title: KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 1748/96 af 9. september 1996 om ændring af forordning (EF) nr. 1383/96 om åbning af en licitation over restitutionen eller afgiften ved udførsel af blød hvede til Ceuta, Melilla og en række AVS-lande

eurovoc_concepts:
ACP countries
Ceuta and Melilla
award of contract
common wheat
export refund
export tax


title: BERETNING FRA KOMMISSIONEN OM DEN SÆRLIGE UDDANNELSE TIL ALMENT PRAKTISERENDE LÆGE, DER OMHANDLES I AFSNIT IV I RÅDETS DIREKTIV 93/16/EØF AF 5. APRIL 1993 OM FREMME AF DEN FRIE BEV ÆGELIGHED FOR LÆGER OG GENSIDIG ANERKENDELSE AF DERES EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKATIONSBEVISER

eurovoc_concepts:
doctor
freedom to provide services
medical training
recognition of diplomas
right of establishment

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 09. 09. 1996 KOM(%) 434 endelig udg. BERETNING FRA KOMMISSIONFN OM DEN SÆRLIGE UDDANNELSE TIL ALMENT PRAKTISERENDE LÆGE, DER OMHANDLES I AFSNIT IVI RÅDETS DIREKTIV 93/16/EØF AF 5. APRIL 1993 OM FREMME AF DEN FRIE BEVÆGELIGHED FOR LÆGER OG GENSIDIG ANERKENDELSE AF DERES EKSAMENSBEVISER, CERTIFIKATER OG ANDRE KVALIFIKA TIONSBEVISER INDLEDNING Nærværende rapport vedrører gennemførelse af afsnit IV i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser1. Dette direktiv (i det følgende benævnt "lægedirektivet") indeholder en kodificering af alle de direktiver, der er vedtaget mellem 1975 og 1993, om den gensidige anerkendelse af lægers kvalifikationer, og som indeholder foranstaltninger, der har til formål at fremme den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser på det lægelige område samt de foranstaltninger, der har til formål at fremme koordineringen af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om udøvelse af virksomhed som læge. Samtidig med konsolideringen af disse direktiver blev det anset for hensigtsmæssigt at inkorporere Rådets direktiv 86/457/EØF af 15. september 1986 om en særlig uddannelse til alment praktiserende læge2. Det er dette direktiv, der nu udgør afsnit IV i lægedirektivet. I henhold til afsnit IV i lægedirektivet skal Kommissionen forelægge to rapporter. I artikel 33 står der, at "på grundlag af den indhentede erfaring og under hensyn til udviklingen indenfor uddannelsen til alment praktiserende læge forelægger Kommissionen senest den 1. januar 1996 Rådet en rapport om gennemførelsen af artikel 31 og 32". I artikel 40 anføres det endvidere, at "på grundlag af de indvundne erfaringer og under hensyn til udviklingen i uddannelserne indenfor almen medicin forelægger Kommissionen senest den 1. januar 1997 Rådet en beretning om anvendelsen af nærværende afsnit og i forslag med henblik på en relevant uddannelse af alle alment givet fald passende praktiserende læger, der opfylder de særlige krav, som udøvelsen af dette erhverv stiller". Under arbejdet i Det Rådgivende Udvalg om Lægeuddannelsen i forbindelse med forberedelsen af den i artikel 33 nævnte rapport blev det hurtigt klart, at gennemgangen af indholdet af den særlige uddannelse til alment praktiserende læge, hvortil minimums kravene er fastsat i artikel 31, må ske på et bredere grundlag. Dette synspunkt støttes af det ræsonnement, der ligger bag direktiv 86/457/EØF, hvoraf det klart fremgår, at indførelse af en særlig uddannelse til alment praktiserende læge må ske gradvist. 1 2 EFTnr. L 165 af 7. 7. 1993, s. 1. EFT nr. L 267 af 19. 9. 1986, s. 26. 2 I overensstemmelse med den sjette begrundelse i sidstnævnte direktiv krævedes det i første fase, at medlemsstaterne skulle indføre en særlig uddannelse inden for almen medicin, en uddannelse, der på det pågældende tidspunkt var frivillig for læger. Anden fase var kravet om en særlig uddannelse inden for almen medicin for alle læger, som udøver virksomhed som alment praktiserende læger inden for rammerne af en social sikringsordning. Tredje fase er forelæggelse af en rapport til Rådet om udviklingen på dette område og nye forslag med henblik på virkeliggørelsen af disse mål. I beskrivelsen af disse tre faser anførte Kommissionen i sine forberedende dokumenter (travaux préparatoires) vedrørende tredje fase "forskellen fra de to første faser er, at den ikke omfatter reform på det lovgivningsmæssige eller administrative område, men giver mulighed for overvejelser inden den endelige fastsættelse af de tilsigtede mål med henblik på gennemførelse af anden fase i alle medlemsstater og fastlæggelse af de arbejds opgaver, som læger uden supplerende uddannelse, det være sig alment praktiserende læger eller speciallæger, skal varetage indenfor det nationale sundhedssystem". Arbejdet i arbejdsgruppen under Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen resul terede i udarbejdelse af en rapport og en række henstillinger. Disse henstillinger, der er knyttet som bilag til dette dokument, indeholder de forskellige aspekter, der blev behandlet i arbejdsgruppen. På denne baggrund finder Kommissionen det ikke hensigtsmæssigt at ændre de konklu sioner, der blev vedtaget af Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen. Den fore trækker at fremlægge alle de spørgsmål, der allerede er belyst, i en enkelt rapport, som er i overensstemmelse med kravene i artikel 33 og 40 i lægedirektivet. Endelig er nærværende rapport først og fremmest beregnet til at danne grundlag for råd slagning og for den dialog, Kommissionen gerne vil indlede med de berørte institutioner, instanser og kredse inden for området for den særlige uddannelse til alment praktiserende læge. Den indeholder derfor ikke noget forslag til retsakt. AFSNIT 1 Indledning 1. 1. Denne rapport indeholder Kommissionens forslag i overensstemmelse med artikel 33 og 40 i lægedirektivet om: a) b) gennemførelse af afsnit IV, herunder især artikel 31 og 32 (minimumskrav om en særlig uddannelse til alment praktiserende læge) overvejelser om fortsat harmonisering af uddannelsen til alment praktiserende læge og afslutning af reformen og c) den lære, der kan drages af de indhøstede erfaringer. 1. 2. Rapporten er inddelt i fem afsnit. Afsnit 1 indeholder indledning og baggrund, afsnit 2 virkningen af indførelsen af en særlig uddannelse til alment praktiserende læge for alle de nationale uddannelsessystemer, afsnit 3 revision, afsnit 4 følger og resumé af forslagene og afsnit 5 konklusion. 1. 3. Rapporten indeholder bl. a. henstillingerne fra Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen samt henstillingerne fra Den Europæiske Sammenslutning af Alment Praktiserende Læger (se afsnit 3). Baggrund 1. 4. Direktiv 86/457/EØF (nu afsnit IV i lægedirektivet) omhandler en særlig uddan nelse til alment praktiserende læge og en klar tidsplan for uddannelsens indførelse. I 1975 var der en særlig uddannelse til alment praktiserende læge i nogle medlemsstater, feks. Nederlandene og Danmark. Man anså det imidlertid dengang for at være for tidligt at indføre en sådan uddannelse på EF-plan. Afsnit IV var udarbejdet på grundlag af en rapport og udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen, der var vedtaget i marts 19793. 1. 5. Bestemmelserne fra 1986 blev indført gradvis. Medlemsstaterne skulle indføre den særlige uddannelse første eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for afsluttet uddannelse til alment praktiserende læge, således at de Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen, dok. IM/D/697/3/77. 4 kunne udstedes senest 1. januar 1990 (artikel 30). Det var først fra I. januar 1995, at alle alment praktiserende læger, der arbejder inden for medlemsstaternes sociale sikringsordning, skulle være i besiddelse af de kvalifikationsbeviser, der er anført i artikel 30 (artikel 36, stk. 1). Lægedirektivets artikel 40 fastsætter, at den særlige uddannelse til alment praktiserende læge skal indføres i sidste fase efter 1997. Denne lange frist for indførelse af den særlige uddannelse til alment praktiserende læge blev dengang anset for at være nødvendig for at forberede EF til det dengang nye fagområde. Tanken var, at man skulle anerkende den alment praktiserende læges særlige rolle og virke i medlemsstaternes sundhedssystem. I mange medlemsstater er almen medicin nu blevet et speciale i lighed med de andre speciallægeuddannelser, der er anført i lægedirektivets artikel 5 og 7. Det bør desuden i denne forbindelse bemærkes, at Det rådgivende Udvalg hen stillede til medlemsstaterne, at de anerkender almen medicin som en særlig uddannelse i lighed med de anerkendte speciallægeuddannelser (henstilling fra marts 1979, tidligere nævnt i punkt 1. 4). Det skal erindres, at ved udgangen af tredje fase skal den særlige uddannelse i almen medicin gøres obligatorisk for alle dem, der arbejder som alment praktiserende læge. Den i lægedirektivet omhandlede grunduddannelse vil med andre ord kun give adgang til erhvervelse af et kvalifikationsbevis, der giver adgang til speciallægeuddannelse, herunder den særlige uddannelse til alment praktiserende læge. 1. 6. Den planlagte fremgangsmåde var endvidere nødvendig for at give medlems staterne mulighed for at tilpasse deres uddannelsessystemer, så man kunne finde plads til de unge læger. I nogle medlemsstater var begrebet omkring alment praktiserende læger ikke så udviklet. Det er derfor, at man fandt det nødvendigt at gå gradvis frem. Det er opfattelsen, at tilpasninger, især på uddannelsesområdet, er meget tidskrævende. 1. 7. Artikel 31, stk. 3, gør besiddelse af de i artikel 3 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser til en forudsætning for udstedelse af de i artikel 30 omhandlede eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikations beviser. Artikel 31 indeholder endvidere minimumskrav til indhold, varighed og andre generelle kriterier for den særlige uddannelse til alment praktiserende læge. 1. 