödyntämisen edistämistä, ympäristön kannalta kestävää ja jätekuljetusten valvontaa ja minimointia koskeviin yhteisiin, ensisijaisiin periaatteisiin; jätteen käsittelyä, tämän politiikan avulla on saavutettava ympäristönsuojelun korkea taso kaikkialla Euroopan unionin alueella, samoin kuin silloin kun tarkoituksenmukaista jätteitä koskevien rajat ylittävien toimien osalta; tätä kaksiosaista tavoitetta ei voida saavuttaa, ellei läheisyys - ja omavaraisuusperiaatteita panna tarkoituksenmukaisesti täytäntöön; näiden periaatteiden mukaisesti käsittelyyn tarkoitettu jäte on käsiteltävä yhdessä lähimmistä sopivista laitoksista ja jätettä, joka on syntynyt yhteisön alueella, ei saa käsitellä muualla; on tarpeen muodostaa yhteisön laajuinen yhdennetty ja riittävän laaja käsittelylaitosten verkosto; toimivat sisämarkkinat, lainsäädännöllisiä, taloudellisia ja hallinnollisia välineitä on käytettävä laajalti ja tehokkaasti paikallisella, alueellisella, kansallisella ja yhteisön tasolla jätteisiin liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi; huomiota on kiinnitettävä erityisesti nykyisen lainsäädännön täytäntöönpanoon ja tarkoituksenmukaiseen toteuttamiseen, ja yhteisön laajuisten jätetilastojen laatimiseen; jätehuoltosuunnitelmien hyväksymiseen ja noudattamiseen, 1. Pitää myönteisenä ja tukee komission tiedonantoa yhteisön jätehuoltostrategian tarkistamisesta sekä pitää sitä järkevänä suuntaviivana toimille, joihin jätesektorilla ryhdytään seuraavien vuosien aikana Euroopan unionin alueella; 2. Katsoo, että syyskuussa 1989 annetun yhteisön ensimmäisen jätehuoltostrategian hyväksymisen jälkeen jätesektorilla on tapahtunut institutionaalista, lainsäädännöllistä, taloudellista ja teknistä kehitystä, mikä on vaikuttanut kansalliseen ja yhteisön hallintoon samoin kuin taloudellisiin toimijoihin ja kuluttajiin; 3. Tunnustaa, että huolimatta viime vuosien huomattavista pyrkimyksistä jätettä on keskimääräisesti syntynyt yhä enemmän; 4. Panee merkille ja jakaa väestön lisääntyvän huolen jätteeseen liittyvistä ongelmista yhteisön alueella; 5. Korostaa sitä tärkeää tehtävää, mikä tilastoilla voi olla tunnistettaessa jätteisiin liittyviä ongelmia, arvioitaessa huollon painopistealueita ja muotoiltaessa järkeviä tavoitteita ja pyrittäessä niihin jätehuoltopolitiikkojen kehyksen puitteissa; valittaa sitä tosiasiaa, että tällä hetkellä ei yhteisön tasolla tuoteta säännöllistä tai yhdenmukaista jätteisiin liittyvää tietoa; luomaan yhteistyössä Euroopan ympäristökeskuksen ja vaatii komissiota jäsenvaltioiden jätetietojen kokoamisjärjestelmän, jonka olisi perustuttava yhteiseen terminologiaan, määritelmiin ja luokitukseen samoin kuin yhdenmukaiseen metodologiaan; ottaen huomioon ne luotettavan laajuisen yhteisön kanssa - 2 9- erityiset näkökohdat ja vaikeudet, joita pienillä ja keskisuurilla yrityksillä voi olla tässä suhteessa. 6. Katsoo, että kaikkia jätehuoltostrategioita olisi ohjattava arvioimalla ympäristön kannalta paras ratkaisu, jossa olisi otettava huomioon toiminnan ja toimimatta jättämisen mahdolliset hyödyt ja kustannukset ympäristön kannalta; katsoo, että jätehuollon ratkaisut olisi otettava kokonaan huomioon tuotteen suunnitteluvaiheesta lähtien; uskoo, että rajoittamatta saastuttaja maksaa -periaatteen soveltamista, jota olisi tuotteen valmistajalla on erityinen vastuu sovellettava kokonaisuudessaan, jätehuollosta; kehottaa komissiota tekemään