eurovoc_concepts:
Baltic Sea
North Sea
authorised catch
fishing regulations
sea fish

text: COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN •ir <r -ir it Brussel, 09. 09. 1996 COM(96) 405 def. Voorstel voor een VERORDENING (EG) VAN DE RAAD houdende vierde wijziging van Verordening (EG) nr. 3074/95 inzake de vaststelling van de voor 1996 geldende totaal toegestane vangsten voor bepaalde visbestanden of groepen visbestanden, alsmede bepaalde bij de visserij in acht te nemen voorschriften (door de Commissie ingediend) TOELICHTING Dit voorstel heeft tot doel de vangstmogelijkheden voor sommige visbestanden en een billijke verdeling ervan over de Lid-Staten vast te stellen. Het vaststellen en verdelen van vangstmogelijkheden is een exclusieve bevoegdheid van de Gemeenschap en vloeit voort uit de verplichtingen van artikel 8, lid 4, van Verordening (EEG) nr. 3760/92 van de Raad van 20 december 1992' tot invoering van een communautaire regeling voor de visserij en de aquacultuur. In het kader van het bilaterale overleg over de wederzijdse vangstrechten tussen de Gemeenschap en Noorwegen is het aandeel van de Gemeenschap in de TAC van Noordzee-schol verhoogd alsmede het voor Noorwegen beschikbare aandeel van de TAC voor blauwe wijting in de gebieden Vb (EG-zone), VI en VII eveneens is verhoogd. Verder is in het kader van het bilaterale overleg over de wederzijdse vangstrechten tussen de Gemeenschap en Polen het aandeel voor de Gemeenschap van Oostzee-kabeljauw verminderd. Dit voorstel beoogt een en ander te regelen door wijziging van Verordening (EG) nr. 3074/95 van de Raad. PB nr. L 389 van 31. 12. 1992, blz. 1. Voorstel voor een VERORDENING (EG) VAN DE RAAD houdende vierde wijziging van Verordening (EG) nr. 3074/95 inzake de vaststelling van de voor 1996 geldende totaal toegestane vangsten voor bepaalde visbestanden of groepen visbestanden, alsmede bepaalde bij de visserij in acht te nemen voorschriften DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 3760/92 van de Raad van 20 december 1992 tot invoering van een communautaire regeling voor de visserij en de aquacultuur1, laatstelijk gewijzigd bij de Akte van toetreding van Oostenrijk, Finland en Zweden, inzonderheid op artikel 8, lid 4, Gezien het voorstel van de Commissie, Overwegende dat het volgens artikel 8, lid 4, van Verordening (EEG) nr. 3760/92 de taak van de Raad is om de totaal toegestane vangsten (TAC's) per bestand of groep bestanden vast te stellen; Overwegende dat bij Verordening (EG) nr. 3074/952 de TAC's voor 1996 voor bepaalde visbestanden of groepen visbestanden, alsmede bepaalde bij de visserij in acht te nemen voorschriften zijn vastgesteld; in het kader van het bilaterale overleg over de wederzijdse Overwegende dat vangstrechten tussen de Gemeenschap en Noorwegen het aandeel van de Gemeenschap in de TAC van Noordzee-schol is verhoogd en ook het voor Noorwegen beschikbare aandeel van de TAC voor blauwe wijting in de gebieden Vb (EG-zone), VI en VII is verhoogd; Overwegende dat in het kader van het bilaterale overleg over de wederzijdse vangstrechten tussen de Gemeenschap en Polen, het aandeel voor de Gemeenschap van Oostzee-kabeljauw is verminderd; Overwegende dat Verordening (EG) nr. 3074/95 van de Raad, laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 1602/963 van de Raad, derhalve dienovereenkomstig moet worden gewijzigd, PB nr. L 389 van 31. 12. 1992, blz. 1. PB nr. L 330 van 30. 12. 1995, blz. 1. PB nr. L 198 van 08. 08. 1996, blz. I. -2 IEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD Arükd-1 De bijlage bij deze verordening vervangt de overeenkomstige delen van de bijlage bij Verordening (EG) nr. 3074/95. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op de dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publikatieblad van de Europese Gemeenschappen. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke Lid-Staat. Galium k Brussel, Voor de Raad, De Voorzitter 2> - BIJLAGE iSoort: Schol Pleuronectes platessa Zone: lia (1), IV ( 1 ) (2) Wateren van de Gemeenschap Waarvan m de wateren onder de soevereiniteit of de jurisdictie van Noorwegen niet meer dan 40000 ton mag worden gevist België / Belgique Danmark Deutschland Ellada Esparïa France Ireland Italia Luxembourg Nederland Osterreich Portugal Suomi/Finland Sverige United Kingdom EC (2) 4900 15920 4590 920 30600 22650 79580 TAC 81 000 ISoort: Mauwt; Wi|tiny Micrunwsistius poutassou |Zono: Vb(1). VI, VII (1) (2) (3) (*) Wateren van de Gemeenschap. Waarvan 5000 ton mag worden gevist in de ICES-gebieden Vb(EG zone),VI en VII of in de ICES-sectoren Villa,b,d Beschikbaar voor alle Lid-Staten, met uitzondering van Spanje, Portugal, Zweden en Finland. TAC bij wijze van voorzorgsmaatregel Zone: lllbcd (1) (1 ) (2) (3) Wateren van de Gemeenschap Exclusief een extra hoeveelheid van 60 ton platvis als bijvangsten in de wateren van de Gemeenschap in haar samenstelling van 1994 Waarvan voor Duitsland en Denemarken samen niet meer dan 1100 ton mag worden gevist in de zone van Estland, niet meer dan 700 ton in de zone van Letland, en niet meer dan 7001 in de zone van Litauwen (4) Waarvan niet meer dan 1351 in de zone van Letland. België / Belgique Danmark Deutschland Ellada Esparïa France Ireland Italia Luxembourg Nederland Osterreich Portugal Suomi/Finland Sverige United Kingdom EC TAC ISoort: België / Belgique Danmark Deutschland Ellada Esparïa France Ireland Italia Luxembourg Nederland Osterreich Portugal Suomi/Finland Sverige United Kingdom EC TAC 20000 (2) 1500 47500 (3) 69000 350000 (*) Kabeljauw Gadus morhua 45910 20070 2260 (4) 33895 (2) 102135 (3) 103915 - 4- ISSN 0254-1513 COM(96) 405 def. DOCUMENTEN NL 03 11 Catalogusnummer : CB-CO-96-397-NL-C ISBN 92-78-07680-5 Bureau voor officiële publikaties der Europese Gemeenschappen L-2985 Luxemburg -S -


title: Rapport från kommissionen om den särskilda utbildningen för allmänpraktiserande läkare i enlighet med avdelning IV i rådets direktiv 93/16/EEG, om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis

eurovoc_concepts:
doctor
freedom to provide services
medical training
recognition of diplomas
right of establishment

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 09. 09. 1996 KOM(96) 434 slutlig RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN OM DEN SÄRSKILDA UTBILDNINGEN FÖR ALLMÄNPRAKTISERANDE LÄKARE I ENLIGHET MED A VDELNINGIVI RÅDETS DIREKTIV 93/16/EEG, OM UNDERLÄTTANDE A V LÄKARES FRIA RÖRLIGHET OCH ÖMSESIDIGT ERKÄNNANDE AV DERAS UTBILDNINGS-, EXAMENS- OCH ANDRA BEHÖRIGHETSBEVIS INLEDNING Kommissionen har äran att för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om tillämpningen av avdelning IV i rådets direktiv 93/16/EEG av den 5 april 1993 om underlättande av läkares fria rörlighet och ömsesidigt erkännande av deras utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis. 1 Detta direktiv (i det följande kallat "läkardirektivet") utgör en kodifiering av alla direktiv som har antagits mellan 1975 och 1993 vad avser ömsesidigt erkännande av läkares behörighetsbevis och som innehåller åtgärder som är utformade för att underlätta ett effektivt utövande av etableringsrätten och ett fritt tillhandahållande av tjänster samt de som har utformats för att samordna de rättsliga, regelmässiga och administrativa bestämmelserna för läkares verksamhet. När dessa direktiv slogs samman ansågs det lämpligt att införliva rådets direktiv 86/457/EEG av den 15 september 1986 om särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare. Det