title: MEDDELESLE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET - FORBINDELSERNE MELLEM SAMHANDELSSYSTEMET OG DE INTERNATIONALT ANERKENDTE ARBEJDSNORMER ("LABOUR STANDARDS")

eurovoc_concepts:
International Labour Organisation
World Trade Organisation
liberalisation of trade
social policy
working conditions

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 24. 07. 1996 KOM(96) 402 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET FORBINDELSERNE MELLEM SAMHANDELSSYSTEMET OG DE INTERNATIONALT ANERKENDTE ARBEJDSNORMER ("LABOUR STANDARDS") '3*339! m '"ï'SnSiS'- -SÆt* :'A IX /-«ft v '•w- 'i • A ^ésSr,. î'. ï. ï-. j* i i: -iJi '•»'La™-' r. vVtl l i M SU, FORBINDELSERNE MELLEM SAMHANDELSSYSTEMET OG DE INTERNA TIONALT ANERKENDTE ARBEJDSNORMER ("LABOUR STANDARDS") 1. 2. a) b) c) d) e) f) 3. a) b) 4. Indledning Den internationale debat og definitionen af grundlæggende arbejdsnormer Tidligere drøftelser i Den Europæiske Union OECD's undersøgelse Arbejdet i Den Internationale Arbejdsorganisations regi G7's beskæftigelseskonference den 1. -2. april 1996 i Lille og G7's topmøde den 28. -30. juni 1996 i Lyon Det sociale topmøde Definition af "grundlæggende" arbejdsnormer Udviklingen inden for Den Europæiske Union Autonome aktioner Bilaterale forbindelser De multilaterale aktionsområder Udbygning af ILO's rolle a) b) WTO's rolle L Indledning I formandskabets konklusioner fra ministermødet i april 1994 i Marrakech optrådte forbindelserne mellem det multilaterale samhandelssystem og de internationalt anerkendte arbejdsnormer blandt de emner, som nogle deltagere havde anmodet om at få undersøgt inden for rammerne af WTO. Siden Marrakech-mødet er spørgsmålet blevet behandlet under drøftelser og debatter i de internationale organisationer og i Rådet for Den Europæiske Union. Kommissionen har givet udtryk for sin holdning i meddelelsen om markedsadgang1, ifølge hvilken "ministerkonferencen i Singapore meget vel kan indlede debatten og nedsætte en arbejdsgruppe under WTO til uddybning af spørgsmålet om forbindelserne mellem international samhandel og arbejdsvilkår". Ifølge Artikel 113-udvalgets konklusioner, som Rådet (almindelige anliggender) tog til efterretning den 13. maj 1996, "fortjener mulighederne for at behandle dette spørgsmål i WTO at blive undersøgt. Fællesskabet vil fortsat deltage aktivt i det arbejde, der udføres i andre internationale fora". Sideløbende dermed fremlagde De Forenede Stater og Norge i Genève som led i de uformelle drøftelser forud for ministerkonferencen i Singapore i december 1996 to "non- papers" vedrørende spørgsmålet om internationalt anerkendte arbejdsnormer og det multilaterale samhandelssystem (bilag I). I nærværende meddelelse foretages en mere detaljeret kortlægning af mulighederne for en drøftelse i WTO's regi under skyldig hensyntagen til det grundlæggende princip, at udviklingslandenes komparative fordele som følge af eksistensen af en arbejdskraft, der er rigelig og har lave lønomkostninger, skal respekteres. Den økonomiske udvikling, som bl. a. fremmes af liberaliseringen af samhandelen, er en afgørende forudsætning for det sociale fremskridt. I udviklingslandene bliver en forbedring af den sociale beskyttelse et politisk mål, som alle søger at føre ud i livet, når nationalindkomsten kommer op på et niveau, hvor det er muligt at føre dem ud i livet. På KOM(96) 53 endelig udg. ^ 4 lang sigt vil løsningen navnlig være at bistå disse lande med at skabe de nødvendige forudsætninger for en forøgelse af den indenlandske efterspørgsel og en forbedring af levevilkårene. Valget af arbejdsmarkedslovgivning henhører under nationalstaternes suverænitet og afspejler både det økonomiske udviklingsniveau og den politiske og sociale prioritering. Udviklingshensynet må dog ikke benyttes som påskud til misbrug på beskæftigelsesområdet og navnlig for krænkelser af de grundlæggende arbejdsnormer, der anses for at have universel gyldighed. ikke som begrundelse en samt interesse i spørgsmålet om Den Europæiske Unions internationalt anerkendte arbejdsnormer har sine rødder i Unionens eget sociale engagement: solidaritetsprincippet, den sociale samhørighed og respekten for de grundlæggende rettigheder samt ønsket om at forsvare principperne for demokrati og menneskerettigheder, der kommer til udtryk i dens udenrigspolitik i bredeste forstand. Blandt målene i traktaten om Den Europæiske Union (artikel F2) for Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og dens politik for udviklingssamarbejde optræder således udvikling og styrkelse af demokratiet og retssikkerheden samt respekt for menneskerettighederne og de fundamentale frihedsrettigheder. På tilsvarende vis har Unionens medlemsstater tilsluttet sig De Forenede Nationers Pagt, Verdenserklæringen om Menneskerettigheder og de internationale konventioner om borgerlige, politiske, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder europæiske andre Internationale Arbejdsorganisations menneskerettighedsinstrumenter. Blandt Den instrumenter kan ud over ILO's statut nævnes konvention nr. 29 og 105 om afskaffelse af slaveri og tvangsarbejde, konvention nr. 87 og 98 om retten til at organisere sig og føre kollektive ikke- forskelsbehandling og konvention nr. 138 om lavalder for adgang til beskæftigelse. De overordnede principper, der er fælles for disse internationale instrumenter, er af verdenssamfundet accepteret som universelt bindende, også under hensyntagen til Wien erklæringen og -handlingsprogrammet, som blev vedtaget af Verdenskonferencen om Menneskerettigheder i juni 1993, erklæringen fra det sociale topmøde i København i marts 1995 og andre lignende instrumenter, der er godkendt ved konsensus på de seneste verdenskonferencer. Det Europæiske Fællesskab tillægger det den allerstørste betydning, at de respekteres af alle dets partnere, og anerkender sine egne tilsvarende forpligtelser i denne henseende, således som det også kommer til udtryk i dets egen praksis i de bilaterale traktater. forhandlinger, konvention nr. 100 og 111 om ligeløn og universelle række og De europæiske borgere og de politiske myndigheder kan således ikke forblive uberørte af i form af eksempelvis krænkelser af menneskerettighederne på arbejdsmarkedet berøvelse af fundamentale frihedsrettigheder såsom slaveri eller tvangsarbejde, udnyttelse af børn samt forbud mod dannelse af organisationer og kollektive forhandlinger. arbejdsmarkedspolitikken mellem Den Europæiske Union tilstræber i den forbindelse ikke nogen harmonisering af social- økonomiske og udviklingsniveauer og forskellige sociale strukturer. Den har heller ikke noget ønske om at nå et økonomisk resultat ved at berøve de lande, hvor arbejdskraften er rigelig og billig, men kun lidet kvalificeret, mulighederne for at udnytte de komparative fordele, der følger deraf. Derimod skal den søge at garantere respekten for de fundamentale lande med forskellige frihedsrettigheder, som kan sikre arbejds- og levevilkår, der er afpasset efter de forskellige landes økonomiske udviklingsniveauer og sociale strukturer. 