title: Förslag till rådets förordning (EG) om införande av euron

eurovoc_concepts:
EU law
European Monetary System
euro
exchange rate
secondary legislation

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 16. 10. 1996 KOM(96) 499 slutlig 96/0249 (CNS) 96/0250 (CNS) Meddelande till Europaparlamentet, rådet och Europeiska monetära institutet Sekundärlagstiftning för införande av euron och vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG) om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG) om införande av euron (framlagda av kommissionen) Sekundärlagstiftning för införande av euron och vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (Meddelande till Europaparlamentet, rådet och Europeiska monetära institutet) Europeiska rådet i Madrid i december 1995 antog ett program för införande av en gemensam valuta och begärde att det tekniska förberedelsearbetet för en rådsförordning med den rättsliga ramen för användningen av euron skulle vara färdigt senast i slutet av 1996. Mot denna bakgrund överlämnar härmed kommissionen utkast till två förslag till rådsförordningar. De bifogade utkasten till förordningar har utarbetats i enlighet med de principer för den rättsliga ramen som anges i punkt 9 i ovan nämnda program. Den rättsliga ramen har utformats efter ingående samråd med företrädare för den privata sektorn och Europeiska monetära institutet har bidragit med värdefulla synpunkter. Av de samråd som kommissionens tjänstegrenar genomfört har tydligt framgått att de konkreta förberedelserna för övergången till den gemensamma valutan, såväl i den privata som i den offentliga sektorn, gör det nödvändigt att den rättsliga ramen för euron klargörs i god tid före början av etapp tre av den ekonomiska och monetära unionen. För vissa bestämmelser, särskilt beträffande kontinuitet i avtalsförhållanden och avrundning, kan den rättssäkerhet som är nödvändig för att vidta förberedelser i god tid endast uppnås om bestämmelserna antas och träder i kraft långt före början av etapp tre. Artikel 109/. 4 tredje meningen, genom vilken antagandet av "de övriga åtgärder som behövs för att snabbt införa. som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" möjliggörs, kommer att vara tillgänglig som rättslig grund först i början av 1998, när det på grundval av artikel 109J. 4 har fattats beslut om vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införandet av den gemensamma valutan. Kommissionen föreslår därför, enligt den överenskommelse som nåddes vid Ekofin-rådets informella möte i Dublin i september 1996, att de bestämmelser som det med tanke på rättssäkerheten finns ett brådskande behov av, grundas på artikel 235 i fördraget och att den rättsliga ramens övriga bestämmelser antas på grundval av artikel 109/. 4 i fördraget. Kommissionen föreslår att politiskt godkännande av de två utkasten till förordningar eftersträvas på Europeiska rådets möte i Dublin i december 1996. Följande utkast till förslag bifogas detta meddelande: • Rådets förordning om införande av euron (artikel 109/. 4 i fördraget). Syftet är att fastställa monetära lagbestämmelser för medlemsstater utan undantag. Förordningen är avsedd att träda i kraft den 1 januari 1999. Genom förordningen ersätts de nationella valutorna av euron. Under en övergångsperiod som skall vara avslutad senast den 31 december 2001 är de nationella valutorna för de deltagande medlemsstaterna olika denomineringar av euron. Under denna period är enheten euro och de nationella valutaenheterna juridiskt likvärdiga. Utkastet till förordning innehåller regler för användningen av den nationella valutaenheten och för euron som en egen enhet. I förordningen fastställs även regler för sedlar och mynt i euro, vilka kommer att sättas i omlopp senast den 31 december 2001. Europeiska centralbanken skall höras enligt artikel 109/. 4 i fördraget, men dess rådgivande funktion kan enligt artikel 109f. 8 i fördraget ersättas av Europeiska monetära institutet. Rådfrågning av Europaparlamentet krävs inte formellt, men är i högsta grad önskvärd. Rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (artikel 235 i fördraget). Syftet med denna förordning är att fastställa de bestämmelser som har samband med införandet av euron och som det finns ett brådskande behov av för att skapa rättssäkerhet. I utkastet till förordning bekräftas att införandet av euron inte kommer att påverka kontinuiteten för avtal eller andra rättsliga instrument. Dessutom är det bekräftat att från och med den 1 januari 1999 kommer en ecu i sin egenskap av valutakorg att vara lika med en euro. Slutligen fastställs genom utkastet till förordning med vilken grad av exakthet omräkningskurserna kommer att låsas den 1 januari 1999 samt avrundningsregler för omräkningar mellan euron och de nationella valutaenheterna. Europaparlamentet skall höras enligt artikel 235 i fördraget. Europeiska monetära institutet skall höras enligt artikel 109f. 6 i fördraget. MOTIVERING 1. INLEDNING - ALLMÄNNA ÖVERVÄGANDEN Huvudsakliga syften med förslagen När nu förberedelserna för EMU har övergått till de praktiska frågorna har de olika aktörerna i ökande utsträckning begärt att fullständig rättssäkerhet beträffande användningen av euron skall åstadkommas i god tid före början av etapp tre av EMU. Europeiska rådet i Madrid i december 1995 erkände detta behov av rättssäkerhet och fastställde ett program för införande av den gemensamma valutan varvid det särskilt angavs att en rådsförordning, vars tekniska förberedelsearbete skall vara avslutat senast i slutet av 1996, skall träda i kraft den 1 januari 1999. Genom denna fastställs den rättsliga ramen för användningen av euron. Europeiska rådet bekräftade även principen om kontinuitet för avtal och att hänvisningar till ecukorgen skall omräknas till euro till kursen ett till ett. Kommissionen bemöter behovet av rättssäkerhet genom att i denna text föreslå rättsliga bestämmelser som bör utgöra den rättsliga ramen för användningen av euron. Bestämmelserna ingår i utkast till två olika förordningar av följande skäl: I artikel 109/. 4 tredje meningen föreskrivs att "de övriga åtgärder som behövs för att snabbt införa. som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" skall vidtas. Den artikeln kommer dock att vara tillgänglig som rättslig grund först i början av 1998 när det på grundval av artikel 109J. 4 har fattats beslut om vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införandet av den gemensamma valutan. De bestämmelser som det för att åstadkomma rättssäkerhet finns ett brådskande behov av att anta inom den nära framtiden grundas därför på artikel 235 i fördraget. Övriga bestämmelser genom vilka den monetära för de deltagande medlemsstaterna fastställs grundas på artikel 109/. 4 i fördraget. Genom att föreslå dem redan nu gör kommissionen det möjligt att nå en politisk överenskommelse om dem, vilket gör att det formella antagandet 1998 blir en ren formalitet. lagstiftningen Syftet med utkastet till rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron är följande: - Att bekräfta att från och med den 1 januari 1999 ersätts hänvisningar till ecun i avtal och andra rättsliga instrument med hänvisningar till euron till en kurs av en euro för en ecu. - Att bekräfta kontinuiteten för avtal som är uttryckta i nationella valutor eller i ecu och som varar längre än den 1 januari 1999. - Att fastställa med vilken grad av exakthet omräkningskurserna oåterkalleligen kommer att låsas den 1 januari 1999. - Att fastställa avrundningsregler. Dessutom införs genom detta utkast till förslag namnet "euro" i EG:s lagstiftning. Hänvisningen till Europeiska rådets beslut i namnfrågan återfinns i ingressen. Några konsekvenser av utkastet till förordning som är värda att observera är följande: - Marknaderna får bekräftelse och garanti för att avtal inte kommer att påverkas av införandet av euron. - De rättigheter och skyldigheter som härrör från avtal som är uttryckta i ecukorgen bekräftas. - De tekniska förberedelserna för övergången till euron underlättas, särskilt på området för informationsteknologi. Utkastet till förordning om införande av euron har följande huvudsyften: - Att fastställa tidsramen för fullbordandet av övergången till euron. - Att ersätta de nationella valutorna med euron från och med den 1 januari 1999. - Att fastställa en juridiskt bindande likvärdighet mellan euron och de nationella valutaenheterna under den period då sedlar och mynt i euro ännu inte kommit i omlopp. - Att säkerställa att privata ekonomiska aktörer under denna övergångsperiod är fria att använda euron utan att för den skull vara skyldiga att göra det. - Att fastställa regler för omlopp av och skydd för sedlar och mynt. Genom utkastet till förordning blir det även klarare för de ekonomiska aktörerna vad som gäller beträffande - - - tidsramen för fullbordandet av övergången, omfattningen av användningen av euron under övergångsperioden, både som egen valutaenhet och i form av de nationella valutaenheterna, inväxlingen av sedlar och mynt i nationell valuta mot sedlar och mynt i euro vid slutet av övergångsprocessen. 2. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA I RÅDETS FÖRORDNING AV DEN [. ] OM VISSA BESTÄMMELSER SOM HAR SAMBAND MED INFÖRANDET AV EURON Artikel 1 Denna artikel innehåller definitioner av olika beteckningar som används i detta förslag till förordning. Beteckningen "rättsliga instrument" avser att innefatta alla instrument som är av rättslig betydelse och som hänvisar till valutor, valutaenheter eller belopp i valutaenheter. Den omfattar även uttryckligen andra betalningsinstrument än sedlar och mynt, som t. ex. checkar. Beteckningen "nationella valutaenheter" definierar de valutaenheter i medlemsstaterna utan undantag som fortfarande används under övergångsperioden. Omräkningskurserna kan fastställas först den 1 januari 1999 i enlighet med artikel 109/. 4 första meningen i fördraget (se artikel 4). Artikel 2 Denna artikel är av förklarande karaktär. Genom artikeln bekräftas att hänvisningarna till ecun som en valutakorg, enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94, ersätts av hänvisningar till euron till kursen ett till ett. Denna definition tillämpas på ett otvetydigt sätt i EG-lagstiftningen. Vad gäller användandet av ecun inom privaträtten har det utvecklats en presumtion enligt vilken avtal som använder ecun utan att klart definiera den skall anses hänvisa till ecun i dess definition enligt EG- lagstiftningen. Det kan lugnt antas att avtalsparterna i avtal som använder ecun i flertalet fall har avsett att hänvisa till den officiella ecun även om detta inte alltid kan utläsas ur varje enskilt avtals ordalydelse. Detta antagande i kommissionens rekommendation 94/284/EEG angående den rättsliga behandlingen av ecun och av avtal som uttrycks i ecu mot bakgrund av införandet av den gemensamma valutan. En sådan presumtion respekterar helt avtalsfriheten eftersom den tillåter avtalsparterna att avtala annorlunda och därmed "bryta" presumtionen. synsättet följer I denna artikel används namnet "euro" för den gemensamma valutan. Ingressen innehåller en hänvisning till det beslut om namnet som fattats av Europeiska rådet i Madrid. Genom punkt 2 upphävs rådets förordning (EG) nr 3320/94. Denna förordning skulle i vart fall ha blivit utan verkan vid början av etapp tre på grund av bestämmelserna i fördraget och särskilt artiklarna 109g och 109/. 4 i detta. Artikel 3 Denna artikel har som syfte att bekräfta kontinuiteten för rättsliga instrument, i synnerhet för avtal. Den har endast ett förklarande syfte. Eftersom EMU varken kan betecknas som en oförutsedd händelse eller som en allvarlig störning i förhållandena rättfärdigar införandet av euron inte åberopandet av principen om bristande förutsättningar eller "Wegfall der Geschäftsgrundlage", "théorie de 1"imprévision" eller principer med motsvarande verkan. Principen om kontinuitet underströks redan av Europeiska rådet i Madrid i dess program för övergången. "Villkoren i ett rättslig instrument" omfattar i synnerhet räntesatser i finansiella avtal men täcker också alla andra villkor. Bestämmelsen är tillämplig på avtal som uttrycks i deltagande medlemsstaters valutor eller i ecu, oavsett om de har upprättats enligt deltagande eller icke-deltagande medlemsstaters lag. Artikeln hänvisar till "införandet av euron", vilket är en beteckning som används i artikel 109/. 4 i fördraget och som är mer vidsträckt än "ersättande". Uttrycket innebär att de hänvisningar till ecun som avses i artikel 2 i denna förordning ersätts av hänvisningar till euron. Genom den sista meningen bekräftas att den allmänt erkända principen om avtalsfrihet bevaras. Artikel 4 I denna artikel fastställs regler för omräkningskurserna. Enligt den första meningen i artikel 109/. 4 kan kurserna i sig fastställas först den 1 januari 1999. Genom första punkten ges visshet om vilka kategorier av kurser som skall fastställas och om antalet signifikanta siffror. Det senare uttrycket innebär att en kurs har sex siffror räknat från vänster till höger med början på den första siffran som inte är noll (vilket inte skall förväxlas med antalet decimaler). Rådet åtar sig att fastställa kurserna med denna grad av exakthet. Valet av sex signifikanta siffror följer normerna i EMS. För att undvika felaktigheter vid omräkningar omfattar det oåterkalleliga fastställandet bara omräkningskursen mellan euron och de nationella valutaenheterna. De bilaterala kurserna mellan de nationella valutaenheterna kommer att härledas ur dessa omräkningskurser. Genom punkt 2 omräkningskurserna när omräkning görs. föreskrivs att de ekonomiska aktörerna inte får avrunda Genom punkt 3 förbjuds användandet av inverterade kurser eftersom detta skulle medföra att kurserna avrundades, vilket kan resultera i betydande felaktigheter beroende på avrundningens multiplikatoreffekt, särskilt om det rör sig om stora valutabelopp. Genom punkt 4 fastställs en bindande algoritm för omräkning mellan nationella valutaenheter, eftersom dessa bilaterala kurser enligt definitionen "omräkningskurser" i artikel 1 inte definieras direkt. Artikel 5 I denna artikel definieras ett antal avrundningsregler för omräkning av penningbelopp mellan euron och nationella valutaenheter samt mellan de nationella valutaenheterna. Penningbelopp som uttrycks i euro skall alltid avrundas till närmaste cent. Penningbelopp i nationella valutaenheter skall avrundas till närmaste underenhet eller till närmaste enhet i den nationella valutaenheten. Nationell praxis respekteras. Denna flexibilitet tillåter särskilt att vissa länders praxis att avrunda penningbelopp till andra enheter än de som anges i artikeln (t. ex. att avrunda belopp till en multipel av valutaenheten) kan fortsätta att tillämpas. Artikel 6 I denna artikel fastställs ikraftträdandet. Förordningen träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas tidning. Artikel 2 kommer att få verkan först från och med den 1 januari 1999. 3. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA I RÅDETS FÖRORDNING OM INFÖRANDE AV EURON Artikel 1 I den första artikeln definieras beteckningarna "deltagande medlemsstater", "rättsliga instrument", valutaenheter", "omräkningskurser", "övergångsperiod" och "organiserade marknader". "nationella "enheten euro", Beteckningen "deltagande medlemsstater" används för att beskriva medlemsstater utan undantag. Även om man utgår från att i princip samtliga EU-medlemsstater kommer att delta i den tredje etappen av EMU, om än enligt olika regler, används beteckningen "deltagande medlemsstater" för att underlätta förståelsen av utkastet till förordning. Uppräkningen av de deltagande medlemsstaterna underlättar erkännandet av den monetära lagstiftningen i tredje land. Beteckningen "rättsliga instrument" är avsedd att omfatta alla instrument som är rättsligt relevanta och som hänvisar till valutor, valutaenheter eller belopp i valutaenheter. Den är särskilt avsedd att omfatta alla slags avtal, skriftliga eller muntliga, underförstådda avtal och avtal som framgår av parternas konkludenta uppträdande. Enligt artikel 109/. 