title: Utkast till rådets resolution om avfallspolitik

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
environmental protection
sustainable development
waste
waste management

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 30. 07. 1996 KOM(96) 399 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN om revidering av gemenskapens strategi för avfallshantering Utkast till RÅDETS RESOLUTION om avfallspolitik (presenterad av kommissionen) INNEHÅLL Sammanfattning 1. 2. 3. INLEDNING BAKGRUND MÅL 3. 1 ALLMÄNNA PRINCIPER I GEMENSKAPENS AVFALLSHANTERINGSPOLrnK 3. 1. 1 Hieraiidn av principer i avfallshanteringspolitiken 3. 1. 2 Producentansvar 3. 2 SPECIFIKA MÅL 3. 2. 1 Förebyggande åtgärder 3. 2. 2 Återvinning 3. 2. 3 Bortskaffande 3. 3 PRIORITERADE AVFALLSSTRÖMMAR 3. 4 TRANSPORT AV AVFALL 4. STYRMEDEL 4. 1 REGELVERK 4. 2 EKONOMISKA SIVUMI 1)11 4. 3 AVFALLSSTATISTIK 4. 4 ANDRA STYRMEDEL 4. 4. 1 Införlivande, efterlevnad och övervakning av befintliga bestämmelser 4. 4. 2 Avfallsplaner 4. 4. 3 Kommittéer 4. 4. 4 Livscykelaniilyser, miljö balanser 5. 6. AKTÖRER SLUTSATSER 1 Sammanfattning Med denna revidering fastställs det övergripande målet för gemenskapens avfallshanteringspolitik behovet att garantera en hög miljöskyddsnivå utan att snedvrida den inre marknadensamtidigt som en hållbar utveckling främjas. För att nå detta dubbla mål framstår följande delar som klart viktigast: * * * * En omfattande och integrerad rättslig ram Lämpliga definitioner av avfallsrelaterade begrepp Lämpliga regler och principer: närhet och självförsörjning Tillförlitliga och jämförbara data reviderade politiken bekräftar den principhierarki som Den i strategidokumentet från 1989 att förebyggande av avfall fortfarande skall ha den högsta prioriteten, följt av återvinning och slutligen säker avfallshantering. Vid genomförandet av dessa principer skall man välja det miljövänligaste alternativet samtidigt som man beaktar de ekonomiska och sociala kostnaderna. fastställts Vad beträffar principen om förebyggande bör följande åtgärder speciellt utvecklas: främjande av rena teknologier och produkter, minskning av avfallets farlighet, etablerande av tekniska standarder och eventuella EG- omfattande regler för begränsning av innehållet av vissa farliga ämnen i produkter, främjande av återanvändnings- och återvinningssystem, användning styrmedel, miljöbalanser, miljörevisionssystem, av livscykelanalyser samt agerande genom konsumentinformation och utbildning såväl som utveckling av miljömärkningssystemet. ekonomiska Inom principen om återvinning bör, där det är miljömässigt motiverat, företräde i allmänhet ges åt materialåtervinning framför energiutvinning. Detta återspeglar den större förebyggande effekt som återvinning av varor har jämfört med återvinning av energi. Beträffande sluthanteringen bör speciell omsorg ägnas åt att i så hög grad som möjligt undvika förbränning utan energiutvinning. Okontrollerad deponering och förorenade platser är två problem som kräver speciella och kraftfulla åtgärder på olika nivåer. Strategin tar upp frågan om producentemas ansvar. Med avseende på en produkts livscykel från tillverkning tills den är uttjänt, delar tillverkare, materialleverantörer, handel, konsumenter och myndigheter på specifika ansvar inom avfallshanteringen. Det är emellertid produktens tillverkare som har den mest framträdande rollen, eftersom denne fattar de viktigaste besluten om produkten som i hög grad bestämmer dess avfallshanteringspotential. Den här principen kommer alltså att inarbetas i framtida åtgärder, från fall till fall, med hänsyn tagen till de specifika ansvar som olika ekonomiska aktörer har. Den reviderade strategin för programmet för prioriterade avfallsströmmar tyder på att tillvägagångssättet inte har varit tillräckligt framgångsrikt i att ersätta det traditionella förberedande steget i den institutionella beslutsprocessen. Därför kommer i princip inga nya projekt att påbörjas. Snarare kommer avfallsströmmar och materialflöden att undersökas var för sig. Strategin bekräftar behovet av lämplig kontroll av transport av avfall inom de rättsliga ramar som uppställts i förordning (EEG) nr 259/93. Speciell uppmärksamhet skall ägnas åt att uppnå det dubbla målet att tillförsäkra en hög miljöskyddsnivå utan att snedvrida den inre marknadens funktion. Lämplig tillämpning av närhets- och självförsörjningsprinciperna behövs. Dessa principer medför att avfall skall hanteras vid en av de närmast belägna, för ändamålet lämpliga anläggningarna och att avfall som uppkommer inom gemenskapen inte får omhändertas någon annanstans. Dessa principer gäller emellertid endast avfall som är avsett för bortskaffande, inte avfall för återvinning. Det nya dokumentet innefattar ett kapitel om de styrmedel som skall användas, på alla olika nivåer, för att uppnå de mål som fastlagts i strategin, nämligen lagstiftning och ekonomiska styrmedel, tillförlitlig och jämförbar statistik om avfall och andra styrmedel som avfallsplaner, lämplig efterlevnad av lagstiftning samt opartisk användning av livscykelanalyser och miljöbalanser. Vad beträffar aktörerna visar strategin på behovet av en aktiv roll för alla ekonomiska aktörer som är inblandade i att målen i avfallspolitiken uppnås. Dessa mål kan inte nås utan deltagande av myndigheter, privata och offentliga företag, miljöorganisationer och, i särskilt hög grad, medborgare och konsumenter. 1. INLEDNING 1. Avfall är en form av föroreningar som väcker allt mer oro. En förnuftig och lämpligt planerad avfallshanteringspolitik kan emellertid bidra både till att bevara begränsade naturtillgångar och till att skydda miljön och därigenom på ett effektivt sätt bidra till hållbar en utveckling. 2 3 4 I september 1989 utfärdade kommissionen ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om en gemenskapsstrategi för avfallshantering (SEK(89) 934 slutlig, 18. 9. 1989). Rådet och parlamentet godkände denna strategi i sina respektive resolutioner av den 7 maj 1990 (EGT C 122/2, 18. 5. 1990) och 19 februari 1991 (EGT C 72/34, 18. 3. 1991). Dessutom argumenterade parlamentet, i en andra resolution av den 22 april 1994, för behovet av ytterligare utveckling av gemenskapens strategi för avfallshantering (EGT C 128/471, 9. 5. 1994). Det här meddelandet om gemenskapens avfallsstrategi syftar till en revidering av kommissionens meddelande från 1989 samt till att anpassa det till kraven under de kommande fem åren. 1 Ett antal mycket viktiga händelser och faktorer har tillkommit sedan 1989, och påverkat attityderna hos nationella och gemenskapens administrationer och ekonomiska operatörer på avfallsområdet. Dessa pekar på att kommissionen bör bekräfta och/eller anta de principer som skall styra dess avfallspolitik. För det första har gemenskapen antagit ett stort antal nya lagregleringar som rör avfall. För det andra har EG-domstolen utfärdat en serie domar i fall som rör avfall. Dessa hjälper till att bestämma inriktningen på avfallsrelaterade åtgärder både nationellt och på gemenskapsnivå. Vidare har Fördraget om Europeiska unionen och antagandet av det femte handlingsprogrammet för miljön, som just nu granskas, bestämt den ram inom vilken avfallshantering i den Europeiska gemenskapen sker. Vidare har ekonomiska, sociala, tekniska och miljörelaterade faktorer utvecklats och starkt påverkat avfallshanteringspolitiken. Dessutom förbereder Europeiska unionen en utvidgning med ansökande länder från Central- och Östeuropa samt Cypern och Malta. På internationell nivå betonade slutligen både rapporten från FN-konferensen om miljö och utveckling (Agenda 21) och slutsatsen från Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter av farligt avfall och om slutligt omhändertagande av sådant avfall behovet av att förebygga och/eller minimera uppkomsten av farligt avfall samt att hantera dessa avfall på ett sådant sätt att de inte orsakar skador på hälsa och miljö. Denna reviderade strategi omfattar inte radioaktivt avfall. 4 5 6 Sju år efter det första meddelandet om avfallsstrategi är det nu lämpligt att informera Europaparlamentet och rådet samt Ekonomiska och sociala kommittén och Regionala kommittén, myndigheter, ekonomiska aktörer, miljö- och avfallsstrategi. konsumentorganisationer Kommissionen har nyligen antagit och vidarebefordrat till Europaparlamentet och rådet en rapport om de åtgärder som vidtagits sedan antagandet av det första meddelandet (KOM(95) 522 slutlig, 8. 11. 1995. ). revideringen 1989 om års av Då detta meddelande förverkligas, kommer full hänsyn att tas till gemenskapens förpliktelser enligt internationell rätt, i synnerhet vad beträffar handel, och till de principer som ligger till grund för gemenskapens politik. 2. BAKGRUND 7 8 9. Avfall är materiella föremål. Europeiska gemenskapen har skapat en inre marknad där nationella gränser inte längre är ekonomiska gränser och där varors fria rörlighet är av överskuggande betydelse. Medlemsstaterna är skyldiga att respektera bestämmelserna i EG-fbrdraget, som till exempel bestämmelserna om fri rörlighet för varor i artiklarna 30 - 36, nationella regler och administrativa förfaranden när de tillämpar och tolkar gemenskapsrätten. EG-domstolen har fastställt att termen "varor" i den mening som avses i fördraget omfattar varor oavsett värde, art, egenskaper och ändamål. I och med detta måste avfall betraktas som varor enligt artikel 30 oberoende av om de återanvänds, återvinns eller omhändertas (mål C- 2/90, kommissionen mot Belgien). EG-domstolen konstaterade emellertid att avfall är varor av särskild natur som kan utgöra ett hot mot miljön. Mot bakgrund av artiklarna 3 0 - 36 och på grundval av principen om att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan, kan fri rörlighet för varor begränsas av miljöskyddsskäl enligt befintlig lagstiftning. Som ett steg i denna riktning infördes i och med avfallsstrategin 1989 delar av "närhetsprincipen". Detta innebär att avfall måste omhändertas "i en av de närmaste inom lämpliga anläggningarna". Vidare antogs principen om självförsörjning avfallshantering, i första hand inom hela gemenskapen, vilket avspeglar den allmänna uppfattningen att avfall som uppkommit inom gemenskapen inte bör omhändertas utanför gemenskapen. Lagstiftning som antagits efter det beaktar dessa principer genom att tillämpa dem på all avfallshantering, men däremot inte på återvinning av avfall. Tidigare har många medlemsstater i stor utsträckning hänvisat till närhetsprincipen och principen om självförsörjning för att kunna bygga upp och driva lämpliga och hållbara avfallshanteringssystem. Kommissionen anser att dessa nationella synpunkter och handlingssätt kan vara befogade förutsatt att de i tillämpliga fall uppfyller bestämmelserna i fördraget och respekterar principerna för den inre marknaden. 10 Gemenskapens avfallslagstiftning har försökt att nå en balans mellan behovet av att säkerställa en hög miljöskyddsnivå - vilket nu krävs i artikel 130r i EG-fördraget - och behovet av en lämplig regleringsnivå för att säkerställa en fungerande inre marknad. Detta skulle tillåta ekonomiska aktörer att agera inom gemenskapen medan likvärdiga villkor för avfallshantering skapas inom gemenskapen genom upprättandet respekterar medlemsstaternas rättmätiga önskan att definiera och genomföra avfallspolitiken och avfallshanteringsåtgärderna på nationell nivå. Dessa olika mål har medfört att ett antal av gemenskapens avfallsdirektiv är baserade på artikel 100a i EG-fördraget, medan andra har tagit artikel 130s som sin rättsliga grund. Målet för denna strategi är att inom avfallsområdet bidra till att en hög skyddsnivå uppnås för miljön i den inre marknaden. Kommissionen är fast besluten att uppnå detta mål och vädjar till alla berörda parter att ge sitt stöd till dessa strävanden. av gemensamma som man samtidigt regler, upp olika ställa normer 11 Gemenskapens miljöpolitik syftar till en hög skyddsnivå. Därför bör anläggningars utsläpp till miljön (luft, vatten, mark) reduceras så långt det är möjligt och på det ekonomiskt effektivaste sättet. Miljöpåverkan från ett givet utsläpp har samma potential oberoende av utsläppsprocessen. Som en följd av detta finns det inget skäl att och för avfallsbehandlingsanläggningar) så länge som det införda materialet och processen är jämförbara. Samma strikta normer bör i princip tillämpas för avfall oberoende av om det behandlas i industrianläggningar eller i avfallsbehandlingsanläggningar (återvinning eller bortskaffande). Kommissionens framtida arbete kommer att syfta till att uppnå detta mål. Man måste också vara noga med att tillförsäkra att krav som är knutna till att begränsa utsläpp till ett miljömedium (luft, vatten eller mark) inte leder till en ökning av utsläpp till andra medier. Den grundfilosofi som lagts fram i förslaget till ett direktiv om integration av förebyggande och rening av föroreningar vid industrianläggningar, inbegripet anläggningar för avfallsbehandling, måste också vara vägledande för varje gemenskapsstrategi om avfall. (industri sektorer olika 12 Kommissionen är övertygad om att endast mycket strikta miljönormer för alla avfallsbehandlingsanläggningar kan hjälpa till att övervinna allmänhetens utbredda inställning som kommer till konkret uttryck i inte-på-vår-gård-syndromet (not in my back yard). 