2. a) Den internationale debat og definitionen af grundlæggende arbejdsnormer Drøftelserne i Den Europæiske Union Fællesskabet har endnu ikke udtalt sig i detaljer om dette spørgsmåls konkrete indhold. Kommissionens eller Fællesskabets holdning på en række områder har dog tydelig relevans internationalt anerkendte for arbejdsnormer. forbindelserne mellem samhandel og Det konkluderes klart i Kommissionens hvidbog over temaet "Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse: udfordringer og veje ind i det 21. århundrede", at hverken det omfang, hvori de internationalt anerkendte arbejdsnormer respekteres, eller - mere generelt - forskellene i lønomkostninger udgør faktorer, der forklarer Europas vanskeligheder med hensyn til konkurrenceevne og beskæftigelse. Det erkendes i hvidbogen, at disse vanskeligheder skyldes interne strukturelle skævheder i Fællesskabet, og det foreslås i fuld logik hermed ikke, at der indføres handelsrestriktioner over for lande med lave lønomkostninger. Derimod understreges det i den foreslåede aktionsplan, at det er nødvendigt at fastsætte regler på multilateralt plan frem for at træffe ensidige foranstaltninger, at der skal føres positive økonomiske samarbejdspolitikker uden at benytte handelsdiskrimination som løftestang, og at der skal indledes en drøftelse af, hvilke midler der er bedst egnede til at øge respekten for de nuværende og de fremtidige aftaler inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken (bilag II). Sir Leon Brittan understregede i sit indlæg den 29. marts 1994 i Europa-Parlamentets Udvalg om Eksterne Økonomiske Forbindelser, at det var en klar målsætning for Kommissionen, at sociale og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål skulle medtages på WTO's dagsorden. Europa-Parlamentet har siden videreført drøftelsen af dette spørgsmål, og som det seneste eksempel kan nævnes en udtalelse fra Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse og arbejdsmarkedspolitiske normer, hvori Rådet opfordres til at "bemyndige Kommissionen til at tilslutte sig og aktivt arbejde for, at ministerkonferencen i Singapore nedsætter en arbejdsgruppe vedrørende samhandel og arbejdsnormer". forbindelserne mellem samhandel social- om og I Marrakech erklærede Kommissionen, at WTO bør behandle problemer som f. eks. udnyttelse af børn, tvangsarbejde og knægtelse af ytringsfriheden eller arbejdstagernes ret til at organisere sig. Desuden understregede den, at det er nødvendigt at indføre et passende værn mod ensidighed eller protektionistisk misbrug og en passende beskyttelse af udviklingslandenes ret til at udnytte deres komparative fordele. Hvidbogen om den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitik (1994) behandler "sociale og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål i forbindelse med international handel" og forhandlinger går ind for, at dette aspekt behandles i WTO, og at de grundlæggende sociale og arbejdsmarkedspolitiske rettigheder, herunder retten til at organisere sig og føre tvangsarbejde og børnearbejde, kollektive respekteres. I juni 1994 gav Det Europæiske Råd på mødet på Korfu i sine konklusioner udtryk for, at de sociale og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål bør drøftes i Verdenshandelsorganisationens regi. Den 27. marts 1995 blev der gennemført en vigtig debat i Rådet (socialministrene). På grundlag af denne drøftelse vedtog Rådet (almindelige anliggender) på mødet den 12. juni 1995 følgende konklusioner: samt spørgsmålet om igangværende "Kommissionen og medlemsstaterne vil bidrage aktivt undersøgelser, bl. a. inden for OECD. Med henblik på dette opfordrer Rådet Kommissionen til at udarbejde sin egen vurdering af situationen til anvendelse i Unionens interne drøftelser". til de Kommissionen forelagde for nylig Rådet et dokument over temaet "Den Europæiske Unions strategi til sikring af markedsadgang", hvori der henvises til de multilaterale forhandlinger eller de undersøgelsesprogrammer, som kan indledes på nogle af de områder, der blev foreslået af ministrene i Marrakech. På baggrund af udviklingen i den internationale debat om samhandel og arbejdsnormer fandt Kommissionen, at der bør vælges en gradvis approach, der baseres på de grundlæggende menneskerettigheder, og som ikke sætter spørgsmålstegn ved udviklingslandenes ret til at udnytte de komparative fordele, der følger af rigelig og billig arbejdskraft. Endelig foreslog Kommissionen i sin meddelelse, at der på Singapore-konferencen nedsættes en arbejdsgruppe under WTO til at undersøge dette spørgsmål. Som tidligere nævnt har Artikel 113-udvalget drøftet mulighederne for at tage dette spørgsmål op i WTO, og udvalget konkluderede, at disse muligheder fortjener at blive undersøgt. Det har meddelt Rådet denne konklusion, og Rådet tog den til efterretning den 13. maj 1996. b) OECD's undersøgelse Denne undersøgelse blev indledt i 1994, efter at der på ministerplan var fremsat ønske om, at der blev foretaget en analyse af "områder, hvor det kan blive nødvendigt med yderligere fremskridt i liberaliseringen og udbygningen af det multilaterale system. ". Disse områder omfattede "samhandel, beskæftigelse og internationalt anerkendte arbejdsnormer". Forhandlingerne om undersøgelsen fandt sted i OECD's Handelskomité og Komité for Beskæftigelse, Arbejdsforhold og Sociale Anliggender og strakte sig over to år, da der er tale om et særdeles kontroversielt emne. Til allersidst blev der opnået enighed om en fælles rapport til ministrene. Man nåede ikke til konsensus om selve undersøgelsen, der kun blev fremlagt i OECD's Generalsekretariats regi. Undersøgelsen består af tre dele: 1. Der fastsættes i undersøgelsen en liste over "grundlæggende" arbejdsnormer: ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, afskaffelse af børnearbejde, som betegner en udnyttelse, afskaffelse af tvangsarbejde, ikke-forskelsbehandling i beskæftigelsen. Disse grundlæggende arbejdsnormer har karakter af menneskerettigheder, de er universelt anerkendte, og de udgør rammebetingelser for andre arbejdsnormer. De indgår i ILO-konventionerne og De Forenede Nationers instrumenter. OECD-undersøgelsen er en nyskabelse, når den taler om "afskaffelse af børnearbejde, som betegner en udnyttelse" i stedet for blot "afskaffelse af børnearbejde"; det understreges, at ILO-konventionen om børnearbejde (nr. 138) fastsætter en lavalder for børnearbejde, men ikke har nogen bestemmelser om udnyttelse og misbrug. FN-konventionen om barnets rettigheder (vedtaget i 1989) indeholder sådanne bestemmelser. Rent faktisk har ILO's Styrelsesråd givet udtryk for, at det agter at optage børnearbejde på dagsordenen for Den Internationale Arbejdskonference i 1998 med henblik på at udbygge arsenalet af ILO-normer med et bindende instrument, hvorved de mest utålelige former for børnearbejde forbydes. 2. Undersøgelsens anden del fokuserer på den rolle, som de grundlæggende arbejdsnormer kan spille i økonomien. Det er undersøgelsens "analytiske del". Denne analyse er begrænset, og der henvises i selve undersøgelsen til de vanskeligheder, der opstod i denne del. Undersøgelsen konkluderer, at de grundlæggende arbejdsnormer efter alt at dømme kun vil få lille økonomisk virkning; udviklingslandene behøver ikke at være bange for, at de grundlæggende normer vil påvirke deres økonomiske resultater eller internationale konkurrenceevne i negativ retning. Hvad angår forbindelserne mellem handelsstrømme og de nævnte grundlæggende normer, understreges det i undersøgelsen, at der ikke er noget bevis for, at lande med lave normer opnår bedre samlede handelsresultater end lande med høje normer. Det vigtigste resultat er, at der set over tiden er en positiv sammenhæng mellem vellykkede bæredygtige handelsreformer og forbedringer af de grundlæggende normer. Med hensyn til spørgsmålet om udenlandske direkte investeringer konkluderes det i undersøgelsen, at selv om man måske ikke systematisk har undladt at tage hensyn til arbejdsnormerne i de lokaliseringsafgørelser, som OECD-investorerne har truffet til fordel for placeringer uden for OECD, tyder de samlede udenlandske direkte investeringer dog på, at de grundlæggende arbejdsnormer i de fleste tilfælde ikke er nogen særlig afgørende faktor. Værtslandene er muligvis i stand til at håndhæve de grundlæggende arbejdsnormer uden at risikere negative virkninger på de udenlandske direkte investeringsstrømme. • Hvad angår arbejdsløshedsspørgsmålet, navnlig den formodning, at samhandelen med landene med lave normer øver indflydelse på arbejdsløsheden blandt ufaglærte arbejdere og/eller fører til voksende lønforskelle i industrilandene, viser undersøgelsen, at ændringerne i den samlede beskæftigelse i tilknytning til ændringer i handelsmønstrene antagelig vil være små, selv om forskerne ikke er enige om omfanget af samhandelens betydning for beskæftigelsesmønsteret i forskellige sektorer set i forhold til betydningen af andre faktorer såsom det teknologiske fremskridt og institutionelle ændringer. 