4 i fördraget kan omräkningskurserna först fastställas den 1 januari 1999. Regler för fastställandet av omräkningskurserna föreskrivs genom rådets förordning f. | om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron. För att undvika avrundningsproblem kommer endast omräkningskurser för en euro uttryckt i var och en av medlemsstaternas nationella valutor att fastställas. Bilaterala kurser kommer att behöva härledas från kurserna gentemot euron. En bindande algoritm för detta syfte fastställs genom nämnda rådsförordning. Inverterade kurser där nationella valutaenheter uttrycks i enheter av euron kommer inte att fastställas. Under övergångsperioden kommer det att existera flera olika former av euron som de deltagande medlemsstaternas valuta. "Enheten euro" och de "nationella valutaenheterna". Beteckningen "enheten euro" används för att skilja mellan decimala uttryck av euron uttryckt i enheter av euron själv från icke-decimala uttryck av euron uttryckt i de nationella valutaenheterna. De "nationella valutaenheterna" avser valutorna för de deltagande medlemsstaterna som var egna valutor innan de ersattes av euron. Utgången av övergångsperioden måste fastställas senare. I definitionen av "organiserade marknader" hänvisas till direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet. Den inkluderar marknader för regelbunden handel med samt clearing och avveckling av överlåtbara värdepapper, andelar i företag för terminskontrakt, kollektiva ränteterminskontrakt, och instrument betalningsinstrument. penningmarknadsinstrument, på finansiella finansiella investeringar, optioner svappar samt Artikel 2 Genom första meningen och i kombination med artikel 17 införs euron från och med den l till januari 1999 som valuta för de deltagande medlemsstaterna. Hänvisningen medlemsstaterna (och inte till den monetära unionen) tjänar till att klargöra att euron är varje medlemsstats valuta. Detta bör hjälpa till att undvika tvetydighet vad gäller kontinuitet för avtal, särskilt på internationell nivå. En distinktion görs mellan namnet på valutan (euro) och beräkningsenheten (en euro) i vilken alla valutabelopp skall beräknas. Enligt vad som överenskoms vid det informella Ekofin-mötet i Verona i april 1996 är euron indelad i etthundra "cent". Såsom förklaras i ingressen är fastställandet av namnet "cent" inte avsett att förhindra att varianter av detta namn används i dagligt bruk, dock utan att principen ifrågasätts om att namnet på den gemensamma valutan och dess underenheter endast kan fastställas på gemenskapsnivå. Artikel 3 föreskriva att de tidigare nationella valutorna ersätts av euron Genom att till omräkningskurserna upprättas genom denna artikel "kopplingen" mellan var och en av de tidigare valutorna och den nya valutan. Därigenom säkerställs kontinuiteten för avtal och andra rättsliga instrument enligt principen om nominalism. Ersättandet av de tidigare nationella valutorna i de deltagande medlemsstaterna kommer att äga rum den 1 januari 1999. Övergångsbestämmelserna om de nationella valutaenheternas status och användning påverkar inte ersättandet av valutorna i rättslig mening. Artikel 4 Genom denna artikel fastställs beräkningsenheten för Europeiska centralbankssystemet (ECBS) vilken varken anges i fördraget eller ECBS-protokollet. först den 1 januari 1999. Om beslut Det bör observeras att genom denna bestämmelse definieras inte beräkningsenheten för perioden mellan inrättandet av ECB och början av etapp 3, eftersom bestämmelsen träder i tas att använda ecukorgen, som är kraft beräkningsenhet för Europeiska monetära institutet, skulle genom detta utkast till förordning säkerställas att beräkningsenheten från och med den 1 januari 1999 skulle vara euron. Denna artikel skulle då få en förklarande karaktär. Genom artikel 5 begränsas tillämpningen av artikel 6-9 till övergångsperioden. Artikel 5 Artikel 6 Genom artikel 6 införs begreppet nationell valutaenhet som definieras i artikel 1. Genom punkt 1 första meningen införs temporärt ytterligare uppdelningar av den gemensamma valutaenheten, euron, (utöver den i artikel 2, som är permanent). Genom denna mening använder gemenskapslagstiftaren sin befogenhet att införa valfritt antal uppdelningar av den gemensamma valutan, i valfri del av den gemensamma valutaenheten och under valfritt namn. Detta kan innebära omräkningsfaktorer som är mindre än 1. De nationella underuppdelningarna förblir i kraft. Genom artikeln ges möjlighet att använda den gemensamma valutan inte endast under sitt eget namn, utan även i valörerna och enheterna för de tidigare nationella valutorna,, vilka blir denomineringar av euron. Genom den tredje meningen säkerställs att de bestämmelser i den nationella monetära lagstiftningen som är förenliga med förordningen fortsätter att gälla under övergångs perioden. Detta gäller framför allt bestämmelser om sedlar och mynt. Genom punkt 2 klargörs att det inte påverkar den rättsliga giltigheten om det hänvisas till den nationella valutaenheten eller till själva enheten euro i ett rättsligt instrument. I kraft av denna bestämmelse är avtal uttryckta i antingen euron eller i de nationella valutaenheterna lika giltiga. Detsamma gäller för lagbestämmelser och andra rättsliga instrument. Artikel 7 I denna artikel behandlas uteslutande rättsliga instrument som upprättats före den l januari 1999. Utan en sådan bestämmelse skulle det t. ex. vara osäkert om en fordran i en nationell valuta den 31 december 1998 skulle anses vara en fordran i euro uttryckt i enheten euro själv eller en fordran i euro uttryckt i den nationella valutaenheten den 1 januari 1999. Enligt denna artikel kommer den 1 januari 1999 ett avtal om skyldighet att betala exempelvis 100 FRF att bli en skyldighet att betala motsvarande belopp i euro (detta följer av artikel 3), men uttryckt i 100 FRF, vilket kommer att vara en denominering av euron. Det är endast efter övergångsperioden som hänvisningar till de nationella valutaenheterna i rättsliga instrument i kraft av artikel 14 skall betraktas som hänvisningar till enheten euro (och således som förpliktelser som skall fullgöras i enheten euro). Genom artikeln bibehålls status quo för denomineringar. Avtalsparter hindras inte från att avtala om att ändra den valutaenliet som ett avtal är uttryckt i och lagstiftaren hindras inte heller från att ändra valutaangivelse i en lag. Lagstiftningen i allmänhet bromsas inte heller. Artikel 8 I denna artikel görs avvägningen mellan principen om "avsaknad av tvång" och "avsaknad av förbud" enligt det införandeprogram som beslutades av Europeiska rådet i Madrid. I punkt 1 föreskrivs att denomineringen av ett rättsligt instrument - i antingen enheten euro eller den nationella valutaenheten - skall respekteras. Det säkerställs att den valutaenhet som föreskrivs enligt det rättsliga instrumentet i fråga (t. ex. ett avtal eller en lag) skall vara den som används vid utförandet av alla handlingar (kontoutdrag, fakturor, betalningar, o. s. v. ) enligt det rättsliga instrumentet. Genom punkt 1 säkerställs att utan hinder av bestämmelserna i de följande punkterna kommer de ekonomiska aktörerna endast att behöva använda den enhet - antingen euron eller den nationella valutan - de har avtalat om. På liknande vis säkerställs genom punkt 1 att de lagar genom vilka användningen av en enhet föreskrivs, t. ex. för offentliggörande av räkenskaper, skall tillämpas enligt den valutaangivelse som anges i dem. Genom punkt 1 hindras givetvis inte en gäldenär, i fall då kontantlös betalning inte uttryckligen avtalats, från att betala en skuld uttryckt i euro med sedlar eller mynt uttryckta i den nationella valutaenhet som är lagligt betalningsmedel på utförandeorten. 10 Genom punkt 2 överlämnas det åt parterna att avtala om användning av en annan valutaenhet än den som det rättsliga instrument som utgör grunden för deras avtalsförhållande är uttryckt i. Syftet med punkt 3 är att öka utbytbarheten mellan euron och de nationella valutaenheterna för betalningar som utförs genom kreditering av ett konto. Gäldenären kan därigenom välja mellan att betala sin skuld antingen i enheten euro eller i den nationella valutaenhet som är angiven i avtalet. Genom denna bestämmelse klargörs även att en bank som tar emot en betalning i den nationella valutaenheten till ett eurokonto är berättigad att, utan mottagarens samtycke, göra den omräkning som är nödvändig för att kreditera ett konto i den berörda nationella valutaenheten och vice versa. Bestämmelsen omfattar endast inrikes betalningar i euro eller den nationella valutaenheten i fråga. Genom punkt 4 ges medlemsstaterna möjlighet att vidta åtgärder för att öka användningen av enheten euro i två specifika fall, även om åtgärderna kan leda till en skyldighet för vissa ekonomiska agenter att använda enheten euro. Den första strecksatsen omfattar offentliga och privata skulder. Undantagna från tillämpningsområdet för denna bestämmelse är skulder i annan form än värdepapper såsom bankkonton, lån etc. Den andra strecksatsen omfattar de organiserade marknader som avses i artikel 1. Genom punkt 5 avslutas förteckningen över undantag från principen om avsaknad av tvång. Innehållet är hämtat från punkt 12 i det införandeprogram som antogs i Madrid, i vilket det sägs att "Tidsramen [för den allmänna användningen av euron för den offentliga sektorns transaktioner] kommer att fastställas i gemenskapens lagstiftning och kan medge viss frihet för de enskilda medlemsstaterna. " Genom punkt 6 bekräftas att för rättsliga bestämmelser om nettning etc. skall enheten euro och de nationella valutaenheterna betraktas som utbytbara. Artikel 9 Genom denna artikel bekräftas att nationella sedlar och mynt förblir lagliga betalningsmedel under övergångsperioden. Deras lagliga status är begränsad till det territorium där de var lagliga betalningsmedel före början av den tredje etappen. Denna status upphör senast sex månader efter utgången av övergångsperioden (se artikel 15). Artikel 10 1 denna artikel återges bestämmelserna i artikel 105a i fördraget. Formuleringen "sätta i omlopp" påverkar inte beslutet om vem som kommer att bli sedel utgivare (ECB eller de nationella centralbankerna). Sedlarna lagliga betalningsmedel i samtliga deltagande medlemsstater, i motsats till de nationella sedlarna. i euro är de enda sedlar sorrt är Artikel 11 I denna artikel behandlas reglerna för mynt. Eftersom fördraget inte säger något om statusen för mynt som lagligt betalningsmedel, får de denna status genom denna artikel. Gränsen för myntens betalningsverkan är satt till 50 mynt oberoende av de enskilda myntens åsatta värde. I artikeln behandlas inte medlemsstaternas rättigheter att ge ut mynt för numismatiska syften eller jubileumssyften. ii Artikel 12 l denna artikel behandlas skydd mot förfalskning för sedlar och mynt. Inga närmare normer fastställs, men medlemsstaterna åläggs att säkerställa adekvata påföljder. Detta utesluter inte att gemensamma åtgärder kan vidtas i framtiden, vare sig det blir enligt den första eller tredje unionspelaren. Artikel 13 I denna artikel anges ett antal bestämmelser som gäller först från och med utgången av övergångsperioden, antingen för en begränsad tid eller för en obegränsad tid. Artikel 14 Efter utgången av övergångsperioden upphör de nationella valutaenheterna att existera. Genom artikeln bekräftas att från och med denna dag skall hänvisningar till dessa valutaenheter i rättsliga instrument som förelåg vid utgången av övergångsperioden betraktas som hänvisningar till enheten euro. Detta följer av artiklarna 2 och 3. Genom artikeln klargörs att en fysisk "omdenominering" i den meningen att rättsliga instrument som fortfarande hänvisar till de tidigare nationella valutaenheterna skrivs om, inte är nödvändig för att instrumenten skall vara giltiga. Det kan dock finnas andra skäl till att en sådan fysisk omdenominering kan vara önskvärd eller i vissa fall rentav oundgänglig. Hänvisningar till de nationella valutaenheterna i lagar etc. kommer att behöva formellt anpassas av den nationella lagstiftaren inom en rimlig tidsperiod. Efter övergångsperioden är de nationella valutaenheterna inte längre giltiga vid upprättandet av avtal o. dyl. eftersom varje hänvisning till en tidigare nationell valutaenhet i ett nytt avtal skulle vara en hänvisning till en beteckning som inte längre erkänns i den monetära lagstiftningen. Artikel 15 Syftet med denna artikel är att underlätta inväxlingen av gamla sedlar och mynt mot nya vid utgången av övergångsperioden. Nationella sedlar och mynt får fortsätta att vara i omlopp som lagliga betalningsmedel under högst sex månader efter utgången av övergångsperioden. I syfte att skapa utrymme för flexibilitet har medlemsstaterna möjlighet att förkorta denna period allt efter hur snabbt övergången kan genomföras inom deras respektive territorier. Artikel 16 Genom denna artikel överlämnas det åt medlemsstaterna att avgöra under hur lång tid efter övergångsperioden de kommer att fortsätta att lösa in de sedlar och mynt i nationella valutaenheter som de tidigare givit ut. Beroende på nationella regler och praxis kan denna tid variera. Medlemsstaterna kan välja att fortsätta lösa in sedlar och mynt i de nationella valutaenheterna under en obegränsad tid. 12 Förslag till rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (FRAMLAGT AV KOMMISSIONEN) 13 Förslag till rådets förordning [ ] om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron 96/0249 (CNS) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 235 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande, och med beaktande av följande: 1. Europeiska rådet bekräftade vid sitt möte i Madrid den 15-16 december 1995 att den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen skall börja den 1 januari 1999, enligt artikel 109J. 4 i fördraget. Enligt artikel 109k i fördraget betecknas de medlemsstater som inför euron som en gemensam valuta som medlemsstater utan undantag. 2. Det beslutades också att namnet på den europeiska valutan skall vara "euro". Det specifika namnet "euro" kommer att ersätta den allmänna beteckningen "ecu", som används för i fördraget medlemsstaterna utan undantag kommer euron att delas in i etthundra enheter med namnet "cent". för att hänvisa till den europeiska valutaenheten. Som valuta 3. En rådsförordning genom vilken den rättsliga ramen för användningen av euron definieras bör antas på grundval av artikel 109/. 4 tredje meningen i fördraget så snart det är känt vilka medlemsstaterna utan undantag är. Den dag då den tredje etappen börjar skall rådet enligt artikel 109/. 4 första meningen i fördraget fastställa de omräkningskurser till vilka valutorna oåterkalleligen skall låsas. 4. För att den gemensamma marknaden och övergången till den gemensamma valutan skall fungera smidigt är det nödvändigt att åstadkomma rättssäkerhet för deltagarna på marknaden i alla medlemsstater genom att införa vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron i god tid före början av etapp tre. 5. Artikel 109/. 4 tredje meningen, genom vilken rådet tillåts att genom enhälligt beslut av medlemsstaterna utan undantag vidta "övriga åtgärder som behövs för att snabbt införa. som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" kommer att vara tillgänglig som rättslig grund först när det enligt artikel 109J. 4 har beslutats vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införandet av den gemensamma valutan. Det är därför nödvändigt att använda artikel 235 som rättslig grund för de bestämmelser som det finns ett brådskande behov av för att åstadkomma rättssäkerhet. 14 6. Ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/941, kommer den 1 januari 1999 att upphöra att definieras som en valutakorg och euron kommer att bli en självständig valuta. Rådets beslut i fråga om fastställandet av omräkningskurserna kommer inte i sig att förändra ecuns värde utåt. Detta innebär att en ecu i sin egenskap av valutakorg kommer att bli en euro. Rådets förordning (EG) nr 3320/94 blir därför överflödig och bör upphävas. Vad gäller hänvisningar till ecu i rättsliga instrument inom privaträtten kommer det att présumeras att parterna har samtyckt till att hänvisa till ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94. Bestämmelserna om kontinuitet kan endast nå sitt syfte att åstadkomma rättssäkerhet för marknaden om de träder i kraft så snart som möjligt. 7. Det är en allmänt accepterad rättslig princip att kontinuiteten för rättsliga instrument inte skall påverkas av införandet av en ny valuta. Principen om avtalsfrihet måste respekteras. För att förstärka rättssäkerheten och klarheten är det lämpligt att uttryckligen bekräfta att principen om kontinuitet för rättsliga instrument och särskilt för avtal bör tillämpas mellan de tidigare nationella valutorna och euron samt mellan ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94 och euron. Detta innebär särskilt att i fråga om rättsliga instrument med fasta räntesatser ändrar införandet av euron inte den nominella ränta som skall betalas av gäldenären. 8. Den uttryckliga bekräftelsen av principen om kontinuitet kommer också att medverka till erkännandet av kontinuitet för avtal inom tredje lands jurisdiktion. 9. Beteckningen "avtal" som används för att definiera rättsliga instrument är avsedd att omfatta bl. a. skriftliga och muntliga avtal, underförstådda avtal och avtal som framgår av parternas konkludenta handlande. 10. Rådet kommer att fastställa omräkningskurserna för euron uttryckta i den nationella valutan för varje medlemsstat utan undantag i enlighet med artikel 109/. 