är detta direktiv som nu utgör avdelning IV i läkardirektivet. I avdelning IV i läkardirektivet anges att kommissionen skall lägga fram två rapporter. I artikel 33 anges: "På grundval av de förvärvade erfarenheterna och med beaktande av utvecklingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skall kommissionen senast den 1 januari 1996 för rådet lägga fram en rapport om genomförandet av artikel 31 och 32". Dessutom anges i artikel 40: "På grundval av förvärvade erfarenheter och med beaktande av utvecklingen inom utbildningen för allmänpraktiserande läkare skall kommissionen senast den 1 januari 1997 för rådet lägga fram en rapport om genomförandet av denna avdelning och eventuellt allmänpraktiserande läkare för att tillgodose de speciella krav som utövandet av detta yrke innebär". fullgod utbildning för alla lämpliga förslag på Under det arbete som har utförts inom ramen för den rådgivande kommittén för läkarutbildning, i syfte att utarbeta den rapport som omnämns i artikel 33, stod det snart klart att granskningen av innehållet i den särskilda utbildningen för allmänpraktiserande läkare, för vilken minimikraven finns angivna i artikel 31, måste sättas in i ett mer generellt sammanhang. Detta ställningstagande stöds av de resonemang som ligger till grund för direktiv 86/457/EEG, där det klart framgår att införandet av en särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare måste ske i etapper. !EGT nr L 165, 7. 7. 1993, s. 1. 2 EGT nr L 267, 19. 9. 1986, s. 26. Enligt sjätte stycket i ingressen i det sistnämnda direktivet, krävde den första etappen att medlemsstaterna inrättade särskild utbildning i allmänmedicin, som på det stadiet var frivillig för läkare. Den andra etappen var kravet på särskild utbildning i allmänmedicin för alla allmänpraktiserande läkare inom det nationella socialförsäkringssystemet. Den tredje etappen är framläggandet av en rapport för rådet om utvecklingen och nya förslag i syfte att uppnå dessa mål. I beskrivningen av dessa tre etapper angav kommissionen, i sina förberedande dokument (travaux préparatoires), avseende den tredje etappen att "/ fråga om skillnaden jämfört med de två första etapperna, förutses ingen rättslig, eller regelmässig reform utan ges möjlighet till eftertanke innan genomförandet av de avsedda målen slutförs för att överväga igångsättandet av den andra etappen i alla medlemsstater och bestämma vilken roll inom de nationella medicinska behandlingssystemen som skall ges allmänpraktiserande läkare eller specialist". inte har någon kompletterande utbildning vare sig som läkare som Arbetet i arbetsgruppen inom Rådgivande kommittén för läkarutbildning resulterade i att en rapport och rekommendationer utarbetades. Dessa rekommendationer, vilka bifogas detta dokument, visar på de olika aspekter som arbetsgruppen har undersökt. Under rådande omständigheter anser kommissionen inte att det är lämpligt att ändra de slutsatser som Rådgivande kommittén för läkarutbildning har kommit fram till utan vill hellre lägga fram de frågor som redan har övervägts i en enskild rapport som uppfyller kraven i de båda artiklarna 33 och 40 i läkardirektivet. Slutligen är denna rapport framförallt ett referensdokument, avsett som underlag i den dialog på området för särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare som kommissionen önskar föra med de personer inom institutioner, instanser och andra miljöer som berörs och som har intressen i dessa frågor. Rapporten innehåller således inte något lagförslag. AVSNITT 1 Inledning 1. 1 Denna rapport innehåller kommissionens bidrag i enlighet med artiklarna 33 och 40 i läkardirektivet vad gäller a) b) genomförandet av avdelning IV och särskilt artiklarna 31 och 32 i denna (minimikrav för särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare), övervägande kring lämpliga förslag för att uppnå fortsatt harmonisering av utbildningen för allmänpraktiserande läkare och för att fullfölja reformen, och c) de slutsatser som kan dras av de erfarenheter som gjorts. 1. 2 1. 3 Denna rapport är uppdelad i fem avsnitt. Avsnitt 1 innehåller inledning och bakgrund, avsnitt 2 effekterna av införandet av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare inom alla nationella utbildningssystem, avsnitt 3 övervägande kring effekterna av en eventuell granskning, avsnitt 4 följderna och en sammanfattning av förslagen och avsnitt 5 slutsatser. Denna rapport kommittén för allmänläkarorganisationen (UEMO) (se avsnitt 3). införlivar rekommendationerna läkarutbildning och rekommendationerna särskilt från Rådgivande från Europeiska Bakgrund 1. 4 I direktiv 86/457/EEG (numera avdelning IV i läkardirektivet) föreskrivs särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare med en tydlig tidsplan för dess införande. År 1975 fanns det särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare i en del medlemsstater t. ex. Nederländerna och Danmark. Då ansågs det dock för tidigt att införa sådan utbildning på EU-nivå. Avdelning IV grundade sig på rapporten och yttrandet från Rådgivande kommittén för läkarutbildning som antogs i mars 19793. 1. 5 Bestämmelserna från 1986 infördes stegvis. Det krävdes att medlemsstaterna inrättade en särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare, så att de första behörighetsbevisen efter genomgången utbildning kunde utfärdas senast den 1 januari 1990 (artikel 30). Det var först den 1 januari 1995 som alla Rådgivande kommittén för läkarutbildning, dokument III/D/697/3/77. 4 som läkare allmänpraktiserande medlemsstaternas socialförsäkringssystem var skyldiga att ha behörighetsbevis enligt artikel 30 (artikel 36. 1). Enligt artikel 40 i läkardirektivet bör särskild utbildning för varje allmänpraktiserande läkare kunna införas som ett slutligt steg efter 1997. arbetar inom Denna långa frist för att infora särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare bedömdes vara nödvändig för att förbereda Europeiska gemenskapen för den då nya disciplinen allmänmedicin. Målsättningen var ett erkännande av den allmänpraktiserande läkarens specifika roll och funktion inom medlemsstaternas häl so- och sjukvårdssystem. I många medlemsstater har det nu kommit att bli en medicinsk andra medicinska specialistkompetenser som återfinns i artiklarna 5 eller 7 i läkardirektivet. specialistkompetens likhet med i Dessutom bör det i detta sammanhang påpekas att Rådgivande kommittén för läkarutbildning rekommenderade medlemsstaterna att de skulle erkänna allmän medicin som en särskild disciplin, i likhet med de erkända specialistdisciplinerna (rekommendation från mars 1979 som redan har nämnts i punkt 1. 4). Det är lämpligt att påminna om resultatet inom ramen för det tredje steget vilket skulle göra särskild utbildning i allmänmedicin obligatorisk för alla som utövar allmänmedicin. Med andra ord skulle den grundutbildning som avses i läkardirektivet endast ge rätt till ett behörighetsbevis som gav tillträde till specialistutbildning, inklusive särskild utbildning i allmänmedicin. 1. 6 Den stegvisa processen var också nödvändig för att ge medlemsstaterna möjlighet att anpassa sina utbildningssystem så att unga läkare kunde få en lämplig placering. I en del medlemsstater fanns ännu inte begreppet verksamhet som allmänpraktiserande läkare. Detta är skälet till att det har ansetts vara nödvändigt att arbeta vidare stegvis. Man anser att anpassningen, särskilt den utbildningsmässiga, kommer att ta lång tid. 1. 7 1. 8 Enligt artikel 31. 