3. Med hensyn til mekanismer var det største problem WTO's rolle og mulighederne for at stille de eksisterende mekanismer til fremme af grundlæggende arbejdsnormer (såsom ILO) på i Verdenshandelsorganisationen. I den endelige godkendte tekst erkendes det, at der er meningsforskelle mellem OECD's medlemsstater. lige fod og optage nye mekanismer Da undersøgelsen blev drøftet på ministermødet i Paris (21. -22. maj), afgav ministrene tilsagn om at ville "fortsætte arbejdet til fremme af grundlæggende arbejdsnormer i hele verden. De bifaldt konklusionerne i OECD's rapport om samhandel, beskæftigelse og arbejdsnormer, idet disse ydede et vigtigt bidrag til forståelsen af dette spørgsmål. De ansporede medlemmernes regeringer til at drøfte disse konklusioner og Sekretariatets analytiske rapport derom i en bredere kreds, som også omfatter lande, der ikke er medlem, med henblik på eventuelle yderligere foranstaltninger; denne drøftelse kan indledes i sammenhæng med den "policy"-dialog, der efter planen skal finde sted med dynamiske økonomier uden for medlemskredsen i efteråret". c) a) Arbejdet i ILO's regi Arbejdet i arbejdsgruppen vedrørende den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale samhandel Styrelsesrådet nedsatte i 1994 en treparts-arbejdsgruppe vedrørende den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale samhandel til drøftelse af alle "relevante aspekter ved den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale samhandel". Efter de indledende møder nåede gruppen på baggrund af de vanskeligheder, der var opstået, til enighed om ikke at videreføre drøftelsen af spørgsmålet om handelssanktioner og at afstå fra enhver senere drøftelse af en eventuel forbindelse mellem den internationale samhandel og arbejdsnormer via en social klausul og en sanktionsmekanisme. På arbejdsgruppens seneste møde i marts 1996 fastlagde den visse retningslinjer for det videre arbejdsprogram, bl. a. en undersøgelse af konsekvenserne af økonomiens globalisering, for at overveje, hvad der skulle gøres for at udnytte dennes positive virkninger og formindske dens negative virkninger. Desuden nåede man til enighed om at sende et foretage landeundersøgelser og en analyse af den aktivitet, der er indledt i andre internationale instanser såsom OECD. til medlemmerne (dette er siden spørgeskema sket) og Arbejdsgruppen vil ligeledes følge de initiativer, der er taget på området afskaffelse af børnearbejde og ratifikation af de grundlæggende normer (se litra b)). Arbejdsgruppens næste møde vil blive holdt i november 1996 lige før ministermødet i Singapore. Det skal bemærkes, at tanken om eventuelt at udarbejde en erklæring til vedtagelse på dette møde er blevet nævnt. b) Arbejdet i ILO's øvrige fora Børnearbejde: På dette område begynder behovet for en ny konvention om de mest utålelige former for børnearbejde at blive føleligt. De nuværende konventioner dækker kun lavalderen for adgang til beskæftigelse. Styrelsesrådet har besluttet at optage dette spørgsmål på dagsordenen for Den Internationale Arbejdskonference i juni 1998. Gennemgang af ILO's normative politik: En arbejdsgruppe under Styrelsesrådet foretog i november 1995 en detaljeret undersøgelse af ILO's normative politik. Desuden har Styrelsesrådet indledt en undersøgelse af mulighederne for at udvide de eksisterende kontrolmekanismer for retten til at organisere sig til også at gælde på områderne tvangsarbejde og ligebehandling og vil videreføre denne (regeringerne og arbejdsgiverne var imidlertid ikke stemt herfor). Endelig blev der i november 1995 indledt en kampagne til fordel for en ratifikation af ILO's fra grundlæggende konventioner ved udsendelse af et generaldirektøren til alle medlemsstaterne med anmodning om nærmere oplysninger om de hindringer, de står over for i bestræbelserne for at ratificere de nævnte konventioner. Internationale Arbejdsbureau spørgeskema for Det (BIT) d) G7's beskæftigelseskonference den 1. -2. april 1996 i Lille og G7's topmøde den 28. -30. juni 1996 i Lyon Spørgsmålet om grundlæggende sociale og beskæftigelsesmæssige normer blev drøftet på G7's konference for nylig i Lille. Det fastslås i formandskabets konklusioner, at det er vigtigt at "forbedre de grundlæggende arbejdsvilkår i hele verden og at undersøge forbindelserne mellem disse arbejdsvilkår og international samhandel i passende fora. " På G7's topmøde i Lyon blev dette spørgsmål på ny bragt på bane i forbindelse med drøftelsen af udvidelsen af WTO's dagsorden som forberedelse til ministerkonferencen i Singapore. Statscheferne anerkendte, at "der er en klar vilje til at behandle spørgsmålet om samhandel og internationalt anerkendte arbejdsnormer. " e) Det sociale topmøde Der kan udledes visse retningslinjer af drøftelserne i OECD og ILO. For det første ser det ud til, at der er en konsensus under opbygning vedrørende valget af visse principper, der kan benævnes "grundlæggende arbejdsnormer". Disse arbejdsnormer kan anses for at omfatte grundlæggende menneskerettigheder i verdenserklæringen, og der er derfor almindelig enighed om, at de er af universel som dem, der er indeholdt 10 karakter. De kan øve direkte positiv indflydelse på arbejdsvilkårene og kan udgøre en ramme for fastlæggelsen af andre normer. De kan betragtes som forhåndsbetingelser for en social og arbejdsmarkedsmæssig udvikling. Disse principper for arbejdsnormer kommer bedst til udtryk i ILO-konventionerne på området. Dette er anerkendt i erklæringen fra det sociale topmøde i København i marts 1995, der er affattet som følger: "Vi vil bestræbe os på at sikre beskæftigelse af høj kvalitet og at forsvare arbejdstagernes elementære rettigheder og interesser og i dette øjemed frit fremme respekten for Den Internationale Arbejdsorganisations relevante konventioner, herunder konventionerne om afskaffelse af tvangsarbejde og børnearbejde, foreningsfrihed og retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, samt princippet om ikke-forskelsbehandling". f) Definition af "grundlæggende" arbejdsnormer Det forhold, at disse arbejdsnormer anerkendes af stats- og regeringschefer fra lande i hele verden, er særdeles vigtigt, fordi anerkendelsen bekræfter deres universelle karakter og konsoliderer dem som grundlæggende rettigheder. Medens FN, ILO og en række andre internationale organisationer har vedtaget en bred vifte af menneskerettigheder og arbejdsnormer, hvoraf nogle er temmelig detaljerede, har den internationale drøftelse af samhandel og grundlæggende rettigheder for arbejdere i de seneste år fokuseret på en minimal kerne af rettigheder, der i almindelighed anerkendes som universelt gyldige. Der har været lagt særlig stor vægt på afskaffelse af slaveri og tvangsarbejde, retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, afskaffelse af forskelsbehandling i beskæftigelsen og afskaffelse af udnyttelsen af børnearbejde. Slaveri og tvangsarbejde er forbudt i henhold til en række internationale instrumenter, herunder Verdenserklæringen om Menneskerettigheder, Den Internationale Konvention