4 första meningen i fördraget. Dessa omräkningskurser bör användas för varje omräkning mellan euron och de nationella valutaenheterna eller mellan nationella valutaenheter. Vid omräkning mellan nationella valutaenheter bör en fastställd algoritm användas. 11. Införandet av euron kräver avrundning av penningbelopp. Ett tidigt tillkännagivande av avrundningsregler är väsentligt för att möjliggöra förberedelser i rätt tid och en smidig övergång till den ekonomiska och monetära unionen. 12. För att uppnå en hög grad av exakthet i omräkningsförfarandet bör omräkningskurserna definieras med sex signifikanta siffror. En kurs med sex signifikanta siffror innebär en kurs som har sex siffror, räknat från vänster till höger och med början på den första siffra som inte är noll. 13. Enligt artikel 109f. 6 i fördraget skall EMI höras om varje förslag till gemenskaps rättsakt inom dess behörighetsområde. Rådets förordning (EG) nr 3320/94 av den 22 december 1994 om kodifiering av befintlig gemenskapslagstiftning om definition av ecu efter ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen (EGT nr L 350, 31. 12. 1994, s. 27). 15 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FOUANDE. Artikel 1 I denna förordning avses med rättstiga instrument. lagbestämmelser, administrativa rättsliga beslut, avtal, ensidiga rättsakter, andra betalnings instrument än sedlar och mynt samt andra instrument med rättslig verkan, rättsakter, omräkningskurser. de omräkningskurser som oåterkalleligen fastställts av rådet enligt artikel 109/. 4 första meningen i fördraget, nationella valutaenheter. valutaenheterna i medlemsstaterna utan undantag såsom de definieras i respektive medlemsstats monetära lagstiftning dagen före början av den tredje etappen, enheten euro: den gemensamma valutaenhet medlemsstaterna utan undantag den 1 januari 1999. som antagits av Artikel 2 1. Från och med den 1 januari 1999 skall varje hänvisning i ett rättsligt instrument till ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94 ersättas med en hänvisning till euron till en kurs av en euro för en ecu. Hänvisningar till ecun utan en sådan definition i rättsliga instrument skall présumeras hänvisa till ecun enligt artikel 109g i EG-fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94. 2. Rådets förordning (EG) nr 3320/94 upphävs från och med den 1 januari 1999. Artikel 3 Införandet av euron får inte medföra ändring av något villkor i ett rättsligt instrument eller leda till upphävande av eller befrielse från fullgörelse av villkoren i ett rättsligt instrument och får inte heller ge en part ensidig rätt att ändra ett rättsligt instrument eller bringa det att upphöra. Denna bestämmelse gäller förutsatt att parterna inte har avtalat något annat. Artikel 4 1. Omräkningskurserna skall fastställas som en euro uttryckt i var och en av de nationella valutorna för medlemsstaterna utan undantag. De skall fastställas med sex signifikanta siffror. 2. Omräkningskurserna får inte avrundas eller avkortas vid omräkning. 16 3. Omräkningskurserna skall användas för omräkningar ät bada hållen mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna. från omräkningskurserna får inte användas. Inverterade kurser som härleds 4. Penningbelopp som skall omräknas från en nationell valutaenhet till en annan skall först omräknas till ett belopp som uttrycks i enheten euro, avrundat till minst tre decimaler, och sedan omräknas till den andra nationella valutaenheten. Artikel 5 Penningbelopp som skall betalas eller redovisas när en avrundning sker efter en omräkning till enheten euro enligt artikel 4 skall avrundas uppåt eller nedåt till närmaste cent. Penningbelopp som omräknas till en nationell valutaenhet skall avrundas uppåt eller nedåt till närmaste underenhet eller, i avsaknad av underenheter, till närmaste enhet eller enligt nationell praxis till en multipel eller del av den nationella valutaenhetens enhet eller underenhet. Om tillämpningen av omräkningskursen ger ett resultat som ligger exakt mitt emellan skall beloppet avrundas uppåt. Artikel 6 Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 17 FORSLAG TILL RÅDETS FÖRORDNING OM INFÖRANDE AV EURON (FRAMLAGT AV KOMMISSIONEN) 18 Förslag till rådets förordning [ ] om införande av euron 96/0250 (CNS) EUROPEISKA UNIONENS RAD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 109/. 4 tredje meningen i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och med beaktande av följande: 1. I denna förordning fastställs monetära lagbestämmelser för de medlemsstater som har infört euron. Bestämmelser om kontinuitet för avtal, ersättande av hänvisningar till ecun med hänvisningar till euron i rättsliga instrument samt avrundning har redan fastställts genom rådets förordning [. ]. Åtgärder inom andra rättsområden kommer vid behov att behöva och omräkningsavgifter. prisangivelser beträffande övervägas, parallella exempel till 2. Europeiska rådet beslutade vid sitt möte i Madrid den 15-16 december 1995 att namnet på den europeiska valutan skall vara "euro". Det specifika namnet "euro" kommer att ersätta den allmänna beteckningen "ecu" som används i fördraget för att hänvisa till den europeiska valutaenheten. Som valuta för medlemsstaterna utan undantag delas euron in i etthundra enheter med namnet "cent". Fastställandet av namnet "cent" hindrar inte att varianter av denna beteckning används i dagligt bruk i medlemsstaterna. 3. Rådet skall när det handlar enligt artikel 109/. 4 tredje meningen i fördraget vidta de åtgärder fastställandet av omräkningskurserna. införa euron, utöver för att snabbt som behövs 4. Då enligt artikel 109k. 2 i fördraget en medlemsstat blir en medlemsstat utan undantag skall rådet enligt artikel 109/. 5 i fördraget vidta de övriga åtgärder som behövs för att snabbt införa euron som enda valuta i den medlemsstaten. 5. Enligt artikel 109/. 4 i fördraget skall rådet, då den tredje etappen börjar, fastställa de omräkningskurser till vilka de deltagande medlemsstaternas valutor oåterkalleligen skall låsas och den oåterkalleligen låsta kurs till vilken euron skall ersätta dessa valutor. 6. Lagbestämmelser bör tolkas mot bakgrund av avsaknaden av växelkursrisk både mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna och mellan dessa nationella valutaenheter. 19 7. Beteckningen "avtal" som används för att definiera rättsliga instrument är avsedd att inkludera bland annat skriftliga och muntliga avtal, underförstådda avtal och avtal som framgår av parternas konkludenta uppträdande. 8. I syfte att förbereda en smidig övergång till euron är det nödvändigt med en övergångsperiod för tiden mellan ersättandet av de nationella valutorna med euron och införandet av sedlar och mynt i euro. Under denna tidsperiod kommer de nationella valutaenheterna att definieras som olika denomineringar av euron. Juridisk likvärdighet mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna kommer att fastställas. 9. Euron bör vara beräkningsenhet för Europeiska centralbanken (ECB) och för centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna. Detta hindrar inte att de nationella sina nationella valutaenheter under räkenskaper centralbankerna kan övergångsperioden, särskilt för sin personal och den offentliga förvaltningen. föra i 10. Under övergångsperioden är rättsliga instrument giltiga oavsett om de upprättas i enheten euro eller i den nationella valutaenheten. Om inte annat avtalas måste de ekonomiska aktörerna, för alla handlingar som utförs enligt ett rättsligt instrument, respektera den valutaenhet som instrumentet är uttryckt i. För att säkerställa att betalningssystemen fungerar smidigt är undantag från denna allmänna regel nödvändiga. I syfte att, om nödvändigt, tillåta att den valutaenhet som utestående skulder är uttryckta i ändras till enheten euro och att beräkningsenheten för de operativa förfarandena på organiserade marknader ändras, bör medlemsstaterna ha möjlighet att vidta lämpliga åtgärder. 11. I transaktioner med den offentliga sektorn får medlemsstaterna tillåta användningen av enheten euro, men kan enbart föreskriva den på grundval av gemenskapslagstiftning. 12. Enligt artikel 105a i fördraget får rådet vidta åtgärder för att harmonisera valörerna och de tekniska specifikationerna för alla mynt. 13. Det behövs ett lämpligt skydd mot förfalskning för sedlar och mynt. 14. Sedlar och mynt i nationell valuta förlorar sin ställning som lagliga betalningsmedel senast sex månader efter utgången av övergångsperioden. Av praktiska skäl kan det vara lämpligt att införa sedlar och mynt i euro redan en kort tid före utgången av övergångsperioden. 15. Från och med utgången av övergångsperioden kommer hänvisningar till de nationella valutaenheterna i rättsliga instrument som föreligger vid utgången av övergångsperioden att behöva betraktas som hänvisningar till euron enligt respektive omräkningskurs. Det är därför inte nödvändigt att fysiskt ändra denomineringen av befintliga rättsliga instrument. De avrundningsregler som fastställs i rådets förordning [. ] gäller även omräkningar som görs vid utgången av eller efter övergångsperioden. Av tydlighetsskäl kan det vara önskvärt att det fysiska bytet av valutaenhet sker så snart det är lämpligt. Från och med utgången av övergångsperioden är inte längre de tidigare nationella valutaenheterna giltiga vid upprättandet av nya rättsliga instrument. 20 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE Dell DEFINITIONER Artikel 1 I denna förordning avses med deltagande medlemsstater: (länderna A, B,. ), rättsliga instrument: lagbestämmelser, administrativa rättsliga beslut, avtal, ensidiga rättsakter, andra betalnings instrument än sedlar och mynt samt andra instrument med rättslig verkan, rättsakter, omräkningskurser. de omräkningskurser som oåterkalleligen fastställts av rådet enligt artikel 109/. 4 första meningen i fördraget, enheten euro: den valutaenhet som definieras meningen, i artikel 2 andra nationella valutaenheter: de deltagande medlemsstaternas valutaenheter såsom de definieras respektive medlemsstats monetära lagstiftning dagen före början av den tredje etappen, i övergångsperiod: den period som börjar den 1 januari 1999 och slutar senast den 31 december 2001, organiserade marknader: marknader för regelbunden handel med samt clearing och avveckling av något av de instrument som är angivna i avsnitt B i bilagan till direktiv 93/22/EEG2 om investeringstjänster värdepappersområdet, inklusive system för regelbunden handel med samt clearing och avveckling av betalnings instrument. inom Rådets direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om värdepappersområdet (EGT nr L 141, 11. 6. 1993, s. 27). investeringstjänster inom 21 Del II ERSÄTTANDE AV DE DELTAGANDE MEDLEMSSTATERNAS VALUTOR MED EURON Artikel 2 Valutan för de deltagande medlemsstaterna skall vara euron. Valutaenheten skall vara en euro. En euro skall vara indelad i etthundra cent. Artikel 3 De deltagande medlemsstaternas valutor skall ersättas av euron till omräkningskurserna. Artikel 4 Euron skall vara beräkningsenhet för Europeiska centralbanken centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna. (ECB) och för Delin ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER Artikel 6-9 skall gälla under övergångsperioden. Artikel 5 Artikel 6 skall även vara 1. Euron i de nationella valutaenheterna enligt omräkningskurserna. Varje underuppdelning av dessa skall bibehållas. Om inte annat följer av bestämmelserna i denna förordning skall den monetära lagstiftningen i de deltagande medlemsstaterna fortsätta att gälla. indelad 2. Om hänvisning görs till en nationell valutaenhet i ett rättsligt instrument skall denna vara lika giltig som en hänvisning till euron. Artikel 7 Att valutorna i de deltagande medlemsstaterna ersätts med euron får inte i sig ändra denomineringen av de rättsliga instrument som föreligger den dag då valutan ersätts. 22 Artikel 8 1. Handlingar som utförs enligt rättsliga instrument som föreskriver användning av en nationell valutaenhet skall utföras i den nationella valutaenheten. Handlingar som utförs enligt rättsliga instrument i vilka användning av enheten euro föreskrivs skall utföras i den enheten. 2. Bestämmelserna i punkt 1 gäller förutsatt att parterna inte har avtalat något annat. 3. Utan hinder av punkt 1 kan varje belopp som är uttryckt i antingen enheten euro eller i en given deltagande medlemsstats nationella valutaenhet, och som skall betalas inom den medlemsstaten genom kreditering av borgenärens konto, betalas av gäldenären antingen i enheten euro eller i den nationella valutaenheten. Beloppet fär krediteras borgenärens konto i den valuta som hans konto är noterat i, varvid eventuella omräkningar skall ske till omräkningskurserna. 4. Utan hinder av punkt 1 får varje deltagande medlemsstat vidta de åtgärder som kan vara nödvändiga för att - - ändra den valutaenhet som utestående skulder är uttryckta i från nationella valutaenheter till enheten euro; denna bestämmelse skall gälla obligationer och skulder i form av värdepapper, tillåta organiserade marknader att ändra sin beräkningsenhet från en nationell valutaenhet till enheten euro. 5. Andra bestämmelser än dem som anges i punkt 4 och som föreskriver användning av enheten euro får endast antas av de deltagande medlemsstaterna enligt den tidsram som fastställs genom gemenskapslagstiftningen. 6. Nationella rättsliga bestämmelser som tillåter eller föreskriver nettning, kvittning eller tekniker med liknande verkan skall gälla monetära förpliktelser oberoende av vilken valutaenhet de är uttrycka i, om denna valutaenhet är euro eller en nationell valutaenliet, varvid varje omräkning skall ske till omräkningskurserna. Artikel 9 Sedlar och mynt i nationell valuta skall behålla sin status som lagliga betalningsmedel inom de territoriella gränser som gäller den sista dagen före etapp tre. 23 Del IV SEDLAR OCH MYNT I EURO Artikel 10 Senast den 1 januari 2002 skall ECB och centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna sätta i omlopp sedlar i euro. Oberoende av artikel 15 skall dessa sedlar vara de enda sedlar som är lagliga betalningsmedel i alla dessa medlemsstater. Artikel 11 Senast den 1 januari 2002 skall de deltagande medlemsstaterna ge ut mynt i euro eller i cent som följer de bestämmelser om valörer och tekniska specifikationer som rådet fastställer enligt artikel 105a. 2 andra meningen i fördraget. Oberoende av artikel 15 skall dessa mynt vara de enda mynt som är lagliga betalningsmedel i alla dessa medlemsstater. Förutom den utgivande myndigheten och de personer som är särskilt utsedda genom den nationella lagstiftningen i den utgivande medlemsstaten skall inte någon part vara skyldig att ta emot mer än femtio mynt vid varje betalning. Artikel 12 De deltagande medlemsstaterna skall säkerställa lämpliga påföljder för förfalskning av sedlar och mynt. ' Del V SLUTBESTÄMMELSER Artikel 13 Artikel 14-16 gäller från och med utgången av övergångsperioden. Artikel 14 Då hänvisning görs till de nationella valutaenheterna i rättsliga instrument som föreligger vid utgången av övergångsperioden skall dessa hänvisningar betraktas som hänvisningar till enheten euro enligt respektive omräkningskurs och beräknad enligt de avrundningsregler som fastställs i rådets förordning [. ]. Artikel 15 Sedlar och mynt i nationella valutaenheter enligt artikel 6. 1 får fortsätta att vara lagliga betalningsmedel inom sina respektive territoriella gränser under högst sex månader efter utgången av övergångsperioden. Denna period kan förkortas genom nationell lag. 24 Artikel 16 Enligt lag eller praxis i de deltagande medlemsstaterna skall respektive utgivare av sedlar och mynt fortsätta att ta emot, i utbyte mot euro till omräkningskursen, de sedlar och mynt som dessa tidigare givit ut. Del VI IKRAFTTRÄDANDE Artikel 17 Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1999. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 25 Bilaga om finansiering Föreliggande förslag påverkar inte Europeiska gemenskapens budget. 26 Bilaga om små och medelstora företag De två utkasten till förordningar kommer att direkt påverka alla medborgare och alla sektorer av ekonomin. Detta gäller särskilt för banksektorn och för handel och distribution där medborgarna kommer att se de omedelbara kommersiella effekterna av förändringarna. Betydelsen av att toretagen gör de nödvändiga anpassningarna till den nya situationen företag kan komma att erfara att kominer att variera. Små och medelstora anpassningskostnaderna blir proportionellt sett högre om övergången inte planeras tillräckligt långt i förväg. Kommissionen har ett nära samarbete med dessa sektorer för att mer precist kunna identifiera potentiella problem. 27 ISSN 1024-4506 KOM(96) 499 slutlig DOKUMENT $ 4 ,• SV 09 10 01 Katalognummer : CB-CO-96-524-SV-C ISBN 92-78-10384-5 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg J?