neuvostolle ehdotuksia, joissa nämä vastuut on muutettu käytännön toimiksi; 7. Toistaa vakaumuksensa, että jätteen ehkäisemisen olisi oltava minkä tahansa järkevän jätepolitiikan tärkein painopistealue, sekä jätteen syntymisen, että soveltuvin osin tällaisen jätteen vaarallisuuden osalta; katsoo, että tähän liittyviä pyrkimyksiä on lisättävä; kehottaa jäsenvaltioita ja taloudellisia toimijoita asettamaan jätteen ehkäisemiseen liittyviä määrällisiä tavoitteita ja pyrkimään tähän päämäärään, erityisesti edistämällä puhtaita teknologioita ja hyödynnettäviä tuotteita parantamalla teknisten standardien ympäristöulottuvuutta, vähentämällä vaarallisten aineiden pitoisuuksia tuotteissa, käyttämällä taloudellisia välineitä ja ympäristöauditointijärjestelmiä, ja edistämällä muutoksia kulutustavoissa kuluttajavalistuksen avulla; 8. Korostaa jätteen hyödyntämisen edistämisen tarvetta jätteen määrän vähentämiseksi erityisesti uudelleenkäytön, kierrätyksen, ja kompostoinnin sekä jätteen sisältämän energian hyödyntämisen avulla; luonnonvarojen säästämiseksi, uskoo, että tällä hetkellä ja kunnes tieteellistä ja teknistä kehitystä on tapahtunut ja elinkaarianalyysejä kehitetty edelleen, uudelleen käyttöä ja aineen hyödyntämistä, silloin kun se on ympäristön kannalta järkevää, olisi pidettävä suositeltavampana ympäristövaikutusten kannalta muiden hy ödyntämismuotoj en j a loppukäsittelyn sij aan; kehottaa komissiota edistämään tieteellisesti järkevän yhteisön metodologian laatimista tulevien ympäristötaseita elinkaarianalyysejä painopistealueiden yksilöimisen parantamiseksi; jätehuollon varten sekä kehottaa jäsenvaltioita edistämään palautus,- keräys-, ja hyödyntämisjärjestelmiä; pyytää komissiota ja jäsenvaltioita toteuttamaan konkreettisia toimia yhteisön vaatimusten, erityisesti turvallisuuden, terveyden- ja ympäristönsuojelun osalta, mukaisten kierrätystuotteiden markkinoiden edistämiseksi; 9. Korostaa jätteen käsittelyyn, erityisesti energian hyödyntämiseen, liittyvien yhteisön standardien tarvetta, jotta jätesektorille saadaan tasavertainen pelikenttä ja siten varmistetaan ympäristönsuojelun korkea taso kaikkialla yhteisössä, samalla kun - 3 0- noudatetaan hyödynnettäväksi tarkoitettuja jätteitä koskevia sisämarkkinasääntöjä, ja tässä suhteessa tunnistaa jätteen käyttöä, erityisesti polttoaineena ja muuna energianlähteenä, koskevien standardien tärkeyden; on sitä mieltä, että niin kauan kuin käytetyt aineet ja prosessit ovat vertailukelpoisia, jätteen polttoa koskevien päästöstandardien olisi oltava samat riippumatta siitä, onko jäte poltettu jätteenpolttolaitoksessa vai muussa laitoksessa; 10. Kiinnittää huomiota jätteen käsittelyn minimoimisen tarpeeseen, ja siten riittävän ja yhdennetyn käsittelylaitosten verkoston muodostamiseen, kuten on tarkoitettu jätteistä annetussa direktiivissä 91/156/ETY; päättelee, että polttolaitoksista ilmaan, veteen ja maaperään aiheutuvia päästöjä koskevia yhteisön standardeja olisi tiukasti noudatettava; nykyisten polttolaitosten osalta olisi suunniteltava erityisiä seurantatoimenpiteitä; on tarjottava riittävästi tietoa kansalaisille, joita asia koskee; polttotoimenpiteitä, joihin ei liity energian hyödyntäminen, olisi vältettävä, mikäli mahdollista; 11. Katsoo, että tulevaisuudessa yhteisön alueella olisi toteutettava ainoastaan turvallisia ja valvottuja ja tulevan kaatopaikoista annettavan direktiivin mukaisia