om Borgerlige og Politiske Rettigheder, Konventionen om Slaveri af 1926 med efterfølgende tillægskonventioner samt ILO's konventioner nr. 29 og 105. Disse forbud er stærkt befæstet i folkeretten og indgår i de overordnede principper i folkeretten, som ikke kan fraviges (præceptiv norm inden for folkeretten). Foreningsfriheden og retten til at danne og tilslutte sig fagforeninger er anerkendt i Verdenserklæringen om Menneskerettigheder og ILO's statut. Navnlig indeholder to ILO-konventioner (nr. 87 og 98) samt de internationale konventioner fra 1966 mere detaljerede regler om emnet, herunder retten til at føre kollektive forhandlinger. Under alle omstændigheder indgår de overordnede principper, der kommer til udtryk i disse instrumenter, i folkerettens overordnede principper. Afskaffelse af forskelsbehandling er anerkendt i praktisk taget alle internationale menneskerettighedsinstrumenter. Artikel 26 i Den Internationale Konvention om Borgerlige og Politiske Rettigheder indeholder en generel bestemmelse om ikke- forskelsbehandling, der også gælder på området økonomiske og sociale rettigheder. Desuden er forskelsbehandling i henseende til de rettigheder, der anerkendes i henhold til 11 hvert individuelt instrument, forbudt i bl. a. artikel 2 i Verdenserklæringen, artikel 2, stk. 2, i Den Internationale Konvention om Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder og de relevante ILO-instrumenter. ILO-konvention nr. 111 om forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv og ILO-konvention nr. 138 om ligeløn til mænd og kvinder for arbejde af samme værdi er særlig relevante i denne sammenhæng. Der er således ingen tvivl om, at f. eks. en formel udelukkelse af dele af befolkningen fra arbejdsmarkedet på grundlag af race eller køn er en krænkelse af den almindelige folkeret. Hvad angår spørgsmålet om udnyttelse af børnearbejde, stipulerer artikel 10, stk. 3, i Den Internationale Konvention om Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder og artikel 32 i Konventionen om Barnets Rettigheder af 1989, at børn skal beskyttes mod økonomisk udnyttelse og udførelse af arbejde af farlig eller skadelig karakter. Det kræves, at staterne fastsætter en lavalder for adgang til beskæftigelse. ILO-konvention nr. 138 indeholder mere specifikke bestemmelser derom. Medens udnyttelse af unge børn til et arbejde, der kan være skadeligt for deres helbred eller udvikling, klart er ulovlig og rent faktisk både kan udgøre slaveri og tvangsarbejde, er ILO begyndt at forberede en ny konvention, som klarlægger spørgsmålet om, hvad der forstås ved ulovlig udnyttelse af børnearbejde. 3. Udviklingen inden for Den Europæiske Union Hvilke midler har Den Europæiske Union til rådighed i bestræbelserne for at gøre fremskridt i denne retning med udgangspunkt i principperne for sin egen politik? Vi må gøre fremskridt over en bred front, fordi forskellige social- og arbejdsmarkedspolitiske problemer vil kræve anvendelse af forskellige dele af EU's "policy"-instrumenter. Med hensyn til udnyttelse af børn må vi således ikke glemme, at selv om der kun udnyttes et beskedent antal børn i eksportindustrier, er der langt flere tilfælde inden for subsistenslandbrug eller lokale bygge- og anlægsprojekter. a) Autonome aktioner Der er allerede nu optaget betragtninger om menneskerettigheder og mere konkret arbejdsnormer i Unionens nye GSP-ordning2, og dette har givet sig udslag i to typer foranstaltninger: Mulighed for tilbagetrækning af alle eller en del af de indrømmede præferencer i tilfælde af konstateret slaveri eller tvangsarbejde. Muligheden for at trække de med GSP forbundne fordele tilbage som følge af visse former for adfærd er ikke ny i sig selv. Den hænger sammen med GSP's autonome karakter og har for øvrigt tidligere været anvendt i forbindelse med handelsmetoder, som udgør forskelsbehandling eller bedrageri. I det foreliggende tilfælde henvises der Rådets forordning (EF) nr. 1256/96 af 20. juni 1996 og Rådets forordning (EF) nr. 3281/94 af 19. december 1994. 12 udtrykkelig til alle former for tvangsarbejde som defineret i Genève-konventionerne af 25. september 1926 og 7. september 1956 samt i ILO-konvention nr. 29 og 105. Tilbagetrækningen af fordelene vedtages af Rådet på forslag af Kommissionen efter gennemførelse af en undersøgelse. Proceduren giver alle involverede parter mulighed for at fremkomme med deres argumenter efter undersøgelsesfasen i forvaltningsudvalgets regi. Den anden type foranstaltninger er "særlige støtteordninger", hvis hovedsigte er at bistå modtagerlandene med at foretage en kvalitativ forbedring af deres udvikling ved at føre en mere avanceret social-, arbejdsmarkeds- og miljøpolitik. På området arbejdsnormer er det således fastsat, at der fra den 1. 1. 1998 kan indrømmes yderligere præferencer til lande, som anmoder derom, og som konkret respekterer ILO- konvention nr. 87 og 98 om retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger og nr. 138 om børnearbejde. Bestemmelserne om disse præferencers iværksættelse og intensitet (udvidet margen) vil blive fastsat på grundlag af en rapport fra Kommissionen, hvori der tages hensyn til resultaterne af undersøgelser i andre internationale fora såsom ILO. WTO og OECD. b) Bilateralt samarbejde med tredjelande Respekten for og bestræbelserne for at fremme principperne for menneskerettigheder og for demokrati udviklingssamarbejde. et af de overordnede mål for Fællesskabets politik er På det bilaterale plan finder der i henhold til de samarbejdsaftaler, som Unionen har indgået med de forskellige tredjelande, et samarbejde sted på økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige områder. Unionen tilrettelægger derfor - og finansierer i samarbejde med andre internationale instanser (Verdensbanken, ILO) - finansielle og faglige bistandsprogrammer på områderne uddannelse eller kvinders deltagelse i de økonomiske aktiviteter med hovedvægten lagt på a) bygning af skoler, b) erhvervsuddannelse, c) uddannelse af lærere på sekundærtrinnet (ofte med positiv særbehandling af kvinder) samt d) "uformel" uddannelse (børn, der har forladt undervisningen meget tidligt, voksne, undervisning i landdistrikterne). Denne bistand kan enten ydes til regeringerne eller til de ikke-statslige organisationer. På baggrund af de internationale forpligtelser, der blev indgået på verdenstopmødet i København, kan Unionen i lighed med, hvad der er tilfældet for de nye aftaler med eksempelvis Pakistan og Bangladesh, tænkes at lade samarbejdsaftalerne med tredjelande omfatte en bestemmelse om de sociale og arbejdsmarkedsmæssige udviklingsmål og en særlig henvisning til nødvendigheden af at bevare arbejdstagernes fundamentale rettigheder under hensyn til principperne i de relevante instrumenter i ILO, herunder 13 dem, der vedrører afskaffelse af tvangsarbejde og børnearbejde, retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger samt ikke-forskelsbehandling. I fuld overensstemmelse hermed fastlægger den erklæring, som OECD's Komité for Udviklingsbistand i 1995 vedtog om "Udviklingspartnerskab i den nye globale kontekst", i sin approach en række strategier for integrering af de mest effektive midler til afskaffelse af børnearbejde: først og fremmest bekæmpelse af fattigdommen (ved skabelse af indgriben helt ned på beskæftigelsesmuligheder i den økonomiske udvikling. familieniveau), for voksne og fremme af kvindernes deltagelse i uddannelse, investering I sammenhæng hermed har Det Internationale Arbejdsbureau (BIT) fremlagt tanker om, at det måske er muligt at yde kompensation for indkomsttab for familierne som følge af børnenes skolegang. Henvisning til menneskerettighederne Den Europæiske Union har i sine forbindelser udadtil udviklet en politik for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som dækker en bred vifte af aktioner. Kommissionen offentliggjorde således i november 1995 en meddelelse om "Den Europæiske Union og de udenrigspolitiske aspekter af menneskerettighederne: fra Rom- til Maastricht-traktaten og i tiden fremover". Hvad angår de mere specifikke forbindelser med tredjelande, har der siden 1992 været indsat en bestemmelse om, at menneskerettighederne udgør en væsentlig bestanddel af aftalerne med de pågældende lande. Denne bestemmelse omfatter alle rettigheder, ikke alene de borgerlige og politiske, men også retten til udvikling og de økonomiske, kulturelle og social- og arbejdsmarkedspolitiske rettigheder. Kommissionen uddybede i sin meddelelse af maj 1995 "om aftalerne mellem Fællesskabet og tredjelande vedrørende overholdelsen af de demokratiske principper og menneskerettighederne" betydningen af denne bestemmelse. 