3 är innehav av ett behörighetsbevis enligt artikel 3 ett villkor för att ett behörighetsbevis enligt artikel 30 skall utfärdas. I artikel 31 anges även minsta innehåll, varaktighet och andra allmänna kriterier för särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare. Enligt artikel 32 är det möjligt att medge undantag på tillfällig basis för de medlemsstater där utbildning av allmänpraktiserande läkare sker inom ramen för tillhandahållandet av tjänster från den allmänmedicinska läkarpraktikantens egen praktik. År 1986 ansågs det helt klart att införandet av skyldigheterna i artiklarna 31 och 32 skulle kräva tid, resurser och omsorgsfulla förberedelser för yrkeskåren, mottagarna av sjukvården och myndigheterna. Man förutsåg också att artikel 31 skulle få återverkningar på artiklarna 23 och 24 (minimikraven för grundläggande läkarutbildning och för specialistutbildning). Därför fastställs i artikel 33 tidpunkten för genomgång till den 1 januari 1996. AVSNITT 2 Effekterna av införandet av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare i alla nationella utbildningssystem 2. 1 2. 2 2. 3 2. 4 1975 omfattade gemenskapens ordning för ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis för läkare samordning av grundläggande utbildning och viss specialistutbildning. Annan vidareutbildning som ger sådana behörighetsbevis som varken finns angivna i artikel 5 eller artikel 7 samordnas inte. Rätten till fri rörlighet för läkare med behörighetsbevis i en specialitet som inte är angiven i direktivet baserar sig på ömsesidigt godkännande enligt artikel 8. Fram till den 1 januari 1995 hade en läkare som framgångsrikt hade fullföljt sin grundläggande läkarutbildning och hade ett behörighetsbevis enligt artikel 3 möjlighet att verka som allmänpraktiserande läkare i en värdmedlemsstat. Det var tillåtet för medlemsstaterna att behålla nationella krav för särskild utbildning eller yrkesutbildning utöver grundläggande utbildning för allmänpraktiserande läkare inom sitt eget territorium men de var skyldiga att godta läkare som flyttade från andra medlemsstater och som inte hade särskild allmänmedicinsk utbildning men som önskade verka som allmänpraktiserande läkare. Från och med den 1 januari 1995 skall alla läkare som är verksamma inom de nationella socialförsäkringssystemen ha behörighetsbevis för allmänpraktiserande läkare enligt artikel 30 (artikel 36. 1). Medlemsstaterna var självklart berättigade att överföra förvärvade rättigheter till läkare som ansågs ha förvärvat nationella rättigheter då de varit verksamma som allmänpraktiserande läkare. Dessutom gavs de läkare som redan var etablerade som allmänpraktiserande läkare inom det nationella socialförsäkringssystemet i en värdmedlemsstat den 31 december 1994 den förvärvade rättigheten genom artikel 36. 2 andra meningen. Under vissa omständigheter kan medlemsstaterna utfärda för allmänpraktiserande läkare till dem som innehar andra behörighetsbevis för specialister och som uppfyller bestämmelserna i artikel 35. ett behörighetsbevis Införandet av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare hade olika följder för de olika nationella utbildningssystemen. I en del medlemsstater placerades allmänmedicin på samma nivå som andra specialistkompetenser och behandlades som en egen disciplin. I andra medlemstater har övergången från att betrakta det som fritt för läkare med enbart behörighetsbevis enligt artikel 3 att verka som allmänpraktiserande läkare till nuläget då allmänmedicin skall betraktas som en egen disciplin inom vidareutbildningen ännu inte skett. Kravet i avdelning IV om särskild utbildning i minst två år betraktas som en förlängning av den grundläggande läkarutbildningen. 2. 5 2. 6 2. 7 inom det nationella socialförsäkringssystemet och Även om ett utbildningsbevis enligt artikel 3 utfärdas i slutet av den grundläggande läkarutbildningen, gäller från och med den 1 januari 1995 att ett sådant utbildningsbevis inte ger innehavaren rätt att utöva läkaryrket i en del medlemsstater. I dessa stater utövas verksamhet som allmänpraktiserande läkare inträdesvillkor enbart begränsar antalet deltagare specialistutbildning. Kombinationen av de två faktorerna innebar att läkare med ett utbildningsbevis enligt artikel 3 som inte lyckades få en utbildningsplats antingen hos en allmänpraktiserande läkare eller inom en annan specialistutbildning, fann att de inte alls kunde få arbete, medan de tidigare kunde arbeta som allmänpraktiserande läkare tills de var kvalificerade för en plats på en specialistutbildning. i vidareutbildning eller Enligt artikel 36. 1 skall medlemsstaterna säkerställa att varje allmänpraktiserande läkare inom landets socialförsäkringssystem har särskild utbildning, om inte annat följer av bestämmelserna om förvärvade rättigheter. Resultatet av denna bestämmelse är att medlemsstaterna skall säkerställa att såväl medborgare från tredje land som EU-medborgare med behörighetsbevis från tredje land, har särskild utbildning i enlighet med nationella standarder om de skall godkännas för verksamhet inom landets försäkringssystem. I artikel 36. 5 klargörs att kraven i direktivet inte hindrar medlemsstaterna från att i enlighet med sina egna regler inom landets socialförsäkringssystem, godkänna personer, som antingen har medicinsk utbildning, eller särskild utbildning, eller både och, som förvärvats utanför EU, allmänpraktiserande läkare. för verksamhet som har 2. 8 Medlemsstaterna är enligt artikel 37. 2 skyldiga att erkänna ett intyg om förvärvade rättigheter (artikel 36. 4) som har utfärdats av andra medlemsstater. Om en medlemsstat utfärdar ett intyg om förvärvade rättigheter till en EU- så är medborgare som är verksam värdmedlemsstaten själv skyldig att erkänna detta intyg och att betrakta det som likvärdigt inom sitt eget territorium. inom dess socialförsäkringssystem 2. 9 Enligt artikel 34 kan allmänpraktiserande läkare genomgå utbildning på deltid. Man kom fram till att utbildning på deltid fortfarande är relevant. En del medlemsstaters utbildningssystem hade stora svårigheter att uppfylla kraven på att deltidsutbildningen per vecka skall vara minst 60 % av utbildning på heltid per vecka och att ett visst antal perioder med utbildning på heltid skall ingå. I bestämmelserna för utbildning på heltid för andra specialistkompetenser anges att minimikravet för att säkerställa en kvalitetsnivå som är likvärdig med utbildning på heltid är 50 %. Medlemsstaternas utbildningsprogram för allmänmedicin omfattar en komponent med viss specialistutbildning och vissa utbildningsprogram för specialiseringar omfattar perioder med praktik som allmänpraktiserande läkare. De olika bestämmelserna för utbildning för allmänpraktiserande läkare och specialistutbildning medför onödiga komplikationer. AVSNITT 3 Övervägande kring effekterna av en eventuell granskning 3. 1 Utvecklingen inom nationell utbildning och hälso- och sjukvårdssystemet och mellan medlemsstaternas system för erkännande gjorde det nödvändigt att göra en genomgång på EU-nivå av utbildningens kvalitet och de nationella arrangemangen för erkännande. Dessutom lade yrkeskåren, särskilt UEMO4, CP5, UEMS6 och PWG7, på EU-nivå fram initiativ för att fastställa och utvärdera utbildningens kvalitet. Kommissionen uppmanade Rådgivande kommittén för läkarutbildning att lämna råd, för att införliva yrkeskårens råd om frågor som rör kvaliteten i den medicinska utbildningen i kommissionens rapport enligt artikel 33. Följande punkter och frågor i avdelning IV punkterna 3. 