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2827/96 af Antoni GUTIÉRREZ DÍAZ til Kommissionen. Privatisering af offentlige virksomheder

eurovoc_concepts:
competition law
privatisation
public debt
public sector
redemption of public debt

formats: html print


title: 96/619/EF: Kommissionens Beslutning af 16. oktober 1996 om ændring af beslutning 95/233/EF om opstilling af lister over tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indførsel af levende fjerkræ og rugeæg (Tekst af betydning for EØS)

eurovoc_concepts:
egg
health certificate
health control
import
poultry
third country

formats: html pdfa1b print


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2591/96 af Amedeo AMADEO til Rådet. Handicappede

eurovoc_concepts:
European social policy
anti-discriminatory measure
disabled person
equal treatment
intergovernmental conference (EU)
right to work
social assistance
social rehabilitation
vocational retraining
worker with disabilities


title: REGOLAMENTO (CE) N. 1982/96 DELLA COMMISSIONE del 16 ottobre 1996 che fissa i prezzi rappresentativi e gli importi dei dazi addizionali all'importazione per i melassi nel settore dello zucchero

eurovoc_concepts:
CCT duties
customs regulations
import
molasses
representative price


title: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä

eurovoc_concepts:
Community budget
Economic and Monetary Union
coordination of EMU policies
economic convergence
economic policy
multilateral surveillance