4. De multilaterale aktionsområder Uden at det skal ignoreres, at de internationale instanser via en politisk dialog indirekte indflydelse på arbejdet med at fremme de grundlæggende kan øve betydelig arbejdsnormer, fokuserer nærværende dokument først og fremmest på: Den Internationale Arbejdsorganisation, som i henhold til sine arbejdsopgaver synes at være den institution, der er bedst egnet til at undersøge spørgsmålet om fremme af arbejdsnormer Verdenshandelsorganisationen, der fremstår som et vigtigt forum for drøftelser om forbindelsen mellem samhandel og arbejdsnormer. 14 I realiteten kræver målsætningen om at fremme arbejdsnormer en udbygning af ILO's overvågningssystemer og effektivitet. Kan man i øvrigt under processen for liberalisering af samhandelen - idet det dog skal undgås, at det multilaterale samhandelssystem politiseres - ignorere eksempler på krænkelser af menneskerettighederne? Det bliver endnu vigtigere at besvare dette spørgsmål, når man inddrager samvirket mellem økonomisk udvikling, liberalisering af samhandelen og det sociale fremskridt, således som det er beskrevet i OECD's og ILO's arbejde. Liberaliseringen af samhandelen vil således øve positiv indflydelse på den økonomiske udvikling og dermed på arbejdsvilkårene, medens en opretholdelse af et kunstigt lav niveau for de social- og arbejdsmarkedspolitiske vilkår hæmmer væksten. a) Udbygning af ILO's rolle ILO råder over mekanismer til kontrol af den effektive gennemførelse af de internationale konventioner vedrørende arbejdsmarkedet. Ekspertkomitéen vedrørende gennemførelsen af konventioner og henstillinger gennemgår de rapporter, som medlemsstaterne med jævne mellemrum har pligt til at fremlægge vedrørende gennemførelsen af de konventioner, som de har ratificeret. Denne komités konklusioner drøftes af Den Internationale Arbejdskonference. Desuden findes der en særlig mekanisme for retten til at organisere sig. Komitéen vedrørende Organisationsret har nemlig beføjelse til at behandle sager vedrørende samtlige ILO-medlemsstater, uanset om de har ratificeret de relevante konventioner på dette område eller ej. Endelig indeholder ILO's statut en klageprocedure initiativ af hver af ILO's treparts-medlemmer), dersom en medlemsstat ikke skulle iværksætte en konvention, som den har ratificeret, på en tilfredsstillende måde. Denne procedure kan føre til, at sagen forelægges en undersøgelseskomite. Det skal dog understreges, at ingen af disse procedurer fører til sanktioner. (på ILO har støttemidler såsom dialog med det pågældende land og faglig bistand til rådighed. Desuden har ILO udviklet et program, som specifikt tager sigte på gradvis at afskaffe børnearbejdet i verden ("IPEC"). ILO-systemet er således karakteriseret ved målbevidsthed og overtalelse. De eksisterende mekanismer har moralsk virkning (navnlig på den offentlige mening), uden at der er tale om tvang. Det pres, som regeringerne og arbejdsmarkedets parter udøver, er ligeledes særdeles vigtigt. i denne organisations regi indledt en drøftelse af en række Der er allerede foranstaltninger, som kan gøre ILO endnu mere effektiv. Den europæiske strategi for behandlingen af problemet med arbejdsnormer bør tilrettelægges under skyldig hensyntagen til denne debat, der bl. a. omfatter følgende forhold: Først og fremmest bør ILO støttes i sin dialog og sine direkte kontakter med regeringerne samt i sine faglige bistandsaktioner, bl. a. IPEC-programmet, som har stærkt behov for finansielle midler. 15 Princippet om, at respekten for de grundlæggende arbejdsnormer gøres til en implicit forpligtelse for alle organisationens medlemmer, uanset om de har ratificeret de pågældende konventioner eller ej, bør bakkes op, og der bør fastsættes samme type procedure som den, der eksisterer vedrørende retten til at organisere sig, og som gør det muligt at indlede en undersøgelse uden den pågældende regerings forudgående tilladelse. Problemerne vedrørende de utålelige former for udnyttelse af børnearbejde bør behandles på en mere målrettet måde. ILO vil i 1998 behandle spørgsmålet om, hvilken metode der er den bedste, når det drejer sig om at foretage undersøgelser, udarbejde rapporter samt arbejde med ordninger til fremme af børns skolegang (direkte støtte til familier, uddeling af måltider i skolerne). Omfanget af ratifikation bør udvides. Det Internationale Arbejdsbureau (BIT) har allerede iværksat en ratifikationskampagne og anmodet regeringerne om at ratificere disse konventioner eller gøre rede for, hvorfor de ikke er i stand dertil. Desuden kan der blive tale om yderligere en række aktioner: f. eks. truffet tænkes at blive Der kan foranstaltninger på området "adfærdskodeks" på initiativ af myndighederne eller den private sektor. Der skal i denne sammenhæng mindes om den adfærdskodeks, som Den Europæiske Union på et frivilligt grundlag havde fremsendt til de europæiske virksomheder, der havde etableret sig i Sydafrika, og om den politik, som visse private virksomheder fører vedrørende deres egne forskrifter for arbejdsvilkår, kriterierne for deres valg af investeringsland eller de betingelser, som de kræver opfyldt af deres leverandører. Ud over treparts-principerklæringen om de multinationale virksomheder og den af BIT fastlagte social- og arbejdsmarkedspolitik kan der tænkes at blive truffet foranstaltninger til at gøre disse initiativer mere gennemsigtige og udbygge dem yderligere. Det bør undersøges, hvilket bidrag ekspertisen i ILO kan yde med hensyn til "social labelling". Der bliver taget stadig flere private initiativer på området "social labelling", og der findes allerede en række programmer, hvis formål er at gøre forbrugeren bekendt med, at den vare, som han kan købe, er fremstillet under socialt betryggende forhold. Selv om ILO ikke bør opstille egne programmer for "social labelling", kan organisationen udvise interesse derfor med det formål at yde faglig bistand, samtidig med at der tages hensyn til risikoen for, at disse initiativer fordrejes i et protektionistisk øjemed. WTO's regler vil antagelig også få stor betydning i denne sammenhæng. b) WTO's rolle Siden Marrakech-konferencen har spørgsmålet om den indbyrdes afhængighed mellem liberalisering af samhandelen, økonomisk udvikling og socialt fremskridt været behandlet 16 under tilbundsgående drøftelser i de internationale instanser. Der er i denne sammenhæng dukket en lang række særdeles vigtige aspekter op såsom: konvergensen mellem målene for det multilaterale samhandelssystem og bestræbelserne for at fremme arbejdsnormerne den multilaterale approach kombineret med det forhold, at der opstår autonome handelspolitikker i tilknytning til bestræbelserne for at fremme arbejdsnormerne de konsekvenser, som anvendelsen af grundlæggende