8. Artikel 32, litra a), indeholder en midlertidig undtagelse for de medlemsstater, hvor uddannelsen til alment praktiserende læge sker i forbindelse med udøvelse af virksomhed i egen praksis. Det blev udtrykkeligt forudset i 1986, at indførelsen af forpligtelserne i artikel 31 og 32 ville kræve tid, ressourcer og nøje planlægning af hensyn til professionen, patienterne og myndighederne. Det blev endvidere artikel 23 og 24 forudset, (minimumskriterier I artikel 33 fastsættes den 1. januar 1996 derfor som revisionsdato. få for grunduddannelsen og speciallægeuddannelser). at artikel 31 ville følgevirkninger for AFSNIT 2 Virkning af indførelsen af en særlig uddannelse til alment praktiserende læge for alle de nationale uddannelsessystemer 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 4. I 1975 omfattede Fællesskabets ordning for gensidig anerkendelse af eksamens beviser for læger koordination af basisuddannelsen og visse specialuddannelser. Andre postgraduate uddannelser, som resulterer i erhvervelse af kvalifikationer, der ikke er specificeret i hverken artikel 5 eller artikel 7, koordineres ikke. Retten til fri bevægelighed for læger med kvalifikationer inden for et område, der ikke er specificeret i direktivet, bygger på gensidig anerkendelse i henhold til artikel 8. Indtil 1. januar 1995 havde en læge, der havde afsluttet grunduddannelsen og var i besiddelse af et eksamensbevis, certifikat og andet kvalifikationsbevis som anført i artikel 3, adgang til at udøve erhverv som alment praktiserende læge i et EF- værtsland. Medlemsstaterne havde ret til at opretholde deres nationale krav med hensyn til en særlig - eller faglig - uddannelse ud over basisuddannelsen for udøvelse af erhverv som alment praktiserende læge inden for deres eget område, men var forpligtet til at godkende vandrende læger fra andre medlemsstater, som ikke havde nogen særlig uddannelse til alment praktiserende læge, og som ønskede at udøve virksomhed som sådan. Fra 1. januar 1995 skal alle læger, der udøver virksomhed som alment prakti serende læge inden for rammerne af en national social sikringsordning være i besiddelse af det i artikel 30 omhandlede eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis (artikel 36, stk. 1). Medlemsstaterne havde naturligvis ret til at overdrage erhvervede rettigheder til alment praktiserende læger, der blev anset for at have erhvervet de nationale rettigheder i en almindelig praksis. Derudover fik de læger, der allerede var etableret som alment praktiserende læge inden for et værtslands nationale sociale sikringsordning inden 31. december 1994, overdraget de erhvervede rettigheder i medfør af artikel 36, stk. 2, andet led. Under visse omstændigheder kan medlemsstater udstede et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis inden for almen medicin til dem, som har en anden specialuddannelse og opfylder artikel 35. Indførelse af den særlige uddannelse til alment praktiserende læge havde for skellige virkninger for de forskellige nationale uddannelsessystemer. I nogle medlemsstater blev andre almen medicin betragtet på specialuddannelser eller behandlet som en disciplin i sig selv. I andre medlemsstater er den overgang, hvor man fra at behandle almen medicin som et område, der er åben for enhver læge, som blot er i besiddelse af de i artikel 3 anførte eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser, til den nuværende situation, hvor almen medicin skal betragtes som en særskilt postgraduat disciplin i sig selv, endnu ikke er gennemført. Kravet i afsnit IV om en supplerende uddannelse i mindst 2 år betragtes som en videreførelse af kandidatuddannelsen. linje med 2. 5. 6 Selv om et i artikel 3 omhandlet eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifika tionsbevis er udstedt ved afslutningen af kandidatuddannelsen giver et sådant eksamensbevis, certifikat eller kvalifikationsbevis ikke ihændehaveren i nogle medlemsstater adgang til lægeprofessionen efter 1. januar 1995. I disse medlems stater udøves virksomhed som alment praktiserende læge udelukkende inden for de nationale sociale sikringsordninger, og der findes adgangsbetingelser for at begrænse antallet af kandidater til supplerende uddannelse eller speciallæge uddannelse. Kombinationen af de to faktorer betød, at læger, der var i besiddelse af et i artikel 3 omhandlet eksamensbevis, og som ikke havde sikret sig en uddannelsesstilling enten inden for almen medicin eller specialuddannelse, fandt, at de ikke var i stand til at arbejde, medens de tidligere var i stand til at arbejde som alment praktiserende læger, indtil de havde kvalificeret sig til at få adgang til en specialuddannelse. 2. 6. Artikel 36, stk. 1, kræver, at hver medlemsstat sikrer, at enhver alment praktise rende læge inden for den nationale sociale sikringsordning har en særlig uddan nelse, med forbehold naturligvis af bestemmelserne om erhvervede rettigheder. Virkningen af denne bestemmelse er, at medlemsstaterne skal sikre sig, at stats borgere fra tredjelande og unionsborgere, som er indehavere af eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationer fra et tredjeland, har en særlig uddannelse i overensstemmelse med de nationale bestemmelser, hvis de skal have tilladelse til at udøve virksomhed som læge inden for rammerne af den nationale sociale sikringsordning. 2. 7. Artikel 36, stk. 5, gør det klart, at direktivets krav ikke forhindrer medlemsstater i at tillade personer, der har erhvervet en lægeuddannelse eller særlig uddannelse eller begge uden for EU i at udøve virksomhed som praktiserende læge i overens stemmelse med deres egne regler inden for rammerne af den nationale sociale sikringsordning. 2. 8. I henhold til artikel 37, stk. 2, skal medlemsstaterne anerkende en attestation om erhvervede rettigheder (artikel 36, stk. 4), der er udstedt af en anden medlemsstat. Hvis en medlemsstat udsteder en attestation om erhvervede rettigheder til en unionsborger, der virker som alment praktiserende læge inden for rammerne af den nationale sociale sikringsordning, er en værtsmedlemsstat forpligtet til uden videre at anerkende denne attestation og tillægge den samme gyldighed inden for sit område. 2. 9. Artikel 34 omfatter deltidsuddannelse til alment praktiserende læge. Uddannelse på deltidsbasis blev anset for at være relevant. I nogle medlemsstater var der alvorlige problemer med at opfylde kravet om, at den ugentlige varighed af deltidsuddannelsen ikke må være under 60% af den ugentlige varighed af uddan nelsen på heltidsbasis. 7 I henhold til bestemmelserne om deltidsuddannelse inden for andre områder er det nødvendige minimum for at sikre, at uddannelsen kvalitativt er på samme niveau som heltidsuddannelsen sat til 50%. Medlemsstaternes uddannelser til alment praktiserende læger omfatter ofte en komponent bestående af en vis specialuddannelse, og nogle specialuddannelser omfatter perioder med uddannelse i almen medicin. De forskellige bestemmelser om uddannelse specialuddannelse resulterer i unødvendige komplikationer. i almen medicin og AFSNIT 3 Overvejelser om en eventuel revision af direktivet 3. 1. Udviklingen inden for uddannelsen og sundhedsvæsenet på nationalt plan og i medlemsstaternes anerkendelsessystemer har nødvendiggjort, at der foretages en revision på EU-plan af uddannelsens kvalitet og de nationale ordninger for anerkendelse. Professionens repræsentanter på EU-plan, især inden for UEMO4, CP5, UEMS6 og PWG7 har endvidere fremsat forslag om evaluering af uddannelsens kvalitet. Kommissionen anmodede Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen om en udtalelse for at medtage professionens synspunkter vedrørende kvaliteten af lægeuddannelsen i den rapport, Kommissionen skal udarbejde i henhold til artikel 33. Med hensyn til afsnit IV har professionen rejst følgende spørgsmål i nedenstående stk. 3. 2. -3. 9. Uddannelsen til alment praktiserende læge - på postgraduait niveau 3. 2. I direktivets 21. betragtning står der, "at det ikke er afgørende, om denne uddan nelse i almen medicin gives inden for eller uden for rammerne af den nationale medicinske grunduddannelse". Erfaringen synes at vise, at lægedirektivet vil kunne revideres, således at det bestemmes, at den særlige uddannelse til alment praktiserende læge først kan påbegyndes, når den uddannelse, der er fælles for alle læger, er afsluttet, og at den bør påbegyndes på samme tidspunkt som de øvrige special lægeuddannel ser. Det bør bl. a. overvejes at indføre en ny bestemmelse om, at det skal være obligatorisk at erhverve en passende erfaring i almen medicin i løbet af grund uddannelsen, således at vordende læger kan blive fortrolige med de vigtigste medicinske områder, og kan træffe et velbegrundet erhvervsvalg. 4 5 Alment praktiserende lægers europæiske organisation. Stående udvalg af europæiske læger. Den europæiske forening af speciallæger. 7 Permanent arbejdsgruppe for unge hospitalslæger. Varighed og udformning af uddannelsen til alment praktiserende læge 9 3. 3. I henhold til artikel 31, stk. 1, litra b), skal uddannelsen vare mindst to år på heltidsbasis og gennemføres under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer. UEMO's forslag om, at uddannelsen til alment praktiserende læge skal omfatte mindst tre års uddannelse på heltidsbasis, er godkendt af Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen, men udgør et problem for visse medlemsstater og kan sandsynligvis ikke gennemføres i de kommende år. Andre medlemsstater vil måske have behov for en længere overgangsperiode for forlængelse af uddannelsens varighed, fordi denne vil medføre budgetmæssige problemer. Bestemmelsen om, at uddannelsen til alment praktiserende læge skal gennemføres under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer vil kunne styrkes ved indføjelse af en bestemmelse om, at alment praktiserende læger skal tilknyttes tilsynet i hele uddannelsesforløbet. Der er forslag om, at de kliniske aspekter af uddannelsen i almen medicin bør understreges, og at en periode på mindst 12 måneder skal tilbringes i en godkendt almindelig lægepraksis eller tilsvarende sted. Af finansielle årsager bør en sådan bestemmelse gennemføres over flere år. Det forhindrer ikke, at de lande, der ønsker det, kan forlænge denne minimumsperiode på 12 måneder til 18 måneder. Artikel 32 3. 