kaatopaikalle sijoittamiseen liittyviä toimenpiteitä; pyytää jäsenvaltioita toteuttamaan tarvittavia toimenpiteitä vanhojen kaatopaikkojen ja saastuneiden alueiden asianmukaisen kunnostamisen varmistamiseksi; 12. Kiinnittää huomiota työryhmien päätelmiin, joita on laadittu romuautoja, käytettyjä autonrenkaita, terveydenhoidossa syntyviä jätteitä, purku- ja rakennusjätteitä sekä sähkö- ja elektronisista laitteista syntyviä jätteitä koskevan komission aloittaman keskeisiä jätevirtoja koskevan ohjelman yhteydessä, ja tässä suhteessa kehottaa komissiota esittämään niin pian kuin mahdollista ehdotuksia näiden hankkeiden asianmukaiseksi jatkoksi; kehottaa komissiota tutkimaan edelleen, olisiko, ja miten muita jätevirtoja, kuten raskasmetalleja, muoveja, tekstiilejä tai laivoissa syntyviä jätteitä, olisi käsiteltävä yhteisön tasolla; 13. Uskoo, että neuvoston asetus (ETY) N:o 259/93 on tärkeä oikeudellinen väline jätekuljetusten valvomiseksi ja minimoimiseksi; pyytää jäsenvaltioita lisäämään ja parantamaan yhteistyötä, erityisesti laittomien kuljetusten ja ympäristörikoksia vastaan käytävän taistelun osalta; toistaa Baselin yleissopimuksen yhteydessä tekemänsä sitoumuksen kieltää jo olemassa olevien lisäksi hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden kuljetukset kehittyviin maihin, ja siten jätteiden kuljetusten kieltojen loppukäsittelyyn tarkoitettujen kehottaa komissiota tekemään ehdotuksen Baselin sopimuksen asiaankuuluvan muutoksen ratifioimiseksi; 31 - 14. Kehottaa komissiota varmistamaan, että jäsenvaltiot panevat nykyisen ja tulevan lainsäädännön kokonaisuudessaan täytäntöön ja noudattavat sitä Euroopan unionin alueella; 15. Korostaa aiheellisten j ätehuoltosuunnittelun merkitystä kaikilla toimivaltaisilla tasoilla; kehottaa jäsenvaltioita, mikäli ne eivät ole jo tehneet niin, laatimaan ja toimittamaan komissiolle, sekä toteuttamaan jätehuoltosuunnitelmia, kuten jätteistä annetussa direktiivissä 91/156/ETY säädetään; 16. Rohkaisee jäsenvaltioita käyttämään laajalti välineitä, erityisesti taloudellisia välineitä, jätepolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi mahdollisimman yhtenäisellä tavalla ja noudattaen kokonaisuudessaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräyksiä; 17. Tunnustaa komission kasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä koskevan valkoisen kirjan mukaisesti ne mahdollisuudet, joita ympäristösuojelulla, ja erityisesti yhdenmukaisella ja järkevällä jätehuoltopolitiikalla, voi olla työpaikkojen luomisen kannalta, ja siksi pyytää mahdollisuuksia voidaan aktivoida; jäsenvaltioita suuntaamaan jätehuoltopolitiikkansa siten, että näitä tunnustaa tukitoimenpiteitä vastuullisten jätehuoltopolitiikkojen edistämiseksi; tarpeen ottaa käyttöön pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevia 18. Kehottaa komissiota laatimaan neuvostolle kertomuksen tähän päätöslauselmaan kuuluvilla alueilla tapahtuneesta kehityksestä vuoden 2000 loppuun mennessä; - 32 ISSN 1024-4492 KOM(96) 399 lopullinen ASIAKIRJAT n - H Luettelonumero : CB-CO-96-426-FI-C ISBN 92-78-07991-X Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: Verordening (EG) nr. 1601/96 van de Raad van 30 juli 1996 tot vaststelling van het bedrag van de steun aan de telers voor de oogst 1995 in de sector hop

eurovoc_concepts:
aid per hectare
common organisation of markets
farmers' income
hops
plant breeding
production aid