arbejdsnormer har for den internationale konkurrenceevne og navnlig for udviklingslandene. a) Konvergensen mellem målene Således som GATT/WTO-overenskomsterne er affattet i øjeblikket, er artikel XX, litra e), den eneste tekst, der knytter en forbindelse mellem tvangsarbejde og handelsmæssige restriktioner og tillader en kontraherende part at iværksætte eller skærpe sanktioner over for de varer, der bliver resultatet af tvangsarbejdet; Desuden er det i artikel XX præciseret, at disse foranstaltninger ikke må gennemføres på en sådan måde, at de udgør et middel til arbitrær eller uberettiget diskrimination mellem parter, hvor der gælder samme betingelser, eller en skjult handelsrestriktion. Den approach, der er valgt i bestemmelserne i artikel XX, er en "restriktiv" approach, som tillader foranstaltninger, der begrænser samhandelen. En sådan approach indebærer risici for fordrejninger i protektionistisk retning, som strider mod målet om, at arbejdsnormerne skal nyde fremme. Økonomisk udvikling, voksende samhandel og socialt fremskridt forstærker nemlig gensidigt hinanden, og den vej, der skal følges, er derfor øget liberalisering og ikke indskrænkning af samhandelen. På denne baggrund synes målene for det multilaterale samhandelssystem ikke at være særlig langt fra ønsket om at fremme de grundlæggende arbejdsnormer. Det skal erindres, at det i alt væsentligt er de samme stater, der er medlem af WTO, FN og ILO; det må antages^ at de principper, som de bevidst har tilsluttet sig i de tre fora, er indbyrdes komplementære. Marrakech-overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen bekræfter tanken om, at liberaliseringen af samhandelen, den økonomiske udvikling og det sociale fremskridt er interaktive, eftersom signatarstaterne har gentaget teksten til præamblen i GATT-overenskomsten ved at erkende, at "deres indbyrdes forbindelser på handelens og den økonomiske udviklings område bør ledes med henblik på at hæve levestandarden, sikre fuld beskæftigelse og en stor og stadig voksende realindkomst og en effektiv efterspørgsel. ". Endelig er det, eftersom liberaliseringen af samhandelen går hånd i hånd med den individuelle ret til at føre forhandlinger og indgå kontrakter, vigtigt dertil at føje arbejdstagernes ret til selv at føre forhandlinger om arbejds- og levevilkårene. 17 Allerede i Havanna-chartret (bilag III) blev der henvist til urimelige arbejdsvilkår og bebudet indførelse af et princip om, at der skulle sikres arbejdsnormer, navnlig for varer bestemt til eksport. Den Almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel var oprindelig udelukkende begrænset til toldmæssige aspekter på vareområdet, og det var først under Tokyo-runden, at de ikke-toldmæssige foranstaltningers betydning for samhandelen blev anerkendt, hvilket gjorde det muligt at føre forhandlinger om regler for tilskud, indførselsbevillinger, toldværdi osv. og derved udvide dækningsområdet for de multilaterale GATT-regler, så det kom til at omfatte mere end blot de toldmæssige aspekter. Afslutningen på Uruguay-runden er ensbetydende med, at en ny periode begynder. Verdenshandelsorganisationen er meget anderledes end GATT, ikke kun fordi dens anvendelsesområde er blevet udvidet yderligere og nu dækker en lang række andre emner som f. eks. tjenesteydelser, men også i institutionel henseende. WTO er således mere end et sæt regler, som er tiltrådt af de kontraherende parter; den udgør en fælles institutionel ramme for drøftelser vedrørende alle aspekter med tilknytning til samhandel3. En nedsættelse af en arbejdsgruppe vedrørende forbindelserne mellem samhandel og internationalt anerkendte arbejdsnormer har derfor ikke næsten automatisk følger for de forskellige handelsdiscipliner. Desuden må nedsættelsen af en arbejdsgruppe i WTO's regi ikke opfattes som et alternativ * til udbygningen af ILO. Tværtimod er der tale om to komplementære procedurer, navnlig på baggrund af ILO's rolle på internationalt plan som lovgivningsorgan og tilsynsmyndighed. b) Nødvendigheden af en multilateral ramme I den økonomiske og politiske virkelighed kan der nævnes en række eksempler på forbindelser mellem samhandel og arbejdsnormer, hvad enten der er tale om autonome præferencepolitikker (GSP - USA/EU) eller om en regional integration (NAFTA). Disse bilaterale eller plurilaterale autonome aktioner omfatter forskellige kriterier og foranstaltninger, som gradvis udgør et sæt normative tekster, der ikke altid er sammenhængende eller stemmer overens med principperne for liberalisering af samhandelen. Tilsvarende må man ikke ignorere presset fra den offentlige mening, som i stadig højere grad engagerer sig i de humanitære aspekter ved arbejdsvilkårene i hele verden og kræver myndighedernes indgriben, bl. a. ved at træffe restriktive foranstaltninger over for fra importen. Dette pres kommer forbrugerorganisationernes side i form af "social labelling" eller boykotning af varer med ligeledes konkret til udtryk initiativer i 3 Marrakesh-overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen - Artikel III, side 1 : "WTO letter gennemførelsen, administrationen og anvendelsen af og fremmer målene for denne overenskomst og de multilaterale handelsaftaler 18 bestemte oprindelser. Som et velkendt eksempel på den førstnævnte type kan nævnes "Rugmark Foundation", der udsteder "sociale" certifikater til selskaber, som fremstiller håndvævede eller håndknyttede tæpper. Den anden metode, nemlig boykotning af varer, har en iboende risiko for manipulation i protektionistisk øjemed, dersom den lokale industri fremstiller lignende varer. Det skal understreges, at den private sektor allerede er begyndt at reagere, og nogle virksomheder (bl. a. i beklædnings- og skotøjssektoren) har vedtaget regler om de arbejdsnormer, som deres datterselskaber eller leverandører skal respektere. Som følge af mangelen på en multilateral ramme for forbindelsen mellem samhandel og arbejdsnormer er der betydelig risiko for, at der træffes ensidige handelsforanstaltninger, som kun kan have destabiliserende indvirkning på de resultater, der var opnået på området liberalisering af samhandelen ved afslutningen på forhandlingerne i Uruguay rundens regi. I de kommende år skal Verdenshandelsorganisationen bekræfte sin rolle som forvalter af samhandelssystemet. Denne opgave vil blive vanskeligere, hvis WTO konfronteres med ensidige handelsrestriktioner, der ikke er forenelige med de multilaterale regler og fører til en stribe tvistbilæggelser, hvis resultater kan gøre organisationens troværdighed mindre. c) Betydning for konkurrenceevnen og udviklingslandene Udviklingslandene betragter drøftelsen i WTO af arbejdsnormerne som et forsøg fra industrilandenes side på at påtvinge dem arbejdsnormer og lønniveauer, der langt overgår deres udviklingsniveau, under trussel om handelsmæssige gengældelsesforanstaltninger. Dette menes enten at ville føre til, at en af deres komparative fordele forsvinder, eller at industrilandene kan udnytte henvisningen til at gøre de laveste økonomiske protektionistiske hindringer større produktivitet. i sektorerne med den til arbejdsnormer Debatten tager således meget hurtigt retning mod en nord/syd-konflikt mellem landene med høj løn og landene med lav løn, hvilket kun gør problemets dimensioner endnu mere konfuse og gør mulighederne for at opnå den politiske konsensus, der er en absolut forudsætning for at kunne indlede en debat i WTO's regi, mindre. Det er derfor afgørende vigtigt, at det over for udviklingslandene præciseres, at sigtet ikke er at undergrave deres konkurrencemæssige stilling på det internationale marked, og at de får garanti for, at der ikke blive tale om misbrug i protektionistisk øjemed. Den første garanti er, at det vedtages udelukkende at begrænse debatten til grundlæggende arbejdsnormer, hvilket fjerner enhver mulighed for drøftelse af lønforskelle. Dette valg er endnu mere betydningsfuldt, hvis man ser på resultaterne af OECD- ifølge hvilken , "udviklingslandenes frygt for, at anvendelsen af undersøgelsen, grundlæggende arbejdsnormer vil påvirke deres konkurrenceevne, ikke er velbegrundet. Tværtimod er det teoretisk muligt, at anvendelsen af disse normer på lang sigt vil forbedre de økonomiske resultater for alle lande". 