4. Artikel 32, som omfatter en midlertidig bestemmelse om uddannelse, der bygger på erfaringer opnået i praktikantens egen praksis, er ikke tidsmæssigt begrænset. Det vil eventuelt være hensigtsmæssigt at undersøge sammen med medlems staterne, om denne undtagelse skal opretholdes. Uddannelse på deltidsbasis 3. 5. Med hensyn til uddannelsen på deltidsbasis i almen medicin, bør det overvejes, om uddannelsen på deltidsbasis ugentlig bør udgøre mindst 50% af uddannelsen på heltidsbasis, således at kravene for uddannelsen til alment praktiserende læge kommer i overensstemmelse med bestemmelserne for uddannelse på deltidsbasis inden for andre specialer. Tredje led i artikel 34, stk. 1 (deltidsuddannelsen skal omfatte et vist antal perioder med heltidsuddannelse), bør så udgå, således at bestemmelserne for deltidsuddannelse bliver ens for alle postgraduale uddannelser. Deltidsuddannelsen indebærer en række fordele, herunder muligheden for at øge uddannelsestilbuddene, for så vidt som disse er knyttet til antallet af til rådighed stående uddannelsespladser. Evaluering af uddannelsesprogrammer 10 3. 6. Det henstilles til medlemsstaterne, at evalueringen og kontrollen med kvaliteten af læger skal omfatte en til alment praktiserende den særlige uddannelse hensigtserklæring om god praksis. Modtagelseskurser 3. 7. Det er endvidere ønskeligt at overveje muligheden af at medtage en nøje gennemtænkt bestemmelse, som i tilstrækkelig grad sikrer, at der ikke udøves forskelsbehandling vedrørende modtagelseskurser for indvandrere, hvis sådanne anses for nødvendige. Tildeling afpassende ressourcer til uddannelsesprogrammer 3. 8. Det bør også undersøges, om det er muligt at indføje en bestemmelse om, hvilke midler der skal afsættes til målsætninger, udformning, tilsyn og evaluering, for så vidt angår den særlige uddannelse til alment praktiserende læge. Bestemmelsen i artikel 31, stk. 1, litra d), der i øjeblikket danner grundlag for beregningen af aflønning af læger under uddannelse, bør gøres klarere. Det vil for eksempel være hensigtsmæssigt at indføre et litra e), således at en læge, der følger den særlige uddannelse til alment praktiserende læge sidestilles med en læge, der følger en anden speciallægeuddannelse, idet mindste hvad angår en betydelig del af uddannelsen. En særlig uddannelse for alle alment praktiserende læger 3. 9. Professionen er af den opfattelse, at det er hensigtsmæssigt omgående at indføre den særlige uddannelse til alment praktiserende læge for alle læger. Det er ikke hensigtsmæssigt at opretholde muligheden for at kunne udøve virksomhed som alment praktiserende læge uden en speciallægeuddannelse og uden den særlige uddannelse til alment praktiserende læge. Der er faktisk kun lidt forståelse for, hvilke uddannelsesvilkår der vil blive opretholdt afhængigt af, om udøvelsen sker inden for rammerne af et socialt sikringssystem eller ikke. Bortset fra denne teoretiske manglende sammenhæng kan det med rette konkluderes, at der tale om en praktisk nødvendighed. Det hensigtsmæssige ved en sådan fremgangsmåde bekræftes endelig, hvis der tages hensyn til patienternes holdning. Medlemsstaternes erfaring viser, at en yderligere udsættelse som omhandlet i artikel 40 ikke er berettiget. ikke er "Europæiske certifikater" 3. 10. Det ser ud til, at nogle medlemsstater har udformet et kvalifikationsbevis som omhandlet i artikel 30, der opfylder minimumskravene i artikel 31, men som ikke er anerkendt inden for det nationale sociale sikringssystem. 11 Et kvalifikationsbevis i henhold til artikel 30, der er udstedt til en unionsborger, vil således ikke give denne adgang til udøvelse af virksomhed som alment praktiserende læge inden for de pågældende medlemsstaters sociale sikrings ordning. Man skal være i besiddelse af et nationalt eksamensbevis på et højere niveau (der ikke er fastlagt af disse stater med henblik på direktivets afsnit IV) for at udøve virksomhed som alment praktiserende læge inden for de nationale ordninger. Kvalifikationsbeviserne i henhold til artikel 30, der er udstedt af disse stater, tjener derfor kun ét formål, nemlig eksport, idet de giver adgang til udøvelse af erhvervet inden for de andre medlemsstaters sociale sikringssystemer. 3. 11. Denne situation er ikke forenelig med den ordning, der er fastsat i direktivet, og som bygger på gennemførelsen af nationale uddannelsesprogrammer, som svarer til kravene i de nationale sociale sikringsordninger. Overtrædelsesprocedurer i henhold til traktatens artikel 169 mod en medlemsstat førte til, at den ændrede sine regler. En sådan anvendelse er for det første i strid med det princip om gensidighed, som fællesskabsordningen for gensidig anerkendelse bygger på. For det andet kan statsborgere fra andre medlemsstater ønske at drage fordel af den kortere og mindre krævende uddannelse for at erhverve et eksamensbevis, der kan give dem adgang til erhvervet i deres hjemland. lavere niveau svarende til det For det tredje vil en medlemsstat, der allerede med henblik på sit eget behov har fastsat et højere uddannelsesniveau, idet den samtidig har udformet et kvalifika i artikel 30 omhandlede tionsbevis på et kvalifikationsbevis, ingen interesse have i, at niveauet på EF-plan gøres højere end det minimum, der er fastsat i direktivet. Den pågældende medlemsstat kan nemlig påberåbe sig direktivets tekniske indhold og nægte indehavere af de i artikel 30 nævnte kvalifikationsbeviser fra andre medlemsstater adgang til erhvervet på sit område, men landet kan stadig sende sine egne alment praktiserende læger med dette kvalifikationsbevis på et lavere niveau til de andre medlemsstater. 3. 12. Dette spørgsmål er allerede blevet drøftet inden for Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen. Minimumsharmoniseringen kræver en fællesnævner for alle medlemsstater, men giver mulighed for højere nationale niveauer, som tilskynder og fremmer fremskridt inden for rammerne af EU-systemet for automatisk gensidig anerkendelse. Tilskyndelsen til revision i opadgående retning er nødvendig for at følge den dynamiske udvikling inden for det medicinske område. De fremskridt, der er gjort på uddannelsesområdet siden 1975, vil blive under gravet, hvis de enkelte medlemsstater ikke selv har en interesse i at fastsætte højere niveauer i lægedirektivet. Turnuskandidater 12 3. 13. Hl'-reglerne om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for læger bar eksisteret i 20 år. Fællesskabsprogrammer som f. eks. Socrates (det tidligere Erasmus) vedrørende bevægelighed blandt universitetsstuderende, samarbejds- og informa tionsnet som f. eks. Det Europæiske Meritoverføringssystem (ECTS), informa tions- og uddannelsesprogrammer og nationale uddannelsessystemer inden for informationscenter vedrørende anerkendelse af NARIC-nettet i sproguddannelsen gennem LINGUA- eksamensbeviser) og programmet har alle bidraget til friere bevægelighed blandt lægestuderende og turnuskandidater. forbedring (nationalt 3. 14. Den naturlige udvikling i disse foranstaltninger kræver særlige foranstaltninger for at fremme bevægeligheden for turnuskandidater. I Rådets henstilling 75/367/EØF8 opfordres medlemsstaterne til at modtage turnuskandidater under deres kliniske lægeuddannelse. Det er siden fremgået klart af EF-Domstolens9 retspraksis, at enhver uddannelse (herunder universitetsuddannelse), som fører til en professionel kvalifikation, påvirker den fri bevægelighed for personer og derfor er beskyttet af det EF-retlige princip om ikke-forskelsbehandling. Adgang til uddannelsesstillinger skal derfor være åben for unionsborgere på samme vilkår som for værtslandets egne statsborgere. Det er et krav, der ikke overholdes. 3. 15. I mange medlemsstater indebærer uddannelsen til alment praktiserende læge eller speciallæge, at den studerende inddrages i den professionelle aktivitet. Han aflønnes for sin arbejdsindsats under uddannelsen. Selv om arbejdsindsatsen indgår som et led i uddannelsen, er det også beskæftigelse, og EU-principperne forbyder enhver form for forskelsbehandling både hvad angår adgang til beskæftigelse og beskæftigelsesvilkårene. 3. 16. Turnuskandidater står stadig over for hindringer, når de ansøger om uddannelses stillinger i andre medlemsstater. Selv i de tilfælde, hvor stillingerne er blevet tilbudt og accepteret, nærer de nationale myndigheder modvilje mod at behandle ansøgningerne af forskellige årsager, bl. a. årsager inden for deres nationale uddannelsesprogrammer. Det er et område, der bør undersøges nærmere med henblik på udarbejdelse af forslag, hvori principperne i Rådets henstilling 75/367/EØF gøres bindende, hvad angår turnuskandidater, der er i færd med uddannelsen til alment praktiserende læge eller speciallægeuddannelsen. EFTnr. L 167 af 30. 6. 1975. Gravier Case 83/293 [1989] E. C. R. 593. Kraus Case 19/92 [1993] E. C. R. 1. Artikel 5 13 3. 17. Hvis den særlige uddannelse til alment praktiserende læge af alle medlemsstater betragtes som en medicinsk specialisering i lighed med de øvrige uddannelser, der er anført i denne artikel, bør artiklen ændres, så den klart afspejler denne situation. AFSNIT 4: OVERSIGT OVER FORSLAGENE OG FØLGERNE HERAF 14 Sammenfattede, udvidede og styrkede fælles bestemmelser for postgraduat uddannelsen 4. 1. Det fremgår klart af stk. 1. 7, 2,4 og 2. 5. ovenfor, at en kvalifikation i henhold til artikel 30 med henblik på EU-formål er i samme kategori som kvalifikationerne inden for speciallægeuddannelsen i artikel 5. Det forklares endvidere i stk. 2. 9, 3. 2 og 3. 13-3. 16, at der gælder samme betingelser for lægestuderende, det være sig inden for almen medicin eller inden for specialuddannelser. De minimumskrav for uddannelsen, der er fastsat i artikel 24 og 31, bør undersøges med henblik på en styrkelse. Det vil være hensigtsmæssigt at sammenfatte de to artikler, da de har fælles mål og indeholder samme fælles bestemmelser. 4. 2. Med udvidelsen af EU kan dette mål kun nås, hvis der indføres en objektiv struktur, der er gennemsigtig, og som kan anvendes direkte i medlemsstaterne. De lægepraksis og sammenfattede bestemmelser kan omfatte regler for god uddannelsesmål, men de skal nødvendigvis sikre, at der er tilstrækkelige midler til rådighed, og at gennemsigtigheden overholdes. 4. 3. Hver medlemsstat bør udpege klart definerede organer, der er ansvarlige for tilsyn, koordination og regulering af uddannelsesprogrammerne. Disse organers nøje definerede kompetence og arbejdsopgaver skal offentliggøres. 4. 4. Uddannelsesprogrammerne bør defineres præcist med hensyn til varighed og struktur. De bør vurderes og anerkendes på grundlag af undervisningsplan og -metoder. For at sikre, at det høje niveau opnås og fastholdes, bør programmerne omfatte videnskabelige metoder til vurdering af de studerende, uddannelses stillingerne og programmerne. De lægestuderende bør inddrages i anerkendte uddannelsesprogrammer, således at der sikres ligevægt mellem de teoretiske og praktiske elementer i uddannelsesstillingerne. 4. 5. Underviserne bør være tilstrækkelig forberedt til deres opgave og bør være genstand for evaluering og kontrol. 4. 6. Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen bør opfordres til at fremlægge eksempler på god praksis for en vellykket postgraduatuddannelse. 15 4. 7. Kvalifikationsbeviser, der udstedes efter afslutning af uddannelsen til alment praktiserende læge, er kvalifikationsbeviser for en postgraduai uddannelse, der er fælles for alle medlemsstaterne. De i artikel 30 omhandlede kvalifikationsbeviser bør indgå i artikel 5, da kvalifi kationsbeviser, der udstedes efter afslutning af en særlig uddannelse til alment praktiserende læge, er kvalifikationsbeviser for en postgraduai uddannelse, der er fælles for alle medlemsstaterne. AFSNIT 5: KONKLUSION 5. 1. Lægedirektivet er en fællesskabsforanstaltning, der respekterer subsidiaritets princippet. Den fastlægger en ramme for at sikre automatisk anerkendelse af eksamensbeviser. Direktivet har til formål at sikre værtsmedlemsstaten, at de kvalifikationer, som den skal godkende for at give adgang til udøvelse af virksomhed som læge på sit område i det mindste svarer til minimumskravene for uddannelsen (i de fleste tilfælde kan der være tale om et højere niveau). Garantiens form giver på den anden side mulighed for nationale særpræg og særlige nationale uddannelses behov. Rammen har stået sin prøve og opfylder behovene i det udvidede fællesskab, som har brug for fleksibilitet for at tilpasse sig EU's standarder og metoder. 5. 2. På grund af lægeuddannelsens komplicerede natur er der endvidere behov for klarere retningslinjer for at sikre uddannelsens kvalitet. 5. 3. Der er behov for objektive regler, der er gennemsigtige, og som kan anvendes direkte, for at nå det tilstræbte mål om kvalitet. Gensidig tillid bygger på garantier om uddannelsens kvalitet. Lægedirektivet har udgjort grundlaget for kvalitet og tillid. Det er nødvendigt at styrke og udvide dette grundlag efter de retningslinjer, der er afstukket i denne rapport. 17 BILAG HENSTILLINGER FRA DET RÅDGIVENDE UDVALG FOR LÆGEUDDANNELSEN: Det Rådgivende Udvalg for Lægeuddannelsen fremsætter følgende henstillinger: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. I fremtiden vil en generation af alment praktiserende læger, der er veluddannede og råder over tilstrækkelige midler, spille en stadig stigende rolle i opbygningen og udviklingen af et effektivt sundhedssystem, der i stigende grad er baseret på et videnskabeligt grundlag. Dette perspektiv bør komme til udtryk i lægeuddan nelsen, på både kandidat- og postgraduatniveau. Det er først og fremmest vigtigt at definere, hvorledes de alment praktiserende læger, både med akademisk og praktisk baggrund, kan medvirke ved opbygning, udvikling/administration og evaluering af uddannelsesprogrammerne inden for almen medicin. Det skal være obligatorisk for alle lægestuderende på grunduddannelsesniveauet at erhverve tilstrækkelig erfaring i praksis. Den særlige uddannelse til alment praktiserende læge bør først påbegyndes efter afslutningen af grunduddannelsen, hvis varighed skal defineres nærmere. Hvis forholdene tillader det, bør den særlige uddannelse til alment praktiserende læge vare mindst tre år. Den del af uddannelsen, der gennemføres i en almindelig lægepraksis eller et til svarende lægecenter, bør udvides fra 6 måneder til 1 år, og udvides til yderligere 18 måneder, hvis forholdene tillader det. Muligheden for, at alment praktiserende læger kan opnå praktisk erfaring i deres egen praksis, bør bringes til ophør. Bestemmelserne vedrørende deltidsuddannelse bør ændres og bringes i overens stemmelse med bestemmelserne for andre specialuddannelser, dvs. en minimums- varighed på 50% af heltidsuddannelsen, og kravet om perioder med fuldtids uddannelse bør ophæves. Der bør indføres modtagelseskurser for læger, der rejser fra et EU-land til et andet, hvor det er nødvendigt, og der bør gøres bestræbelser for at lette udveksling både blandt etablerede alment praktiserende læger, lægestuderende, undervisere og universiteter. 10. Den særlige uddannelse skal være obligatorisk for alle alment praktiserende læger. 1* ISSN 0254-1459 KOM(96) 434 endelig udg. DOKUMENTER DA 10 04 Katalognummer ; CB-CO-96-436-DA-C ISBN 92-78-08567-7 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: Verordening (EG) nr. 1749/96 van de Commissie van 9 september 1996 inzake initiële maatregelen tot uitvoering van Verordening (EG) nr. 2494/95 van de Raad inzake geharmoniseerde indexcijfers van de consumptieprijzen

eurovoc_concepts:
consumer price
goods and services
harmonisation of prices
price index

formats: html pdfa1b print


title: Rozporządzenie Komisji (WE) nr 1749/96 z dnia 9 września 1996 r. w sprawie wstępnych środków koniecznych do wykonania rozporządzenia Rady (WE) nr 2494/95 dotyczącego zharmonizowanych wskaźników cen towarów konsumpcyjnych

formats: html pdf print

text: 10/t. 1 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 45 31996R1749 10. 9. 1996 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH L 229/3 ROZPORZĄDZENIE KOMISJI (WE) NR 1749/96 z dnia 9 września 1996 r. w sprawie wstępnych środków koniecznych do wykonania rozporządzenia Rady (WE) nr 2494/ 95 dotyczącego zharmonizowanych wskaźników cen towarów konsumpcyjnych KOMISJA WSPÓLNOT EUROPEJSKICH, uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europejską, uwzględniając rozporządzenie Rady (WE) nr 2494/95 z dnia 23 października 1995 r. dotyczące zharmonizowanych wskaź- ników cen konsumpcyjnych (1), w szczególności jego art. 4 i art. 5 ust. 3, a także mając na uwadze, co następuje: każde Państwo Czlon- kowskie sporządza zharmonizowany wskaźnik cen towarów konsumpcyjnych (HICP), począwszy od wskaźnika na styczeń 1997 r. ; zgodnie z art. 3 rozporządzenia (WE) nr 2494/95 zakres zasto- sowania HICP obejmuje towary i uslugi, które są oferowane do sprzedaży w celu bezpośredniego zaspokojenia potrzeb konsu- menta na terytorium gospodarczym Państwa Czlonkowskiego; w zakresie ewidencji obejmującym obecnie sporządzone przez Państwa Czlonkowskie wskaźniki cen towarów konsumpcyj- nych obserwuje się, przy procedurze mającej na celu uwzględ- nienie towarów i uslug, które staly się od niedawna znaczące, procedurze dopasowania cen do zmian jakości przy badanych pozycjach, przy procedurze lączącej ceny będące podstawą wyliczania wskaźników cen na elementarne agregaty, jak też przy metodach i procedurach kontroli wyrywkowych przepro- wadzanych w celu badania cen, tak duże różnice między Pań- stwami Czlonkowskimi, że porównywalność wskaźników cen Państwa towarów konsumpcyjnych sporządzonych przez Czlonkowskie nie jest wystarczająca do sporządzenia HICP; wykorzystanie wcześniej badanych cen mających zastąpić aktu- alne ceny z danego miesiąca wykazuje, względem użycia cen zebranych, tak duże różnice, że porównywalność wskaźników cen towarów konsumpcyjnych sporządzonych przez Państwa Czlonkowskie nie jest wystarczająca do sporządzenia HICP; towary i uslugi, które staly się od niedawna znaczące należy uwzględnić nie tylko w HICP, których ważenie jest aktualizo- wane corocznie, lecz także w tych, których ważenie aktualizo- wane jest rzadziej; zgodnie z art. 5 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 2494/95 konieczne są przepisy wykonawcze mające na celu zapewnie- nie porównywalności HICP; zgodnie z art. 15 rozporządzenia Komisji (WE) nr 2494/95 Komisja (Eurostat) sklada Radzie raport dotyczący wiarygod- ności HICP i ich zgodności z wymogami porównywalności; środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu zgodne są z opinią Komitetu ds. programu statystycznego, powolanego decyzją Rady 89/382/EWG, Euratom (2); dzialając zgodnie z art. 5 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 2494/ 95, skonsultowano się z Europejskim Instytutem Walutowym; wydal on opinię pozytywną, PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE: I. PRZEPISY OGÓLNE Artykul 1 Cel Niniejsze rozporządzenie ustanawia w celu sporządzenia poró- wnywalnych zharmonizowanych wskaźników cen towarów konsumpcyjnych (HICP) przez poszczególne Państwa Czlon- kowskie, co następuje: — początkowy zakres ewidencji jak też porównywalną procedurę obejmującą dobra i uslugi kon- sumpcyjne, które staly się od niedawna znaczące towarów i uslug, — minimalne normy dla procedury dostosowania jakości, — minimalne normy badania cen, — wzór obliczania wskaźników cen podstawowych agre- gatów. Rozporządzenie to ma również na celu zapewnienie przepro- wadzania kontroli wyrywkowych cen w taki sposób, by HICP sporządzane do porównań międzynarodowych byly wystar- czająco niezawodne, także dostarczania informacji, na podsta- wie których można ustalić minimalne standardy do przeprowa- dzania kontroli wyrywkowych. Artykul 2 Definicje Do celów niniejszego rozporządzenia: a) „Początkowy zakres ewidencji towarów i uslug w HICP” zdefiniowany jest jako czterocyfrowe kategorie i jednostki mniejsze, które wyszczególnione są w umieszczonej w zalączniku I klasyfikacji COICOP/HICP (Klasyfikacja kon- sumpcji indywidualnej wedlug celu użycia, dopasowana do wymogów HICP); (1) Dz. U L 257 z 27. 10. 1995, str. 1. (2) Dz. U L 181 z 28. 6. 1989, str. 47. 46 b) c) d) e) f) g) PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 10/t. 1 „Towary i uslugi, które staly się od niedawna znaczące” to towary i uslugi, których zmiany cen nie zawierają się wyraźnie w HICP Państw Czlonkowskich i których udzial w szacowanych wydatkach konsumpcyjnych wynosi przy- najmniej tysięczną część wydatków, które są uwzględnione w HICP; „Zmiana jakości” ma miejsce, gdy dane Państwo Czlonkow- skie uważa, że zmiana specyfikacji oznacza dla konsu- menta wyraźnie zmienioną wartość użytkową nowego rodzaju lub nowego modelu danego produktu lub uslugi, które zastępuje, względem wcześniej wybranych w celu ustalenia cen w na zasadach HICP towarów i uslug. Nie uważa się za zmianę jakości przeprowadzania na szeroką skalę rewizji kontroli wyrywkowych HICP; „Dostosowanie jakości” to procedura, zgodnie z którą uwz- ględnia się zmianę jakości poprzez wzrost lub obniżenie obserwowanych aktualnych cen o czynnik lub kwotę, które odpowiadają wartości tej zmiany cen; I. I. ŚRODKI MAJĄCE ZAPEWNIĆ PORÓWNYWALNOŚĆ, WIARYGODNOŚĆ I PRZYDATNOŚĆ HICP Artykul 3 Początkowy zakres ewidencji Za porównywalne uważa się HICP, które zawierają wskaźniki cen i wag dla kategorii z zalącznika I, których udzial w calości wydatków wszystkich kategorii wynosi więcej niż jedna tysięczna. Artykul 4 Towary i uslugi, które staly się od niedawna znaczące Państwa Czlonkowskie: „Celowe kontrole wyrywkowe” obejmują ceny towarów i uslug, które Państwa Czlonkowskie zamierzają zbadać w celu sporządzenia HICP od stycznia 1997 r. lub w później- szym terminie, aby odpowiadaly one normie wiarygod- i porównywalności Państw Czlonkowskich lub ności odnośnej europejskiej normie; a) b) starają się systematycznie ustalać towary i uslugi, które staly się od niedawna znaczące; a także sprawdzać istotność towarów i uslug, które zostaly zglo- szone przez inne Państwa Czlonkowskie jako takie, które staly się od niedawna znaczące. „Ustalona cena” Czlonkowskie; to cena potwierdzona przez Państwa „Cena szacunkowa” to cena, która jest używana zamiast ustalonej ceny i którą ustala się zgodnie z wlaściwą proce- durą. Cen wcześniej ustalonych nie uważa się za ceny sza- cunkowe, o ile nie można udowodnić, iż przedstawiają one odpowiednio przeprowadzone szacunki; HICP sporządza się w taki sposób, by zawieral on zmiany cen towarów i uslug, które staly się od niedawna znaczące, jeżeli panuje opinia, że te towary i uslugi objęte są definicją znaj- dującą się w art. 2 lit. b). Ma to miejsce w okresie 12 miesięcy po ich badaniu, kiedy dostosowane zostają albo wagi odpo- wiednich kategorii zawarte w zalączniku I niniejszego roz- porządzenia COICOP/HICP, względnie wagi w ramach tej kate- gorii, albo kiedy część wagi szczególnie przydzielona jest towa- rom i uslugom, które staly się znaczące. h) „Cena zastępcza” to cena ustalona towarów i uslug, które bezpośrednio zastępują te towary i uslugi, których cena mieścila się w celowej kontroli wyrywkowej; Artykul 5 i) j) k) l) „Wskaźnik podstawowych agregatów” to wskaźnik cen podstawowego agregatu, który zawiera jedynie dane na temat cen; „Agregat podstawowy” odnosi się do wydatków lub zużycia na najbardziej szczególowej plaszczyźnie HICP, która nie obejmuje danych dotyczących wydatków na cele ważenia statystycznego; „Przeprowadzanie kontroli wyrywkowych” odnosi się do każdego postępowania przy sporządzaniu HICP, do którego wykorzystuje się część z calości cen placonych przez kon- sumenta, aby oszacować zmianę ceny dla jednej tylko kate- gorii towarów i uslug ujętych w HICP; „Wiarygodność” oceniana jest na podstawie „precyzji”, która odnosi się do wielkości blędu kontroli wyrywkowych i „reprezentatywności” odnoszącej się do braku stronni- czości. Minimalne normy procedury dostosowania jakości HICP sporządzone w celu odpowiedniego dostosowania 1. jakości, uważa się za porównywalne. W przypadku wystąpienia zmiany jakości Państwa Czlonkowskie sporządzają wskaźniki cen w ten sposób, że na podstawie jasnych szacunków war- tości zmiany jakości przeprowadzają odpowiednie dostosowa- nia jakości. Jeżeli poszczególne Państwa Czlonkowskie nie dys- ponują swoimi szacunkami, wtedy wykorzystują istniejące sza- cunki na podstawie informacji, które udostępnia Komisja (Eurostat), jeśli są one przydatne i istotne. 2. W przypadku gdy nie są dostępne żadne szacunki, wyli- cza się zmiany cen jako różnicę między ceną wybranego arty- kulu zastępczego a ceną zastąpionego artykulu. W żadnym wypadku nie należy szacować zmiany jakości jako calościowej różnicy cen między tymi dwoma artykulami, jeśli nie można tego usprawiedliwić jako szacunku odpowiedniego. Jeśli towary i uslugi oferowane są po niższych cenach i muszą zostać zastąpione, wybiera się je wedlug zasady odpowiedniości ich wartości użytkowej dla konsumenta, a nie odpowiedniości ceny. 10/t. 1 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 47 Artykul 6 Minimalne normy ustalania cen Artykul 9 Kontrola jakości Państwa Czlonkowskie sporządzają HICP stosując ceny 1. uzyskane poprzez celowe kontrole wyrywkowe. a) b) Jeśli celowa kontrola wyrywkowa wymaga comiesięcznej obserwacji, tej natomiast nie można przeprowadzić z powodu braku danego towaru lub z innych powodów, można w pierwszym lub drugim miesiącu stosować ceny szacunkowe, od trzeciego miesiąca należy jednak stosować ceny zastępcze. Jeśli celowa kontrola wyrywkowa w wyjątkowych przypad- kach wymaga rzadszych obserwacji, stosuje się dla mie- sięcy, dla których nie są wymagane ceny ustalone, ceny szacunkowe. Ceny te mogą być również wykorzystywane, gdy obserwacja ceny jednorazowo nie zostanie przeprowa- dzona. Jeżeli zaś obserwacja ceny nie zostanie przeprowa- dzona w dwóch następujących po sobie przypadkach, w drugim przypadku należy zastosować ceny zastępcze. Jeżeli z powodów wymienionych w niniejszym artykule 2. nie są dostępne ceny zastępcze, mogą być użyte w dalszym ciągu ceny szacunkowe, przy zalożeniu, że ich użycie ograni- cza się do wielkości umożliwiającej porównywalność. Artykul 7 Wskaźniki cen dla podstawowych agregatów HICP sporządza się, stosując jeden z dwóch wzorów zawartych w ust. 1 zalącznika II niniejszego rozporządzenia lub stosując porównywalny wzór, który nie prowadzi do wskaźnika, różnią- cego się systematycznie o więcej niż jedną dziesiątą punktu procentowego w porównaniu do roku poprzedniego od wskaź- nika, który zastal wyliczony za pomocą jednego z tych wzorów. Artykul 8 Minimalne normy dla przeprowadzania kontroli wyrywkowych Za niezawodne i porównywalne uznaje się te HICP, które zos- taly sporządzone na podstawie celowych kontroli wyrywko- wych, które zawierają dla każdej kategorii COICOP/HICP, przy uwzględnieniu wagi każdej kategorii, wystarczającą ilość pod- stawowych agregatów, aby móc przedstawić zróżnicowanie dóbr w ramach jednej kategorii, jak też w ramach pojedyn- czych agregatów podstawowych wystarczająco dużo cen, aby calościowo uwzględnić zmiany cen. Państwa Czlonkowskie a) przekazują Komisji (Eurostat), na jej wniosek, informacje o wszystkich kosztach nienależących do zakresu ewidencji, wyrażone jako część calościowych wydatków ujętych w HICP; informacje muszą być wystarczające do oceny posza- nowania niniejszego rozporządzenia; b) przekazują Komisji (Eurostat) dane dotyczące towarów i uslug, które staly się od niedawna znaczące, gdy tylko te zostaną ustalone, jak też wymagane są przyczyny, z powodu których towary i uslugi, które staly się od nie- dawna znaczące, nie zostaly uwzględnione; informacje muszą być wystarczające do oceny poszanowania niniej- szego rozporządzenia; c) monitorują wystąpienie zmian jakości i odpowiednich dostosowań, o ile konieczne jest to do wykazania zgod- ności z niniejszym rozporządzeniem; przekazują one Komisji (Eurostat) na jej wniosek odpowiednie informacje; d) ustanawiają i utrzymują jasny opis celowych kontroli wyrywkowych, a także kontrolują obserwacje cen i ich sza- cunki, o ile jest to konieczne do zapewnienia przestrzega- nia niniejszego rozporządzenia; przekazują one Komisji (Eurostat) na jej wniosek informacje, na podstawie których można ocenić i zapewnić przestrzeganie niniejszego roz- porządzenia; e) przekazują Komisji (Eurostat), jeśli użyty zostal inny wzór niż wzory zawarte w ust. 1 zalącznik II, na jej wniosek informacje o skutkach użycia tego alternatywnego wzoru w wybranych okresach i dla wybranych agregatów podsta- wowych; informacje muszą być wystarczające do oceny poszanowania niniejszego rozporządzenia; f) przekazują Komisji (Eurostat), na jej wniosek, szczególy dotyczące celowych kontroli wyrywkowych, na podstawie których można ocenić poszanowanie niniejszego rozporzą- dzenia, oraz podsumowujące dane statystyczne odnośnie do reprezentatywności i precyzji kontroli wyrywkowych, na podstawie których Komisja (Eurostat) może określić propozycje minimalnych standardów dla przeprowadzania kontroli wyrywkowych, które mają być przestrzegane przy kontroli HICP przewidzianej na październik 1997 r. na mocy art. 15 rozporządzenia (WE) nr 2494/95. III. POSTANOWIENIA KOŃCOWE Artykul 10 Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie dwudziestego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. 48 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 10/t. 1 Niniejsze rozporządzenie wiąże w calości i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich Pań- stwach Czlonkowskich. Sporządzono w Brukseli, dnia 9 września 1996 r. W imieniu Komisji Yves-Thibault DE SILGUY Czlonek Komisji 10/t. 1 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 49 ZALĄCZNIK I Początkowy zakres ewidencji towarów i uslug w HICP obejmuje następujące kategorie i podkategorie: Kod Pozycja COICOP/HICP ARTYKULY ŻYWNOŚCIOWE I NAPOJE BEZALKOHOLOWE Artykuly żywnościowe Chleb i produkty zbożowe Mięso Ryby Produkty mleczne, sery, jaja Oleje i tluszcze Owoce Warzywa, lącznie z ziemniakami i roślinami bulwiastymi Cukier, konfitury, miód, syropy, czekolada, slodycze Artykuly żywnościowe, gdzie indziej nie wymienione Napoje bezalkoholowe Kawa, herbata, kakao Woda mineralna, napoje orzeźwiające, soki NAPOJE ALKOHOLOWE I WYROBY TYTONIOWE Napoje alkoholowe Wódki Wina Piwo Wyroby tytoniowe Wyroby tytoniowe ODZIEŻ I OBUWIE Odzież Materialy odzieżowe Odzież Pozostale artykuly odzieżowe i dodatki Czyszczenie chemiczne, poprawki i wypożyczanie odzieży Obuwie Buty i inne obuwie Konserwacja, naprawa i wypożyczanie obuwia MIESZKANIA, WODA, ELEKTRYCZNOŚĆ, GAZ I INNE PALIWA Rzeczywiste czynsze za mieszkanie Rzeczywiste czynsze placone przez lokatorów Pozostale rzeczywiste czynsze Systematyczne utrzymanie mieszkania i jego remontów Wyroby do systematycznego utrzymania mieszkania i jego remontów Uslugi mające na celu utrzymanie mieszkania i jego remonty Pozostale uslugi na rzecz mieszkania Usuwanie odpadów i slużby oczyszczające miasto (konsumenci placą wedlug zużycia) Usuwanie ścieków (konsumenci placą wedlug zużycia) Zaopatrzenie w wodę (konsumenci placą wedlug zużycia) Pozostale uslugi na rzecz mieszkania, gdzie indziej nie wymienione Elektryczność, gaz i inne paliwa Elektryczność Gaz Paliwa plynne 01 01. 1 01. 1. 1 01. 1. 2 01. 1. 3 01. 1. 4 01. 1. 5 01. 1. 6 01. 1. 7 01. 1. 8 01. 1. 9 01. 2 01. 2. 1 01. 2. 2 02 02. 1 02. 1. 1 02. 1. 2 02. 1. 3 02. 2 02. 2. 1 03 03. 1 03. 1. 1 03. 1. 2 03. 1. 3 03. 1. 4 03. 2 03. 2. 1 03. 2. 2 04 04. 1 04. 1. 1 04. 1. 2 04. 3 04. 3. 1 04. 3. 2 04. 4 04. 4. 1A 04. 4. 2A 04. 4. 3A 04. 4 04. 5 04. 5. 1 04. 5. 2 04. 5. 3 50 PL Kod 04. 5. 4 04. 5. 5 05 05. 1 05. 1. 1 05. 1. 2 05. 1. 3 05. 2 05. 2. 1 05. 3 05. 3. 1 05. 3. 2 05. 3. 3 05. 4 05. 4. 1 05. 5 05. 5. 1 05. 5. 2 05. 6 05. 6. 1 05. 6. 2 06. A 06. 1A 06. 1. 1A 06. 1. 2A 06. 1. 3A 07 07. 1 07. 1. 1A 07. 1. 1B 07. 1. 2 07. 1. 3 07. 2 07. 2. 1 07. 2. 2 07. 2. 3 07. 2. 4 07. 3 07. 3. 1 07. 3. 2 07. 3. 3 07. 3. 4 07. 3. 5 08 08. 1 08. 1. 1 08. 1. 2 08. 1. 3 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 10/t. 1 Pozycja COICOP/HICP Paliwa w postaci stalej Ciepla woda, para, lód WYPOSAŻENIE, SPRZĘTY I PRZEDMIOTY GOSPODARSTWA DOMOWEGO, BIEŻĄCE UTRZYMANIE BUDYNKU Meble, wyposażenie i dekoracje, dywany i inne pokrycia podlogi, remonty Meble i wyposażenie Dywany i inne wlókiennicze pokrycia podlogowe Naprawa mebli, wyposażenia i pokryć podlogi Domowe materialy wlókiennicze Domowe materialy wlókiennicze Sprzęty do grzania i gotowania, lodówki, pralki i inne, lącznie z instalacją i naprawą Elektryczne i inne duże urządzenia Male elektryczne urządzenia Naprawa sprzętów gospodarstwa domowego Artykuly szklane, naczynia, sprzęty gospodarstwa domowego Artykuly szklane, naczynia, sprzęty gospodarstwa domowego Narzędzia i przedmioty do domu i ogrodu Duże sprzęty i przedmioty Male sprzęty i różne akcesoria Towary i uslugi do bieżącego prowadzenia gospodarstwa domowego Krótkotrwale towary gospodarstwa domowego Uslugi domowe i uslugi mające na celu utrzymanie domu OPIEKA ZDROWOTNA — produkty oplacane przez konsumenta, bez refundacji Wyroby medyczne i farmaceutyczne, środki i sprzęty terapeutyczne, oplacane przez konsu- menta, bez refundacji Lekarstwa, oplacane przez konsumenta, bez refundacji Inne wyroby farmaceutyczne, oplacane przez konsumenta, bez refundacji Środki i sprzęty terapeutyczne, oplacane przez konsumenta, bez refundacji TRANSPORT Zakup samochodów Nowe samochody Używane samochody Motocykle Rowery Używanie indywidualnych środków komunikacji Części zamienne i akcesoria Paliwa i smary Konserwacja i naprawy Pozostale uslugi związane z indywidualnymi środkami komunikacji, wedlug konwencji esa (1) Uslugi transportowe Transport kolejowy Transport drogowy Transport powietrzny Ruch osobowy na morzu i wodach śródlądowych Pozostale uslugi transportowe PRZEKAZYWANIE WIADOMOŚCI Przekazywanie wiadomości Uslugi pocztowe Telefony i telefaksy Uslugi telefoniczne, telegraficzne i telefaksowe 10/t. 1 PL Kod 09 09. 1 09. 1. 1 09. 1. 2 09. 1. 3 09. 1. 4 09. 1. 5 09. 1. 6 09. 1. 7 09. 1. 8 09. 1. 9 09. 2 09. 2. 1 09. 2. 2 09. 3 09. 3. 1 09. 3. 2 09. 3. 3 09. 3. 4 09. 4 09. 4. 1 10. A 11 11. 1 11. 1. 1 11. 1. 2 11. 2 11. 2. 1 12 12. 1 12. 1. 1 12. 1. 2 12. 2 12. 2. 1 12. 2. 2 12. 4A 12. 4. 2A 12. 4. 4A 12. 5A 12. 5. 1A 12. 6 12. 6. 1 Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 51 Pozycja COICOP/HICP REKREACJA I KULTURA Sprzęty i akcesoria, lącznie z kosztami napraw Sprzęt do odbierania, zapisywania i odtwarzania dźwięku i obrazu Aparaty fotograficzne i kinematograficzne, sprzęty optyczne Sprzęty do przetwarzania danych Pozostale istotne dobra użytkowe do rekreacji i kultury Gry, zabawki, rzeczy związane z hobby, sprzęt sportowy, wyposażenie campingowe i wyposaże- nie do wypoczywania na powietrzu Sprzęt do zapisywania dźwięku i obrazu Prace ogrodowe Zwierzęta domowe Naprawy sprzętów i akcesoriów wykorzystywanych w rekreacji i kulturze Uslugi w zakresie rekreacji i kultury Uslugi w zakresie rekreacji i kultury, grupowe Pozostale uslugi w zakresie rekreacji i kultury Gazety, książki, przybory piśmiennicze Książki Gazety i czasopisma Pozostale wyroby drukowane Przybory piśmiennicze i slużące do rysunku Podróże ryczaltowe, bez ubezpieczenia na podróż Podróże ryczaltowe, bez ubezpieczenia na podróż EDUKACJA — zwyczajowo bezpośrednio oplacana przez konsumentów w Państwach Czlon- kowskich HOTELE, KAWIARNIE I RESTAURACJE Uslugi zaopatrzeniowe Restauracje i kawiarnie Kantyny Uslugi noclegowe na terenie państw czlonkowskich Uslugi noclegowe na terenie Państw Czlonkowskich POZOSTALE TOWARY I USLUGI Pielęgnacja ciala Salony fryzjerskie i kosmetyczne Sprzęty, artykuly, wyroby do pielęgnacji ciala Przedmioty osobistego użytku, gdzie indziej nie wymienione Biżuteria, zegary i zegarki Pozostale przedmioty osobistego użytku Ubezpieczenia Ubezpieczenia związane z domem, ubezpieczenie wyposażenia wnętrz Ubezpieczenia związane z komunikacją, ubezpieczenia pojazdów, bez ubezpieczenia na podróż Uslugi bankowe, gdzie indziej nie wymienione, bez odsetek i prowizji które są częścią wartości transakcji Uslugi bankowe, gdzie indziej nie wymienione, bez odsetek i prowizji które są częścią wartości transakcji Pozostale uslugi, gdzie indziej nie wymienione Pozostale uslugi, gdzie indziej nie wymienione (1) Europejski System Rachunków Krajowych, 1995. 52 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 10/t. 1 ZALĄCZNIK II Wzór do obliczania agregatów podstawowych 1. Do obliczania wskaźników cen dla agregatów podstawowych może być użyty wskaźnik ze średniej arytmetycznej Σpt Σpb cen 1 n 1 n lub wskaźnik ze średniej geometrycznej cen ½Πpt(cid:1)1=n ½Πpb(cid:1)1=n przy czym pt oznacza cenę obecną, a pb cenę podstawową, n to ilość tych cen w danym agregacie podstawowym. Inny wzór może być użyty, o ile spelnia wymagania porównywalności przewidziane w art. 7. ; 2. Średnia cen względnych 1 n Σ pt pb nie powinna być używana, ponieważ często nie spelnia wymogów porównywalności. Może ona zostać użyta wyjątkowo, gdy można udowodnić iż spelnia wymóg porównywalności. 3. Wskaźnik cen dla agregatu podstawowego może być wyliczany jako wskaźnik lańcuchowy za pomocą jednego z wyżej wymienionych wzorów, np. ze wskaźnikiem następującej średniej arytmetycznej: Itb = 1 Σi 2 sb Pi b Σi 2 sb Pi 2. Σi 2 sl Pi Σi 2 sl Pi l. Σi 2 st – I Pi Σi 2 st – I Pi l t – 1, przy czym Pi, ite notowanie cen dla określonych agregatów podstawowych w okresie t i st oznacza wybór cen dla agregatu podstawowego w okresie t. Wybór ten może w praktyce być miesięczny lub, zwyczajowo, o ile ceny nie są podnoszone, aktualizowany w większych odstępach czasu. Jeśli między podstawowym okresem b a okresem t nie następują żadne uaktualnienia, wtedy Itb staje się I tb = t Σi 2 sb Pi b Σi 2 sb Pi ; jest prostym wskaźnikiem ze średniej arytmetycznej (odpowiednio dla użycia opisanego powyżej wzoru geome- trycznego). Średnia cen względnych nie może być stosowana, jeśli stosuje się częściej niż raz w roku wskaźniki lań- cuchowe


eurovoc_concepts:
Asia
EIB loan
Latin America
cooperation policy
use of aid

text: COMMISSION DES COMMUNAUTES EUROPEENNES Bruxelles, le 09. 09. 1996 COM(96) 429 final RAPPORT DE LA COMMISSION AU CONSEIL ET AU PARLEMENT EUROPEEN sur la mise en oeuvre et le rythme d'utilisation des prêts accordés par la Banque Européenne d'Investissement à des projets d'intérêt mutuel dans les pays d'Amérique latine et d'Asie avec lesquels la Communauté a conclu des accords de coopération (1995-1996) SOMMAIRE 1. 2. 3. 4. 5. Introduction Cadre juridique Insertion de la mission en Amérique latine et en Asie dans le cadre des activités confiées à la Banque Européenne d'Investissement à l'extérieur de la Communauté Bilan de la troisième année d'activité Commentaires généraux sur les opérations engagées et évaluation de la mise en oeuvre du mandat Amérique la Banque Européenne d'Investissement latine et Asie par Annexe 1 Amérique latine et Asie: liste des pays avec lesquels la Communauté a conclu des Accords de Coopération et de ceux qui ont conclu un Accord Cadre avec la Banque Européenne d'Investissement Annexe 2 Récapitulatif des interventions de la Banque Européenne d'Investissement en Amérique latine et Asie pendant la période du mandat (23. 2. 1993-22. 2. 1996) Annexe 3 Récapitulatif de la répartition sectorielle et géographique de l'ensemble des engagements Annexe 4 Récapitulatif de la part des différentes sources de financement dans les projets financés par la Banque Européenne d'Investissement Introduction Ce rapport annuel sur les activités de la Banque Européenne d'Investissement (BEI) dans certains pays d'Amérique latine et d'Asie (ALA) a été rédigé dans le cadre de la Décision du Conseil No. 93/115/CEE du 15 février 1993 (JO L45 du 23. 2. 1993). Il concerne la troisième et dernière année de mise en oeuvre de ce premier mandat ALA confié à la BEI et couvre la période du 23. 2. 1995 au 22. 2. 1996. Le rapport concernant la deuxième année a été transmis au Conseil et au Parlement Européen en octobre 1995 (cf. Document COM (95) 507 final du 30. 10. 1995). Ce rapport, au delà de son contenu factuel concernant les opérations engagées au cours de la troisième année d'activité, dresse un bilan de l'expérience acquise depuis le début de cette activité II porte sur un montant total de 750 M iîcus (contre 500 M Ixus pour 1993 et 1994) pour 21 projets (contre 13 en 1993/94) et 13 pays différents (contre 10 en 1993/94). 2. Cadre juridique Le cadre juridique et institutionnel de la mission confiée à la Banque en Amérique latine et en Asie est défini par les décisions et documents suivants : - Décision du Conseil des Communautés du 19 mai 1992 invitant la Banque à intervenir dans les pays d'Amérique latine et d'Asie ayant conclu, à la date de cette Décision, des Accords de Coopération avec la Communauté*. Cette proposition couvre une période de trois ans à raison d'un montant de 250 M Ecus par an. Elle précise que les prêts s'appliqueront à des projets d'intérêt mutuel répondant aux critères habituels de la Banque. - Décision du Conseil des Communautés du 15 février 1993 (Décision No 93/115/CEE parue au JO du 23 février 1993) accordant la garantie de la Communauté aux opérations financées dans ce cadre. - Décision du Conseil des Gouverneurs de la BEI du 22 février 1993 autorisant la Banque à mettre en oeuvre cette activité à concurrence d'un montant cumulatif de 250 M Ecus par an pour une période de trois ans sous réserve que les prêts octroyés soient garantis en totalité par la Communauté. Les pays satisfaisant à ce critère sont au nombre de 30 (17 en Amérique latine, 13 en Asie). On en trouvera la liste en annexe 1. Depuis la décision du Conseil du 19. 5. 1992, un Accord de Coopération supplémentaire a été signé avec le Vietnam. 3 - Contrat de cautionnement entre la Communauté et la BEI signé les 4 et 17 novembre 1993. Ce document se réfère aux textes mentionnés ci-avant et précise que la garantie s'applique pour une période de trois ans expirant le 23 février 1996 En sus de ces textes constituant la base juridique de sa mission, la Banque, conformément à la pratique adoptée pour d'autres zones géographiques, signe avec les pays où elle intervient un "Accord cadre" ou "Framework agreement" fixant le cadre juridique, fiscal et financier de ses interventions dans le pays considéré Insertion de la mission en Amérique latine et en Asie dans le cadre des activités confiées à la Banque à l'extérieur de la Communauté La mission confiée à la Banque en Amérique latine et en Asie confère à la Banque des responsabilités particulières d'appui à la politique de coopération de la Communauté. Etablis de longue date, ces liens se sont traduits par une politique de coopération mise en place par la Communauté dès 1976 avec certains de ces pays. Celle-ci a été élargie au fil des années jusqu'à la décision de 1992 et 1993 concernant les interventions de la Banque elle-même. L'intérêt porté aux interventions de la Banque en Amérique latine et en Asie par les pays concernés (les pays ALA et les pays de l'Union Européenne) ainsi que par les entreprises et agents économiques européens a continué à se renforcer au cours de la troisième année d'opérations dans ces pays. L'expérience acquise confirme de plus en plus le rôle complémentaire que peut jouer la Banque dans ces régions. La Communauté financière internationale continue également à considérer la BEI comme un complément utile de ses propres actions. Après trois ans et à la fin de son premier mandat, la Banque a donc clairement établi sa position comme bailleur de fonds dans les pays ALA. Ces points sont développés de façon concrète au paragraphe 5 ci-après. 4. Bilan de la troisième année d'activité Au cours de la troisième année d'activité s'achevant le 22 février 1996, le Conseil d'Administration de la Banque a approuvé les 7 opérations suivantes pour un total de 250 M Ecus. En plus, une opération de 12 M Ecus a été réalisée dans le cadre de l'autorisation globale de 20 M Ecus de la première année d'activité. Un tableau récapitulatif donnant plus de détails sur les opérations engagées et signées jusqu'à la fin de la troisième année d'activité est joint en annexe 2. Pays Secteur Montant engagé2 (en MEcu) Intérêt mutuel AMERIQUE LATINE Argentine traitement des eaux 70 traitement des déchets Colombie transport 38 Paraguay traitement des eaux 17 gérant une projet argentino-européen concession de service public et faisant intervenir des sociétés de service public de trois pays de l'Union Européenne; garantie par un consortium de banques commerciales de 1TJE; amélioration de l'environnement. transfert de argentinc~européen;cofinance- emprunteur ment par une financière de institution développement de 1TJE; amélioration de technologie l'environnement; européenne. concession accordée à un consortium conduit par des entreprises de 1*UE; contribution à la coopération et intégration régionale (objectifs déclarés de l'accord de coopération entre 1TJE et le PacteAndin). amélioration de l'environnement; élaboration du projet par un consultant européen. ASIE Chine énergie Pakistan énergie (Pakistan3) (énergie) Thaïlande transport gaz naturel. 55 24 (12) 18 protection de l'environnement; participation de consultants européens à la préparation du projet; cofinancement avec une entreprise publique européenne. transfert européenne; participation de consultants européens; très large participation de sociétés européennes de génie civil. technologie de (joint-venture avec une société européenne; amélioration de l'environnement; préparation par des consultants européens. ) amélioration de l'environnement par utilisation du gaz en substitution aux produits pétroliers; à contribution contribution européenne l'exploration et de l'exploitation du gaz. à niveau secteur/projet forte de au 22 millions dEcus du prêt "Indonésie - gas transmission and distribution", approuvé le 31. 01. 95 par le Conseil d'Administration de la Banque, sont comptabilisés sur la troisième année (cf. rapport semestriel COM(96) 72 final du 01. 03. 96 de la Commission au Conseil et au Parlement européen couvrant la période du 23. 02. 95 au 22. 08. 95. ) Ce projet privé pakistanais est prévu dans le cadre de l'autorisation globale mise en place au cours de la première année. 5 5. Commentaires généraux sur les opérations engagées et évaluation de la mise en oeuvre du mandat ALA par la BEI 5. 1 Comme lors de l'année précédente, la demande a dépassé sensiblement la disponibilité des fonds pour la troisième année. Par conséquent, comme lors des deux premières années du mandat, il a été possible d'engager le montant de 250 M Ecus correspondant au plafond annuel. En raison notamment de la capacité d'absorption élevée des pays éligibles, les 750 M Ecus du mandat ont pu être complètement engagés (cf. annexe 2). 5. 2 Conformément au mandat donné à la Banque, les projets financés ont présenté un intérêt à la fois pour les pays ALA et pour l'Union Européenne. Correspondant à cette notion spécifique d' intérêt mutuel, les opérations de la troisième année ont répondu, comme l'année précédente, à un ou plusieurs des critères ci-après: intégration régionale, amélioration de l'environnement, transfert de technologie européenne, joint ventures entre des entreprises européennes et des entreprises locales, octroi de concessions privées pour la mise en oeuvre et la gestion d'investissements de type service public ou préparation des projets par des consultants européens (voir point 4 ci-dessus) 5. 3 L'aspect le plus intéressant est celui de la montée en puissance des projets associant des partenaires privés européens: pendant la troisième année, le pourcentage des projets privés approuvés par la Banque a augmenté à 50% (contre 42% en 1994 et 20% en 1993). Cette proportion pourrait augmenter encore si l'on considère les projets déjà proposés et qui pourraient être présentés dans le cadre du nouveau mandat. Une telle évolution est importante et place le mandat ALA dans un contexte particulier. Il en ressort en effet: • que par ce type de financement la BEI peut accompagner les entreprises européennes dans leurs investissements dans les "pays émergents" qui constituent la majorité des pays ALA. Pour ces entreprises, les "pays émergents" représentent des marchés sur lesquels il est possible de croître de façon substantielle. • que ce type d'intervention est particulièrement apprécié par ces mêmes entreprises dans la mesure où, tout en restant dans le cadre du marché, il a des caractéristiques bien adaptées au financement notamment des projets de services publics privatisés qui se développent très rapidement dans ces zones et pour lesquels les entreprises européennes sont très actives (énergie, télécommunications, eau, etc. ). 5. 4 La taille moyenne des opérations engagées a baissé de 36 M Ecus dans la deuxième année à 33 M Ecus dans la troisième^. La taille moyenne de toutes les opérations engagées pendant les trois années du premier mandat ALA est de 36 M Ecus (y compris les opérations financées dans le cadre de l'autorisation globale de 20 M Ecus) et de 38 M Ecus (sans les prêts sous l'autorisation globale). Des montants de prêts de cet ordre Interventions moyennes si l'on exclut les deux projets financés dans le cadre de l'autorisation globale de 20 MFxus qui vise plutôt des projets d'investissement de petite et moyenne taille. 6 de grandeur ont permis, d'une part une bonne répartition géographique du plafond de 750 M Ecus et, d'autre part, le respect de l'objectif de la Banque de maintenir le coût de ses opérations à un niveau raisonnable. 5. 5 Dans la troisième année, la répartition sectorielle montre une concentration sur les secteurs d'énergie et d'environnement. Elle va dans le sens des objectifs des Accords de Coopération signés entre les pays ALA et l'Union Européenne qui soulignent souvent l'importance spécifique de la coopération dans les domaines de l'énergie et de la protection de l'environnement. énergie transport télécommunications environnement industrie 3ème année 48% 15% - 37% (2ème année) (24%) (21%) (30%) (16%) (9%) La répartition sectorielle de l'ensemble des engagements de 750 M Ecus faits dans le cadre du premier mandat ALA figure en annexe 3. 5. 6 En ce qui concerne la répartition géographique, la Banque a continué à faire en sorte de maintenir autant que possible une répartition équitable entre les deux régions concernées ainsi qu'au niveau des différents pays. La répartition géographique entre les deux régions n'a changé que légèrement dans la dernière année du mandat : Amérique latine: 52% (57%), Asie: 48% (43%). Trois des sept opérations engagées dans la troisième armée concernent des pays n'ayant pas encore bénéficié de prêts de la Banque (Chine, Colombie, Paraguay) au cours des années précédentes. Les interventions se sont concentrées sur un nombre limité de pays^ en privilégiant les pays pour lesquels le type de financement proposé est le mieux adapté aux besoins des emprunteurs. Une certaine priorité a été aussi accordée aux zones ou pays qui renforcent leurs liens avec la Communauté (MERCOSUR, Chili, ASEAN, Asie du Sud. ). La répartition géographique de l'ensemble des engagements de 750 M Ecus faits dans le cadre du mandat ALA figure en annexe 3. 5. 7 La coopération avec les institutions financières multilatérales et bilatérales dans les pays ALA continue à être excellent. Parmi les sept opérations engagées dans la troisième année, quatre sont cofinancées avec une ou deux institutions multilatérales (Banque Asiatique de Développement, Banque Mondiale) ou avec une institution financière bilatérale (cf. annexe 2). Les actions de la Banque et des autres institutions multilatérales sont complémentaires au niveau des projets (projets publics mais aussi 13 pays sur les trois années pour 30 pays théoriquement éligibles (voir Annexes 2 et 3). Une exception est constituée par le Mexique où un projet avait été identifié et le financement approuvé par ie Conseil d'Administration. Cette approbation a été annulée suite à la décision du Mexique de ne pas donner suite au projet. 7 lesquels ces organismes s'engagent progressivement) Les projets privés dans institutions visées ci-dessus constituent par ailleurs une source précieuse d'information en matière d'études générales, géographiques et sectorielles. Le récapitulatif de la part des différentes sources de financement dans les projets financés par la BEI figure en annexe 4. 5. 8 La coopération de la Banque avec le secteur bancaire européen, soit pour l'octroi de garanties soit pour des cofinancements directs, s'est renforcée. Il y a une complémentarité entre la BEI et les banques commerciales européennes dans la mesure où ces banques disposent rarement du même type de ressource que la BEI, en particulier en ce qui concerne la durée et la période de grâce. La combinaison d'instruments financiers complémentaires présente une additionalité intéressante. 5. 9 Au cours de cette troisième année, de nouveaux Accords Cadres, établissant entre l'Etat concerné et la BEI les bases juridiques générales nécessaires à la mise en oeuvre des projets tant dans le secteur public que dans le secteur privé, ont été conclus avec six pays (Bolivie, Chine, Colombie, Mexique, Indonésie et Uruguay). Une liste complète des 16 Accords Cadres signés à la fin de la troisième année figure en annexe 1. AMERIQUE LATINE ET ASIE Annexe 1 Liste des pays ayant conclu un Accord de Coopération avec la Csisimunauté Européenne lorsque le mandat ALA a été confié à la BEL Entre-temps, un nouvel Accord a été signé avec le Vietnam. ASIE AMERIQUE LATME Groupe ANASE (Brunei, Indonésie, Maîaisie, Philippines, Singapour, Thaïlande) Bangladesh Chine Inde Macao Mongolie Pakistan Sri Lanka Groupe andin (Bolivie, Colombie, Equateur, Pérou, Venezuela) Pays d'Amérique centrale (Costa Rica, Guatemala, Honduras, Nicaragua Panama, Le Salvador) Argentine Brésil Chili Mexique Paraguay Uruguay 2) Liste des pays qui ont conclu un Accord Cadre avec ta BEI (situation au 22 février 1996) ASIE Chine Inde Indonésie Pakistan Philippines Thaïlande 06. 12. 95 17/25. 11. 93 20. 06. 95 25/28. 02. 94 15. 09. 94 10/17. 01. 94 AMERIQUE LATINE Argentine Brésil Bolivie Chili Colombie Costa Rica Mexique Paraguay Pérou Uruguay 03. 10. 94 19. 12. 94 12. 10. 95 07. 10. 94 13. 03. 95 30. 11. 93 09. 03. 95 19. 09. 94 02. 10. 94 21. 04. 95 Accords Cadre en cours de négociation: Panama, Sri Lanka. RECAPITULA TIF PES INTERVENTIONS DE LA BEI EN AMERIQUE LATINE ET ASIE entre le 23. 02. 1993 et le 22. 02. 1996 (CD 93/115/EEC) Annexe 2 1. AMERIQUE LATINE PAYS 1 | PROJET SECTEUR ARGENTINE j Route Mercosur Transport (public) MONTANT PRET BEI (M Ecus) 45 (*) Coût total du projet (M Ecus) 134 1 Gas natural Ban i ! Distribution gaz naturel (privé) Traitement des eaux (privé) ! Aguas Argentinas Traitement des déchets (privé) 46 70 6 Assainissement (public) 40 (*) Télécommunications (privé) 75 COMMENTAIRES Cofinancement Banque interaméricaine de Dév. (BID) Projet privé - concession service public Projet privé - concession service public Cofinancement par une institution de développement européenne Cofinancement Banque Mondiale (BIRD) Projet privé - concession service public 152,8 197 13 113 731 BRESIL CHILI 1 AILINCO j CESAN I 1 î | CTC-Compafiia de j Teléfonos de Chile i COLOMBIE | BOGOTA 1 COSTARICA PARAGUAY PEROU i '! ICE Costa Rica i 1 ! Asuncion Sewerage i ; Pan American Highway T O T AL A m é r i q ue L a t i ne (*) Pas encore signé Transport (privé) 38 (*) 97 Garanties de banques européennes Energie (public) Traitement des eaux (public) Transport (public) 44 17 27 354 60 154 Cofinancement BID Cofinancement BIRD Cofinancement BID 408 ( 5 4 %) 2005,8 10 2. ASIE PAYS PROJET SECTEUR CHINE INDE Ping Hu Oil and Gas Dev. Energie (public) Powergrid Energie (public) INDONESIE Gaz Transmission (Sumatra) Transport gaz (public) MONTANT PRET BEI (M Ecus) 55 Coût total du projet (MEcus) 770,2 COMMENTAIRES Cofinancement Banque Asiatique de Dév. (BAsD) et Etat français Cofinancement BIRD 173,8 55 46 474 Cofinancement BAsD PAKISTAN CLIP AN KESC Secteur financier (privé) Energie (public) 8 (*) 36 480 Projet privé - joint venture européo-indonésienne Cofinancement BAsD Cofinancement BIRD, BAsD et institution de développement européenne Projet privé - joint venture avec société européenne Cofinancement BAsD Projet privé - joint venture industrielle Cofinancement BIRD et BAsD • Ghazi-Barotha Hydropower Energie (public) 24 1668,5 Sai Hydro Energie (privé) 12 (*) PHILIPPINES Davao Airport Transport (public) THAÏLANDE DUCC Cernent Erawan Gaz Pipeline Industrie (privé) Transport gaz naturel (public) Erawan Parallel Gas Pipeline - Phase II Transport gaz naturel (public) 25 23 40 18 26 86 107,7 547,8 97,7 T O T AL A S IE 342 (46%) 4431,7 G R A ND T O T AL (Amérique latine et Asie) 750(100%) 6437. 5 (*) Pas encore signé 11 Annexe 3 RECAPITULATIF DE IA REPARTITION SECTORIELLE ET GEOGRAPHIQUE DE L'ENSEMBLE DES ENGAGEMENTS PAYS Nombre de projets SECTEUR Energie Transport Télécomm. Environn. Industrie Financier ARGENTINE BRESIL CHILI COLOMBIA COSTA RICA PARAGUAY PEROU TOTAL AMERIQUE LATINE CHINE INDE INDONESIE PAKISTAN PHILIPPINES THAÏLANDE 4 1 1 1 1 1 1 10 1 1 2 3 2 2 46 44 90 55 55 46 72 58 45 38 27 75 76 40 17 110 75 133 25 23 8 TOTAL (M Ecus) 167 (22,3%) 40 ( 5. 3%) 75 (10,0%) 38 ( 5,1%) 44 (5,8%) 17 (2,3%) 27 ( 3,6%) 408 (54,4%) 55 ( 7,3%) 55 ( 7,3%) 54 ( 7,2%) 72 ( 9,6%) 48 ( 6,4% 58 ( 7,8%) TOTAL ASIE 11 286 25 23 8 342 (45,6%) TOTAL 21 376(50. 1%) 135 (18%) 75 (10%) 133(17. 7%) 23 (3,1%) 8(1. 1%) 750 (100%) 12 RECAPITULATIF DE LA PART DES DIFFERENTES SOURCES DE FINANCEMENT DANS LES PROJETS FINANCES PAR LA BEI Annexe 4 BEI 750 11,7% INSTITUTIONS FINANCIERES MULTILATERALES AUTRES1 TOTAL BIRD 539 8,4% BID 377 5,8% BAsD 800 12,4% 3972 61,7% 6 438 100% | | 1 Etats, organismes publics et autres sources financières, y compris fonds propres de l'emprunteur et/ou du promoteur. 13 ISSN 0254-1491 COM(96) 429 final DOCUMENTS FR 09 11 N° de catalogue : CB-CO-96-429-FR-C ISBN 92-78-08020-9 Office des publications officielles des Communautés européennes L-2985 Luxembourg


title: Réglement (CE) n° 1734/96 de la Commission du 9 septembre 1996 modifiant l'annexe I du règlement (CEE) n 2658/87 du Conseil relatif à la nomenclature tarifaire et statistique et au tarif douanier commun

eurovoc_concepts:
Combined Nomenclature
common customs tariff
customs regulations
enlargement of the Union
nomenclature
tariff nomenclature