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO it -fr -it * Bryssel, 16. 10. 1996 KOM(96)496 1opull. 96/0247 (SYN) 96/0248 (CNS) Ehdotus NEUVOSTON ASETUKSEKSI ŒY) julkisten talouksien tilan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta Ehdotus NEUVOSTON ASETUKSEKSI (EY) liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä (Komission esittämät) VAKAUSSOPIMUS JULKISEN TALOUDEN KURINALAISUUDEN VARMISTAMISEKSI EUROOPAN TALOUS- JA RAHALIITON KOLMANNESSA VAIHEESSA Perustelut JULKISEN TALOUDEN KURINALAISUUDEN HYÖDYT KASVUN JA TYÖLLISYYDEN KANNALTA Vakaa ja kurinalainen julkinen talous on työllisyyttä lisäävän voimakkaan ja kestävän kasvun tärkeä edellytys. Alhaiset julkisen talouden alijäämät vähentävät julkisen sektorin velanoton osuutta kansantuotteesta sekä lieventävät rahapolitiikkaan kohdistuvaa painetta; lisäksi ne osaltaan edistävät odotuksia alhaisesta ja vakaasta inflaatiosta. Tällaisissa olosuhteissa voidaan rahapolitiikalla saavuttaa alhainen korkotaso. Tämä edistää kasvua ja työllisyyttä lisäämällä yksityisiä investointeja, joilla on suotuisa vaikutus talouden tarjontapuoleen. julkisen velan kasvua suhteessa Lisäksi finanssipoliittinen kurinalaisuus hillitsee bruttokansantuotteeseen ja vähentää siten julkisen velan korkorasitusta, ja tämä mahdollistaa julkisten menojen rakenteen muuttamisen siten, että aikaisempaa suurempi osuus julkisista varoista käytetään poliittisesti ensisijaisiin kohteisiin, kuten talouden perusrakenteisiin ja koulutukseen, jotka ovat tärkeitä pitkäaikaisen kasvun ja työllisyyden aikaansaamiseksi. JULKISTEN TALOUKSIEN KESTÄVÄ LÄHENTYMINEN TALOUS- JA RAHALHTOSSA Jotta yhtenäisvaluutan hyödyt toteutuisivat, talouksien ja valuuttojen on lähennyttävä talous- ja rahaliitossa kestävällä tavalla. Tämä edellyttää muun muassa, että julkisen talouden alijäämät on pidettävä pysyvästi alhaisina. Nämä näkemykset, joista ollaan laajalti yksimielisiä ja jotka sisältyvät perustamissopimukseen, johtivat Saksan hallituksen tekemään ehdotuksen "Euroopan vakaussopimuksesta", jolla varmistettaisiin julkisen talouden kurinalaisuus talous- ja rahaliiton viimeisessä vaiheessa. Joulukuussa 1995 kokoontunut Madridin Eurooppa-neuvosto vahvisti julkisen talouden kurinalaisuuden ratkaisevan merkityksen ja pani merkille komission aikomuksen "esittää päätelmänsä siitä, millä ja yhteensovittaminen Euroopan talous-ja rahaliitossa. ". tavoin voidaan varmistaa julkisen talouden kurinalaisuus ja jonka mukaan Sen jälkeen asiasta on keskusteltu aktiivisesti hyödyntäen muun muassa asian edistymistä koskevaa kertomusta, jonka komissio esitti Firenzen Eurooppa-neuvostoUe kesäkuussa 1996 toteutettava uudet perustamissopimuksen mukaisesti, (ii) talous- ja rahaliittoon osallistumiselle (joko ensimmäisessä ryhmässä tai myöhemmin) asetettuja ehtoja ei millään tavoin saisi muuttaa, ja (iii) uudet järjestelyt olisi hyväksyttävä Euroopan unionin tasolla, vaikka niitä sovellettaisiin kin täysimittaisesti ainoastaan yhtenäisvaluutan käyttöön ottaneisiin jäsenvaltioihin. järjestelyt kaikki olisi (i) Dublinissa syyskuussa 1996 pidetyssä Ecofin-neuvoston epävirallisessa kokouksessa nämä perusperiaatteet ja tulevan vakaussopimuksen pääpiirteet hyväksyttiin laajalti. oikeuden lainsäädännöksi, Vakaussopimusta koskevissa komission ehdotuksissa noudatetaan näitä periaatteita asian edistymistä koskevan komission kertomuksen mukaisesti. Ehdotukset on laadittu selkeytetään johdetun perustamissopimuksen määräyksiä monenvälisestä valvonnasta ja julkisen talouden kurinalaisuudesta. Toimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi niitä on täydennettävä kaikkien asianomaisten osapuolten lujalla poliittisella sitoumuksella siitä, että ne soveltavat tiukasti perustamissopimuksen menettelyjä siten kuin johdetulla oikeudella tarkemmin säädetään ja selvennetään. Tämä sitoumus voitaisiin antaa Eurooppa-neuvoston julistuksella. tehostetaan jolla ja ENNALTA ESTÄVÄ JA VAROITTAVA LÄHESTYMISTAPA ja vältetään Jäsenvaltioiden finanssipolitiikkaa on Euroopan talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa harjoitettava siten, että jätetään liikkumavaraa poikkeuksellisiin ja suhdanteisiin liittyviin häiriöihin sopeutumiseksi jäsenvaltioiden finanssipolitiikalla rahapolitiikkaa. Tarkoituksenmukaisin keino huolehtia näin laajamittaisesta tehtävästä jäsenvaltioiden finanssipolitiikassa on asettaa keskipitkän aikavälin tavoitteiksi lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen julkinen talous. Sen vuoksi alijäämän viitearvona käytettävää 3:a prosenttia bruttokansantuotteesta on tavanomaisissa olosuhteissa pidettävä enimmäismääränä. liiallisia alijäämiä Lisäksi vakauteen pyrkivää tuettava yhteistä on Jotta liiallisten alijäämien välttäminen voitaisiin varmistaa, komissio ehdottaa kaksiosaista strategiaa. Se muodostuu ennalta estävästä ennakkovaroitusjärjestelmästä, jonka avulla havaitaan ja oikaistaan poikkeamat talousarviosta ennen kuin alijäämä ylittää 3 prosentin enimmäismäärän, sekä varoittavasta säännöstöstä, jonka pelotevaikutus on riittävän voimakas painostaakseen jäsenvaltioita välttämään liiallisia alijäämiä tai toteuttamaan toimenpiteitä alijäämien oikaisemiseksi nopeasti, jos niitä syntyy. Parempi ennaltaehkäiseminen: julkisten talouksien valvonnan tehostaminen Tämä Monenvälisen valvonnan kohdistamista talousarvioihin on tehostettava käyttämällä johdetun oikeuden perustamissopimuksen 103 artiklan 5 kohdassa annettuja tehostettu mahdollisuuksia ennakkovaroitusjärjestelmän aikaansaamiseksi. valvonta perustuisi siihen, että yhtenäisvaluutan käyttöön ottaneet jäsenvaltiot velvoitettaisiin esittämään vakausohjelmat, joissa asetettaisiin kansalliset keskipitkän aikavälin tavoitteet julkisen talouden rahoitusasemalle ja annettaisiin muita asiaankuuluvia tietoja. Kansalliksi keskipitkän aikavälin tavoitteiksi olisi asetettava lähellä tasapainoa oleva tai ylijäämäinen julkinen talous, mutta tietyt erot maiden välillä olisivat tarkoituksenmukaisia. Tämä ei olisi ristiriidassa aikaisemman kokemuksen kanssa, sillä useimpien jäsenvaltioiden julkinen talous oli lähellä tasapainoa ennen ensimmäistä öljykriisiä. Nämä keskipitkän aikavälin tavoitteet tekisivät jäsenvaltioille mahdolliseksi noudattaa 3 prosentin enimmäismäärää kaikissa olosuhteissa, lukuun ottamatta epätavallisen vakavia tai muita poikkeuksellisia olosuhteita. talouden Vakausohjelmat olisi julkistettava. taantumia Poikettaessa vakausohjelmissa asetetuista lähes tasapainoisen tai ylijäämäisen julkisen talouden tavoitteista komissio antaisi varoituksen. Tämä voisi johtaa siihen, että neuvosto antaisi kyseiselle jäsenvaltiolle suositukset tarvittavien toimenpiteiden toteuttamisesta, jotta vältyttäisiin 3 prosentin enimmäismäärän ylittämisen vaaralta. Valvontamenettelyjen tehostaminen yhteisön tasolla tekee myös mahdolliseksi kiinnittää enemmän huomiota jäsenvaltioiden finanssipolitiikan yhteensovittamiseen talous- ja rahaliiton rahoitusasemat muodostaisivat asianmukaisen kokonaisuuden. jäsenvaltioiden talouksien jotta eri julkisten tasolla, Voimakkaampi tehostaminen varoittaminen: liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn (myös sen viimeisen vaiheen eli seuraamusvaiheen) soveltamista on selkeytettävä ja nopeutettava siten, että se toimii tosiasiallisena pelotteena. Ehdotetun lainsäädännön keskeisinä osina on: • määräaikojen asettaminen menettelyn päävaiheille niin, että seuraamukset voidaan tarvittaessa määrätä liiallisen alijäämän ilmenemisvuotta seuraavana kalenterivuonna; • joissa viitearvo voidaan ylittää; • rahallisten seuraamusten asteikon määrääminen. tässä yhteydessä niiden "poikkeuksellisten ja väliaikaisten" olosuhteiden määrittely, Komissio katsoo, että sen johdettua oikeutta koskevien ehdotusten soveltamisala edellyttää niiden oikeudelliseksi perustaksi perustamissopimuksen 104 c artiklan 14 kohdan toista alakohtaa. Tässä alakohdassa, joka koskee liiallisia alijäämiä koskevaa menettelyä sen kaikilta osin, määrätään, että neuvosto tekee päätöksen yksimielisesti kuultuaan sekä Euroopan parlamenttia että EKP:a. Komissio uskoo, että jäsenvaltioiden yksimielinen kannatus tuo lisää uskottavuutta vakaussopimukselle, jossa kaikki jäsenvaltiot sitoutuvat julkisen talouden vakauteen. Näin ollen ehdotettu asetus ja pöytäkirjan N:o 5 määräykset, joiden nykyistä sisältöä ei muuteta, muodostavat uuden yhtenäisen säännöstön. loppuunsaattamiselle määräajat. ja asiaa koskevat suositukset annettava viimeistään Liiallisia alijäämiä koskevaa menettelyä voidaan nopeuttaa huomattavasti asettamalla Näin ollen ehdotetaan, että sen päävaiheiden tavanomaisessa tapauksessa (katso liite 1) päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta on tehtävä liiallisen alijäämän Jos neuvosto katsoo, että jonkin ilmenemisvuotta seuraavan vuoden toukokuussa. jäsenvaltion tulokselliset toimet liiallisen alijäämän oikaisemiseksi ovat riittämättömät, menettelyn jäljellä olevat vaiheet on saatettava päätökseen ja seuraamukset määrättävä viimeistään saman vuoden joulukuussa. Menettely voitaisiin käynnistää aikaisemmin tapauksissa, joissa ennakoidut alijäämät jo ylittävät 3 prosentin enimmäismäärän ja/tai neuvosto on jo antanut suositukset toimista alijäämien oikaisemiseksi käyttämällä 103 artiklan menettelyjen mukaista ennakkovaroitusjärjestelmää; tavallisesti päätös liiallisen tietojen alijäämän olemassaolosta olisi kuitenkin tehtävä maaliskuussa annettavien perusteella. Joitakin 104 c artiklassa olevista liiallisen alijäämän olemassaolon toteamiseen liittyvistä määritelmistä voidaan selventää epäselvyyksien poistamiseksi, vaikka neuvostolle onkin aina jäätävä jonkin verran harkintavaltaa. Erityisesti ilmaisun "poikkeuksellinen ja väliaikainen" tulkintaa voidaan jossain määrin selventää. Vaikka on epätodennäköistä, että kaikki mahdolliset kyseeseen tapaukset voidaan erikseen sisällyttää määritelmään, vakavan taloudellisen taantuman merkitystä yritetään havainnollistaa määrällisesti. tulevat Jäsenvaltioiden lainsäädännössä mahdollisesti Menettelyn myöhempien vaiheiden nopeuttaminen riippuu ratkaisevasti siitä, miten "tuloksellisia toimia" arvioidaan. Komissio ehdottaa, että arviointi perustuisi julkistettuihin hallitusten päätöksiin, joiden perusteella arvioitaisiin oikaisutoimenpiteiden asianmukaisuus. edellytettävä kansanedustuslaitosten osallistuminen näiden toimenpiteiden hyväksymiseen ei saisi estää liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn nopeaa soveltamista eikä vähentää sen kiireellisyyttä. Tämän vuoksi ehdotetaan määrättäväksi suhteellisen lyhyt määräaika, jonka kuluessa jäsenvaltion hallituksen olisi toteutettava toimenpiteet (esimerkiksi enintään neljä kuukautta siitä, kun neuvosto on antanut 104 c artiklan 7 kohdan mukaisen suosituksen). Jos hallitus ei määräaikana ehdottaisi toimenpiteitä, tai jos neuvosto pitäisi ehdotettuja toimenpiteitä riittämättöminä, käynnistettäisiin menettelyn seuraava vaihe. Jos neuvoston hyväksyttyä toimenpidekokonaisuuden hallitus peruuttaisi toimenpiteitä, tai jos kansallinen kansanedustuslaitos hylkäisi ne käsittelyssään, eikä niitä korvattaisi muilla, riittävillä toimenpiteillä, neuvosto voisi välittömästi päättää siirtymisestä menettelyn seuraavaan vaiheeseen. Joka tapauksessa koko menettely oletettuine seuraamuksia koskevine päätöksineen saisi kestää enintään kymmenen kuukautta. Vaikka edellä esitetyn aikataulun määräajat voivat ensi näkemältä vaikuttaa lyhyiltä, olisi muistettava, etteivät neuvoston suositus tai menettelyn myöhemmät vaiheet tule yllätyksenä jäsenvaltion hallitukselle, jolla on tosiasiallisesti ollut paljon enemmän aikaa valmistella oikaisutoimenpiteitä Lisäksi liiallisen alijäämän syntyminen kolmannessa vaiheessa on vakava tilanne, jonka olisi edellytettävä kaikilta asianomaisilta kiireellisiä toimia. Lisäksi on määrättävä tarkemmin, miten seuraamuksia sovellettaisiin. Tätä varten ehdotetaan, että seuraamuksia määrättäessä vaaditaan pääsääntöisesti koroton talletus, jonka lisäksi voidaan määrätä perustamissopimuksen mukaisia muita kuin rahallisia seuraamuksia, joista neuvosto päättää. Prosentteina bruttokansantuotteesta laskettavien talletusten olisi oltava riittävän korkeita, jotta niillä olisi pelotevaikutus, mutta ne eivät saisi olla kestämättömän suuria, jotteivät ne menettäisi