13 Diskussionen om distinktionen mellan avfall och varor har nu pågått i nästan tjugo år. Ingen tillfredsställande definition har ännu framkommit som avgör när ett material blir avfall och när avfall blir en vara igen. Enligt en ibland gynnad lösning betraktas ett material som en vara när det har ekonomiskt värde. Detta skulle varken vara i linje med EG-definitionen av avfall eller med domstolens åsikt, där man specificerat att definitionen av avfall är oberoende av det ekonomiska värde det kasserade föremålet kan ha, och uttalat att avfall utan ekonomiskt värde är en vara enligt artikel 30 i EG-fördraget, om än av speciell natur. Trots frågans svåra karaktär gör de praktiska följderna att det behövs ytterligare ansträngningar, i vilka alla berörda parter, inklusive internationella organisationer, måste delta för att finna en sådan definition. 14 Definitionerna av "avfall" och av "farligt avfall" som ges i rådets direktiv 75/442/EEG, senast ändrat genom direktiv 91/156/EEG, samt 91/689/EEG löste inte alla de problematiska fall av distinktion mellan avfall och varor som uppkommit. Icke desto mindre har de syftat till att tjäna det dubbla målet miljöskydd samt en fungerande inre marknad. 15 Vid genomförandet av EG-lagstiftning har medlemsstaterna haft tämligen olika åsikter om hur avfall och farligt avfall skall definieras och upprättat olika avfallslistor. Av den anledningen tror kommissionen att förverkligandet av det ovan nämnda målet endast kan uppnås när alla medlemsstater inför EG-definitioner av avfall och farligt avfall samt de motsvarande listorna i sina nationella lagstiftningar. Då skulle man undvika användning av vitt skilda terminologier - industriavfall, slutligt avfall, sekundära råmaterial, specialavfall och så vidare - som bara bidrar till svårigheter för ekonomiska aktörer och förvaltningar. Samtidigt skulle det i princip endast finnas en EG-omspännande lista för "avfall" och "farligt avfall", en situation som avsevärt skulle öka öppenheten, planeringen och den ekonomiska säkerheten för alla inblandade parter. När det gäller strategier före anslutningen, kommer speciell uppmärksamhet att riktas mot länderna i Central- och Östeuropa som förbereder sig för att bli medlemmar i unionen. Förutom anpassning av lagstiftning till gemenskapsnivå, måste de praktiska åtgärderna för genomförandet av lagstiftningen stärkas. 16 Där medlemsstaterna är av åsikten att listorna inte är fullständiga eller inte på ett korrekt sätt avspeglar olika "avfall" och "farligt avfall" har de för närvarande rätt att anta eller upprätthålla strängare nationella krav. Vidare bör det noteras att ett avfall som inte finns på gemenskapens lista kan täckas av någon annan relevant EG-lagstiftning. Sådana åtgärder måste emellertid meddelas kommissionen. En specifik, förenklad kommittéprocedur finns för att anpassa EG-listorna till alla nya behov. 17 Enligt den nyligen publicerade rapporten "Europe's Environment: Statistical Compendium for the Dobris Assessment" uppgick den totala mängden uppkommet avfall i de 15 medlemsstaterna 1990 till ungefar 910 miljoner ton (exklusive jordbruksavfall). Av detta var 22 miljoner ton farligt avfall. Den potentiella miljöpåverkan av dessa kvantiteter är enorm. Även om det inte är omöjligt så är det extremt svårt att ge en sammanhängande bild över olika länder inom en given tidsram för att visa någon klar trend vad avser mängden avfall under de senaste 10 åren. Få data är tillgängliga för tiden före 1985 och de värden som finns tillgängliga för senare tid är ofullständiga och svåra att jämföra eller sammanställa. Detta avspeglar bristen på systematisk datainsamling på gemenskapsnivå, med användning av standardisering och likformighet beträffande omfattning, täckning, definitioner och nomenklatur. Frågan om statistiska data kommer att behandlas mer ingående i avsnitt 4. 3. 3. MÅL 3. 1 ALLMÄNNA PRINCIPER I GEMENSKAPENS AVFALLSHANTERINGSPOLITIK 3. 1. 1 Hierarkin av principer i avfallshanteringspolitiken 18 Även om de är viktiga för en avfallspolitik, utgör inte återvinning och bortskaffande av avfall de viktigaste delarna i en sådan politik. Genereringen av avfall är faktiskt en form av förorening och samtidigt ett slöseri med resurser. Därför måste nyckelmålet för varje gemenskapspolitik för avfall baserad på principerna om försiktighetsåtgärder och förebyggande vara att förhindra uppkomsten av avfall, och vidare att minska innehållet av miljöfarligt material i avfallet. Därmed undviks samtidigt uppkomsten av risker för den mänskliga hälsan och miljön. På lång sikt kommer en sådan politik att kräva att alla avfallsrelaterade problem måste integreras redan i tillverkningsfasen och på så sätt främja en hållbar utveckling. 19 Återvinningstanken måste betraktas ur dess tre dimensioner: återanvändning, materialåtervinning och energiutvinning. Avfall som inte kan undvikas bör återvinnas enligt någon av dessa metoder. Bortskaffande måste vara säkert, och begränsat till avfall för vilket ingen möjlighet till återvinning finns. 20 Kommissionen bekräftar därför den principhierarki som etablerades i strategidokumentet 1989, nämligen att förebyggande av uppkomst av avfall skall kvarstå som högst prioriterat, följt av återvinning av avfall och slutligen säkert bortskaffande av avfall. Det är tydligt att denna hierarki måste tillämpas med en viss flexibilitet. Genomförandet av denna hierarki bör styras av den bästa lösningen för miljön med hänsyn till ekonomiska och sociala kostnader. I en sund strategi för avfallshantering bör man tillgripa sådana analys- och beslutsmetoder som utvärderar för- och nackdelar med ingripande eller icke-ingripande för miljön. Kommissionen anser emellertid att en förebyggande avfallspolitik måste anses vara att föredra framför alla andra möjliga lösningar. 21 I detta avseende kan metoden med intemalisering av externa (miljö-)kostnader vara till hjälp. Externa kostnader är kostnader för natur- och materialresurser som ännu inte återspeglas i marknadspriser och kostnader för skador på miljökvaliteten som uppstår under produktens hela livscykel inbegripet hanteringen av avfallsströmmar. Att värdera dessa externa kostnadselement i pengar och internalisera dem i produktpriset vid de olika stadierna av livscykeln skulle i princip genom marknadsmekanismen medföra ett miljömässigt och ekonomiskt optimalt avfallshanteringssystem. I praktiken begränsas för närvarande genomförandet av en generell internaliseringsstrategi av flera praktiska svårigheter. 22 Kommissionen kommer att fortsätta att propagera för denna hierarki under de kommande åren genom att upprätta en rättslig, ekonomisk och administrativ struktur som gör att dessa principer kan efterlevas i hela gemenskapen. 23 I syfte att i hög grad minska mängden avfall som uppstår och att generellt uppnå höga mål för återvinning, kommer kommissionen att framlägga förslag inom områden där kvantitativa mål kan fastställas på gemenskapsnivå. I detta sammanhang kommer det att vara mycket viktigt att de mängder avfall som uppstår inom olika industriprocesser övervakas noggrant och att det finns möjligheter till insyn så att de olika åtgärdernas effektivitet skall kunna bedömas. Vidare uppmuntras ekonomiska aktörer att ställa upp kvantitativa mål för minskning och återvinning av avfall på enskilda produktionsenheters nivå. Slutligen finns det en avsevärd potential för att minska och återvinna kommunalt avfall på ett mera hållbart sätt. Även för detta kommer det att sättas upp nya mål. 3. 1. 2 Producentansvar 24 En förebyggande avfallspolitik som syftar till att förhindra uppkomsten av avfall måste börja med produkten och tillverkningsprocessen. Man måste ta fiill hänsyn till avfallshanteringsaspekter redan från utformningsstadiet. För att detta skall fungera krävs åtgärder i alla stadier av en produkts livscykel, från tillverkning och användning till insamling, återanvändning, materialåtervinning och bortskaffande. 25 Tidigare fick antingen miljön själv eller skattebetalarna traditionellt bära kostnaderna och det ansvar som kopplas till avfallshanteringen. Detta tillvägagångssätt är inte förenligt med principerna i EG-fördragets artikel 130r, speciellt vad principerna om försiktighetsåtgärder och förebyggande av avfallets uppkomst beträffar samt principen om att fbrorenaren skall betala och att miljöförstöring skall hejdas vid källan. 26 Dessa grundprinciper syftar till att sluta livscykeln för ämnen, komponenter och produkter från tillverkning tills de blir avfall. Målet kan bara uppnås om ansvaret ligger hos de ekonomiska aktörer som effektivast kan bidra till skydd, bevarande och förbättring av miljökvaliteten. 10 27 Med tanke på en produkts livscykel från tillverkning tills den är uttjänt delar tillverkare, materialleverantörer, handel, konsumenter och myndigheter på specifika ansvar för avfallshanteringen. Det är dock tillverkaren som spelar den viktigaste rollen. Tillverkaren är den som fattar nyckelbeslut om avfallshanteringspotentialen för produkten, som utformning, framtagning, användning av specifika material, produktens sammansättning och slutligen dess marknadsföring. Tillverkaren kan därför ge möjlighet, inte bara att undvika avfall genom ett övertänkt utnyttjande av naturresurser, förnybara råmaterial eller ofarliga material, utan kan också planera produkterna på ett sätt som underlättar god återanvändning och återvinning. Märkning, etikettering, bruksanvisningar och datablad kan bidra till detta. 28 Detta synsätt är förenligt med begreppet om delat ansvar som det föreslagits i det femte miljöhandlingsprogrammet. Den i miljöpolitiken endast kan uppnås när alla berörda aktörer involveras på ett samordnat sätt. idén understryker att framgång 29 Kommissionen avser att, från fall till fall, integrera och praktiskt genomföra de ovan nämnda principerna i alla kommande åtgärder som den föreslår eller vidtar på avfallsområdet, med hänsyn tagen till de olika ekonomiska aktörernas specifika ansvar. 3. 2 SPECIFIKA MÅL 3. 2. 1 Förebyggande åtgärder 30 En produkts eller anläggnings miljöpåverkan är inte begränsad till uppkomsten av avfall. Därför bör ett specifikt föremåls påverkan på miljön utvärderas under dess hela livscykel. Miljöbelastningen borde därför normalt bestämmas genom ett "från vaggan till graven"-synsätt, det vill säga en bedömning av påverkan från utvinningen av jungfruligt råmaterial via bearbetning, tillverkning, transport och användning till avfallshantering. Målet för ett sådant synsätt är dels att spara råvaror och energi, dels att minska uppkomsten av avfall, och i synnerhet farligt sådant. Ett bättre hushållande med material i processer, produkter och tjänster bör uppnås på lång sikt. 31 Metoder för livscykelanalyser av produkter finns emellertid ännu inte i tillräckligt fastställd form. Med ytterligare utveckling kan sådana metoder visa sig mycket användbara för strategisk avfallsplanering. 11 32 Strategidokumentet från 1989 pekade på att förebyggande av uppkomsten av avfall i huvudsak i tillverkningsprocesser samt genom produktinriktade åtgärder, t. ex. införandet av ett miljömärkningssystem på gemenskapsnivå. användning teknologier genom skulle rena ske av 33 Det måste medges att gemenskapens framgångar vad beträffar förebyggande av uppkomsten av avfall inte är tillfredsställande. Avfallsmängderna har faktiskt i genomsnitt fortsatt att öka. 34 Kommissionen kommer att fortsätta att främja ren teknik inom ramen för de olika tillgängliga bidragssystemen (till exempel Life, miljö- och klimatprogrammet, programmet för industri- och materialteknologi) och att utöva inflytande för att medlemsstaterna och ekonomiska operatörer då det är möjligt skall anta dem, t. ex. med hjälp av styrinstrument som ett förslag till ett direktiv om integration av förebyggande och rening av föroreningar. Kommissionen kommer att försöka förbättra de tekniska standardernas miljödimension inom ramen för Europeiska standardiseringsorganisationen i produktstandarderna tas hänsyn till de problem som uppträder när produkten når slutet av sin livstid. Kommissionen kommer att främja och gynna återanvändning och materialåtervinning då detta är meningsfullt ur miljöhänseende och ur ekonomisk synpunkt livskraftigt, eftersom det minskar behovet av att tillverka nya produkter, vilket ger upphov till nytt avfall. för att säkerställa att det redan (CEN), 35 I vissa fall kan det bli nödvändigt att föreskriva gemenskapsomfattande regler för att begränsa förekomsten av tungmetaller i produkter eller i tillverkningsprocessen eller att förbjuda vissa ämnen för att förhindra att farligt avfall uppkommer i ett senare skede. Det kan komma i fråga i de fall då varken återanvändning eller återvinning eller säker hantering av ämnet utgör en miljömässigt acceptabel lösning. 