2—3. 9 har identifierats av yrkeskåren. Utbildning i allmänmedicin - fortsatt vidareutbildning 3. 2 I det tjugoförsta stycket i ingressen anges att "det är utan betydelse om denna utbildning för allmänpraktiserande läkare genomförs som del av den nationella medicinska grundutbildningen eller separat". Mot bakgrund av de erfarenheter som har gjorts verkar det som om läkardirektivet bör kunna revideras för att fastställa att särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare inte kan påbörjas innan den gemensamma läkarutbildningen har fullföljts och bör påbörjas vid samma tidpunkt som andra specialistutbildningar inleds. Särskilt bör man överväga huruvida det är möjligt att införa en ny bestämmelse i vilken det anges att lämplig erfarenhet av verksamhet som allmänpraktiserande läkare bör ingå som ett obligatoriskt element i den medicinska grundutbildningen så att framtida läkare blir medvetna om de huvudområden inom vilka medicin kan praktiseras och kan göra ett medvetet val av yrkesinriktning. Europeiska allmänläkarorganisationen. Ständiga kommittén för europeiska läkare. Europeiska specialistläkarorganisationen. Permanenta arbetsgruppen för europeiska yngreläkare. Längd för och utformning av programmen för utbildning i allmänmedicin 3. 3 I artikel 31. 1b anges att utbildningen skall vara i minst två år och skall övervakas av behöriga myndigheter eller organ. Förslaget från UEMO om att de studier som ger behörighetsbevis för allmänpraktiserande läkare skall vara studier på heltid som varar i minst tre år stöds av Rådgivande kommittén för läkarutbildning, även om detta fortsätter att vara ett problem för vissa medlemsstater och förmodligen inte går att förverkliga under de kommande åren. En del medlemsstater skulle dock behöva en längre övergångsperiod för att öka längden på utbildningstiden eftersom en förlängning av utbildningstiden i hög grad påverkar budgeten. Bestämmelser om att utbildning för allmänpraktiserande läkare skall övervakas av behöriga myndigheter skulle antagligen kunna stärkas genom en bestämmelse där det i denna läkare övervakningsprocess under hela utbildningstiden. allmänpraktiserande skall medverka anges att Det har föreslagits att den kliniska delen av utbildningen för allmänpraktiserande läkare bör betonas och att åtminstone 12 månader bör förläggas hos en godkänd allmänpraktiserande läkare eller i en likvärdig miljö. Av ekonomiska skäl bör ett sådant krav införas stegvis under ett antal år. Detta hindrar inte de länder som önskar utöka minimiperioden på 12 månader till en period på 18 månader från att göra detta. Artikel 32 3. 4 För bestämmelsen i artikel 32 som är en tillfällig bestämmelse för utbildning baserad på erfarenhet som läkarpraktikanten förvärvat i sin praktik finns ingen tidsfrist. Det förefaller lämpligt att undersöka om medlemsstaterna anser att detta undantag bör behållas. Utbildning på deltid 3. 5 I fråga om utbildning på deltid bör man överväga möjligheten att föreslå att minimitiden för personer som genomgår deltidsutbildning för allmänpraktiserande läkare bör vara 50% av utbildning på heltid så att kraven för allmänmedicin överensstämmer med bestämmelserna för utbildning på deltid inom andra specialistkompetenser. Artikel 34. 1 tredje strecksatsen (kravet på att utbildning på deltid skall omfatta ett visst antal utbildningsperioder på heltid) bör tas bort, så att bestämmelserna för utbildning på deltid blir likadana för all vidareutbildning. Utbildning på deltid har vissa fördelar, särskilt den att öka utbildningsmöjligheterna i fråga om antalet platser. 10 Fastställande och utvärdering av utbildningsprogram 3. 6 Medlemsstaterna rekommenderas att införa en avsiktsförklaring vad avser god sed i utvärderingen och kvalitetskontrollen av program för särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare. Introduktionsutbildning 3. 7 Det är också önskvärt att man överväger möjligheten att införa en noggrant övervägd bestämmelse, med tillräckligt skydd för att säkerställa att diskriminering inte förekommer, för introduktionsutbildning för flyttande, om detta visar sig vara nödvändigt i enskilda fall. Tillräckliga resurser för utbildningsprogram 3. 8 Det bör också övervägas huruvida det är möjligt att lägga till en bestämmelse som behandlar frågan om tillräckliga resurser för mål, utformning, övervakning och utvärdering av särskild utbildning för allmänpraktiserande läkare. Bestämmelserna i artikel 31. 1 d som för närvarande ligger till grund för läkarpraktikanternas ersättning bör göras tydligare. Utan tvivel vore det till exempel lämpligt att införa en punkt e som likställer en läkare som genomgår särskild utbildning i allmänmedicin med en läkare som genomgår specialistutbildning, åtminstone för en betydande del av utbildningen. Särskild utbildning för varje allmänpraktiserande läkare 3. 9 Yrkeskåren anser att det är lämpligt att omedelbart införa särskild utbildning för varje allmänpraktiserande läkare. Det är inte lämpligt att bibehålla möjligheten att verka som allmänpraktiserande läkare utan specialistutbildning och utan särskild utbildning i allmänmedicin. Det finns mycket lite samförstånd i fråga om vilka utbildningsvillkor som kommer att gälla beroende på om praktiken äger rum inom ett socialförsäkringssystem eller inte. Bortsett från denna teoretiska inkonsekvens, kan man rimligen anta att det inte utgör en praktisk nödvändighet. Slutligen bekräftas med visshet lämpligheten i ett sådant synsätt om patienternas åsikter beaktas. Medlemsstaternas erfarenhet visar att det inte finns något berättigande för en ytterligare försening enligt artikel 40. "Euro-intyg" 3. 10 Det förefaller som om en del medlemsstater har utformat ett behörighetsbevis enligt artikel 30 som är bevis på att minimikraven i artikel 31 uppfyllts men som inte återfinns i dessa medlemsstaters nationella socialförsäkringssystem. Ett behörighetsbevis enligt artikel 30 som har utfärdats till en EU-medborgare kommer inte att ge den medborgaren möjlighet att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inom den medlemsstatens socialförsäkringssystem. 11 Ett högre nationellt behörighetsbevis (som inte har fastställts av dessa stater i enlighet med avdelning IV i direktivet) ger innehavaren möjlighet att utöva verksamhet som allmänpraktiserande läkare inom dessa nationella system. De behörighetsbevis enligt artikel 30 som dessa stater har utfärdat tjänar därför endast ett syfte - export - dvs. de ger möjlighet till verksamhet inom andra medlemsstaters socialförsäkringssystem. 3. 11 Denna situation är oförenlig med det system som anges i direktivet och som bygger på fullföljande av sådana nationella utbildningsprogram som är relevanta inom de nationella hälso- och sjukvårdssystemen. Ett förfarande enligt artikel 169 i fördraget mot en medlemsstat medförde att den staten ändrade sina regler. För det första strider denna typ av tillämpning mot principen om ömsesidighet på vilken gemenskapens ordning om ömsesidigt erkännande vilar. För det andra kan medborgare i andra medlemsstater önska dra fördel av det kortare och mindre krävande utbildningsprogrammet för att få ett intyg som skulle ge dem möjlighet att utöva yrket hemma. För det tredje, om en medlemsstat för sina egna syften redan har satt en högre utbildningsstandard, och har betecknat en lägre behörighetsbevisnivå som behörighetsbevis enligt artikel 30 är den inte intresserad av att höja gemenskapens standarder över den miniminivå som fastställs i direktivet. Den staten kan använda den tekniska bestämmelsen i direktivet för att neka dem som har behörighetsbevis enligt artikel 30 från andra medlemsstater att verka som allmänpraktiserande läkare inom sitt territorium, men har fördelen av att kunna sända sina egna läkare med den lägre nationella nivån för behörighetsbevis till andra medlemsstater. läkarutbildning. En 3. 12 Denna utveckling har redan varit föremål för diskussioner inom Rådgivande kommittén för lägsta harmoniseringsnivå medför en gemensam nämnare för alla medlemsstater men ger högre nationella standarder vilket uppmuntrar och främjar framsteg inom ramen för EU:s system för automatiskt ömsesidigt erkännande. Drivkraften att genomföra en omarbetning till det bättre är nödvändig för att svara mot de dynamiska behoven inom medicin. De framsteg som har gjorts vad avser utbildningsprogram sedan 1975 kommer att undergrävas om enskilda medlemsstater inte ser något eget intresse i att införa högra standarder i läkardirektivet. 12 Läkarpraktikanter 3. 13 EU:s regler för ömsesidigt erkännande av behörighetsbevis för läkare har funnits i tjugo år. Sådana gemenskapsprogram som Socrates (före detta Erasmus) för rörlighet för universitetsstuderande, samarbets- och informationsnät som European Credit Transfer System (ECTS), information om studieprogram och i nationella utbildningssystem genom NARIC-nätet och språkutbildning genom LINGUA-programmet har alla bidragit till en större rörlighet bland studenter och läkarpraktikanter förbättringar 3. 14 Den naturliga utvecklingen av dessa åtgärder kräver särskilda bestämmelser för rekommendation läkarpraktikanter. Rådets att underlätta rörligheten för o 75/367/EEG uppmanade medlemsstaterna att ta emot praktikanter under deras kliniska utbildningsperioder. Av domstolens rättspraxis framgår det klart att all utbildning (inklusive universitetsutbildning) som leder till en yrkesbehörighet påverkar genom rörlighet icke-diskriminering. EU-medborgare gemenskapslagstiftningens princip om måste därför ha tillträde till utbildningsplatser på samma villkor som värdstatens medborgare. Detta är ett krav som inte respekteras. personers skyddas därför och fria 3. 15 I många medlemsstater är utbildningen för allmänpraktiserande läkare och specialister dessutom utformad på så sätt att praktikanten får delta i yrkesutövandet. Han får lön för den tjänstgöring som ingår i utbildningen. Trots att den tjänstgöringen ingår i utbildningen utgör den även en anställning och EU:s principer förbjuder all diskriminerande praxis vare sig det gäller möjlighet till anställning eller anställningsvillkor. 3. 16 Läkarpraktikanter möter fortfarande hinder när de ansöker om utbildningsplatser i andra medlemsstater. Även om platserna har erbjudits och accepterats, är nationella myndigheter av olika skäl motvilliga att behandla ansökningar inklusive för dem inom det nationella utbildningssystemet. Detta är ett område som bör studeras i syfte att utarbeta förslag om att ta med de principer som finns i rådets rekommendation 75/367/EEG som bindande åtgärder i samband med praktik hos allmänpraktiserande läkare och specialister. EGT nr L 167, 30. 6. 1975. Mål Gravier 83/293 (1989) REG. s. 593. Mål Kraus 19/92 [1993] REG. s. 1. 13 Artikel 5 3. 17 Om alla medlemsstater faktiskt överväger att särskild utbildning i allmänmedcin skall bli en specialistkompetens inom medicin, på samma grundval som de andra som finns förtecknade i denna artikel, så bör denna artikel anpassas enligt detta. 14 AVSNITT 4: FÖLJDER OCH SAMMANFATTNING AV FÖRSLAGEN Sammanslagna, utökade och vidareutbildning förstärkta gemensamma bestämmelser för 4. 1 4. 2 4. 3 4. 4 Punkterna 1. 7, 2. 4 och 2. 5 ovan visar tydligt att för EU-syften är ett behörighetsbevis enligt artikel 30 i samma kategori som behörighetsbevis för de specialistkompetenser som avses i artikel 5. I punkterna 2. 9, 3. 2, 3. 13—3. 16 förklaras även att praktikanter, vare sig de är allmänpraktiserande läkare eller specialister, omfattas av liknande villkor. De minimvillkor för utbildning som anges i artiklarna 24 och 31 bör granskas i syfte att förstärka minimivillkoren. Det är önskvärt att slå samman båda dessa artiklar eftersom de har samma mål och innehåller gemensamma bestämmelser. I och med att EU blir större kan en sådan garanti endast uppnås om bestämmelserna möjliggör en objektiv struktur som är tydlig och som kan förstärkas direkt i medlemsstaterna. De sammanslagna bestämmelserna kan omfatta uttalanden om god sed och politiska mål för utbildningen men måste vara underbyggda av bestämmelser om tillräckliga resurser och genomblickbarhet. Varje medlemsstat bör utse klart avgränsade organ som är ansvariga för övervakning, samordning och reglering av utbildningsprogrammen. Dessa organs exakta ansvarsområde och funktion skall offentliggöras. Utbildningsprogrammens längd och uppläggning bör fastställas i detalj. De bör fastställas och godkännas utifrån kursplaner för utbildningen och en rad utbildningsmetoder. För att säkerställa att hög standard uppnås och bibehålls, bör praktikanter, väl utbildningsplatser och -program införlivas. Praktikanter bör delta i godkända utbildningsprogram för att säkerställa en balans mellan platsens utbildnings- och tjänsteinnehåll. utvärderingsmetoder vetenskapliga avgränsade för 4. 5 Handledare bör vara tillräckligt förberedda för sin roll och skall bedömas och kontrolleras. 4. 6 Rådgivande kommittén för läkarutbildning bör rådfrågas vid utarbetandet av exempel på god sed för framgångsrik vidareutbildning. 15 4. 7 Behörighetsbevis för allmänpraktiserande läkare ges efter vidareutbildning och är gemensamma för alla medlemsstater Härav följer att behörighetsbevisen i artikel 30 bör införas i artikel 5 eftersom behörighetsbevis för allmänpraktiserande läkare är behörighetsbevis som erhålls efter vidareutbildning och är gemensamma för alla medlemsstater. 16 AVSNITT 5: SAMMANFATTNING 5. 1 Läkardirektivet respekterar gemenskapsbestämmelser subsidiaritetsprincipen. De fastställer en ram för att säkerställa automatiskt erkännande av behörighetsbevis. som är Genom detta direktiv försöker man garantera värdmedlemsstaten att de behörighetsbevis som den är skyldig att godta för tillträde till läkaryrket inom dess territorium är bevis för åtminstone en minimistandard (i de flesta fall en högre standard) vad avser utbildning. Å andra sidan ger garantins utformning utrymme för nationella särarter och tillåter att nationella utbildningsbehov tillfredsställs. Den ramen har visat sig fungera över tiden och motsvarar behoven av ett utvidgat EU som behöver flexibiliteten för att anpassa sig till EU-standarder och -metoder. 5. 2 Dessutom krävs, p. g. a. komplexiteten i medicinsk utbildning, tydligare riktlinjer för att få till stånd genomförbara garantier för utbildningens kvalitet. 5. 3 Objektiva regler som är genomblickbara och genomförbara är nödvändiga för att uppnå kvalitetsmålet. Ömsesidig tilltro grundar sig på garantier vad avser utbildningens kvalitet. Läkardirektivet har lagt grunden för kvalitet och tilltro. Det förefaller nödvändigt att stärka och utöka den i överensstämmelse med de riktlinjer som fastställs i denna rapport. 17 REKOMMENDATIONER FRÅN RÅDGIVANDE KOMMITTÉN FÖR LÄKAR UTBILDNING: Rådgivande kommittén för läkarutbildning ger följande rekommendationer: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. En välutbildad och välutrustad kår av allmänpraktiserande läkare kommer i framtiden att spela en allt viktigare roll vid organisationen och utvecklingen av ett alltmer vetenskapligt baserat och kostnadseffektivt hälso- och sjukvårdssystem. Denna uppfattning bör återspeglas inom medicinsk utbildning både på nivån för grundläggande utbildning och på nivån för vidareutbildning. Det är viktigt att i första hand se till att allmänpraktiserande läkare, både från en akademisk bakgrund och i aktiv verksamhet som allmänpraktiserande läkare, fortlöpande och utvärderingen av utbildningsprogram för allmänpraktiserande läkare. organisationen/utvecklingen/administrationen deltar i Alla läkarstuderande bör som ett obligatoriskt moment och i tillräcklig omfattning få erfarenhet av allmänmedicin i sin grundutbildning. Den särskilda utbildningen för allmänpraktiserande läkare bör påbörjas först efter det att den grundläggande läkarutbildningen har fullgjorts. Dess slut behöver ges en tydligare definition. Alltefter vad förhållandena allmänpraktiserande läkare vara minst tre år. tillåter bör den särskilda utbildningen för Den del av utbildningen som genomförs hos en allmänpraktiserande läkare eller i en liknande miljö bör förlängas från sex månader till ett år och om förhållandena så tillåter förlängas ytterligare till arton månader. Möjligheten för läkaren att utbilda sig i sin egen praktik bör avskaffas. Bestämmelserna vad avser utbildning på deltid bör ändras och anpassas till bestämmelserna för andra specialistkompetenser, dvs. minst 50 % av utbildning på heltid och avskaffande av kravet på perioder med utbildning på heltid. Introduktionsutbildning för läkare som reser från ett EU-land till ett annat skall införas om nödvändigt och ansträngningar göras för att underlätta utbyte både mellan etablerade allmänpraktiserande läkare, praktikanter, handledare och akademiska institutioner. 10. Särskild utbildning skall vara obligatorisk för alla allmänpraktiserande läkare. ISSN 1024-4506 KOM(96) 434 slutlig DOKUMENT SV 10 04 Katalognummer : CB-CO-96-436-SV-C ISBN 92-78-08576-6 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


eurovoc_concepts:
Asia
EIB loan
Latin America
cooperation policy
use of aid

text: COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Brussels, 09 09. 1996 COM(96) 429 Final REPORT FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT on the implementation and rate of use of loans granted by the European Investment Bank for projects of mutual interest in countries of Latin America and Asia with which the Community has concluded cooperation agreements (1995-96) CONTENTS 1. Introduction 2. Legal framework 3. The European Investment Bank's mandate in Latin America and Asia in relation to its activities outside the Community 4. Results of the third year of activity 5. General comments on operations and assessment of the European Investment Bank's action under its mandate in Latin America and Asia Annex 1 Annex 2 Annex 3 Annex 4 Lists of countries in Latin America and Asia which have concluded cooperation agreements with the Community and framework agreements with the European Investment Bank Summary Latin America (23. 2. 1993-22. 2. 1996) table of the European Investment Bank's operations in its mandate and Asia during the period of Summary table providing a sectoral and geographical breakdown of all commitments Summary table showing the contributions of the various funding sources to the projects financed by the European Investment Bank. 1 Introduction This annual report on the activities of the European Investment Bank (LIB) in a number of Latin American and Asian countries has been drawn up in accordance with Council Decision 93/115/EEC of 15 February 1993 (OJ No L 45 of 23 February 1993). It relates to the third and final year of implementation of the Bank's first mandate and covers the period from 23 February 1995 to 22 February 1996. The report on the second year was sent to the Council and the European Parliament in October 1995 (COM(95) 507 final of 30 October 1995). As well as giving a factual account of operations during the third year of activity, this report assesses experience gained from the beginning. The assessment relates to a total commitment of ECU 750 million (as against ECU 500 million for 1993 and 1994) in respect of 21 projects (13 in 1993/94) in 13 different countries (10 in 1993/94). 2. Legal framework The legal and institutional framework of the Bank's mandate in Latin America and Asia is laid down in the following decisions and documents: - Council Decision of 19 May 1992 calling on the Bank to take action in those countries of Latin America and Asia which, on the date of that decision, had concluded cooperation agreements with the Community1. This decision covers a period of three years and provides for an annual budget of ECU 250 million. It specifies that the loans will be used for projects of mutual interest that satisfy the Bank's usual criteria; - Council Decision 93/115/EEC of IS February 1993 (published in the Official Journal of 23 February 1993) granting a Community guarantee to operations financed in this context; - Decision by the EIB Board of Governors of 22 February 1993 authorizing the Bank to undertake these activities up to an aggregate amount of ECU 250 million per year for a period of three years on condition that the loans granted are fully guaranteed by the Community; There are 30 such countries (17 in Latin America and 13 in Asia). See lists in Annex 1. Since the Council Decision of 19 May 1992, a further cooperation agreement has been signed with Vietnam. - Contract of guarantee signal by the Community and ;IIKI 17 November 1993. This document refers to the above texts and stipulates that the guarantee will apply for a period of three years ending on 23 February 1996. lilli on the I In addition to these texts constituting the legal basis for its mandate, the Bank, in accordance with the practice adopted for other geographical areas, signs with the countries in which it operates a "framework agreement" laying down the legal, tax and financial framework for its activities in the country in question. 3 The Bank's mandate in Latin America and Asia in relation to its activities outside the Community The mandate given to the Bank in Latin America and Asia confers on it special responsibility for supporting the Community's cooperation policy. Most of the Latin American and Asian countries concerned by the Bank's mandate have historical, cultural and economic These long-standing ties are reflected in a cooperation policy which was established by the Community in 1976 with a number of these countries and broadened over the years up to the 1992 and 1993 decisions concerning action by the Bank itself. the countries of the European Union ties with The Bank's activities in Latin America and Asia continued to attract increasing interest among the countries concerned (Latin American, Asian and European Union countries) and among European firms and economic operators during the third year of operations. The complementary role which the Bank can play in these regions is increasingly confirmed by experience. The international financial community also continues to view the EIB's action as a useful adjunct to its own operations. After three years and at the end of its initial mandate, the Bank has thus clearly established its position as a lender in Latin American and Asian countries. These points are developed in detail in section 5 below. 4. Results of the third year of activity During the third year of activity ending on 22 February 1996, the Bank's Board of Directors approved the following seven operations totalling ECU 250 million. A further ECU 12 million operation was undertaken under the global authorization of ECU 20 million granted in the first year. A summary table giving more details about project commitments and signings up to the end of the third year of activity is set out in Annex 2. Country Sector Amount committed2 ( E CU m) Mutual interest LATIN AMERICA Argentina water treatment 70 waste treatment Colombia transport 38 Paraguay water treatment 17 ASIA China energy Pakistan energy (Pakistan-*) (energy) Thailand transport 55 24 (12) IS relating the project Argentine-European management of a public service concession and involving public service companies from three EU countries; guarantee provided by a consortium of EU commercial banks; the environment improvement of to EU Argentine-European borrower; joint financing with an institution; finance development transfer of improvement of the environment; European technology concession granted to a consortium led by EU enterprises; contribution to regional cooperation and integration (declared aims of the cooperation agreement between the EU and the Andean Pact countries) improvement of the environment; preparation of the project by a European consultant protection of live environment; participation of European consultants in the preparation of the project; joint financing with a European public enterprise transfer of European technology; participation of European consultants; widespread participation of European civil engineering companies (joint venture with company; improvement of the environment; preparation by European consultants) a European of the environment improvement natural gasthrough the use of gas as a replacement for petroleum products; contrifeutton to a sector/project with a substantial European involvement in gas exploration and use ECU 22 million of the loan for the gas transmission and distribution project in Indonesia - approved by the Bank's Board of Directors on 31 January 1995 - are included in the third year's accounts (see the Commission's half-yearly report (COM(96) 72 final of 1 March 1996) to the Council and the European Parliament covering the period from 23 February 1995 to 22 August 1995). This Pakistani private project was provided for under the global authorization set in place in the first year. b 5 General comments on operations and assessment of the Bank's action under its mandate in Latin America and Asia 5. 1 Like the previous year, demand substantially exceeded the funds available in the third year. As in the first two years of the mandate, therefore, funds up to the annual ceiling of ECU 250 million were committed. Owing to the high absorption capacity of the eligible countries, the ECU 750 million of the mandate have been completely committed (see Annex 2). 5. 2 In accordance with the Bank's mandate, projects financed will benefit both the In line Latin American and Asian countries concerned and the European Union. with this specific concept of mutual interest, operations in the third year continued to satisfy one or more of the following criteria: regional integration, improvement of the environment, transfer of European technology, joint ventures bringing together European and local firms, the granting of concessions to private enterprises for investing in and running public services, and the preparation of projects by European consultants (see point 4 above). 5. 3 The most interesting aspect is the build-up of projects involving European private partners: during the third year, the percentage of private projects approved by the Bank increased to 50% (compared with 42% in 1994 and 20% in 1993). This proportion could increase further if consideration is given to those projects that have already been proposed and that could be submitted under the new mandate. This trend is important and places the Bank's mandate in Latin American and Asian countries in a special context. It is clear that: • • through this type of financing the EIB can support European enterprises in their investment in the "emerging countries", which make up the majority of the Latin American and Asian countries. For these enterprises, the markets of the "emerging countries" offer potential for substantial growth; this type of assistance is particularly valued by those same enterprises since, while still within the market framework, it is well suited to funding the privatized public services projects which are proliferating in these areas and in which European enterprises are very actively involved (energy, telecommunications, water, etc. ). 5. 4 The average size of operations fell from ECU 36 million in the second year to ECU 33 million in the third year4. The average size of all operations undertaken in the three years of the Bank's first mandate is ECU 36 million (if operations funded under the ECU 20 million globai authorization are included) or ECU 38 million (if loans under the global authorization are excluded). Loan sizes of this order of magnitude the ECU 750 million ceiling and are compatible with the Bank's objective of keeping the cost of its operations within reasonable limits. geographical satisfactory distribution ensured have of Average contributions the global authorization of two projects financed under ECU 20 million, which is intended more for small and medium-sized investment projects, is disregarded. the if 6 S 5 The sectoral breakdown of operations in the Ihird year shows activity lo he concentrated in the energy and environmental sectors. This is consistent with the objectives of the cooperation agreements signed between the Latin American and Asian countries and the European Union, which frequently stress the specific importance of cooperation in the energy and environmental protection fields. energy transport telecommunications environment industry third year 48% 15% - (second year) (24%) (21%) (30%) 37% (16%) - (9%) The sectoral breakdown of the total commitments of ECU 750 million under the first mandate is set out in Annex 3. 5. 6 As far as the geographical breakdown is concerned, the Bank has kept up its endeavours to maintain, wherever possible, a fair balance between the two regions concerned and between individual countries. The geographical breakdown between the two regions thus varied only slightly in the final year of the mandate: 52% for Latin America (57%) and 48% for Asia (43%). Three of the seven operations undertaken in the third year concerned countries which had not received EIB loans in the previous years (China, Colombia and Paraguay). Operations focused on a limited number of countries5, with preference being given to those countries for which the type of finance proposed best meets the needs of borrowers. Some priority was also given to areas or countries which are strengthening their ties with the Community (Mercosur, Chile, ASEAN group, southern Asia, etc. ). The geographical breakdown of the commitments totalling ECU 750 million made under the mandate is set out in Annex 3. 5. 7 Excellent cooperation continued with multilateral and bilateral financial institutions in the Latin American and Asian countries. Four of the seven operations undertaken in the third year are being financed jointly with one or two multilateral institutions (Asian Development Bank, World Bank) or with a bilateral financial institution (see Annex 2). The activities of the Bank and the other multilateral institutions complement each other at project level (public projects and also private projects, in which these bodies are becoming increasingly involved). The studies produced by the above institutions furthermore constitute a valuable source of general, geographical and sectoral information. Over the three years, operations were approved in 13 of the 30 countries theoretically eligible (see Annexes 2 and 3). Mexico is a special case: a project was identified and finance approved by the Board of Directors, but approval was withdrawn following Mexico's decision not to go ahead with the project. The summary table showing the contributions of the various funding sources to the projects financed by the EIB is set out in Annex 4. 5. 8 The Bank's cooperation with the European banking sector has been reinforced in respect of both guarantees and direct joint financing. The EIB and the European commercial banks complement each other in that the latter rarely provide the same type of resource as the EEB, particularly as regards duration and period of grace. The combination of complementary financial instruments constitutes an added benefit. 5° In the third year, new framework agreements establishing the general legal bases for carrying our projects in both the public and the private sector were concluded between the EIB and six countries (Bolivia, China, Colombia, Mexico, Indonesia and Uruguay). A hall list of the 16 framework agreements concluded up to the end of the third year is given in Annex 1. Annex LATIN AMERICA AND ASIA List of countries which had concluded a cooperation agreement with the European Community when the EIB was given its Latin American and Asian mandate. A new agreement has since been signed with Vietnam. ASIA LATIN AMERICA ASEAN group (Brunei, Indonesia, Malaysia, Philippines, Singapore, Thailand) Bangladesh China India Macao Mongolia Pakistan Sri Lanka Andean group (Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru, Venezuela) Central American countries (Costa Rica, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama, Salvador) Argentina Brazil Chile Mexico Paraguay Uruguay List of countries which have concluded a framework agreement with the EIB (situation at 22 February 1996) ASIA China India Indonesia Pakistan Philippines Thailand 06. 12. 95 17/25. 11. 93 20. 06. 95 25/28. 02. 94 15. 09. 94 10/17. 01. 94 LATIN AMERICA Argentina Brazil Bolivia Chile Colombia Costa Rica Mexico Paraguay Peru Uruguay 03. 10. 94 19. 12. 94 12. 10. 95 07. 10. 94 13. 03. 95 30. 11. 93 09. 03. 95 19. 09. 94 02. 10. 94 21. 04. 95 Framework agreements under negotiation: Panama, Sri Lanka. Annex 2 SUMMARY TABLE OF THE EEB'S OPERATIONS IN LATIN AMERICA AND ASIA between 23 February 1993 and 22 February 1996 (Council Decision 93/115/EEC) 1. LATIN AMERICA Country Project Sector Argentina Mercosur highway Transport (public) EEB loan amount (in ECU million) 45(*) Total cost ofprojea (in ECU million) 134 Comments Joint financing with the Inter-American Development Bank (IDB) BAN natural gas Aguas Argentinas AJLINCO CESAN CTC - Compania de Teléfonos de Chile Brazil Chile Distribution of natural gas (private) Treatment of water (private) Treatment of waste Sanitation (public) Telecommunications (private) Colombia Bogota Costa Rica ICE Costa Rica Transport (private) Energy (public) Paraguay Asuncion sewerage Treatment of water (public) Peru Pan American Highway Transport (public) 46 70 6 40C) 75 38(*) 44 17 27 152. 8 Private project - public service concession 197 13 113 731 97 354 60 154 Private project - public service concession Joint financing with a European development institution Joint financing with the World Bank (IBRD) Private project - public service concession Guarantees from European banks Joint financing with the IDB Joint financing with the IBRD Joint financing with the IBRD TOTAL for Latin America 408 (54%) 2 005. 8 (*) not yet signed. 10 2. ASIA Country Project Sector China Ping Hu oil and gas development Energy (public) India Powergrid Energy (public) Indonesia Gas transmission (Sumatra) Gas transmission (public) EIB loan amount (in ECU million) 55 55 46 Total cost of project (in ECU million) 770. 2 Comments Joint financing with the Asian Development Bank (AsDB) and the French Government 173. 8 Joint financing with the IBRD 474 Joint financing with the AsDB Private project - European-Indonesian —•: venture Joint financing with the AsDB Joint financing with the IBRD, the AsDB and a European development institution Private project -joint venture with a Eurrpean company Joint financing with the AsDB Private project - industrial joint venture Joint financing with the EBRD and the AiDB CLIP AN Financial sector (private) 8<*> Pakistan KESC Energy (public) Ghazi-Barotha Hydropower Energy (public) 36 24 480 1 668. 5 Sai Hydro Energy (private) 12(*) 26 86 107. 7 547. 8 97. 7 25 23 40 18 342 (46%) 750 (100%) 4 431. 7 6 437. 5 Philippines Davao Airport Transport (public) Thailand DUCC Cement Erawan gas pipeline Erawan parallel gas pipeline - Phase II TOTAL FOR ASIA GRAND TOTAL (Latin America and Asia) Industry (private) Natural gas transmission (public) Natural gas transmission (public) (*) not yet signed. 11 SUMMARY TABLE PROVIDING A SECTORAL AND GEOGRAPHICAL BREAKDOWN OF COMMITMENTS Annex 3 Country Number of projects Sector Energy Transport Telecommunications Environment Industry Financial 75 75 76 40 17 133 8 TOTAL (in ECU million) 167 (22. 3%) 40 (5. 3%) 75 (10. 0%) 38 (5. 1%) 44 (5. 8%) 17 (2. 3%) 27 (3. 6%) 408 (54. 4%) 55 (7. 3%) 55 (7. 3%) 54 (7. 2%) 72 (9. 6%) 48 (6. 4%) 58 (7. 8%) 23 23 8 342 (45. 6%) Argentina Brazil Chile Colombia Costa Rica Paraguay Peru TOTAL FOR LATIN AMERICA China India Indonesia Pakistan Phihppines Thailand TOTAL FOR ASIA TOTAL 4 1 1 1 1 1 1 10 1 1 2 3 2 2 11 21 46 44 90 55 55 46 72 58 286 45 38 27 110 25 25 376(50. 1%) 135 (18%) 75 (10%) 133 (17. 7%) 23(3. 1%) 8(1. 1%) 750 (100%) 12 Annex 4 SUMMARY TABLE SHOWING THE CONTRIBUTIONS OF THE VARIOUS FUNDING SOURCES TO THE PROJECTS FINANCED BY THE EIB EB 750 11. 7% Multilateral financial institutions IBRD 539 8. 4% IDB 377 5. 8% AsDB 800 12. 4% (in ECU million) Total 6 438 100% Other (1) 3 972 61. 7% 1 Governments, public organizations and other financial sources, including own funds of borrower and/or promoter. 13 COM(96) 429 final DOCUMENTS EN 09 11 Catalogue number : CB-CO-96-429-EN-C ISBN 92-78-08019-5 Office for Official Publications of the European Communities L-2985 Luxembourg


title: Komission asetus (EY) N:o 1749/96, annettu 9 päivänä syyskuuta 1996, yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 toimeenpanon alkutoimenpiteistä

eurovoc_concepts:
consumer price
goods and services
harmonisation of prices
price index

formats: html pdfa1b print


title: Commission Regulation (EC) No 1754/96 of 9 September 1996 concerning the stopping of fishing for cod by vessels flying the flag of Portugal

eurovoc_concepts:
Portugal
fishing controls
fishing rights
ship's flag


title: Regulamento (CE) nº 1754/96 da Comissão de 9 de Setembro de 1996 relativo à suspensão da pesca do bacalhau por navios arvorando pavilhão de Portugal


title: Betriebsstruktur : Erhebung 1993 : Hauptergebnisse.,Farm structure : 1993 survey : Main results.,Structure des exploitations : Enquête 1993 : Principaux résultats.,Struttura delle aziende : Indagine 1993 : Risultati principali.

eurovoc_concepts:
EU Member State
agricultural statistics
agricultural structure