19 Ydermere udgør en drøftelse af alle aspekter i et multilateralt forum tillige en garanti mod fordrejninger i protektionistisk øjemed, også på baggrund af alle de autonome initiativer fra regeringernes eller den private sektors side, som er i gang på dette område. Endelig skal det understreges, at WTO ikke råder over tilstrækkelig ekspertise på området arbejdsnormer, og at det er bydende nødvendigt med en koordination med ILO. i Konklusioner Traditionelt har Den Europæiske Union været en af hovedkræfterne i bestræbelserne for at fremme menneskerettighederne i verden. Den har et historisk ansvar, således som det kommer til udtryk i forventningerne blandt dens partnere. Den Europæiske Union lever op til disse forventninger ved anvendelse af de midler, den har til rådighed inden for rammerne af sin udenrigspolitik og sin politik for udviklingsbistand. Der er ved at opstå international enighed om, at det er nødvendigt at fremme visse arbejdsnormer, der anses for at være grundlæggende, for at have universel karakter og for at omfatte aspekter med tilknytning til menneskerettighederne. Der er tale om normer vedrørende afskaffelse af tvangsarbejde og slaveri samt afskaffelse af udnyttelse af børnearbejde, ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger og ikke- forskelsbehandling i beskæftigelsen. Unionens medlemsstater har i Artikel 113-udvalget givet udtryk for, at mulighederne for at behandle spørgsmålet om at fremme disse normer i WTO fortjener at blive undersøgt. Der bør drages omsorg for, at der bevares en vis ligevægt mellem udbygningen af den rolle, som ILO, der besidder en betydelig ekspertise på området arbejdsnormer, kommer til at spille, og iværksættelsen af en drøftelse i WTO's regi. WTO har en reel rolle at spille på dette område, for så vidt angår respekten for udviklingslandenes komparative fordele og deres ret til at fastlægge deres egne nationale politikker. Det er ligeledes nødvendigt at behandle dette spørgsmål i WTO for at fremme frihandelens udvikling og begrænse misbrug af ensidige autonome foranstaltninger eller private initiativer, som kan degenerere og manipuleres i protektionistisk øjemed. Udgangspunktet for drøftelsen i WTO bør være konvergensen mellem det multilaterale for at fremme de grundlæggende samhandelssystems mål og bestræbelserne arbejdsnormer, således som det frem'går af teksten til GATT's præambel, der er overtaget i Marrakech-overenskomsten, og som skaber en forbindelse mellem liberalisering af samhandelen, økonomisk udvikling og socialt fremskridt. Den vej, der skal følges, omfatter således en udbygning af samhandelen i et åbent og ikke-diskriminerende multilateralt system og ikke handelsrestriktioner. På grundlag af denne analyse bør det være et klart mål for Unionen, at de social- og arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål optages i WTO's arbejdsprogram. Kommissionen foreslår derfor, at Rådet på ministerkonferencen i Singapore søger at få udvirket, at der nedsættes en arbejdsgruppe, som skal undersøge forbindelserne mellem det multilaterale 20 samhandelssystem og de grundlæggende arbejdsnormer samt de områder, hvor WTO i samarbejde med de øvrige internationale institutioner kan gribe ind for at bidrage til at fremme disse normer. På denne baggrund foreslår Kommissionen desuden, at Rådet godkender et skriftligt bidrag, som gør rede for EU's approach på dette område, til hurtig fremlæggelse i Genève. 21 Bilag I WTO's ministerkonference - Singapore, 1996 De grundlæggende arbejdsnormer og det multilaterale samhandelssystem Oplæg til en aftale "'Non-paper" fra De Forenede Staters delegation Den 15. maj 1996 1. En aftale i Singapore skal omfatte en henvisning til målene for det multilaterale samhandelssystem og det ønskelige i at fremme internationalt anerkendte grundlæggende arbejdsnormer. Ud fra den betragtning, at fremme af grundlæggende arbejdsnormer efter alt at dømme på lang sigt styrker de økonomiske resultater i alle lande, bør WTO- medlemmerne anerkende dette i en erklæring, der tager sigte på at udnytte mulighederne for at udbygge og øge støtten til samhandelssystemet. Samtidig og i samme erklæring bør WTO-medlemmerne på ny slå fast, at de støtter et åbent samhandelssystem uden forskelsbehandling, tilstræber yderligere liberalisering af samhandelen og ønsker at undgå protektionistiske handlinger eller indgreb, der sætter spørgsmålstegn ved WTO- medlemmernes legitime komparative fordel. En sådan multilateral erklæring vil ikke i sig selv skabe WTO-rettigheder eller -forpligtelser, der er nye eller kan håndhæves. Marrakesh-erklæringen om sammenhæng i den globale økonomiske politik kan eventuelt anvendes som model. 2. Singapore-erklæringen bør strengt begrænses til "grundlæggende" arbejdsnormer baseret på følgende menneskerettighedsnormer, som medlemmerne af WTO har tilsluttet sig i FN og andre multilaterale fora: o o o o o foreningsfrihed retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger afskaffelse af tvangsarbejde afskaffelse af børnearbejde, der betegner en udnyttelse ikke-forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse eller erhverv. Hvis forhandlingerne om arbejdsnormer begrænses til de ovennævnte punkter, vil dette formindske WTO-medlemmernes frygt for, at behandlingen af dette spørgsmål måske kan munde ud i en økonomisk diskussion om lønforskelle. 3. Singapore-aftalen bør føre til, at der iværksættes en opfølgende undersøgelse i WTO (via en arbejdsgruppe under WTO) med det formål at fastlægge forbindelserne mellem WTO's målsætninger og bestemmelser og de grundlæggende arbejdsnormer, det dermed beslægtede arbejde i andre organisationer, navnlig ILO, og de måder, hvorpå WTO kan udbygge samarbejdet med andre institutioner på dette område. Resultaterne af arbejdsgruppens indsats bør behandles på et senere ministermøde med henblik på at fastslå, hvorledes WTO kan bidrage til at fremme respekten for grundlæggende arbejdsnormer, og fastlægge de nærmere regler for dette arbejde i sammenhæng med, at det åbne samhandelssystem uden forskelsbehandling bevares. n Den 13. maj 1996 FREMME AF GRUNDLÆGGENDE ARBEJDSNORMER I SAMMENHÆNG MED DEN INTERNATIONALE SAMHANDEL - Norges approach Norge går stærkt ind for, at de internationalt anerkendte arbejdsnormer, dvs. foreningsfrihed, retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, afskaffelse af tvangsarbejde, afskaffelse af børnearbejde, der betegner en udnyttelse, og ikke- forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse eller erhverv, nyder fremme. Selv om det fortsat først og fremmest er de nationale regeringer og arbejdsmarkedets parter, der har ansvaret for, at disse normer nyder fremme, har verdenssamfundet en del af ansvaret for, at udviklingen overvåges, og at den nationale indsats for at forbedre disse normer bakkes op. Økonomiens globalisering og det mere åbne og dynamiske internationale samhandelssystem har bidraget til, at arbejdsnormerne kombineret med samhandelen på ny er kommet i fokus. Samhandel anses både for at være et middel til at forbedre normerne via handelsinduceret økonomisk vækst og et område for internationalt samvirke baseret på en fælles