36 En viktig faktor för att främja förebyggande av avfall är priset. Där priset på naturresurserna är lågt uppkommer mer avfall. Där priset för bortskaffande av avfall är betydande är det troligt att avfallsproducenterna undviker dessa kostnader genom att anstränga sig att minska uppkomsten av avfall. Slutligen är ekonomiska styrmedel som avgiftsbeläggning av produkter som varken kan återanvändas eller materialåtervinnas metoder som används i vissa medlemsstater för att öka konsumenternas intresse för andra produkter. Kommissionen kommer att anstränga sig för att stödja användningen av ekonomiska instrument inom avfallssektorn i enlighet med reglerna för den inre marknaden. en sporre att utveckla metoder 37 Andra sätt att bidra till att förebygga avfall är miljörevisioner för ekonomiska aktörer som ökar medvetenheten om den mängd avfall som uppkommer och därmed avfall. utgör Gemenskapsreglerna om miljörevisioner utgör ett grundläggande styrmedel som medlemsstaterna kan bygga ett miljömärkningssystem kan användas inom avfallshanteringsområdet för att gynna produkter som orsakar mindre avfall. Det erkänns dock att man i fråga om dessa styrmedel måste ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda intressen. vidare på. Även förordningen om förebyggande av för 12 38 Mer generellt skulle avsevärda framgångar vad gäller förebyggande av avfall kunna vinnas om konsumenterna kan uppmuntras att skaffa produkter som ger mindre miljöförstöring, som tillverkas av återvunnet material eller som kan återanvändas eller materialåtervinnas. Kommissionen kommer att sträva efter att främja konsumentinformation och utbildning inom detta område och på så sätt bidra till förändringar i konsumtionsmönstret. 39 Kommissionen kommer fortsättningsvis att på gemenskapsnivå etablera en rättslig och institutionell ram för att främja förebyggandet av uppkomsten av avfall. För att denna strategi skall lyckas krävs emellertid beslutsamhet från medlemsstaternas, de ekonomiska aktörernas och konsumenternas sida. En gemensam ansträngning av lokala, regionala, nationella myndigheter och gemenskapsmyndigheter krävs för att bevisa att förebyggande av uppkomsten av avfall är lönsamt med tanke på pris, konsumenttillfredsställelse och miljöskydd. 3. 2. 2 Återvinning 40 Avfallsåtervinning är en grundläggande del av all hållbar avfallshanteringspolitik. Om uppkomst av avfall inte kan undvikas, måste avfallet därför återanvändas eller återvinnas. 41 Återanvändning av en produkt är en lösning som, där det är miljömässigt sunt, bör uppmuntras ytterligare, eftersom detta bidrar till undvika uppkomst av avfall. Avfall kan annars återvinnas huvudsakligen genom materialåtervinning, vilket innebär att vissa eller alla material i avfallet behandlas på nytt för att tillverka nya produkter, eller genom energiutvinning, där energin utvinns genom att avfallet används som bränsle. 42 Materialåtervinning innebär sortering av avfall vid källan. Detta innebär att slutanvändare och konsumenter engageras i avfallshanteringskedjan, och gör dem mer medvetna om behovet av och sätten att minska uppkomsten av avfall. Det är ju slutanvändarna och konsumenterna som bör utföra sorteringen av avfall före bortskaffandet så att återvinningsbart avfall kan återinföras i tillverkningscykeln. Dessutom anser kommissionen att energistrategier som bygger på avfallskällor inte får skada principerna om förebyggande och materialåtervinning. I många fall kan till och med anta att maximalt bibehållande av den existerande man materialstrukturen i det återvinningsbara avfallet kommer att göra det möjligt att minimera det ytterligare material och den ytterligare energi som krävs för att tillverka en ny produkt. Materialåtervinning omfattar även problemet med utsläpp från avfallsförbränning. Med tanke på det ovan nämnda bör, där det är miljömässigt sunt, företräde i allmänhet ges åt materialåtervinning före energiutvinning. Detta återspeglar den större effekt jämfört med energiutvinning när det gäller att minska uppkomsten av avfall. Det kommer ändå att bli nödvändigt att ta med de miljömässiga, ekonomiska och vetenskapliga effekterna för varje alternativ i beräkningen. Utvärderingen av dessa effekter kan i vissa fall leda till att alternativet med energiutvinning föredras. som materialåtervinning har 13 Materialåtervinning 43 Vad beträffar materialåtervinning kan man rimligtvis säga att produkternas komplexitet, vad avser materialsammansättning och struktur, har ökat avsevärt med åren. Återvinningsindustrin karakteriseras emellertid ofta av att den enbart hanterar enklare produkter. Det kommer därför att vara en viktig uppgift att utveckla en återvinningsindustri som är baserad på moderna metoder och teknologier, som tillåter en ekonomiskt lönsam omvandling av kasserade produkter. 44 En närmare kontakt bör etableras mellan alla ekonomiska aktörer i tillverknings- och distributionskedjan för att förbättra och främja materialens och produkternas återvinningsbarhet. Speciellt bör material enkelt kunna sorteras och vara kompatibla vid återvinning, och produkter bör vara konstruerade på ett sådant sätt att deras uppdelning underlättas. 45 Skapandet av en marknad för material och produkter från återvinningsaktiviteter bör också främjas överallt i gemenskapen. Detta medför att ekonomiska aktörer och konsumenter övertygas om att material och produkter som helt eller delvis tillverkats av återvunnet material uppfyller samma normer för hälsa, säkerhet och miljö som "nya" produkter. Krav i offentlig upphandling kan spela en viktig roll för att främja återvunna produkter. Energiutvinning 46 Avfallsåtervinning får allt större betydelse som energikälla, men avsevärda detaljproblem kvarstår. Vissa medlemsstater har definierat skillnaden mellan avfallsförbränning med eller utan energiutvinning på olika sätt. I framtiden kan man behöva överväga om det skall finnas EG-kvalitetskrav som definierar när en viss förbränningsverksamhet är återvinning eller bortskaffande. Vidare bör begreppet "återvinning" begränsas till materialåtervinning och, som redan fastslagits i rådets direktiv 94/62/EG beträffande förpackningar och förpackningsavfall, inte inbegripa energiutvinning. 47 Energiutvinning bör utföras genom att man använder den producerade energin på effektivaste sätt. Detta innebär att man behöver överväga om endast avfall som ger ett nettovärmetillskott skall komma ifråga som avfall för energiutvinning. 48 Utsläpp från energiutvinningsanläggningar måste minimeras och vara förenliga med EG-bestämmelser. Speciell uppmärksamhet måste ägnas anläggningar som ursprungligen inte varit konstruerade för att använda avfall som bränsle. I alla anläggningar måste förbränningen utföras på ett sätt så att materialrester kan bortskaffas på ett miljöriktigt sätt. 14 3. 2. 3 Slutligt bortskaffande 49 Slutligt bortskaffande av avfall sker främst genom avfallsförbränning utan energiutvinning samt genom deponering. Ibland anses också dumpning av avfall till havs som ett alternativ. I enlighet med flera internationella konventioner är kommissionen av den åsikten att dumpning i havet eller på havsbotten inte är ett önskvärt alternativ och bör undvikas. Detta gäller allt slags avfall, inbegripet uttjänta fartyg och annat skrymmande avfall. att skapa 50 Enligt direktiv 75/442/EEG uppmanas medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder för för och avfallshanteringsanläggningar, vilket kommer att göra gemenskapen självförsörjande vad gäller bortskaffande av avfall. Utan tvivel kommer de avfallshanteringsplaner som alla medlemsstater måste utarbeta att bidra till det gradvisa etablerandet av detta EG-omspännande nätverk. tillfredsställande integrerat nätverk ett 51 Ofta motsvarar inte kostnaderna för avfallshantering de verkliga kostnaderna för de miljöskador som uppkommer. Kostnaden för den totala livslängden för en inte med i deponeringsanläggning - hundra år eller mer - tas till exempel beräkningen. Låga priser för avfallshantering uppmuntrar inte till återvinning eller förbehandling av avfall. Därför måste medlemsstaterna på lång sikt se till att priserna för avfallshantering görs mer genomsynliga. Målet bör vara att priset skall motsvara den totala kostnaden för avfallshanteringen, t. ex. vad gäller stängningen och efterbehandlingen av en anläggning. Detta skullle återställa balansen mellan kostnaderna för avfallshantering, som för närvarande tycks vara alltför låga, och sunda kostnaderna återvinningsmetoder, som är relativt höga. behandlingsmetoder, som miljömässigt andra för 52 Avfallsförbränning minskar avfallsvolymerna. Likväl bidrar inte förbränning utan energiutvinning till resurshushållningen. Följaktligen bör energiutvinning främjas för alla förbränningsanläggningar. Vid förbränning måste utsläpp av föroreningar minimeras, speciellt av tungmetaller, dioxiner och furaner. Strikt övervakning av anläggningarna krävs vad beträffar efterlevnaden av gällande lagar och speciellt det nyligen antagna direktivet 94/67/EG. Återigen gäller att anläggningar som ursprungligen inte varit konstruerade för att förbränna avfall kräver speciell uppmärksamhet. 53 Deponering av avfall bör i princip ses som en sista - och sämsta - utväg. Denna metod har en negativ effekt på miljön, speciellt där effekterna av deponering på lång sikt tas med i beräkningen. Detta utesluter inte att deponering i vissa fall är den enda rimliga formen av bortskaffande. I avfallsstrategierna bör det emellertid tas krafttag för att förhindra deponering och, om detta inte är möjligt, minimera de avfallsmängder som grävs ned. Detta kan uppnås framför allt genom förhindrande av uppkomsten av avfall samt utnyttjande av återvinningsanläggningar. Avfall bör dessutom sorteras och/eller förbehandlas före deponering, för att minska avfallsmängderna och/eller eliminera farligt avfall i det avfall som deponeras. På medellång sikt anser kommissionen att endast avfall som inte kan omhändertas samt inert avfall bör accepteras i deponier. 15 54 Som en följd av att Europaparlamentet förkastade rådets gemensamma ståndpunkt om ett direktiv om deponering, kommer kommissionen inom en snar framtid att förelägga ett nytt förslag, som kommer att fastställa stränga krav för beviljande av koncession för deponier. Direktivet kommer successivt att börja tillämpas av medlemsstaterna och kommer att ge möjlighet till bättre miljöskydd mot föroreningar och andra risker som deponier medför. Kommissionen kommer under de närmaste åren att säkerställa att direktivet praktiseras fullt ut. 55 Det finns en stor risk för miljöskador från förorenade områden som gamla deponeringsanläggningar, otillåtet utsläpp av avfall, övergivna industri- och militärområden etc. Sådana områden kräver speciell uppmärksamhet och speciella åtgärder i fråga om sanering. Speciell uppmärksamhet måste också ägnas åt gamla gruvor och andra underjordiska områden där permanent förvaring av avfall kan utgöra samma eller allvarligare risk för miljön än vanliga deponeringsanläggningar. sådan förorenad mark 56 Vissa medlemsstater har påbörjat upprensningsåtgärder för förorenad mark, vilket ofta har visat sig dyrt och svårt. Kommissionen anser att identifiering och återställande av för medlemsstaterna, vilka också måste överväga i vilken utsträckning principen att förorenaren betalar skall användas i sådana fall. I framtiden är ett utbyte av erfarenheter, kunskaper och saneringsteknologier mellan medlemsstaterna önskvärt. Detta problem kommer troligen att bli särskilt omfattande i centrala och östra Europa. främst är en angelägenhet 3. 3 PRIORITERADE AVFALLSSTRÖMMAR 57 Till följd av rådets resolution av den 7 maj 1990, i vilken EG-omspännande åtgärder för speciella typer av avfall efterfrågades, utvecklade kommissionen ett program för prioriterade avfallsströmmar. Åtgärden koncentrerades på begagnade fordonsdäck, uttjänta bilar, sjukvårdsavfall, byggnads- och rivningsavfall samt avfall från elektrisk och elektronisk utrustning. 58 Arbetssättet inspirerades av nederländska erfarenheter vilka hade lett till slutandet av nederländska avtal om specifika avfallstyper. Sådana avtal är överenskommelser mellan regering, ekonomiska aktörer och eventuellt icke-statliga organisationer, vilka överenskommer om att uppnå mål för avfallsminimering eller -återvinning som uppställts av regeringen. På EG-nivå fastställdes emellertid inga mål. Arbetsgrupperna omfattade representanter från nationella regeringar, kommissionens o r g a n, konsumentskyddsorganisationer och så vidare. r å m a t e r i a l t i l l v e r k a r e, å t e r f ö r s ä l j a r e, t i l l v e r k a r e, 16 59 Den ursprungliga tanken att uppnå en samsyn om kvantifierade mål för de olika avfallsströmmarna uppnåddes bara delvis. Möjliga orsaker till detta var bland andra brist på bra EG-omspännande statistik både om avfallens kvantitet och kvalitet samt dess miljöpåverkan, parternas varierande beredskap att betrakta alla aspekter av avfallshantering och strömmarnas följder, brist på eller ofullständig metodologi för utvärdering av de ekonomiska aspekter som skulle kunnat ge möjlighet att bedöma avfallets miljömässiga fördelar och kostnader, och avsaknaden av ett mandat för såväl medlemsstaternas, industrins som icke-statliga organisationers representanter att fullt ut förhandla om, acceptera och komma överens om vissa beslut. lösningar 60 Den generella slutsatsen från projekten avseende prioriterade avfallsströmmar är att de bidragit till mer insikt i och mer information om de olika avfallsströmmarna och t. ex. bättre produktkonstruktion och möjliga tillverkningsprocesser. Dock har tillvägagångssättet i projektet om speciellt prioriterade avfallsströmmar inte alltid varit tillräckligt framgångsrikt för att ersätta det traditionella förberedande steget i den institutionella beslutsfattandeprocessen. Det kan inte förbises att fördelarna med detta tillvägagångssätt även kräver avsevärd tid och möda. för dem, som 61 Med tanke på ovanstående kommer i princip inga nya särskilda projekt enligt denna metod att påbörjas av kommissionen. Kommissionen kommer emellertid att undersöka andra avfallsströmmar eller materialflöden som tungmetaller eller vissa organiska föreningar från fall till fall. För de pågående projekten förutses lämplig uppföljning. 3. 4 TRANSPORT AV AVFALL 62 Gemenskapen har skapat detaljerad lagstiftning för transport av avfall genom att man antagit rådets förordning (EEG) nr 259/93 och genom att man ratificerat Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall. Dessutom arbetar gemenskapen för närvarande med att i EG-lagstiftningen integrera de överenskommelser om internationell transport av farligt gods, inbegripet avfall, som ingår i FN:s rekommendationer i denna fråga. Det står dock klart att avsevärt arbete kommer att behövas för att detalj avstämma å ena sidan transport av avfall inom EG och å andra sidan transport av avfall från och till tredje land. Särskilda ansträngningar måste göras för att säkerställa att länder som ansökt om EU-medlemskap samarbetar till fullo i fråga om användning och genomförande av EU-lagar och internationella lagar som rör transport av avfall. 63 Självförsörjningsprincipen har redan berörts. Den gäller enbart bortskaffande och syftar speciellt till att tillförsäkra att avfall inte exporteras till länder utanför EG. Inom EG försöker man med dessa principer också sträva efter att undvika avfallstransporter mellan medlemsstater. Det beror till största delen på medlemsstaterna om och i vilken utsträckning de använder denna möjlighet. Generellt verkar inga ytterligare ingripanden nödvändiga för närvarande för denna typ av transport av avfall. 17 64 Avfall som transporteras för återvinningsåtgärder är, som antytts ovan, i stor utsträckning underkastade principerna för den inre marknaden. Medlemsstaterna får motsätta sig denna typ av transporter under vissa omständigheter. Argumentet att garantera säker avfallstillförsel till nationella anläggningar kan inte motivera vägran att godkänna transporter för återvinning. Miljömässigt sund avfallshantering för återvinning måste emellertid också säkerställas. För detta ändamål är det ytterst viktigt att villkoren för avfallsbehandling grundar sig på samma stränga standarder inom hela gemenskapen. Således måste likvärdiga villkor för återvinning skapas för att undvika transporter till de delar inom gemenskapen där lägre miljöstandarder medför lägre behandlingskostnader. Följaktligen anser kommissionen att man borde öka ansträngningarna för att uppnå en tillnärmning av miljöstandarder, med målet att, om det är lämpligt, upprätta lämpliga, gemensamma miljöstandarder för återvinning. Kommissionen tror att dessa överväganden bäst förenar miljöargument och reglerna om varors fria rörlighet. 65 Med tanke på detta noterar kommissionen att det som bäst pågår en debatt inom gemenskapen om avfall som är avsett för förbränning med energiutvinning snarare bör följa principerna om fri rörlighet, eller om medlemsstaterna generellt bör tillåtas att förbjuda transport av avfall för sådana ändamål. Ytterligare restriktioner på omsättningen av avfall för återvinning kan dock kräva ändringar i nuvarande gemenskapslagstiftning. Vidare kommer speciell uppmärksamhet att behöva ägnas åt lämpligt genomdrivande av reglerna tor transport av avfall, för att ytterligare minska illegala transporter och kriminella aktiviteter som är kopplade till dessa, speciellt vad avser transporter från ett land till ett annat. 66 Vad beträffar export av avfall har EG redan förbjudit export till andra länder av allt avfall för bortskaffande, utom till EFTA-stater som har lämnat skriftligt medgivande till särskild import av sådant avfall. Export av farligt avfall för återvinning till icke- OECD-länder skall avvecklas till 1998. Detta initiativ följer ett beslut från 1995, fattat vid den tredje konferensen för parterna i Baselkonventionen om transport av farligt avfall. 67 Sedan dess har flera tredje länder framfört sin oro över de ekonomiska och handelsmässiga möjligheter som skulle kunna påverkas av ett sådant beslut. Av det skälet, och speciellt för att undvika förvirring bland exportörer och importörer om vilket avfall som faktiskt kommer att omfattas av exportförbudet, beslöts i Baselkonventionen att år 1997 anta listor över avfall som är farligt och avfall som inte omfattas av konventionen. 68 Det återstår att se i vilken utsträckning en sådan lista kommer att ge rätt balans mellan avfall som kan transporteras under kontrollkrav och farligt avfall, som inte längre får transporteras från industrialiserade till icke industrialiserade länder. KG är intresserat av att handel med avfall för återvinning inte hämmas i onödan, medan speciell hänsyn måste tas för att undvika att sådant riskavfall exporteras under täckmantel av "transporter för återvinning", vars hantering överstiger icke-OECD- länders kapacitet. 18 4. STYRMEDEL 4. 1 REGELVERK 69 70 I EG-domstolens terminologi är avfall en "vara", om än med vissa specifika egenskaper. En inre marknad för varor/produkter som får röra sig fritt inom EG är knappast tänkbar utan EG-omspännande regler som reglerar dessa produkter när de är uttjänta. Därför kommer EG-omspännande regler för avfall att behövas även i framtiden. Dessa regler bör ta hänsyn till den ekonomiska och sociala utvecklingen i gemenskapen som helhet och en stabil utveckling av dess regioner. Eftersom även medlemsstater har ett genuint ansvar att skydda miljön, kommer speciell omsorg att behöva ägnas åt att utarbeta EG-omspännande regler för avfall, vilka respekterar subsidiaritetsprincipen och samtidigt tillförsäkrar en hög nivå av miljöskydd i hela gemenskapen. På samma sätt bör läggas på den harmoniserade tillämpningen av gemenskapsregler för att underlätta utbytet av återvinningsbart till en konkurrenskraftig europeisk avfall. Detta kommer att uppmuntra återvinningsindustri som kan utveckla allt bättre teknologier. tonvikt I framtiden bör kommissionen och medlemsstaterna ställa upp mål för minskning eller återvinning av avfall. Dessa mål omvandlar avfallspolitikens nyckelprinciper till beräkningsbara förpliktelser. De gör det möjligt att uppnå ett specifikt mål, till exempel för återvinning eller materialåtervinning inôm en given tid. De är inte slutmål i sig, utan snarare en del av en generellare struktur. De sänder starka, klara och pålitliga meddelanden till administrativa och ekonomiska aktörer, som sedan kan utforma egna metoder i syfte att uppnå dessa mål. Besluten att fastställa mål är i huvudsak politiska och måste baseras på tillförlitlig, aktuell information om både miljörelaterade och ekonomiska aspekter. De bör revideras med jämna mellanrum, för att möjliggöra ständigt underhåll av avfallspolitiken. Det är av den anledningen som rådets direktiv 94/62/EG, som för första gången på EG-nivå fastställer mål för återvinning av förpackningsavfall, innefattar bestämmelser om revidering inom fem år. 71 Hittills har de flesta styrmedel på gemenskapsnivå och nationell nivå när det gäller avfall bestått av antagandet av reglerande åtgärder. På EG-nivå finns det endast en rekommendation om avfall (rådets rekommendation av den 3 december 1981 om återanvändning av avfallspapper och användningen av returpapper) som vädjar till frivilliga åtgärder. Tyvärr är denna rekommendation föga känd och respekterad och påverkar endast i obetydlig utsträckning ekonomiska aktörer eller individer. 72 På senare tid har intresset ökat för möjligheten att använda sig av överenskommelser mellan myndigheter och ekonomiska aktörer för att uppnå miljömål. Denna möjlighet kan utforskas även med avseende på avfallssektorn. Dessa överenskommelser skulle kunna övervägas som antingen ett verktyg för att genomföra vissa mål som ställts upp av EG-lagstiftning eller som EG-omspännande program för att uppnå vissa mål. Man måste ägna speciell uppmärksamhet åt villkor som garanterar tillräckligt deltagande över hela gemenskapen, och som tar upp "fripassagerare" och oberoende övervakning och kontroll. 19 73 Kommissionen är intresserad av de möjligheter som avtal inom avfallssektorn ger, förutsatt att det finns tillräckliga garantier för att påtagliga resultat uppnås. Sådana överenskommelser kan erbjuda fördelar med avseende på traditionella sätt att ställa upp normer, som ökat deltagande och integrering av ekonomiska aktörer i utarbetandet av avtalet, ökad acceptans av de mål som fastställs, flexiblare sätt att säkerställa efterlevnad och därför slutligen bättre och snabbare resultat för förbättrat skydd av miljön. Kommissionen kommer mycket snart att skicka ett meddelande till parlamentet och rådet om denna fråga. 4. 2 EKONOMISKA STYRMEDEL 74 I det femte miljöhandlingsprogrammet rekommenderas användning av ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken. Ekonomiska styrmedel inom avfallssektorn gör det möjligt att låta marknadspriserna avspegla naturresursernas knapphet och de externa kostnader som är kopplade till uppkomsten och hanteringen av avfall. Eftersom ekonomiska aktörer fattar beslut på grundval av ekonomiska överväganden, kan en sådan politik ha effekten att producenters och konsumenters agerande påverkas och att de styrs mot en mer miljövänlig inställning. 75 Ekonomiska styrmedel kan ta olika form, som skatteåtgärder, ekonomisk uppmuntran eller pantsystem, och kan spela en stor roll för att bidra till att olika mål i avfallsstrategin uppnås. De kan användas för att uppmuntra till förebyggande ansträngningar eller avskräcka från de minst önskvärda hanteringssätten, att fylla kostnadsgapet mellan återvinning och bortskaffande samt till att undvika att de negativa följderna av ett icke miljömässigt omhändertagande och bortskaffande får bäras av samhället som helhet, i strid med principen att förorenaren betalar. 76 I avfallssektorn har ekonomiska styrmedel hittills endast förts fram i undantagsfall och i generella termer i gemenskapsdirektiv. Nationell erfarenhet visar emellertid att de kan vara användbara verktyg för att påverka ekonomiska aktörers och konsumenters beteende. Som exempel hjälper panter till att säkerställa att produkter när de är uttjänta effektivt tas tillbaka och sedan styrs till lämplig anläggning för återvinning, behandling eller bortskaffande. Kommissionen kommer att försöka att främja användningen av ekonomiska styrmedel inom avfallssektorn, även om det fortfarande står klart att många ekonomiska styrmedel - speciellt avgifter och pålagor, skattemässigt positiva eller negativa åtgärder eller statligt stöd - först och främst kommer att användas på medlemsstatsnivå. 77 Det är emellertid tydligt att användningen av de nämnda styrmedlen på nationell nivå skulle kunna påverka den inre marknaden, eftersom ekonomiska åtgärder skulle kunna ha en liknande inverkan på såväl kommersiella transaktioner som tekniska Algflrdcr. Tills behövd nv IIVIMIIHII* %/inlrr pA KO-nivA blir iillmiinl ttm'pknil, skulle gemensamma riktlinjer for användningen av dessa åtgärder vara ett effektivt verktyg såväl för att bevara den inre marknadens funktion och undvika en snedvridning av konkurrensen. 20 78 Gemenskapsstöd för miljövänliga avfallsåtgärder - i form av hjälp från strukturfonderna, sammanhållningsfonden eller miljöfonden Life - utgör ett relativt litet ekonomiskt komplement till stödet från medlemsstaterna i denna sektor. Fler initiativ för att främja ren teknik för produkter, återvinningsmöjligheter för olika former av avfall, medel för sanering av förorenad mark och andra demonstrations- eller pilotprojekt är önskvärda. Framgången med sådana ansträngningar beror emellertid också på stöd från ekonomiska aktörer som inbjuds att ge ytterligare bidrag till en modern avfallshanteringspolitik. 79 År 1983 föreslog kommissionen EG-omspännande regler för ansvar för skador orsakade av avfall. Rådet kunde inte godkänna det förslaget och meddelade att det skulle besluta om en ansvarsplan för avfall, baserad på ett nytt förslag från kommissionen, före utgången av 1987. Förslaget framlades 1989, men diskuterades egentligen aldrig av rådet. År 1993 presenterade kommissionen en grönbok om miljöansvar, vilket inte längre var begränsat till skador orsakade av avfall, utan omfattade alla miljösektorer. Med tanke på detta bredare synsätt, avser kommissionen för närvarande inte att gå vidare med sina ansträngningar inom enbart avfallssektorn, även om den är övertygad om att ersättningsansvar är av yttersta betydelse för ett effektivt miljöskydd. 4. 3 AVFALLSSTATISTIK 80 Avfallsstatistik är ett viktigt styrmedel. Information baserad på tillförlitliga data gör det möjligt att dels formulera realistiska mål, dels bedöma den aktuella situationen, speciellt vad beträffar uppnående av målen. 81 För närvarande rapporteras endast ett begränsat antal avfallsstatistiska uppgifter på frivillig bas till EG:s statistikkontor (Eurostat) via det gemensamma Eurostat- OECD-frågeformuläret, som sänds till medlemsstaterna vartannat år (1990, 1992, 1994, 1996. ). Som svar på det senaste formuläret för vilket data har behandlats (1994), kunde de flesta medlemsstater uppge data fram till 1992, 1993 eller 1994. Nationella data baseras på en kombination av regelbundna undersökningar, särskilda undersökningar och administrativa data kopplade till avfallsbestämmelser. Dessa data är inte harmoniserade mellan medlemsstaterna och det finns avsevärda skillnader i täckning, detaljnivå och noggrannhet mellan länderna. 21 52 För de senast tillgängliga uppgifterna (förl990) kan följande översikt ges. Data om alla 15 medlemsländerna finns endast för tillverkningsindustrin och för hushållsavfall. Data om jordbruksavfall måste uteslutas eftersom de baseras på synnerligen oförenliga definitioner. Av dessa skäl kan man inte lägga samman värdena till en totalsumma för allt avfall som uppkommit i de 15 medlemsstaterna. I fallande skala bidrog följande sektorer till den totala avfallskvantiteten (i miljoner ton) år 1990: 352 gruvavfall och avfall från mineralprospektering, 336 produktionsavfall, 132 hushållsavfall, 57 avfall från energiproduktion, 33 från andra ekonomiska sektorer samt 22 farligt avfall alla sektorer. En uppdelning på bortskaffande och återvinning visar att under 1990 deponerades 68 % av hushållsavfallet, 18 % brändes, 5 % komposterades och endast 2 % återvanns. Mängden farligt avfall utgör 2,4 % av den totala avfallsmängden. , varav 10 % klassificeras som oljeavfall, 7 % som riskavfall från sjukvård, 4 % under rubriken organiska lösningsmedel och ytterligare 4 % under hartser och latex. Övrigt farligt avfall kommer från olika källor. som används 83 De allvarligaste problemen vad beträffar statistik, är för det första bristen på harmonisering vad gäller omfattning, och för det andra de olika definitioner och klassifikationssystem i medlemsstaterna. Den europeiska avfallskatalogen antogs i slutet av 1993 och en gemenskapsomfattande lista över farligt avfall i slutet av 1994. Dessutom har kommissionen sedan 1990 utfört en serie studier som syftar till att förbereda ett gemenskapssystem för regelbunden, harmoniserad avfallsstatistik. Kommissionen kommer att undersöka vilka lämpliga styrmedel som kan användas för inrättandet av ett regelbundet informationsflöde om avfall som genereras av företag och hushåll och bortskaffande av detta. Systemet bör producera jämförbar statistik med rimlig kvalitet till en total kostnad som inte är mycket högre än den nuvarande samlingen av okoordinerad nationell avfallsstatistik. Eurostat, tillsammans med Europeiska miljöbyrån, kommer att fortsätta att arbeta för ett system med avfallsstatistik som ger den information som behövs från medlemsstaterna är absolut nödvändigt för att stödja dessa insatser. lägsta offentliga och privata kostnad. Aktivt samarbete till 4. 4 ANDRA STYRMEDEL 4. 4. 1 Införlivande, efterlevnad och övervakning av befintliga bestämmelser 84 Det finns ett avsevärt antal EG-omspännande bestämmelser om avfall som har utarbetats under de senaste tjugo åren. Under kommande år kommer speciell omsorg att ägnas åt att säkerställa att befintliga avfallsregler tillämpas fullständigt och effektivt och att säkerställa att de kan tillämpas utan att skapa oförenligheter inom annan i EG-lagstiftning om avfall inom bestämmelserna för någon Ingenting påverkar gemenskapslagstiftning. avfallspolitik mer än antagandet av regler som inte respekteras. Kommissionen kommer därför att se till att tillräcklig klarhet uppnås i efterlevnadsfrågor. trovärdigheten eller ju 22 85 Detta inbegriper publicering av rapporter över genomförandet av de olika avfallsdirektiven. Trots att sådana rapporter skulle ha publicerats regelbundet sedan 1978, har hittills ingen rapport om ett specifikt direktiv publicerats. Kommissionen kommer att förbättra situationen och publicera rapporter som uppmanar medlemsstaterna att lämna information om sin nationella situation. Koncentrationen av harmoniserade definitioner och avfallslistor samt deras kontinuerliga uppdatering, och tillgängligheten av goda och tillförlitliga data om alla aspekter av avfallshantering, kommer att bidra till att EG:s avfallspolitik och lagar blir mer genomblickbara. 86 De olika avfallshanteringsåtgärder som antagits på gemenskapsnivå skall införas av medlemsstaterna. Kommissionen måste tillförsäkra att dess bestämmelser tillämpas. Vidare måste kommissionen garantera att nationella avfallshanteringsprogram inte kolliderar med allmänna gemenskapsmål som den inre marknaden för varor och tjänster eller konkurrens på lika villkor. De huvudverktyg som är tillgängliga för kommissionen i detta sammanhang är övervakningen av befintliga EG-bestämmelser genom kommittéer samt publicering av regelbundna rapporter om genomförandet av befintlig lagstiftning. 4. 4. 2 Avfallsplaner 87 Sedan 1975 kräver EG-direktiv att medlemsstaterna utarbetar avfallsplaner. Tidigare var medlemsstaterna motvilliga att uppfylla denna förpliktelse. Ännu idag är det bara undantagsvis som aktuella avfallsplaner finns för en specifik medlemsstat som täcker hela den statens territorium. Där sådana planer tagits fram, tar de ofta formen av strategidokument som bestämmer en avfallspolitik, eller av operationella planer som går in på detaljer. Kommissionen kommer att öka sina ansträngningar att se till att dessa planer tas fram i alla medlemsstater, att de innehåller alla delar som krävs enligt gemenskapens bestämmelser samt att de används och uppdateras regelbundet. Där det behövs, kommer kommissionen att ta initiativ till att dessa planer utvecklas till ett verktyg för avfallshantering för att nå avfallspolitiska mål. När det gäller Central- och Östeuropa fungerar kommissionens Phare-program som hjälp vid utvecklingen av strategier för avfallshantering i ett antal ansökande länder. Dessa åtgärder kommer att förstärkas och, om det är lämpligt, utvidgas till andra ansökande länder. 4. 4. 3 Kommittéer 88 Gemenskapens avfallspolitik består inte bara av styrmedel i form av lagstiftning, som bestämmelser och direktiv. Eftersom denna politik förutsätter en regelbunden övervakning av rättslig, ekonomisk och politisk utveckling inom och - i ökande grad - utanför gemenskapen, bildades flera kommittéer på gemenskapsnivå för att teoretiska främja arbetsfördelningen mellan de olika kommittéerna är klar: medan ett antal kommittéer har till uppgift att anpassa lagstiftningen om avfall till den tekniska och på gemenskapsnivå. Den avfallshantering integrerad 23 vetenskapliga utvecklingen, ger avfallshanteringskommittén råd till kommissionen i frågor om avfallspolitik eller -hantering. Industrin och icke-statliga organisationer hjälper till att skapa kontakt med ekonomiska aktörer och miljöorganisationer. 89 I praktiken skulle dessa kommittéers representativitet kunna förbättras avsevärt. Det verkar som nödvändigheten av att tänka ut, utarbeta och genomföra en integrerad avfallshanteringspolitik på EG-nivå, som driver målet att uppnå en hög miljöskyddsnivå på den inre marknaden, inte har insetts överallt. Detta leder till brister i kommunikationen som i ett senare skede ökar svårigheterna att finna EG- omspännande lösningar. 90 Kommissionen är övertygad om att förbättringar i kommunikationen inom de olika kommittéerna är nödvändiga och kommer att försöka att förbättra dessa kommittéers genomslagskraft och resultat. 4. 4. 4 Livscykelanalyser, miljöbalanser 91 Principhierarkin inom avfallshanteringen - förebyggande, återvinning, bortskaffande - är allmänt accepterad. Med tanke på detta kunde det finnas skäl att utvärdera en produkts miljöeffekter från en produkt under hela dess livscykel för att fastställa den avfallshanteringslösning som är bäst för miljön genom användningen av strategin "från vaggan till graven". I denna typ av integrerade system utgör konstruktions- och tillverkningsstegen ett centralt moment eftersom de kommer att bestämma produktens eller verksamhetens allmänna inverkan på miljön. 92 Miljöbalanser för avfallshantering, använda parallellt med analysen av en produkts livscykel, har en väsentlig betydelse för utvärderingen och utforskandet av alternativ i avfallshanteringen, och kan lämna ett avsevärt bidrag till att minska dessa produkters och deras avfalls inverkan på miljön. 93 Rådets direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall innehåller en inledning som pekar på att livscykelanalyser bör färdigställas så snart som möjligt för att man bättre skall kunna utvärdera prioriteringar mellan förpackningar som kan återanvändas, materialåtervinnas och återvinnas. Direktivet föreskriver att Europaparlamentet och rådet måste undersöka resultaten av vetenskaplig forskning och utvärderingsmetoder som miljöbalanser. I tillvägagångssättet med prioriterade avfallsströmmar ingår också dessa utvärderingsstyrmedel som en central del. 94 Slutligen kan dessa styrmedel bidra av avfallshanteringsprioriteter allt efter de praktiska förutsättningarna i varje fall. Dessa utvärderingsmetoders möjligheter måste fortfarande utvecklas, men är särskilt lovande. Kommissionen kommer att bidra till deras utveckling och kommer att sörja för att de tillämpas på ett opartiskt sätt. införandet förbättra till att 24 AKTÖRER 95 I det femte miljöhandlingsprogrammet erkänns behovet av en aktiv roll från alla ekonomiska aktörer som är inblandade i strävan efter hållbar utveckling. De ovan nämnda målen kan inte uppnås utan deltagande av myndigheter, privata och offentliga företag, miljöorganisationer och i synnerhet individer som medborgare och konsumenter. 96 Med detta meddelande vädjar kommissionen till myndigheter på gemenskapsnivå, på nationell, regional och lokal nivå att visa den nödvändiga politiska viljan och tillhandahålla lämpliga resurser för etablerandet av en sund avfallshanteringspolitik. Lokala och regionala miljö- och energiorgan kan också spela en viktig roll i detta avseende. Det är en grundläggande förutsättning att avfallsplaner ställs upp och genomförs effektivt. 97 Med tanke på den nyckelroll industrin har för avfallshanteringen, bör den tillsammans med alla andra berörda aktörer ta sitt ansvar fullt ut vad beträffar avfallsminskning och återvinning. Dess speciella bidrag bör bland annat fokuseras på utvecklingen av ren teknik och rena produkter samt på ett aktivt deltagande i avfallshanteringen. Det bör betonas att små och medelstora företag, både producenter och ekonomiska aktörer i detalj- och distributionssektorn, kan bidra effektivt till målen för avfallshanteringen, under förutsättning att de får tillräckligt stöd att nå detta syfte och inte överbelastas med överdrivna administrativa plikter. 98 Avfall berör alla medborgare. De är faktiskt i ökande grad engagerade i det moderna samhällets miljöaspekter. De bidrar väsentligt till framgången för återvinnings- och återanvändningsprogram, speciellt genom källsortering, och tar på så sätt sin del av ansvaret i avfallshanteringen. Detta kräver lämplig och utbredd information från ekonomiska aktörer och myndigheter. 25 6 SLUTSATSER 99 Avfallshanteringspolitiken utgör en av de mest centrala sektorerna i det femte handlingsprogrammet för miljön, vars främsta mål är en hållbar utveckling. Gemenskapens strategi för avfallshantering fastställer riktlinjer för gemenskapens avfallspolitik, dvs. prioritering av förebyggande åtgärder, främjande av återvinning, minimering av bortskaffande och reglering av transport av avfall. Gemenskapens åtgärder i framtiden måste koncentreras på lämplig tillämpning och verkställande av befintlig lagstiftning, främjande och användning av ett brett urval av icke rättsliga styrmedel och utnyttjande av andra åtgärdsområden, såsom gynnande av marknader för återvinningsprodukter, minimering och förebyggande av särskilda avfallsströmmar osv. 100 Principerna och riktlinjerna som framförts ovan är avsedda att fungera som grund både för gemenskapens framtida åtgärder inom avfallssektorn och för utformningen av miljövänliga metoder inom Europeiska unionen. För att de skall kunna förverkligas på ett effektivt sätt krävs fullt engagemang och stöd från alla berörda parter. 26 Utkast till RÅDETS RESOLUTION om avfallspolitik (presenterad av kommissionen) 27 RÅDETS RESOLUTION av den om avfallspolitik (. /C. /. ) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD UTFÄRDAR DENNA RESOLUTION med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, med beaktande av rådets och medlemsstatsregeringarnas representanters resolution i möte i rådet den 1 februari 1993 om gemenskapens handlingsprogram för miljö och hållbar utveckling (det femte miljöhandlingsprogrammet)1, med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och till Europaparlamentet om en gemenskapsstrategi för avfallshantering av den 18 september 19892 och revideringen av denna strategi av den 3, med beaktande av rådets resolution av den 7 maj 1990 om avfallspolitik4 och Europaparlamentets resolutioner av den 19 februari 1991 och av den 22 april 1994 i anledning av dessa5, med beaktande av befintlig gemenskapslagstiftning inom området avfallshantering, särskilt rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli om avfall6, ändrat genom direktiv 91/156/EEG7, rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall8, rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen9 samt rådets beslut av den 1 februari 1993 om slutande på gemenskapens vägnar av konventionen om gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall (Baselkonventionen)10, i 2 3 4 5 6 7 8 9 10 EGT nr C 138, 17. 5. 1993, s. 1 SEK(89) 934 slutlig av den 18. 9. 1989 KOM (96). slutlig av den. 1996 EGT nr C 122, 18. 5. 1990, s. 2 EGT nr C 72, 18. 3. 1991, s. 34 och EGT nr C 128, 9. 5. 1994, s. 471 EGT nr L 194,25. 7. 1975, s. 39 EGT nr L 78, 26. 3. 1991, s. 32 EGT nr L 377, 31. 12. 1991, s. 20 EGT nr L 30, 6. 2. 1993, s. 1 EGT nr L 39, 16. 2. 1993, s. 1 28 med beaktande av kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om avfallshanteringspolitiken av den 8 november 199511, och med beaktande av följande: Gemenskapen skall sträva efter att etablera en sammanhållen och allmänt accepterad politik för avfallshantering, som är ekologiskt rationell och ekonomiskt livskraftig i syfte att främja en hållbar utveckling. Denna politik skall baseras på en harmoniserad terminologi vad beträffar definitioner och klassifikationer av avfall, samt på de gemensamma prioriteringsprinciperna för förebyggande, främjande av återvinning, miljömässigt sunt slutligt omhändertagande av avfall samt kontroll och minimering av avfallstransporter. Denna politik skall ge en hög nivå av miljöskydd över hela Europeiska unionen samt etablera en fungerande inre marknad,där det är lämpligt med tanke på gränsöverskridande transaktioner, för avfall. Detta dubbla mål kan inte uppnås utan lämpligt genomförande av närhets- och självförsörjningsprinciperna. Dessa principer innebar att avfall som skall bortskaffas måste bortskaffas i en av de närmaste lämpliga anläggningarna och att avfall som uppkommer inom gemenskapen inte bör bortskaffas någon annanstans. För detta krävs att ett gemenskapsomspännande integrerat och adekvat nätverk etableras för bortskaffnings- och behandlingsanläggningar. Ett brett register av lagstiftningsmässiga, ekonomiska och hanteringsinriktade styrmedel skall användas effektivt på alla lokala, regionala, nationella nivåer och gemenskapsnivåer för att lösa avfallsrelaterade problem. Särskild uppmärksamhet skall ägnas genomförande och efterlevnad av befintlig lagstiftning, antagande och lämpligt genomförande av avfallsplanerna samt utveckling av avfallsstatistik för gemenskapen. RÅDET 1. VÄLKOMNAR och stöder kommissionens meddelande om granskning av gemenskapens strategi för avfallshantering och anser det vara en välgrundad riktlinje för åtgärder som skall vidtas under de närmaste åren över hela gemenskapen inom avfallssektorn, 2. FINNER att det sedan antagandet av den första gemenskapsstrategin för avfallshantering i september 1989 har skett en institutionell, lagstiftningsmässig, ekonomisk och teknisk utveckling inom avfallsområdet som påverkat nationell förvaltning och gemenskapens förvaltning såväl som ekonomiska aktörer och konsumenter, 3. INSER att uppkomsten av avfall trots de avsevärda ansträngningar som gjorts under de senaste få åren i genomsnitt har fortsatt att öka, 4. KONSTATERAR och delar befolkningens ökande engagemang vad beträffar avfallsrelaterade problem över hela Europeiska unionen, KOM(95) 522 slutlig av den 8. 11. 1995 29 BETONAR den viktiga roll som statistik kan spela för att identifiera avfallsrelaterade problem, bedöma hanteringsprioriteter samt formulera och uppnå realistiska mål inom ramen för avfallshanteringspolitiken, BEKLAGAR det faktum att det för närvarande inte framställs vare sig regelbundna eller harmoniserade avfallsrelaterade data på gemenskapsnivå, UPPMANAR ENTRÄGET kommissionen att i samarbete med Europeiska miljöbyrån och medlemsstaterna upprätta ett gemenskapsomspännande pålitligt system för datainsamling avseende avfall, vilket bör baseras på gemensam terminologi, gemensamma definitioner och klassifikationer samt på harmoniserade metoder, och med hänsyn tagen till de speciella svårigheter som små och medelstora företag kan ha i detta avseende, FINNER att all strategi för avfallshantering skall styras av hänsyn till den milj ovänligaste lösningen där man beaktar den potentiella nyttan och kostnaderna för åtgärder eller uteblivna åtgärder ur miljösynpunkt, FINNER att avfallshanteringslösningar bör tas med i beräkningen fullt ut från utformningsstadiet för en produkt, ANSER att tillverkaren av en produkt har särskilt avfallshanteringsansvar, utan att detta påverkar principen att förorenaren betalar, vilken bör tillämpas fullt ut, UPPMANAR kommissionen att för rådet framlägga förslag där detta ansvar översätts till praktiskta åtgärder, UPPREPAR sin övertygelse att förebyggande av avfall bör ges högsta prioritet i all nationell avfallspolitik, både vad gäller uppkomst av avfall och i tillämpliga fall vad gäller sådant avfalls farliga egenskaper, FINNER att ansträngningar i detta avseende behöver fortsätta och om möjligt intensifieras, UPPMANAR alla ekonomiska aktörer att fastställa kvantitativa mål för förebyggande av avfall och att sträva mot detta mål, särskilt genom att främja ren teknik och produkter som kan återvinnas, genom att förbättra de tekniska standardernas miljödimension, genom att minska förekomsten av farliga ämnen, genom att använda ekonomiska instrument och miljörevisionsplaner, samt genom att främja förändringar av konsumtionsmönster genom konsumentinformation och utbildning, UNDERSTRYKER behovet av att främja avfallsåtervinning i avsikt att minska avfallsmängden och spara naturresurser, särskilt genom återanvändning, återvinning, kompostering och återvinning av energi ur avfall, TROR att återanvändning och materialåtervinning, när de är miljömässigt sunda, för närvarande och tills vetenskapliga och tekniska framsteg gjorts och livscykelanalyser utvecklats för återvinningsverksamhet, allmänt bör anses vara att föredra vad beträffar miljöpåverkan i jämförelse med andra former av återvinning och slutlig hantering, 30 UPPMANAR kommissionen att främja utarbetandet av en vetenskapligt sund gemenskapsmetodologi för livscykelanalyser och miljöbalanser i syfte att förbättra identifieringen av framtida prioriteringar inom avfallshanteringen, UPPMANAR medlemsstaterna att främja retur-, insamlings- och återvinningssystem, ANMODAR kommissionen och medlemsstaterna att vidta konkreta åtgärder i avsikt att främja marknader för återvunna produkter som uppfyller gemenskapens krav, särskilt vad beträffar säkerhet, hälsa och miljöskydd, 9. UNDERSTRYKER behovet av gemenskapsnormer för avfallsbehandling, särskilt energiutvinning, för att skapa förutsättningar för lika spelregler inom avfallssektorn och på så sätt garantera en hög nivå av skydd i hela gemenskapen samtidigt som reglerna för den inre marknaden respekteras vad avser avfall för återvinning, och i det avseendet INSER vikten av normer för användning av avfall, i synnerhet som bränsle eller annan energikälla, ÄR AV ÅSIKTEN att, utsläppsnormer för förbränning av avfall, så länge som det införda materialet och processen är jämförbara, bör vara desamma, oberoende av om avfall förbränns i förbränningsanläggningar eller andra anläggningar, 10. FÄSTER UPPMÄRKSAMHETEN PÅ behovet av att minimera bortskaffande av avfall och på så sätt etablera ett adekvat och integrerat nätverk av anläggningar för bortskaffande, som avsett i avfallsdirektivet 91/156/EEG, förbränningsanläggningar DRAR SLUTSATSEN att gemenskapsnormer för utsläpp till luft, vatten och mark från Särskilda bör övervakningsåtgärder bör förutses för befintliga förbränningsanläggningar. Den berörda befolkningen måste ges korrekt information, och förbränning som inte är förenad med återvinning av energi bör om möjligt undvikas. respekteras strängt. 11. FINNER att i framtiden endast säkra och kontrollerade deponier som uppfyller kraven i det kommande direktivet om deponier bör tillåtas över hela gemenskapen, ANMODAR medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa lämplig sanering av gamla deponier och förorenade platser, 12. UPPMÄRKSAMMAR de slutsatser som dragits av olika projektgrupper inom ramen för programmet för prioriterade avfallsströmmar som initierats av kommissionen avseende uttjänta fordon, begagnade däck, hälsovårdsavfall, rivnings- och byggavfall samt avfall från elektrisk och elektronisk utrustning, och i det avseendet UPPMANAR kommissionen att snarast framlägga förslag för lämplig uppföljning av dessa projekt, 31 UPPMANAR kommissionen att vidare undersöka om och hur andra avfallsströmmar, som tungmetaller, plaster, textil eller fartygsavfall, bör behandlas på gemenskapsnivå, 13. TROR att förordning (EEG) nr 259/93 är ett viktigt rättsligt instrument för kontroll och minimering av avfallstransporter, UPPMANAR medlemsstaterna att öka och förbättra samarbetet, särskilt inom området illegala transporter och kampen mot miljöbrottslighet, UPPREPAR sitt åtagande i Baselkonventionens anda att, förutom det redan rådande förbudet mot transport av farligt avfall för slutligt bortskaffande, förbjuda transporter av farligt avfall för återvinning till utvecklingsländer, och UPPMANAR således kommissionen att framlägga ett förslag om ratificering av den relevanta ändringen av Baselkonventionen, 14. UPPMANAR kommissionen att säkerställa att befintlig och framtida lagstiftning helt införs av medlemsstaterna och genomdrivs över hela Europeiska unionen, 15. BETONAR vikten av lämplig avfallsplanering på alla behöriga nivåer, UPPMANAR ENTRÄGET medlemsstaterna att, om de inte redan gjort så, etablera, tillställa kommissionen och införa avfallsplaner, som krävs i avfallsdirektivet 91/156/EEG, 16. UPPMUNTRAR medlemsstaterna att använda ett brett urval av instrument, särskilt ekonomiska instrument, i syfte att uppnå sina avfallspolitiska mål, så samstämmigt som möjligt men med fullt respekterande av Romfördraget, 17. INSER, i linje med kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, den potential som miljöskydd och särskilt en samstämmig och sund avfallshanteringspolitik kan ha för skapandet av arbetstillfällen, och UPPMANAR därför medlemsstaterna att inrikta sin avfallshanteringspolitik på att aktivera denna potential, INSER behovet av att införa stödåtgärder för små och medelstora företag i syfte att uppmuntra ansvarsfull avfallshanteringspolitik, 18. UPPMANAR kommissionen att till rådet rapportera om de framsteg som görs inom de områden som omfattas av denna resolution senast i slutet av år 2000. 32 ISSN 1024-4506 KOM(96) 399 slutlig DOKUMENT SV 14 Katalognummer : CB-C0-96-426-SV-C ISBN 92-78-07992-8 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: Regulamento (CE) n 1525/96 da Comissão de 30 de Julho de 1996 que altera o Regulamento (CE) nº 3016/95, que abre contingentes pautais comunitários relativos a 1996 para os ovinos e caprinos e as carnes de ovino e caprino dos códigos NC 0104 10 30, 0104 10 80, 0104 20 90 e 0204

eurovoc_concepts:
goat
goatmeat
quantitative restriction
sheep
sheepmeat
tariff quota

formats: html pdfa1b print


title: PREGUNTA ESCRITA n. 2271/96 del Wolfgang NUßBAUMER a la Comisión. Conformidad con el Derecho comunitario de determinados impuestos y contribuciones austriacos (RESPUESTA COMPLEMENTARIA)

eurovoc_concepts:
Austria
VAT
application of EU law
approximation of laws
tax

formats: html print


title: 375 L 0439 : Council Directive of 16 June 1973 on the disposal of waste oils (75/439/EEC)(OJ No L 194, 25.7.1975, p. 23).,375 L 0439 : Directiva del Consejo de 16 de junio de 1975 relativa a la gestión de aceites usados (75/439/CEE)(DO n̊ L 194 de 25.7.1975, p. 23)(EE 15 Vol. 01, p. 91).,375 L 0439 : Directiva do Conselho de 16 de Junho 1975 relativa à eliminação dos óleos usados (75/439/CEE)(JO n̊ L 194 de 25.7.1975, p. 23)(EE 15, FASC. 01, p. 91).,375 L 0439 : Directive du Conseil du 16 juin 1975 concernant l'élimination des huiles usagées (75/439/CEE)(JO n̊ L 194 du 25.7.1975, p. 23).,375 L 0439 : Direttiva del Consiglio del 16 giugno 1975 concernente l'eliminazione degli oli usati (75/439/CEE)(GU n. L 194 del 25.7.1975, pag. 23).,375 L 0439 : Richtlijn van de Raad van 16 juni 1975 inzake de verwijdering van afgewerkte olie (75/439/EEG)(PB nr. L 194 van 25.7.1975, blz. 23).,375 L 0439 : Richtlinie des Rates vom 16. Juni 1975 über die Altölbeseitigung (75/439/EWG)(ABl. Nr L 194 vom 25.7.1975, S. 23).,375 L 0439 : Rådets direktiv af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald (75/439/EØF)(EFT nr. L 194 af 25.7.1975, s. 31).,375 L 0439 : Οδηγία του Συμβουλίου της 16ης Ιουνίου 1975 περί διαθέσεως των χρησιμοποιημένων ορυκτελαίων (75/439/EOK)(ΕΕ αριθ. L 194 της 25.7.1975, σ. 23).

eurovoc_concepts:
consolidation of EU law
environmental standard
used oil


title: Uredba Komisije (ES) št. 1555/96 z dne 30. julija 1996 o predpisih glede uporabe dodatnih uvoznih dajatev za sadje in zelenjavo

eurovoc_concepts:
CCT duties
customs duties
customs regulations
fresh fruit
fresh vegetable
import

formats: html pdf print

text: 316 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 19 31996R1555 3. 8. 1996 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI L 193/1 UREDBA KOMISIJE (ES) št. 1555/96 z dne 30. julija 1996 o predpisih glede uporabe dodatnih uvoznih dajatev za sadje in zelenjavo KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ker je treba pri uvoženem blagu s tarifnim preferencialom na izračunu dodatne uvozne podlagi dajatve ad valorem to pri dajatve tudi upoštevati; ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti; ker je blago na poti v Skupnost oproščeno dodatnih dajatev; ker je za to vrsto blaga treba predpisati posebne določbe; ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 1035/72 z dne 18. maja 1972 o skupni ureditvi trga za sadje in zelenjavo (1), kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 1363/ 95 (2), in zlasti člena 24(4) Uredbe; ker uvedba ureditve uvoznih dovoljenj ne bo preprečila njene nadomestitve s hitrejšim računalniškim postopkom registriranja uvoznega blaga, takoj ko bo vzpostavitev takega računalniškega postopka pravno in praktično mogoča; ker bo glede tega izve- dena evaluacija do 31. decembra 1997; ker se v skladu z Uredbo (EGS) št. 1035/72 za določene proiz- vode iz navedene uredbe lahko uvedejo dodatne uvozne dajatve, poleg dajatev, ki so predvidene s skupno carinsko tarifo, če so pogoji iz člena 5 Sporazuma o kmetijstvu (3) izpol- njeni, razen če obstaja nevarnost motenj skupnega trga ali ko bi bil učinek nesorazmeren z želenim namenom; ker Upravni odbor za sveže sadje in zelenjavo ni podal mnenja v roku, ki ga je določil njegov predsednik, ker se lahko uvedejo dodatne dajatve, če količine uvoza zadev- nega proizvoda, kar je razvidno iz uvoznega dovoljenja, ki ga je izdala država članica, ali se ugotovi iz postopka, sprejetega v sporazuma, presegajo sprožitveno okviru preferencialnega raven, določeno za proizvod ter obdobje veljavnosti, kot je natančneje določeno v členu 5(4) Sporazuma o kmetijstvu; SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 ker se dodatne dajatve lahko uvedejo samo za uvoženo blago, katerega tarifni razred, določen v skladu s členom 5 Uredbe Komisije (ES) št. 3223/94 (4), kakor je bila nazadnje spreme- njena z Uredbo (ES) št. 2933/95 (5), zahteva uporabo najvišje posebne dajatve, ter za blago, ki je uvoženo zunaj carinskih kvot, določenih v okviru Svetovne trgovinske organizacije; ker ni dovoljeno uvesti dodatnih dajatev za proizvode s preferen- cami glede na vhodno ceno, pod pogojem, da njihov tarifni razred ne zahteva uporabe najvišje posebne dajatve; (1) UL L 118, 20. 5. 1972, str. 1. (2) UL L 132, 16. 6. 1995, str. 8. (3) UL L 336, 23. 12. 1994, str. 22. (4) UL L 337, 24. 12. 1994, str. 66. (5) UL L 307, 20. 12. 1995, str. 21. Dodatne uvozne dajatve iz člena 24(1) Uredbe (EGS) št. 1035/ 72, v nadaljevanju „dodatne dajatve“, se lahko uporabijo za proizvode, naštete v prilogi k uredbi, pod pogoji, navedenimi spodaj. Člen 2 Sprožitvena raven ter obdobje veljavnosti za vsak proizvod, naveden v prilogi, se določita vsako leto. 03/Zv. 19 SL Uradni list Evropske unije 317 Člen 3 (b) za blago, ki je na poti v Skupnost, kot to določa odstavek 1. Če se ugotovi, da je uvožena količina proizvoda, za kate- rega velja zaščitna klavzula, v danem obdobju presegla sprožit- veno raven, določeno na podlagi člena 2, kar je razvidno iz izdanih uvoznih dovoljenj, združenih v skladu s členom 22(2) Uredbe (EGS) št. 1035/72, ali se to ugotovi iz postopka, spreje- tega v okviru preferencialnega sporazuma, Komisija uvede dodatno dajatev. Dodatna dajatev se uporabi tudi za blago, ki je pokrito z 2. uvoznim dovoljenjem, izdanim po dnevu uveljavitve dajatve, ter za blago, ki je uvoženo po tem dnevu, pri postopku, spre- jetem v okviru preferencialnega sporazuma, v smislu prvega odstavka, pod pogojem, da: — tarifni razred, v katerega je blago razvrščeno v skladu s členom 5 Uredbe (ES) 3223/94, zahteva najvišjo posebno dajatev, ki velja za uvoženo blago zadevnega porekla, — je bil uvoz opravljen med obdobjem uporabe dodatne dajatve. Člen 4 1. Višina dodatne dajatve na podlagi člena 3 je ena tretjina carinske dajatve, ki velja za zadevni proizvod iz skupne carinske tarife. Vendar pa je za uvozno blago s tarifnimi preferenciali na 2. podlagi dajatve ad valorem višina dodatne dajatve ena tretjina posebne dajatve v primeru uporabe člena 3(2). Člen 5 2. 2. Za blago, ki je na poti v Skupnost, se šteje blago, ki: — je zapustilo državo porekla pred odločitvijo o uvedbi dodatne dajatve, in — se prevaža s prevozno listino, ki velja od mesta nakladanja v državi porekla do mesta razkladanja v Skupnosti in je bila izdana pred uveljavitvijo dodatne dajatve. Zainteresirane stranke morajo carinski službi predložiti 3. ustrezno dokazilo o izpolnjevanju zahtev iz odstavka 2. Vendar pa ti organi lahko smatrajo, da je blago zapustilo državo porekla pred dnevom uveljavitve dodatne dajatve, če je kot dokazilo priložen eden od naslednjih dokumentov: — za pomorski promet, ladijski tovorni list, ki dokazuje, da se je nakladanje izvršilo pred tem datumom; — za železniški promet, tovorni list, ki so ga železniške oblasti države porekla sprejele pred tem datumom; — za cestni promet, pogodba o cestnem prevozu ali drug tran- zitni dokument, ki je bil izpolnjen v državi porekla pred tem datumom, če so bili izpolnjeni pogoji, določeni v dvostranskih ali večstranskih sporazumih, sklenjenih v zvezi s tranzitom Skupnosti oziroma skupnim tranzitom; — za zračni promet, letalski prevozni list, ki dokazuje, da je letalska linija sprejela blago pred tem datumom. 1. V naslednjih primerih se dodatna dajatev ne odmeri: Člen 6 (a) za blago, ki je uvoženo po tarifnih kvotah, navedenih v Prilogi 7 kombinirane nomenklature; Ta uredba začne veljati tretji dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 30. julija 1996 Za Komisijo Franz FISCHLER Član Komisije 318 SL Uradni list Evropske unije 03/Zv. 19 PRILOGA Oznaka KN Opis 0702 00 Paradižnik Kumare Artičoke Bučke Pomaranče, sveže Klementine Mandarine, vključno s tangerinkami, satsuma mandarinami, wilkings in podobnimi hibridi agrumov Limone Namizno grozdje Jabolka (1) 0707 00 10 0707 00 15 0707 00 20 0707 00 25 0707 00 30 0707 00 35 0707 00 40 0709 10 40 0709 10 10 0709 10 20 0709 90 71 0709 90 73 0709 90 75 0709 90 77 0709 90 79 0805 10 61 0805 10 65 0805 10 69 0805 10 01 0805 10 05 0805 10 09 0805 10 11 0805 10 15 0805 10 19 0805 10 21 0805 10 25 0805 10 29 0805 10 31 0805 10 33 0805 10 35 0805 20 31 0805 20 11 0805 20 33 0805 20 35 0805 20 37 0805 20 39 0805 20 13 0805 20 15 0805 20 17 0805 20 19 0805 30 30 0805 30 40 0805 30 20 0806 10 40 0806 10 50 0808 10 71 0808 10 73 0808 10 79 0808 10 92 0808 10 94 0808 10 98 0808 10 51 0808 10 53 0808 10 59 0808 10 61 0808 10 63 0808 10 69 03/Zv. 19 SL Uradni list Evropske unije 319 Opis Oznaka KN 0808 20 47 0808 20 51 0808 20 57 0808 20 67 0808 20 31 0808 20 37 0809 10 20 0809 10 30 0809 10 40 0809 20 31 0809 20 39 0809 20 41 0809 20 49 0809 20 51 0809 20 59 0809 20 61 0809 20 69 0809 30 21 0809 30 29 0809 30 31 0809 30 39 0809 30 41 0809 30 49 0809 40 20 0809 40 30 Hruške (2) Marelice Češnje Breskve in nektarine Slive (1) Razen jabolk za mošt z tarifno oznako KN 0808 10 10, v razsutem stanju, od 16. septembra do 15. decembra. (2) Razen hrušk za mošt z tarifno oznako KN 0808 20 10, v razsutem stanju, od 1. avgusta do 31. decembra


title: Ir-Regolament tal-Kummissjoni (KEE) Nru 1555/96 tat-30 ta’ Lulju 1996 dwar regoli ta’ applikazzjoni għal dazji addizzjonali ta’ importazzjoni fuq frott u ħxejjex

text: 316 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta' l-Unjoni Ewropea 03/Vol. 19 31996R1555 3. 8. 1996 IL-ĠURNAL UFFIĊJALI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ L 193/1 IR-REGOLAMENT TAL-KUMMISSJONI (KEE) Nru 1555/96 tat-30 ta’ Lulju 1996 dwar regoli ta’ applikazzjoni għal dazji addizzjonali ta’ importazzjoni fuq frott u ħxejjex IL-KUMMISSJONI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ, Wara li kunsidrat it-Trattat li jistabbilixxi l-Komunità Ewropea, Wara li kunsidrat ir-Regolament tal-Kunsill (KEE) Nru 1035/72 tat-18 ta’ Mejju 1972 dwar l-organizzazzjoni komuni tas-suq fi frott u l-ħxejjex (1), kif l-aħħar emendat bir-Regolament tal- Kummissjoni l- Artikolu 24(4) tiegħu, (KEE) Nru 1363/95 (2), u b’mod partikolari Billi taħt ir-Regolament (KEE) Nru 1035/72 dazju addizzjonali importazzjoni għal dak provdut mit-Tarriffa Komuni ta’ Doganali (‘dazju addizzjonali’) jista’ jiġi mpost fuq ċerti prodotti koperti b’dak ir-Regolament jekk it-termini ta’ l-Artikolu 5 tal- jiġu mħarsa, sakemm ma jkun Ftehim dwar l-Agrikoltura (3) hemm l-ebda riskju ta’ disturb fis-suq tal-Komunità jew l-impatt ikun sproporzjonat għal finijiet mixtieqa; jiġi mpost jista’ Billi dazju addizzjonali ta’ importazzjoni tal-prodotti konċernati, determinati mill-liċenzi ta’ importazzjoni maħruġa mill-Istati Membri jew bi proċeduri ntrodotti taħt ta’ skattar stabbiliti mill-prodott u l-perjodu ta’ applikazzjoni kif speċifikat fl-Artikolu 5(4) tal-Ftehim dwar l-Agrikoltura; ftehim preferenzjali, jeċċedu livelli jekk il-volumi l-aħħar emendat bir-Regolament Billi dazju addizzjonali jista’ jiġi mpost biss fuq importazzjoni li tagħha tat-tariffa magħmula skond l-Arti- l-klassifikazzjoni kolu 5 tar-Regolament tal-Kummissjoni (KEE) Nru 3223/94 (4), (KEE) Nru 2933/95 (5), kif jinħtieġ l-applikazzjoni l-għola dazju speċifiku u fuq importazzjonijiet magħmula barra l-kwoti tat-tariffi ffissati fil- l-Organizzazzjoni Dinjija tal-Kummerċ; billi ma qafas jistgħax jiġi mpost l-ebda dazju addizzjonali fuq prodotti li jgawdu preferenza fir-rigward tal-prezz tad-dħul, sa dak il-punt illi l-klassifikazzjoni tat-tariffa tagħhom ma tinħtieġ l-applikaz- zjoni ta’ l-għola dazju speċifiku; ta’ ta’ (1) ĠU L 118, ta’ l-20. 5. 1972, p. 1. (2) ĠU L 132, tas-16. 6. 1995, p. 8. (3) ĠU L 336, tat-23. 12. 1994, p. 22. (4) ĠU L 337, ta’ l-24. 12. 1994, p. 66. (5) ĠU L 307, ta’ l-20. 12. 1995, p. 21. fil-każ ta’ Billi, jgawdu minn tariffa preferenzjali fir-rigward ta’ dazju ad valorem, il-kalkolu tad-dazju addizzjonali għandu jagħti kont ta’ dan; importazzjonijiet li Billi prodotti fi triqthom lejn il-Komunità huma eżentati minn dazju addizzjonali; billi dispożizzjonijiet speċifiċi dwar dawn għandhom għalhekk isiru; Billi l-introduzzjoni ta’ arranġamenti dwar liċenzi ta’ importaz- jiġu sostitwiti bi proċedura rapida zjoni ma tipprevjenix li komputerizzata biex jiġu reġistrati l-importazzjonijiet malli ikun legalment u prattikament possibbli li dan isir; billi għandu jkun hemm evalwazzjoni f’dan ir-rigward sal-31 ta’ Diċembru 1997; Billi l-Kumitat ta’ Ġestjoni għall-Frott frisk u l-Ħxejjex għadu ma’ tax opinjoni fi żmien stipulat mill-president tiegħu, ADOTTAT DAN IR-REGOLAMENT: Artikolu 1 fuq l-importazzjoni kif msemmi Dazju addizzjonali fl-Arti- kolu 24(1) tar-Regolament (KEE) Nru 1035/72, msejjaħ ‘dazju addizzjonali’ hawn taħt, fuq il-prodotti il-kondizzjonijiet elenkati imniżżla hawn taħt. fl-Anness hawn mehmus jiġi applikat taħt jista’ Artikolu 2 Livelli ta’ skattar u l-perjodi applikabbli għal kull wieħed mill- prodott elenkati fl-Anness għandhom jiġu fissati kull sena. 03/Vol. 19 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta' l-Unjoni Ewropea 317 Artikolu 3 (b) oġġetti fi triqthom lejn il-Komunità kif definiti fil- Jekk jinsab illi l-kwantità mpurtata ta’ prodott li għalih il- 1. klawsola speċjali ta’ salvagward tkun inqabżet fir-rigward ta’ perjodu partikolari, kif stabbilit mill-liċenzi ta’ importazzjoni maħruġa skond l-Artikolu 22(2) (KEE) Nru arranġament 1035/72, preferenzjali, il- Kummissjoni għanda timponi dazju addizzjonali. introdotta il-livell ta’ skattar stabbilit taħt l-Artikolu 2, jew bil-proċedura tar-Regolament taħt l-introduzzjoni skond it-tifsira Dan għandu japplika għall-prodotti koperti b’liċenzja ta’ 2. importazzjoni maħruġa wara d-data ta’ tad- dazju u għall-importazzjoni effetwati wara dik id-data fil-każ ta’ taħt proċedura, arranġament preferenzjali sakemm: — il-klassifikazzjoni tagħhom tat-tariffa stabbilita skond l- Artikolu 5 tar-Regolament (KEE) Nru 3223/94 tirrikjedi l- applikazzjoni ta’ l-għola dazji speċifiċi għall-importazzjoni- jiet in kwistjoni, tal-paragrafu 1, introdott — importazzjoni tkun saret waqt il-perjodu ta’ applikazzjoni tad-dazju addizzjonali. Artikolu 4 Id-dazju addizzjonali impost taħt l-Atikolu 3 għandu jkun fit-Tariffa 1. terz tad-dazju doganali applikabbli għall-prodott Komuni Doganali. 2. Madanakollu, għal jgawdu minn tariffa preferenzjali ta’ dazju ad valorem id-dazju addizzjonali għandu jkun terz tad-dazju speċifiku fuq il-prodott sal-limitu li japplika l-Artikolu 3(2). importazzjonijiet li paragrafu 2. Oġġetti 2. Komunità li: — jkunu ħallew il-pajjiż ta’ oriġini qabel jkunu kunsidrati jkunu fi li triqthom lejn il- id-deċiżjoni li jiġi mpost id-dazju addizzjonali, u — qegħdin jiġu trasportati taħt il-kopertura ta’ dokument ta’ tat-tagħbija fil-pajjiż ta’ oriġini l- fejn jinħattu fil-Komunità, mħejji qabel trasport validu mill-post għall-post impożizzjoni tad-dazju addizzjonali. li Il-partijiet l-ħtiġijiet interessati għandhom jipprovdu evidenza li tal-paragrafu 2 3. tissodisfa l-awtoritajiet doganali jitħarsu. Iżda, dawn l-awtoritajiet jistgħu jqiesu illi l-oġġetti ħallew il- pajjiż tagħhom ta’ l-oriġini qabel id-data ta’ l-impożizzjoni tad- dazju addizzjonali jekk wieħed minn dawn id-dokumenti jkun provdut: — għal il-polza tat-tagħbija li trasport bil-baħar, tagħbija seħħet qabel dik id-data, turi t- li — għal trasport bil-ferrovija, il-polza tal-vjaġġ aċċettata mill- awtoritajiet ferrovjarji tal-pajjiż ta’ oriġini qabel dik id-data, — għal trasport bit-triq, il-kuntratt tal-ġarr bit-triq (CMR) jew dokument ieħor ta’ transitu magħmul fil-pajjiż ta’ oriġini qabel dik id-data, jekk il-kundizzjonijiet imniżżla f’arranġa- menti bilaterali fil-kuntest tat- jew multilaterali konklużi transitu fil-Komunità jew transitu komuni jkunu osservati, — għal trasport bl-ajru, il-polza tal-vjaġġ bl-ajru li juri li l-linja ta’ l-ajru aċċettat l-oġġetti qabel dik id-data. Artikolu 5 Dawn li ġejjin huma eżentati minn dazju addizzjonali: elenkati importati kontra kwoti tat-tariffi 1. (a) oġġetti Anness 7 tan-nomenklatura maqgħuda; fl- Artikolu 6 Dan ir-Regolament għandu jidħol fis-seħħ fit-tielet jum mill- pubblikazzjoni tiegħu fil-Ġurnal Uffiċjali tal-Komunitajiet Ewropej. Dan ir-Regolament għandu jorbot fl-intier tiegħu u japplika direttament fl-Istati Membri kollha. Magħmul fi Brussell, fit-30 ta’ Lulju 1996. Għall-Kummissjoni Franz FISCHLER Membru tal-Kummissjoni 318 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta' l-Unjoni Ewropea 03/Vol. 19 L-ANNESS Deskrizzjoni Tadam Ħjar Qaqoċċ Zukkini Larinġ ħelu, frisk Klementini Mandarini, inkluż mandolina, satsumas, wilkings u ibridi simili taċ-ċitru Lumi Għeneb tal-mejda Tuffieħ (1) Kodiċi NM 0702 00 0707 00 10 0707 00 15 0707 00 20 0707 00 25 0707 00 30 0707 00 35 0707 00 40 0709 10 40 0709 10 10 0709 10 20 0709 90 71 0709 90 73 0709 90 75 0709 90 77 0709 90 79 0709 90 61 0709 90 65 0709 90 69 0709 90 01 0709 90 05 0709 90 09 0709 90 11 0709 90 15 0709 90 19 0709 90 21 0709 90 25 0709 90 29 0709 90 31 0709 90 33 0709 90 35 0805 20 31 0805 20 11 0805 10 33 0805 20 35 0805 20 37 0805 20 39 0805 20 13 0805 20 15 0805 20 17 0805 20 19 0805 30 30 0805 30 40 0805 30 20 0806 10 40 0806 10 50 0808 10 71 0808 10 73 0808 10 79 0808 10 92 0808 10 94 0808 10 98 0808 10 51 0808 10 53 0808 10 59 0808 10 61 0808 10 63 0808 10 69 03/Vol. 19 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta' l-Unjoni Ewropea 319 Deskrizzjoni Kodiċi NM 0808 20 47 0808 20 51 0808 20 57 0808 20 67 0808 20 31 0808 20 37 0809 10 20 0809 10 30 0809 10 40 0809 20 31 0809 20 39 0809 20 41 0809 20 49 0809 20 51 0809 20 59 0809 20 61 0809 20 69 0809 30 21 0809 30 29 0809 30 31 0809 30 39 0809 30 41 0809 30 49 0809 40 20 0809 40 30 Lanġas (2) Berquq Cirasa Hawħ u nuċiprisk Għajnbaqar (1) Ħlief tuffiegħ tas-sidru tal-kodiċi NM 0808 10 10 presentat fil-kwantità mis-16 ta' Settembru sal-15 ta' Diċembru. (2) Ħlief lanġas għall-meraq tal-kodiċi NM 0808 20 10 presentat fil-kwantità mill-1 ta' Awissu sal-31 ta' Diċembru


title: REGULAMENTO (CE) Nº 1532/96 DA COMISSÃO de 30 de Julho de 1996 que suspende temporariamente a emissão dos certificados de exportação de certos produtos lácteos

eurovoc_concepts:
cheese
export licence
export refund
milk product