uskottavuuttaan tai vaikuttaisi tarkoituksensa vastaisesti. Näiden periaatteiden mukaisesti komissio ehdottaa, että vuosittaisiin talletuksiin sisältyisi kiinteä osa, joka olisi 0,2 prosenttia bruttokansantuotteesta, sekä muuttuva osa, joka olisi yksi kymmenesosa siitä määrästä, jolla alijäämä ylittää 3 prosentin viitearvon, ja talletusten enimmäismäärä olisi 0,5 prosenttia bruttokansantuotteesta. Nämä arvot merkitsevät, ettei alijäämästä, joka on suurempi kuin 6 prosenttia bruttokansantuotteesta, määrättäisi suhteellisesti suurempaa seuraamusta. Liitteenä oleva kaavio esittää ehdotetun säännön määrällisiä vaikutuksia. Alkuperäinen talletus muunnettaisiin sakoksi, jollei riittäviä toimia liiallisen alijäämän oikaisemiseksi olisi toteutettu kahden seuraavan vuoden kuluessa. Talletukset tehtäisiin yhteisölle, ja niiden korot sekä sakot kertyisivät Euroopan yhteisön yleisen talousarvion varoiksi. Vuosi N Miten liiallisia alijäämiä koskeva menettely toimisi maaliskuusta lukien Liite 1 Tammi Helini Maalis Huhti Touko Kesä Heinä Elo Syys Loka Marras Jouhi Jäsenvaltiot toimittavat tiedot (1) Rahapoliitti nen komitea antaa lausun non Ecofin päättää liiallisen alijäämän olemas saolosta ja antaa suosituksen Komissio laatii kerto- muksen Komissio antaa lausun- non Ecofin ilmoittaa erityistoimen piteistä Ecofin arvioi "tulokselliset toimet" ja voi päättää julkaista suosituksen Ecofin päättää seuraamusten soveltamisesta Jäsenvaltiot toimittavat tiedot(l) N + 1 ja seuraavat Tammi Helmi Maalis Huhti Touko Kesä Heinä Elo Syys Loka Marras Joulu Jäsenvaltiot toimittavat tiedot(l) Ecofin päättää kumota seuraamukset tai voimistaa niitä Jäsenvaltiot toimittavat tiedot( 1) Neuvoston asetuksen EY/3605/93 mukaan jäsenvaltioiden on toimitettava julkisyhteisöjen taloutta koskevat tiedot kahdesti vuodessa: ensin 1 päivään maaliskuuta mennessä ja (1) myöhemmin 1 päivään syyskuuta mennessä. Rahallisten seuraamusten laskeminen ehdotetun säännön mukaisesti 0. 6 T- : : 1 / ' : JT iMiJikl-EiJili-M;::""- I"!. ••. •-•••. •. •. ••jr. :. '. =! = -!-:i :;!:. = : :. y. jfr-. '••'•'••:'::• ? w PQ g, K 1 01 2 3 4 5 6 78 Julksen talouden alijäämä (% BKT :sta) Komission ehdotus NEUVOSTON ASETUS (EY). annettu julkisten talouksien tilan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamisesta 96/0247 (SYN) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 103 artiklan 5 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, toimii yhdessä Euroopan parlamentin kanssa, sekä katsoo, että (1) jäsenvaltioiden julkisten talouksien rahoitusaseman säilyttäminen vakaana luo asianmukaiset edellytykset tuotannon ja työllisyyden kestävälle kasvulle; talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa edellytetään finanssipolitiikan kurinalaisuutta rahatalouden vakauden varmistamiseksi, jäsenvaltioiden finanssipolitiikkaa on harjoitettava siten, että jätetään (2) poikkeuksellisiin ja suhdanteisiin liittyviin häiriöihin sopeutumiseksi ja vältetään liiallisia alijäämiä, liikkumavaraa (3) yhtenäisvaluutan käyttöönoton yhteydessä finanssipolitiikan ja muun talouspolitiikan tiivis yhteensovittaminen tulee aikaisempaa tärkeämmäksi, liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 olevassa 1 artiklassa (4) julkisen talouden alijäämän viitearvoksi määrättyä kolmea prosenttia bruttokansantuotteesta on tavanomaisissa olosuhteissa pidettävä enimmäismääränä; sen vuoksi olisi keskipitkällä aikavälillä pyrittävä tilanteeseen, jossa julkisyhteisöjen rahoitusasema on lähes tasapainossa tai ylijäämäinen, ottaen asianmukaisesti huomioon kansallisten erityispiirteiden väliset erot, (5) perustamissopimuksen 103 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettua monenvälistä valvontamenettelyä jossa neuvosto huomauttaisi olisi kehitettävä sisällyttämällä siihen ennakkovaroitusjärjestelmä, jäsenvaltiolle tarpeesta toteuttaa oikaisutoimia, joilla estetään julkisen talouden alijäämää kasvamasta liian suureksi; tässä monenvälisessä valvontamenettelyssä olisi edelleen seurattava kaikkea talouden kehitystä kaikissa jäsenvaltioissa ja yhteisössä sekä jäsenvaltioiden talouspolitiikan yhdenmukaisuutta 103 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen laajojen suuntaviivojen kanssa, r (6) tämä asetus on osa vakaussopimusta, jolla varmistetaan julkisen talouden kurinalaisuus talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa; sopimus koostuu kahdesta pääosasta, jotka ovat (i) julkisten talouksien tilan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostaminen ja (ii) liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttaminen ja selkeyttäminen; näistä sopimuksen pääosista jälkimmäiseen sisältyy määräajat liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanolle ja tarkempi kuvaus seuraamusten määräämisestä, liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn nopeuttamista ja selkeyttämistä koskevista säännöistä (7) säädetään neuvoston asetuksella [. ], (8) niiden jäsenvaltioiden, jotka ottavat käyttöön yhtenäisvaluutan, on tätä ennen 109 j artiklan mukaisesti todettu saavuttaneen kestävän lähentymisen korkean tason ja erityisesti kestävän julkisen talouden tilan; näiltä jäsenvaltioilta edellytetään julkisen talouden vakauden ylläpitämistä, jotta voidaan varmistaa rahatalouden vakaus ja luoda asianmukaiset edellytykset tuotannon ja työllisyyden kestävälle kasvulle; näitä jäsenvaltioita on pidettävä jäsenvaltioina, joita ei koske 109 k artiklan tarkoittama poikkeus, (9) on käytettävä hyväksi talous- ja rahaliiton kahden ensimmäisen vaiheen aikana saatua hyödyllistä kokemusta lähentymisohjelmista tavoitteiden asettamisen välineenä ja seurannan perustana; on toimittamaan keskipitkän aikavälin tärkeää vaatia jäsenvaltioita, joita ei koske poikkeus, finanssipoliittisia ohjelmia (vakausohjelmat), ja on määriteltävä näiden ohjelmien pääsisältö; vakausohjelmien ja niiden ajantasaistettujen toisintojen toimittamiselle on asetettava määräajat, (10) avoimuuden ja tietoon perustuvan julkisen keskustelun edistämiseksi niitä jäsenvaltioita, joita ei koske poikkeus, olisi vaadittava julkistamaan vakausohjelmansa, (11) on vahvistettava säännöt, joiden mukaan neuvosto tutkii vakausohjelmat, (12) vakausohjelmia olisi seurattava monenvälisen valvonnan yhteydessä; erityistä huomiota olisi kiinnitettävä poikkeamiin ohjelman mukaisista julkisen talouden ylijäämiä/alijäämiä koskevista tavoitteista; alijäämätilanteen vakavan pahenemisen estämiseksi jäsenvaltiossa, jota ei koske poikkeus, olisi neuvoston aiheellista suositella kyseiselle jäsenvaltiolle oikaisutoimien toteuttamista; mikäli jatkuu, neuvoston olisi katsottava tarkoituksenmukaiseksi tehostaa suositustaan ja julkistaa se, ja tavoitteista poikkeaminen talouden julkisen (13) lisäksi on vahvistettava vastaavat säännöt, jotka koskevat muiden jäsenvaltioiden ohjelmia ja valvontaa, q ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 JAKSO Vakausohjelmat / artikla 1. Kaikkien jäsenvaltioiden, joita ei koske poikkeus, on toimitettava neuvostolle ja komissiolle "vakausohjelma". 2. Vakausohjelmaan on sisällyttävä: (a) keskipitkän aikavälin tavoite julkisen talouden ylijäämälle/alijäämälle suhteessa bruttokansantuotteeseen ja julkisen talouden sopeutusohjelma; julkisen velan arvioitu kehitys suhteessa bruttokansantuotteeseen, (b) keskeiset oletukset talouden arvioidusta kehityksestä, kuten bruttokansantuotteen määrän kasvusta, työllisyydestä/työttömyydestä, inflaatiosta ja muista merkittävistä taloudellisista muuttujista, (c) kuvaus niistä finanssipoliittisista toimenpiteistä, jotka toteutetaan ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi, (d) sitoumus lisätoimenpiteiden toteuttamisesta tarvittaessa tavoitteista poikkeamisen estämiseksi. Edellä 2 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut tiedot julkisen talouden ylijäämistä/alijäämistä ja velasta suhteessa bruttokansantuotteeseen sekä keskeisistä taloudellisista oletuksista on ilmaistava vuositasolla, ja niiden on käsitettävä kuluvan ja edellisen vuoden lisäksi vähintään kolme seuraavaa vuotta. 2 artikla Vakausohjelmat on toimitettava 1 päivään tammikuuta 1999 mennessä. Sen jälkeen on toimitettava ajantasaistetut ohjelmat vuosittain kahden kuukauden kuluessa siitä, kun jäsenvaltion kansalliselle kansanedustuslaitokselleen. Jäsenvaltion, jota koskenut poikkeus kumotaan myöhemmin 109 k artiklan 2 kohdan mukaisesti, on toimitettava vakausohjelma kuuden kuukauden kuluessa kumoamispäätöksestä. talousarvioesityksen vuosittaisen hallitus tehnyt on 3. 1. 2. Jäsenvaltioiden on julkistettava vakausohjelmansa ja ajantasaistetut ohjelmansa. ro 1. 2. 3. 1. 2. 3. 2 JAKSO Julkisten talouksien tilan valvonta ja ennakkovaroitusjärjestelmä 3 artikla Komission ja 109 c artiklassa määrätyn komitean arvioiden perusteella neuvosto tutkii kansalliset erityispiirteet huomioon ottaen, onko vakausohjelman keskipitkän aikavälin tavoitteena julkisen talouden lähes tasapainossa oleva tai ylijäämäinen rahoitusasema, ovatko ohjelman perustana olevat taloutta koskevat oletukset asianmukaiset, ja riittävätkö toteutetut ja/tai johtavan sopeutussuunnitelman toteuttamiseksi. tavoitteeseen toimenpiteet keskipitkän ehdotetut aikavälin Neuvosto tutkii 1 kohdassa tarkoitetun vakausohjelman kahden kuukauden kuluessa ohjelman toimittamisesta sille. Komission suosituksesta ja 109 c artiklassa määrättyä komiteaa kuultuaan neuvosto voi hyväksyä vakausohjelman. Jos neuvosto katsoo, että ohjelman tavoitteita ja sisältöä on voimistettava, neuvosto antaa yleensä 103 artiklan 4 kohdan mukaisesti kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksen sen ohjelman tarkistamiseksi. Sopimuksen 109 c artiklassa määrätty komitea tutkii ajantasaistetut vakausohjelmat komission arvioiden perusteella; tarvittaessa myös neuvosto voi tutkia ajantasaistetut ohjelmat 1 ja 2 kohdan mukaista menettelyä noudattaen. 4 artikla Osana 103 artiklan 3 kohdan mukaista monenvälistä valvontaa neuvosto seuraa vakausohjelmien täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden antamien tietojen sekä komission ja 109 c artiklassa määrätyn komitean arvioiden perusteella erityisesti havaitakseen toteutuneet tai ennakoidut poikkeamat vakausohjelmassa asetetusta julkisen talouden ylijäämää/alijäämää koskevasta johtavasta sopeutu sohj elmasta). tavoitteeseen tavoitteesta keskipitkän aikavälin (tai Jos havaitaan poikkeama keskipitkän aikavälin tavoitteesta (tai tavoitteeseen johtavasta sopeutusohjelmasta), neuvosto antaa yleensä 103 artiklan 4 kohdan mukaisesti kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksen julkisen talouden sopeutustoimien toteuttamisesta. Jos myöhemmässä seurannassa todetaan keskipitkän aikavälin tavoitteesta (tai tavoitteeseen johtavasta sopeutusohjelmasta) poikkeamisen jatkuvan tai pahenevan, neuvosto antaa yleensä kyseiselle jäsenvaltiolle suosituksen erityisten oikaisutoimien toteuttamiseksi ja voi 103 artiklan 4 kohdan mukaisesti julkistaa suosituksensa. // 4. Osana 103 artiklan 3 kohdan mukaista monenvälistä valvontaa neuvosto arvioi myös kansallisiin vakausohjelmiin ja ajantasaistettuihin ohjelmiin perustuvan toteutuneen ja ennakoidun julkisen talouden kokonaistilanteen koko talous-ja rahaliiton alueella. 5 artikla Neuvoston puheenjohtajan ja komission on ilmoitettava Euroopan parlamentille 103 artiklan 4 kohdan toisen alakohdan mukaisesti antamissaan kertomuksissa tämän asetuksen mukaisesti suoritetun valvonnan tulokset. Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä heinäkuuta 1998. 6 artikla Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. U Komission ehdotus NEUVOSTON ASETUS (EY) annettu liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn täytäntöönpanon nopeuttamisesta ja selkeyttämisestä 96/0248 (CNS) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 104 c artiklan 14 kohdan toisen alakohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin lausunnon, sekä katsoo, että jäsenvaltioiden julkisten talouksien rahoitusaseman säilyttäminen vakaana luo asianmukaiset (1) edellytykset tuotannon ja työllisyyden kestävälle kasvulle; talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa edellytetään finanssipolitiikan kurinalaisuutta rahatalouden vakauden varmistamiseksi, jäsenvaltioiden finanssipolitiikkaa on harjoitettava siten, että jätetään liikkumavaraa (2) poikkeuksellisiin ja suhdanteisiin liittyviin häiriöihin sopeutumiseksi ja vältetään liiallisia alijäämiä; on aiheellista tulkita ankarasti poikkeuksellisten ja väliaikaisten olosuhteiden käsitettä, mikä voi edellyttää huomattavan negatiivisen reaalikasvun käsitteen ilmaisemista määrällisesti, (3) liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyssä pöytäkirjassa N:o 5 on määräykset 104 c artiklassa tarkoitetun menettelyn täytäntöönpanosta; myös muita täytäntöönpanoa koskevia määräyksiä tarvitaan; 104 c artiklan 14 kohdan toisen alakohdan mukaan neuvosto antaa aiheelliset säännökset tästä asiasta; tämän asetuksen säännökset muodostavat yhdessä pöytäkirjan määräysten kanssa uuden yhtenäisen säännöstön, (4) perustamissopimuksen 109 k artiklan 3 kohdan mukaan 104 c artiklan 9 ja 11 kohtaa sovelletaan ainoastaan niihin jäsenvaltioihin, jotka ovat ottaneet käyttöön yhtenäisvaluutan, /J liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn soveltamiselle on asetettava määräajat, jotta voidaan (5) varmistaa sen nopea ja tehokas soveltaminen; menettelyn tehokkaan soveltamisen varmistamiseksi on täsmennettävä, miten perustamissopimuksen 104 c artiklassa tarkoitettuja seuraamuksia voidaan määrätä sellaisille jäsenvaltioille, jotka jatkuvasti jättävät oikaisematta liiallisen alijäämän, (6) tämä asetus on osa vakaussopimusta, jolla varmistetaan julkisen talouden kurinalaisuus talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa; sopimus koostuu kahdesta pääosasta, jotka ovat (i) julkisten talouksien tilan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostaminen ja (ii) liiallisia alijäämiä koskevan täytäntöönpanon nopeuttaminen ja selkeyttäminen; näistä sopimuksen pääosista menettelyn ensimmäiseen sisältyy ennakkovaroitusjärjestelmä, jossa havaitaan poikkeamat jäsenvaltioiden keskipitkän aikavälin finanssipolitiikan suunnitelmista ja jossa neuvosto antaa suositukset oikaisutoimista ajoissa ennen kuin alijäämä muodostuu liialliseksi, (7) julkisten talouksien tilan valvonnan ja yhteensovittamisen tehostamista koskevista säännöistä säädetään neuvoston asetuksella [. ], (8) asetuksen [. ] mukainen tehostettu valvonta ja komission 104 c artiklan 2 kohdan mukaisesti suorittama julkisten talouksien tilan valvonta muodostavat yhdessä perustan liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn nopealle täytäntöönpanolle, (9) tietojen edellä esitetyn perusteella enimmillään kymmenen kuukauden kokonaisaika toimittamispäivästä tai muusta menettelyn käynnistämisestä lukien mahdollisten seuraamusten määräämiseen saakka on ilmeisesti sekä toteuttamiskelpoinen että tarkoituksenmukainen, jotta voidaan painostaa jäsenvaltiota toteuttamaan oikaisutoimenpiteet; maaliskuussa käynnistettävässä menettelyssä tämä voi johtaa seuraamusten määräämiseen sen kalenterivuoden kuluessa, jonka aikana menettely on käynnistetty, (10) neuvoston suosituksen antaminen tai liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn myöhemmät vaiheet eivät tule yllätyksenä jäsenvaltion hallitukselle, jolla on tosiasiallisesti ollut paljon enemmän liiallisen alijäämän syntyminen kolmannessa vaiheessa on aikaa valmistella oikaisutoimenpiteitä; vakava tilanne, jonka olisi edellytettävä kaikilta asianomaisilta kiireellisiä toimia, (11) toimissaan liiallisen alijäämän oikaisemiseksi kyseisen jäsenvaltion hallituksen on kansallisen lainsäädännön sitä edellyttäessä toteutettava toimenpiteet, joissa kansallinen kansanedustuslaitos on osallisena; pöytäkirjassa N:o 5 olevan 3 artiklan mukainen kansallinen päätöksentekomenettely ei sinänsä saa estää liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn nopeaa täytäntöönpanoa, (12) neuvoston päättäessä määrätä seuraamuksen olisi kyseiseltä jäsenvaltiolta vaadittava asianmukaisen suuruinen koroton talletus, jotta voidaan varmistaa liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn riittävä pelotevaikutus, (13) seuraamusten määrittäminen ennalta sovitulla asteikolla poistaa epävarmuutta ja tekee siten menettelyssä osallisina oleville mahdolliseksi saada kaikki menettelystä tarvittavat tiedot; on aiheellista suhteuttaa talletuksen suuruus kyseisen jäsenvaltion bruttokansantuotteeseen; talletuksen olisi koostuttava kiinteästä osasta, joka sisältyy kaikkiin määrättäviin rahallisiin seuraamuksiin, sekä A/ muuttuvasta osasta, jonka suuruus määräytyy suhteessa siihen määrään, jolla alijäämä ylittää viitearvona käytetyn 3 prosenttia bruttokansantuotteesta; lisäksi seuraamuksille on aiheellista vahvistaa enimmäismäärä prosentteina bruttokansantuotteesta, jotteivät ne vaikuttaisi tarkoituksensa vastaisesti, (14) seuraamuksia on tehostettava, jollei korottoman talletuksen tekeminen saa kyseistä jäsenvaltiota oikaisemaan liiallista alijäämäänsä; tällöin on aiheellista muuntaa talletus sakoksi ja vaatia kyseistä jäsenvaltiota tekemään uusi koroton talletus, (15) kyseisen jäsenvaltion toimet liiallisen alijäämänsä oikaisemiseksi ovat ensimmäinen askel kohti seuraamusten kumoamista; liiallisen alijäämän oikaisemisessa tapahtuvan merkittävän edistymisen olisi mahdollistettava joidenkin seuraamusten poistaminen 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti, kaikki täytäntöön pannut seuraamukset tulisi kumota vasta sen jälkeen, kun liiallinen alijäämä on oikaistu, (16) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen liitteenä olevan liiallisia alijäämiä koskevasta menettelystä tehdyn pöytäkirjan soveltamisesta annetulla neuvoston asetuksella EY N:o 3605/93 vahvistetaan yksityiskohtaiset säännöt tietojen jäsenvaltioiden toimittamisesta, ja talouksia koskevien julkisia (17) perustamissopimuksen 109 f artiklan 8 kohdan mukaan tapauksissa, joissa tässä sopimuksessa määrätään Euroopan keskuspankin (EKP) neuvoa-antavista tehtävistä, tarkoitetaan viittauksilla EKP:iin Euroopan rahapoliittista instituuttia ennen EKP:n perustamista, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 JAKSO Liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn nopeuttaminen 1 artikla 1. 2. Neuvosto päättää liiallisen alijäämän olemassaolosta 104 c artiklan 6 kohdan mukaisesti kolmen kuukauden kuluessa neuvoston asetuksen EY/3605/93 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetyistä tietojen toimittamispäivistä. Jos neuvosto 104 c artiklan 6 kohdan mukaisesti päättää, että on olemassa liiallinen alijäämä, se antaa samanaikaisesti kyseiselle jäsenvaltiolle suositukset 104 c artiklan 7 kohdan mukaisesti. Jos julkisen talouden alijäämä ylittää viitearvon, sitä on pidettävä 104 c artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti poikkeuksellisena ja väliaikaisena, jos se johtuu epätavallisesta tapahtumasta, joka ei ole kyseisen jäsenvaltion hallittavissa ja jolla on suuri vaikutus julkisen talouden rahoitusasemaan, tai jos se johtuu vakavasta taloudellisesta taantumasta, erityisesti vuosittaisen reaalikasvun ollessa huomattavan negatiivista. Lisäksi jos epätavallinen tapahtuma tai vakava taloudellinen taantuma on päättynyt tai jos sen ennustetaan päättyvän seuraavana kalenterivuonna sen vuoden jälkeen, jonka aikana alijäämä jr /S ylittää viitearvon, komission tekemien julkisen talouden ennusteiden on osoitettava, että alijäämä alittaa viitearvon kyseisenä seuraavana vuonna. 2 artikla 1. 2. Jos neuvosto todettuaan 104 c artiklan 8 kohdan mukaisesti, ettei tuloksellisia toimia ole toteutettu, päättää julkistaa suosituksensa, päätös tehdään neljän kuukauden kuluessa siitä, kun päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta on tehty 104 c artiklan 6 kohdan mukaisesti ja suositukset on annettu 104 c artiklan 7 kohdan mukaisesti. Harkitessaan, onko neuvoston 104 c artiklan 7 kohdan mukaisesti antamien suositusten johdosta toteutettu tuloksellisia toimia, neuvosto voi tehdä päätöksensä kyseisen jäsenvaltion hallituksen virallisten julkisten päätösten perusteella. Jos kansallisen lainsäädäntöelimen on hyväksyttävä nämä viralliset julkiset päätökset, mutta se ei ole hyväksynyt niitä neuvoston 104 c artiklan 7 kohdan mukaisesti annetuissa suosituksissa asetetussa määräajassa, tai jos päätöksiä muutetaan huomattavasti niiden hyväksymismenettelyn aikana, neuvosto harkitsee uudelleen, onko tuloksellisia toimia toteutettu. 3 artikla Neuvoston 104 c artiklan 9 kohdan mukainen päätös vaatia jäsenvaltiota toteuttamaan alijäämää pienentäviä toimenpiteitä tehdään kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on 104 c artiklan 8 kohdan mukaisesti todennut, ettei tuloksellisia toimia ole toteutettu. 4 artikla Jos edellytykset 104 c artiklan 11 kohdan soveltamiseksi täyttyvät, neuvosto päättää yleensä määrätä seuraamukset 104 c artiklan 11 kohdan mukaisesti. Asiaa koskeva päätös tehdään kahden kuukauden kuluessa siitä, kun neuvosto on 104 c artiklan 9 kohdan mukaisesti päättänyt vaatia jäsenvaltiota toteuttamaan toimenpiteitä. 5 artikla Tämän asetuksen 1 artiklassa tarkoitettujen tietojen toimittamispäivien ja tämän asetuksen 4 artiklassa tarkoitetun seuraamusten määräämistä koskevan neuvoston päätöksen välinen aika ei saa olla kymmentä kuukautta pitempi. 6 artikla Neuvosto tekee päätöksen 104 c artiklan 11 kohdan mukaisten seuraamusten (muiden kuin tämän asetuksen 9 artiklassa tarkoitetun sakon määräämisen) tehostamisesta tai päätöksen kaikkien taikka joidenkin 104 c artiklan 12 kohdan mukaisten päätöstensä kumoamisesta kahden kuukauden kuluessa neuvoston asetuksella EY/3605/93 säädetyistä tietojen toimittamispäivistä. JT t(S 2 JAKSO Seuraamukset 7 artikla Jos neuvosto päättää määrätä jäsenvaltiolle seuraamuksia 104 c artiklan 11 kohdan mukaisesti, vaaditaan yleensä koroton talletus. Neuvosto voi päättää toteuttaa tämän talletuksen lisäksi 104 c artiklan 11 kohdan ensimmäisessä ja toisessa alakohdassa tarkoitetut toimenpiteet. 8 artikla Jos liiallinen alijäämä johtuu siitä, ettei 104 c artiklan 2 kohdan a alakohdassa määrätty julkisen talouden alijäämän ja bruttokansantuotteen suhdetta koskeva ehto täyty, talletus koostuu kiinteästä osasta, joka on 0,2 prosenttia bruttokansantuotteesta, sekä muuttuvasta osasta, joka on yksi kymmenesosa toteamisvuoden prosentteina bruttokansantuotteesta) ja viitearvon välisestä erotuksesta. Talletusten vuosittainen enimmäismäärä on 0,5 prosenttia bruttokansantuotteesta. (ilmaistuna alijäämän alijäämän liiallisen Jos liiallinen alijäämä johtuu ainoastaan siitä, ettei 104 c artiklan 2 kohdan b alakohdassa määrätty julkisen velan ja bruttokansantuotteen suhdetta koskeva ehto täyty, talletus koostuu kiinteästä osasta, joka on 0,2 prosenttia bruttokansantuotteesta. 9 artikla Alkuperäinen talletus muunnetaan yleensä sakoksi, jollei liiallista alijäämää ole neuvoston näkemyksen mukaan oikaistu kahden seuraavan vuoden kuluessa. Neuvosto voi tämän sakon lisäksi päättää toteuttaa 104 c artiklan 11 kohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, Samalla jäsenvaltiota vaaditaan tekemään uusi koroton talletus, joka lasketaan tämän asetuksen 8 artiklassa olevan säännön mukaan. jollei viimeksimainittuja ole sovellettu seuraamuksia määrättäessä. 10 artikla Neuvosto voi 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti päättää kumota kaikki 104 c artiklan 11 kohdan ensimmäisessä ja toisessa luetelmakohdassa mainitut seuraamukset tai jotkut niistä siltä osin kuin jäsenvaltio edistyy merkittävästi, vaikkei vielä riittävästi, liiallisen alijäämän oikaisemisessa. 11 artikla Jos päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kumotaan, neuvosto kumoaa 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti kaikki täytäntöön pannut seuraamukset. Tämän asetuksen 9 artiklan nojalla määrättyjä sakkoja ei palauteta kyseiselle jäsenvaltiolle. if /? 12 artikla Tämän asetuksen 8 artiklan mukaiset talletukset on tehtävä komissiolle. Talletusten korot seka tämän asetuksen 9 artiklan mukaiset sakot kertyvät Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion varoiksi. 13 artikla Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. /e ISSN 1024-4492 KOM(96) 496 lopullinen ASIAKIRJAT FI 09 01 10 Luettelonumero : CB-CO-96-523-FT-C ISBN 92-78-10372-1 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: WRITTEN QUESTION No. 2564/96 by Robin TEVERSON to the Council. Enforcement of EU Directive 91/628 on the transport of animals in France

eurovoc_concepts:
EC Directive
EU law - national law
European Commission
France
application of EU law
health certificate
national implementing measure
protection of animals
transport of animals
veterinary inspection


title: Accord sous forme d'échange de lettres entre la Communauté européenne et la République turque fixant, à partir du 1er janvier 1994, le montant additionnel à déduire du prélèvement ou des droits de douane, applicable à l'importation, dans la Communauté, d'huile d'olive non traitée originaire de Turquie

eurovoc_concepts:
CCT duties
Türkiye
association agreement (EU)
import (EU)
import levy
olive oil
originating product

text: L_1996277FR. 01003901. xml 30. 10. 1996    FR Journal officiel de l'Union européenne L 277/39 ACCORD SOUS FORME D'ÉCHANGE DE LETTRES entre la Communauté européenne et la République turque fixant, à partir du 1er janvier 1994, le montant additionnel à déduire du prélèvement ou des droits de douane, applicable à l'importation, dans la Communauté, d'huile d'olive non traitée originaire de Turquie Bruxelles, le 16 octobre 1996 Monsieur, L'annexe IV de la décision no 1/77 du Conseil d'association CEE-Turquie, du 17 mai 1977, relative aux nouvelles concessions à l'importation de produits agricoles turcs dans la Communauté prévoit que, pour l'huile d'olive non traitée, relevant des codes NC 1509 10 10, 1509 10 90 et 1510 00 10, le montant à déduire du montant du prélèvement, aux termes de l'article 2 de ladite décision, est augmenté d'un montant additionnel dans les mêmes conditions et selon les mêmes modalités que celles prévues pour l'application des dispositions susmentionnées, afin de tenir compte de certains facteurs et des conditions du marché de l'huile d'olive. J'ai l'honneur de vous faire part, sur la base des critères prévus à l'annexe précitée, que la Communauté prendra les mesures nécessaires pour que le montant additionnel à appliquer pendant la période du 1er janvier 1994 au 31 janvier 1995 soit de 10,88 écus pour 100 kilogrammes et de 13,14 écus pour 100 kilogrammes pour la période qui commence le 1er février 1995. Je vous serais reconnaissant de bien vouloir accuser réception de la présente lettre et de me confirmer l'accord de votre gouvernement sur son contenu. Je vous prie d'agréer, Monsieur, l'assurance de ma très haute considération. Pour la Communauté européenne Bruxelles, le 16 octobre 1996 Monsieur, J'ai l'honneur d'accuser réception de votre lettre de ce jour, libellée comme suit: «L'annexe IV de la décision no 1/77 du Conseil d'association CEE-Turquie, du 17 mai 1977, relative aux nouvelles concessions à l'importation de produits agricoles turcs dans la Communauté prévoit que, pour l'huile d'olive non traitée, relevant des codes NC 1509 10 10, 1509 10 90 et 1510 00 10, le montant à déduire du montant du prélèvement, aux termes de l'article 2 de ladite décision, est augmenté d'un montant additionnel dans les mêmes conditions et selon les mêmes modalités que celles prévues pour l'application des dispositions susmentionnées, afin de tenir compte de certains facteurs et des conditions du marché de l'huile d'olive. J'ai l'honneur de vous faire part, sur la base des critères prévus à l'annexe précitée, que la Communauté prendra les mesures nécessaires pour que le montant additionnel à appliquer pendant la période du 1er janvier 1994 au 31 janvier 1995 soit de 10,88 écus pour 100 kilogrammes et de 13,14 écus pour 100 kilogrammes pour la période qui commence le 1er février 1995. Je vous serais reconnaissant de bien vouloir accuser réception de la présente lettre et de me confirmer l'accord de votre gouvernement sur son contenu. » Je suis en mesure de vous confirmer l'accord de mon gouvernement sur ce qui précède. Je vous prie d'agréer, Monsieur, l'assurance de ma très haute considération. Pour le gouvernement de la république de Turquie


title: QUESTION ECRITE no 2591/96 de Amedeo AMADEO au Conseil. Handicapés


title: WRITTEN QUESTION No. 2814/96 by Raymonde DURY to the Commission. Moonlighting at the Commission

eurovoc_concepts:
Belgium
European Commission
labour tribunal
moonlighting
provision of services