forpligtelse til at respektere og fremme de grundlæggende menneskerettigheder, som disse arbejdsnormer er en integrerende del af. Det er i en undersøgelse, som OECD foretog for nylig, påvist, at der kan knyttes en forbindelse mellem samhandel og forbedringer i arbejdsnormerne. Norge er tilhænger af, at denne undersøgelse følges op ved inddragelse af en større kreds af lande, navnlig udviklingslande, i en åben drøftelse af, hvilke strategier der er mest effektive, når det drejer sig om at fremme arbejdsnormerne på verdensplan, og hvorledes samhandelen kan bidrage dertil. Norge har taget initiativ til en "workshop" i OECD med deltagelse af ikke- medlemmer med den opgave at udbrede kendskabet til undersøgelsen og de konklusioner, der kan drages deraf. Disse drøftelser vil også støtte den igangværende indsats i ILO's regi med det formål at forbedre overvågningen og gennemførelsen af konventionerne om arbejdsnormer, herunder en ny konvention om børnearbejde. Norge forventer, at der vil blive ført forhandlinger i WTO's regi med henblik på at klarlægge disse spørgsmål og fastlægge, hvilke forbindelser der kan tages op inden for WTO's kompetenceområde. I denne sammenhæng anerkender vi, at det er vigtigt, at ensidige handelsforanstaltninger undgås. En drøftelse i WTO på grundlag af arbejdet i andre internationale organisationer kan omfatte foranstaltninger til forbedring af arbejdsnormerne som en integrerende del af en strategi til sikring af økonomisk vækst og øget samhandel. Desuden kan den bidrage til at afmystificere den forestilling, at lave arbejdsnormer fører til handelsfordele. Et tættere samarbejde mellem de nationale og de regionale forskningsinstitutter for arbejdsmarkedet kan også bidrage til en ikke-konfrontationspræget drøftelse på dette område. "L* Det er Norges opfattelse, at en strategi baser ) på en ikke-konfrontationspræget dialog mellem alle involverede parter under skyldig :ansyntagen til alle konkrete midler, som kan bakke den nationale indsats for gradvis at ; orbedre arbejdsnormerne op, vil have de bedste muligheder for at højne disse norme1 på verdensplan og forbedre de berørte befolkningers velfærd. WTO bør for sin del undersøge, hvorledes det multilaterale samhandelssystem kan bidrage til at føre disse i ål ud i livet. v? EXTRAIT DU LIVRE BLANC ANNEXE II f) Forbedring af • konkurrencedygtigheden Handelspolitik og økonomisk politik kan ikke træde i stedet for erhvervslivets udvik ling af såvel salgsbare produkter som af midlerne til at levere dem til verdensmar kedet i rette tid, til den rigtige pris og i den nødvendige kvalitet. Hvad angår sociale omkostninger vil frygten for såkaldt social i dumping være malplaceret, hvis den er begrundet i en tro på, at den sociale beskyt telse i visse lande holdes på et kunstigt lavt niveau for at opnå konkurrencemæssige fordele andetsteds. Vi bør ikke acceptere et så forenklet billede af industrilande med høje lønninger og udviklingslande med lave lønninger. Forskelle i lønomkostningerne alene kan være vildledende. Det er sandt, at moderne teknologi i dag spredes langt hur tigere og lettere til forskellige områder i verden end tidligere. Men ringere uddan nelse, lavere kvalifikationer og lavere kapi talinvesteringer samt en utilstrækkelig infra struktur kan opveje de mulige fordele, der er forbundet med lavere lønninger. Dermed være ikke sagt, at Fællesskabet ikke har vanskeligt ved at konkurrere med lande, der har arbejdskraft i overflod. Men den europæiske konkurrencedygtighed for ringes ikke hovedsageligt på grund af inter nationale forskelle i de sociale omkostninger i nogle sektorer, men fordi vi selv lider under strukturelle forvridninger i Europa. I udvik lingslandene bliver en mere omfattende social beskyttelse et almindeligt udbredt politisk mål, efterhånden som nationalind komsten stiger til et niveau, der gør det muligt at nå dette mål. På lang sigt vil en I væsentlig del af løsningen bestå i at hjælpe disse lande med at skabe de nødvendige betingelser for at sikre en forøgelse af den i indenlandske efterspørgsel og en forbedring af levevilkårene. Bestræbelserne på at forbedre konkurrence dygtigheden gennem handelspolitiske og andre foranstaltninger er ikke ensbetydende med, at den sociale beskyttelse bør under graves i Europa eller ignoreres i landene udenfor. Vi er med rette stolte af vore resul tater på dette område, som tåler sammenlig ning med de bedste i verden, og vi gør ret i at fastholde, at der på Europæisk plan i relevant omfang bør fastsættes standarder for den sociale beskyttelse. Fællesskabet og dets medlemsstater kan benytte enhver lejlighed til over for de pågældende lande at fremhæve, at de selv må tilvejebringe de nødvendige retlige for andringer. Vi kan tilskynde hertil gennem positive foranstaltninger, f. eks. juridisk råd givning eller teknisk samarbejde, hvor der måtte være behov for det. Dette er legitime mål for udviklingsbistand og økonomisk samarbejde, men handelspolitikken er ikke et velegnet instrument til virkeliggørelse af disse mål. Vi modsætter os med rette, at andre søger at påtvinge Europa deres synspunkter om, hvorledes verden bør indrettes. De interna tionale organisationer, der er ansvarlige for multilaterale regler, må selv dømme om, hvorledes Fællesskabet overholder disse regler. Det samme princip må gælde for bedømmelsen af andres overholdelse heraf. Der kan skrides til handling på tre fronter: — Der bør informeres bedre om den løbende debat i Fællesskabet om social dumping, og det bør forklares, hvorfor Fællesskabet ønsker, at der fastsættes multilaterale regler, og det bør ikke til lades, at det enkelte land opkaster sig til dommer over andre landes interne love eller deres overholdelse af internatio nale aftaler. — Fællesskabet bor udvikle en positiv politik for økonomisk samarbejde med henblik på at hæve de sociale stan darder overalt i verden, men uden at indfore handelsdiskriminerende foran staltninger som løftestang herfor. — Der bør gøres forberedelser til de drøf telser, der vil være nødvendige, i Den Internationale Arbejdsorganisation og andre steder, efter afslutningen af Uru guay-runden, og der må tages stilling til, hvorledes det'bedst kan sikres, at gæl dende og fremtidige aftaler pådet soci alpolitiske område overholdes. ( ir De Forenede Nationers Konference om Samhandel og Beskæftigelse - Havanna, april 1948-Artikel 7, side 7, Bilag III Loyale arbejdsnormer: 1. Medlemmerne anerkender, at foranstaltninger med tilknytning til beskæftigelse fuldt ud skal tage hensyn til arbejdstagernes rettigheder i henhold til mellemstatslige erklæringer, konventioner og aftaler. De anerkender, at alle lande har en fælles interesse i, at der sikres og bevares loyale arbejdsnormer med tilknytning til produktivitet, og at der derigennem sikres forbedringer aflønninger og Medlemmerne anerkender, at illoyale arbejdsvilkår, navnlig i eksportrettede erhverv, skaber vanskeligheder for den internationale samhandel, og alle medlemmer skal derfor træffe alle hensigtsmæssige og mulige foranstaltninger til at afskaffe sådanne vilkår på deres område. overensstemmelse med produktivitetsudviklingen. arbejdsvilkår i 2. 3. De medlemmer, som også er medlemmer af Den Internationale Arbejdsorganisation, skal samarbejde med denne organisation om virkeliggørelsen af dette tilsagn. I alle anliggender med tilknytning til arbejdsnormer, som kan forelægges organisationen i henhold til artikel 94 eller 95, skal den føre konsultationer og samarbejde med Den Internationale Arbejdsorganisation. \(a ISSN 0254-1459 KOM(96) 402 endelig udg. DOKUMENTER DA 02 04 05 11 Katalognummer : CB-CO-96-416-DA-C ISBN 92-78-07873-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg