title: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) euron käyttöönottamisesta

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 16. 10. 1996 KOM(96) 499 lopull. 96/0249 (CNS) 96/0250 (CNS) Tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan rahapoliittiselle instituutille Sekundäärilainsäädäntö euron käyttöön ottamista varten sekä eräitä euron käyttöönottoon liittyviä säännöksiä Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS (EY) eräistä euron käyttöönottoon liittyvistä säännöksistä Ehdotus: NEUVOSTON ASETUS (EY) euron käyttöön ottamisesta (Komission esittämät) Sekundäärilainsäädäntö euron käyttöön ottamista varten sekä eräitä euron käyttöönottoon liittyviä säännöksiä (Tiedonanto Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan rahapoliittiselle instituutille) Madridissa joulukuussa 1995 kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi yhteisen rahan käyttöönottoa koskevan skenaarion ja esitti neuvoston asetuksen muodossa toteutettavan euron käytön oikeudellisen perustan teknisen valmistelutyön loppuun saattamista vuoden 1996 loppuun mennessä. Tämän vuoksi komissio esittää nyt kaksi ehdotusluonnosta neuvoston asetuksiksi. Liitteenä olevat asetusluonnokset on laadittu noudattaen viiteskenaarion 9 kohdassa esitettyjä kyseisen perustan periaatteita. Oikeudellinen perusta on määritelty yksityissektorin edustajien kanssa käytyjen tiiviitten neuvottelujen jälkeen. Sitä laadittaessa on saatu arvokasta apua Euroopan rahapoliittiselta instituutilta. Komission yksikköjen järjestämissä neuvotteluissa on käynyt selväksi, että yhteisen rahaan siirtymisen konkreettiset valmistelut sekä yksityisellä että julkisella sektorilla edellyttävät euron oikeudellisen perustan selkeyttämistä hyvissä ajoin ennen talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen alkua. Varsinkin sopimussuhteiden jatkuvuutta ja pyöristystä koskevien säännösten osalta on oikeusvarmuus, joka takaa riittävän valmisteluajan, saavutettavissa vain, jos kyseiset säännökset hyväksytään ja saatetaan voimaan hyvissä ajoin ennen kolmannen vaiheen alkua. Perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan kolmannen virkkeen mukaan on mahdollista toteuttaa muut toimenpiteet, jotka ovat tarpeen otettaessa yhteinen raha nopeasti käyttöön. Täliän oikeudelliseen perustaan on mahdollista vedota vasta alkuvuodesta 1998, kun on päätetty 109 j artiklan 4 kohdan mukaan, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan valivistamiseksi vaadittavat edellytykset. Sen vuoksi komissio ehdottaa Dublinissa syyskuussa 1996 kokoontuneen epävirallisen ECOFIN-neuvoston tekemän sopimuksen mukaisesti, että joiden osalta oikeusvarmuuden aikaansaaminen on erityisen kiireellistä, käytetään perustamissopimuksen 235 artiklaa ja muut oikeudelliseen perustaan kuuluvat säännökset hyväksytään perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan perusteella. säännösten perustana, sellaisten Komissio ehdottaa, että kahdelle asetusluonnokselle pyritään saamaan poliittista kannatusta Eurooppa-neuvoston kokouksessa Dublinissa joulukuussa 1996. Tähän tiedonantoon on liitetty seuraavat ehdotusluonnokset: • • Neuvoston asetus euron käyttöön ottamisesta (perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohta). Tavoitteena on määritellä rahalainsäädäntöä koskevat säännökset niille jäsenvaltioille, joita ei koske poikkeus. Asetuksen on määrä tulla voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999. Siinä säädetään kansallisten rahayksikköjen korvaamisesta eurolla Viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2001 päättyvän siirtymäkauden aikana osallistuvien jäsenvaltioiden kansalliset rahayksiköt määritellään uudelleen euron alayksiköiksi. Tänä aikana euroyksikkö rahayksiköt ovat oikeudellisesti vastaavia. Asetusluonnokseen sisältyy säännöksiä, jotka koskevat kansallisen rahayksikön käyttöä ja euron käyttöä omana yksikkönään. Siinä säädetään myös euromääräisistä seteleistä ja metalliralioista, jotka lasketaan liikkeeseen viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2001. ja kansalliset Perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan mukaan on kuultava Euroopan keskuspankkia, mutta sen asemesta voidaan kuulla Euroopan rahapoliittista instituuttia 109 f artiklan 8 kohdan mukaisesti. Euroopan parlamentin kuulemista ei virallisesti edellytetä, mutta se on erittäin suotavaa. asetus eräistä liittyvistä liittyvät säännökset, euron käyttöönottoon Neuvoston säännöksistä (perustamissopimuksen 235 artikla). Tähän asetukseen on tarkoitus sisällyttää ne euron käyttöönottoon joiden osalta oikeusvarmuuden aikaansaaminen on erityisen kiireellistä. Asetusluonnoksessa vahvistetaan, että euron käyttöön ottaminen ei vaikuta sopimusten tai muiden oikeudellisten asiakirjojen jatkuvuuteen. Lisäksi vahvistetaan, että yhtä ecua, joka on valuuttaosuuksista koostuva korivaluutta, vastaa yksi euro 1 päivästä tammikuuta 1999. Lopuksi luonnoksessa säädetään, kuinka tarkasti muuntokurssit määritetään 1 päivänä tammikuuta 1999; siinä vahvistetaan myös euron ja kansallisten rahayksikköjen muuntamista koskevat pyöristyssäännöt. Euroopan parlamenttia on kuultava perustamissopimuksen 235 artiklan mukaisesti. Euroopan rahapoliittista instituuttia on kuultava perustamissopimuksen 109 f artiklan 6 kohdan mukaisesti. PERUSTELUT 1. JOHDANTO - YLEISIÄ NÄKÖKOHTIA Ehdotusten päätavoitteet EMUn valmistelujen keskittyessä käytännön kysymyksiin talouden toimijat ovat enenevässä määrin vaatineet euron käyttöä koskevan täydellisen oikeusvarmuuden vahvistamista hyvissä ajoin ennen EMUn kolmannen vaiheen alkua. Madridissa joulukuussa 1995 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tunnusti oikeusvarmuutta koskevan tarpeen hyväksymällä yhteisen rahan käyttöönottoa koskevan skenaarion. Se päätti, että neuvoston asetus, jonka tekninen valmistelutyö saatetaan päätökseen vuoden 1996 loppuun mennessä, tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999, ja siinä säädetään euron vahvisti myös käytön ecu-koriviittausten muuntamisen sopimussuhteiden viittauksiksi euroon yhden suhteessa yhteen. oikeudellisesta jatkuvuuden periaatteen perustasta. Eurooppa-neuvosto sekä Komissio vastaa oikeusvarmuutta koskevaan tarpeeseen ehdottamalla tässä tekstissä esitettyjä säännöksiä, joiden on tarkoitus muodostaa euron käytön oikeudellinen perusta. Säännökset sisältyvät kahteen erilliseen asetusluonnokseen seuraavasta syystä: Perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan kolmannessa virkkeessä määrätään siitä, kuinka toteutetaan muut toimenpiteet, jotka ovat tarpeen otettaessa yhteinen raha nopeasti käyttöön. Tätä artiklaa voidaan kuitenkin käyttää oikeudellisena perustana vasta alkuvuodesta 1998, kun on päätetty 109 j artiklan 4 kohdan mukaan, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan vahvistamiseksi vaadittavat edellytykset. Sen vuoksi oikeusvarmuutta kiireellisesti tarvitsevien ja siksi lähitulevaisuudessa hyväksyttävien säännösten perustana käytetään perustamissopimuksen 235 artiklaa. Muut osallistuvien jäsenvaltioiden säännökset perustuvat perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohtaan. Komissio tekee nämä ehdotukset jo tässä vaiheessa mahdollistaakseen poliittisen yhteisymmärryksen, jotta niiden hyväksyminen vuonna 1998 on pelkkä muodollisuus. rahalainsäädännön määrittelemistä koskevat Seuraavassa esitetään tavoitteet, joita on eräitä euron käyttöönottoon liittyviä säännöksiä koskevan neuvoston asetuksen luonnoksessa: vahvistaa, että 1 päivästä tammikuuta 1999 sopimuksissa ja muissa oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyvät viittaukset ecuun korvataan viittauksilla euroon siten, että yksi ecu vastaa yhtä euroa, vahvistaa kansallisen rahayksikön ja ecun määräisten ja 1 päivän tammikuuta 1999 jälkeen voimassa olevien sopimussuhteiden jatkuvuus, määrätä tarkkuus, jolla muuntokurssit kiinnitetään peruuttamattomasti 1 päivänä tammikuuta 1999, ja vahvistaa pyöristyssäännöt. Lisäksi tällä asetusluonnoksella otetaan käyttöön euro-nimitys EY: n lainsäädännössä. tekemään nimitystä Johdanto-osan kappaleisiin sisältyy viittaus Eurooppa-neuvoston koskevaan päätökseen. Asetusluonnoksen merkittäviä seurauksia ovat muun muassa: markkinoiden vakuuttaminen siitä, että euron käyttöönotto ei vaikuta sopimuksiin, kori-ecun määräisiin sopimuksiin perustuvien oikeuksien ja velvollisuuksien vahvistaminen, ja euroon siirtymisen teknisten valmistelujen helpottaminen erityisesti tietotekniikan alalla. Euron käyttöön ottamista koskevan asetusluonnoksen ensisijaiset tavoitteet ovat seuraavat: päättää euroon siirtymisen loppuun saattamisen aikataulu, korvata kansalliset rahayksiköt eurolla 1 päivästä tammikuuta 1999, vahvistaa oikeudellisesti täytäntöönpanokelpoinen vastaavuus euron ja kansallisten rahayksikköjen välillä sinä aikana, jolloin euromääräisiä seteleitä ja metallirahoja ei ole vielä laskettu liikkeeseen, varmistaa, että tämän siirtymäkauden aikana talouden toimijat voivat käyttää euroa vapaasti, mutta heillä ei kuitenkaan ole velvollisuutta tehdä niin, ja vahvistaa setelien ja metallirahojen kiertoa ja suojaa koskevat säännöt. Lisäksi tämä asetusluonnos lisää talouden toimijoiden varmuutta: siirtymisen loppuun saattamisen aikataulusta, euron käyttömahdollisuuksista siirtymäkautena omana rahayksikkönä ja kansallisena rahayksikkönä ilmaistuna, ja kansallisten setelien ja metallirahojen vaihtamisesta euromääräisiin seteleihin ja kolikoihin siirtymäkauden päättyessä. 2. HUOMAUTUKSIA ERÄITÄ EURON KÄYTTÖÖNOTTOON LIITTYVIÄ SÄÄNNÖKSIÄ KOSKEVAN NEUVOSTON ASETUKSEN ARTIKLOISTA 1 artikla Tässä artiklassa määritellään useita tässä asetusluonnoksessa käytettyjä termejä. Termi 'oikeudelliset asiakirjat' käsittää kaikki asiakirjat, joilla on oikeudellista merkitystä ja joissa viitataan valuuttoihin, rahayksikköihin tai raliayksikköjen määriin. Lisäksi siihen kuuluvat nimenomaisesti muut maksuvälineet kuin setelit ja metallirahat, esimerkiksi sekit. Termi 'kansalliset rahayksiköt' määrittelee siirtymäkauden aikana edelleen käytettävät rahayksiköt niissä jäsenvaltioissa, joita ei koske poikkeus. Muuntokurssit voidaan kiinnittää vasta 1 päivänä tammikuuta 1999 perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti (katso 4 artikla). 2 artikla Tämä artikla on luonteeltaan toteava. Siinä vahvistetaan, että perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitetut ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3320/94 määritellyt viittaukset ecuun valuuttaosuuksista koostuvana korina korvataan viittauksina euroon yhden suhteessa yhteen. Tätä määritelmää käytetään yksiselitteisesti EY:n lainsäädännössä. Käytettäessä ecua yksityisoikeuden alalla oletetaan, että sopimuksissa, joissa käytetään ecua määrittelemättä sitä selkeästi, viitataan EY:n oikeudessa määriteltyyn ecuun. Voidaan hyvinkin olettaa, että useimmissa tapauksissa ecumääräisten sopimusten sopimuspuolten aikomuksena oli viitata viralliseen ecuun, vaikka tämä ei aina selkeästi näykään yksittäisten sopimusten sanamuodossa. Tämä oletus vastaa kantaa, joka on esitetty komission suosituksessa 94/284/EY ecun ja ecumääräisten sopimusten oikeudellisesta kohtelusta yhteisen rahan käyttöönoton osalta. Kyseinen oletus noudattaa täysin sopimusvapauden periaatetta, koska se antaa sopimuspuolille mahdollisuuden sopia muusta, jolloin oletus "kumoutuu". Tässä artiklassa käytetään yhteisestä rahasta nimitystä "euro". Johdanto-osan kappaleisiin sisältyy viittaus Madridin Eurooppa-neuvoston tekemään nimitystä koskevaan päätökseen. Neuvoston asetus (EY) N:o 3320/94 kumotaan 2 kohdassa. Kyseisen asetuksen voimassaolo olisi joka tapauksessa päättynyt kolmannen vaiheen alkaessa perustamissopimuksen määräysten ja erityisesti 109 g artiklan ja 109 1 artiklan 4 kohdan vuoksi. 3 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan oikeudellisten asiakirjojen, erityisesti sopimusten, jatkuvuus. Se on luonteeltaan ainoastaan toteava. Koska EMUa ei voida pitää odottamattomana tapahtumana eikä vakavana häiriötilana, euron käyttöön ottaminen ei oikeuta vetoamaan vapauttavaan esteeseen (principle of frustration), liiketoiminnan perustan menettämiseen (Wegfall der Geschäftsgrundlage), ennalta-arvaamattomiin olosuhteisiin (théorie de 5 l'imprévision) tai muihin periaatteisiin, joilla on samanlaisia vaikutuksia. Jo Madridin Eurooppa-neuvosto korosti jatkuvuusperiaatetta siirtymäskenaarion yhteydessä. 'Oikeudellisen asiakirjan ehtoihin' sisältyvät erityisesti rahoitussopimusten korot mutta myös kaikki muut ehdot. Säännöstä sovelletaan osallistuvien jäsenvaltioiden rahan ja ecun määräisiin sopimuksiin riippumatta siitä, onko ne tehty järjestelmään osallistuvien vai sen ulkopuolella olevien jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaisesti. "euron käyttöön ottamiseen"; termiä on käytetty Artiklassa viitataan perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdassa ja se on laajempi kuin "korvaaminen". Termiin sisältyy ecu-viittausten korvaaminen viittauksilla euroon tämän asetuksen 2 artiklan mukaisesti. tätä Viimeisessä virkkeessä vahvistetaan, että yleisesti hyväksytty sopimusvapauden periaate pysyy voimassa. 4 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan muuntokursseja koskevat säännöt. Kurssit voidaan 109 I artiklan 4 kohdan mukaan kiinnittää vasta 1 päivänä tammikuuta 1999. Ensimmäisessä kohdassa vahvistetaan kiinnitettävät kurssit ja merkitsevien numeroiden määrä; jälkimmäinen ilmaisu tarkoittaa, että vasemmalta lukien ja alkaen ensimmäisestä numerosta, joka on muu kuin nolla, kurssissa on kuusi numeroa (tätä ei tule sekoittaa desimaalien määrään). Neuvosto sitoutuu kiinnittämään kurssit edellä kuvattua tarkkuutta noudattaen. Kuuden merkitsevän numeron valinta vastaa Euroopan valuuttajärjestelmän (EMS) standardeja. Muuntamisen yhteydessä mahdollisten epätarkkuuksien välttämiseksi ainoastaan euron ja rahayksikköjen välinen muuntokurssi kiinnitetään peruuttamattomasti. kansallisten Kansallisten kyseisistä rahayksikköjen muuntokursseista. väliset kahdenväliset johdetaan kurssit Artiklan 2 kohdassa säädetään, että talouden toimijat eivät saa muuntaessaan pyöristää muuntokursseja. Artiklan 3 kohdassa kielletään käänteisten kurssien käyttö, koska se edellyttäisi kurssien pyöristämisen pyöristämistä kerrannaisvaikutusten vuoksi erityisesti, jos on kyse suurista valuuttamääristä. epätarkkuuksiin huomattaviin johtaa voisi ja Artiklan 4 kohdassa säädetään kansallisten rahayksikköjen muuntamista koskevasta sitovasta laskumenetelmästä, koska kahdenvälisiä kursseja ei 1 artiklan 'muuntokurssien' määritelmän mukaisesti määritellä suoraan. 5 artikla Tässä artiklassa määritellään useita euron ja kansallisten rahayksikköjen välistä sekä kansallisten rahayksikköjen välistä rahamäärien muuntamista koskevia pyöristyssääntöjä. Euromääräiset rahamäärät pyöristetään aina lähimpään senttiin. Kansallisen rahayksikön määräiset rahamäärät pyöristetään lähimpään alayksikköön tai kansallisen rahayksikön lähimpään yksikköön. Tällöin noudatetaan kansallisia käytäntöjä. Tällaisen joustavuuden ansiosta on mahdollista jatkaa joissakin maissa vallitsevaa käytäntöä, jonka mukaan rahamäärät pyöristetään muuhun kuin artiklassa tarkoitettuun yksikköön (esimerkiksi rahayksikön kerrannaiseen). 6 artikla Tässä artiklassa säädetään asetuksen voimaantulosta. Asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Sen sijaan 2 artikla tulee voimaan vasta 1 päivänä tammikuuta 1999. 3. HUOMAUTUKSIA EURON KÄYTTÖÖN OTTAMISTA KOSKEVAN NEUVOSTON ASETUKSEN ARTIKLOISTA 1 artikla Ensimmäisessä artiklassa määritellään termit asiakirjat', 'muuntokurssit', 'järjestäytyneet markkinat'. 'euroyksikkö', 'kansalliset rahayksiköt', 'osallistuvat jäsenvaltiot', 'oikeudelliset 'siirtymäkausi' ja Termiä 'osallistuvat jäsenvaltiot' käytetään kuvailemaan niitä jäsenvaltioita, joita ei koske poikkeus. Vaikka lähtökohtana on, että periaatteessa kaikki EU:n jäsenvaltiot osallistuvat EMUn kolmanteen vaiheeseen vaikkakin noudattaen erilaisia sääntöjä, termiä 'osallistuvat jäsenvaltiot' käytetään asetusluonnoksen luettavuuden parantamiseksi. Osallistuvien jäsenvaltioiden luetteleminen helpottaa lex monetaen tunnustamista kolmansissa maissa. Termi 'oikeudelliset asiakirjat' käsittää kaikki asiakirjat, joilla on oikeudellista merkitystä ja joissa viitataan valuuttoihin, rahayksikköihin tai rahayksikköjen määriin. Siihen sisältyvät erityisesti kaikenlaiset sopimukset, sekä kirjalliset että suulliset, hiljaisesti hyväksytyt ja muut konkludenttiset sopimukset. Perustamissopimuksen 109 I artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti muuntokurssit voidaan vahvistaa vasta 1 päivänä tammikuuta 1999. Muuntokurssien vahvistamista koskevista säännöistä säädetään eräitä euron käyttöönottoon liittyviä säännöksiä koskevassa neuvoston asetuksessa [. ]. Pyöristysongelmien välttämiseksi määritellään vain muuntokurssit, jotka ilmaisevat yhden euron kunkin jäsenvaltion kansallisena rahayksikkönä. Kahdenväliset kurssit johdetaan euron kursseista; mainitussa neuvoston asetuksessa määritetään tähän tarkoitettu sitova laskumenetelmä. Käänteisiä kursseja, jotka ilmaisevat yhden kansallisen rahayksikön määrän euroyksikkönä, ei määritellä. Siirtymäkauden aikana käytössä on useita euron yksikköjä osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttana: 'euroyksikkö' ja 'kansallisia rahayksikköjä'. Termiä 'euroyksikkö' käytetään erottamaan euroyksikköinä ilmoitetut euron desimaali-ilmaukset euron ei-desimaalisista, kansallisen valuutan määräisistä 'Kansallisilla rahayksiköillä' viitataan osallistuvien jäsenvaltioiden valuuttoihin, jotka olivat itsenäisiä valuuttoja ennen kuin ne korvattiin eurolla. ilmauksista. Siirtymäkauden päättymisen ajankohta päätetään myöhemmin. markkinoiden' 'Järjestäytyneiden sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla annettuun direktiiviin 93/22/ETY. Siihen sisältyvät säännöllistä vaihtokauppaa, arvopaperien maksua ja toimitusta, yhteissijoituspalveluyritysten osuuksia, rahamarkkinavälineitä, rahoitusfutuurisopimuksia, termiini- ja vaihtosopimuksia sekä rahoitus- ja maksuvälineoptioita koskevat markkinat. määritelmä viittaa 2 artikla Ensimmäisen virkkeen perusteella, yhdessä 17 artiklan kanssa, euro otetaan käyttöön osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksikkönä 1 päivänä tammikuuta 1999. Viittauksella jäsenvaltioihin (eikä rahaliittoon) ilmaistaan selkeästi, että euro on kunkin jäsenvaltion rahayksikkö. Tämän ansiosta voitaneen välttää sopimussuhteiden jatkuvuuteen liittyvät epäselvyydet erityisesti kansainvälisellä tasolla. Artiklassa erotetaan toisistaan valuutan nimi (euro) ja laskentayksikkö (yksi euro), jossa kaikki valuuttamäärät ilmoitetaan. Veronassa syyskuussa 1996 kokoontuneen epävirallisen ECOFIN-neuvoston tekemän sopimuksen mukaisesti euro jakautuu sataan senttiin. Kuten johdanto-osan kappaleissa selitetään, sentti-nimityksen määritelmällä ei haluta estää nimityksen yleisessä kielenkäytössä esiintyvien muotojen käyttöä, sanotun kuitenkaan asettamatta kyseenalaiseksi periaatetta, jonka mukaan yhteisen rahan ja sen alayksikköjen nimestä voidaan päättää ainoastaan yhteisön tasolla. 3 artikla Tässä artiklassa säädetään aikaisempien kansallisten rahayksikköjen korvaamisesta eurolla tietyn muuntokurssin mukaisesti, mikä luo "uusiutuvan yhteyden" jokaisen aikaisemman valuutan ja uuden valuutan välille. Näin ollen siinä varmistetaan sopimusten ja muiden oikeudellisten asiakirjojen jatkuvuus nominalismin periaatteen mukaisesti. Osallistuvien jäsenvaltioiden aikaisemmat kansalliset rahayksiköt korvataan 1 päivänä tammikuuta 1999. Kansallisten rahayksikköjen asemaa ja käyttöä koskevat siirtymämääräykset eivät vaikuta korvaamiseen oikeudellisessa mielessä. 4 artikla Tässä artiklassa määritetään EKPJ:n laskentayksikkö, jota ei ole mainittu täsmällisesti perustamissopimuksessa eikä EKPJ:n pöytäkirjassa. On syytä todeta, että tässä säädöksessä, joka tulee voimaan vasta 1 päivänä tammikuuta 1999, ei määritellä laskentayksikköä EKP: n perustamisen ja kolmannen vaiheen alkamisen väliseksi ajaksi. Jos päätetään käyttää kori-ecua, joka on Euroopan rahapoliittisen instituutin laskentayksikkö, tällä asetusluonnoksella varmistettaisiin, että euro on laskentayksikkö 1 päivästä tammikuuta 1999; siinä tapauksessa tämä artikla olisi luonteeltaan toteava. 5 artiklassa rajoitetaan 6, 7, 8 ja 9 artiklan soveltaminen siirtymäkauteen. 5 artikla 6 artikla 6 artiklassa esitetään 1 artiklassa määritelty kansallisen raliayksikön käsite. Käyttämällä 1 kohdan ensimmäistä virkettä otetaan tilapäisesti käyttöön yhteisen raliayksikön, euron, muut jakotavat (2 artiklassa säädetyn pysyvän jakotavan lisäksi). Tällä lauseella EY:n lainsäätäjä käyttää toimivaltaansa esittäen haluamansa määrän erilaisia yhteisen rahan jakotapoja, minkä tahansa yhteisen rahayksikön murto-osan osalta ja minkä tahansa nimen avulla. Tällöin voidaan käyttää muuntokertoimia, jotka ovat pienempiä kuin yksi. Kansalliset alajaottelut ovat edelleen voimassa. Artiklan ansiosta on mahdollista käyttää yhteistä rahaa paitsi sen omalla nimellä, myös aikaisempien kansallisten raliayksikköjen muodossa ja niiden yksikköinä; kansallisista rahayksiköistä tulee euron ilmentymiä. Kolmannessa virkkeessä varmistetaan, että tämän asetuksen kanssa sopusoinnussa olevaa kansallista rahalainsäädäntöä sovelletaan edelleen siirtymäkauden aikana. Tämä koskee lähinnä seteleihin ja metallirahoihin liittyviä säännöksiä. 2 kohdassa ilmaistaan selkeästi, että ei ole oikeudellisesti merkityksellistä, viitataanko oikeudellisessa asiakirjassa kansalliseen rahayksikköön vai euroyksikköön. Tämän säännöksen mukaisesti euroyksikön ja kansallisen rahayksikön määräiset sopimukset ovat yhtä päteviä. Edellä mainittu koskee myös lainsäädäntöä ja muita oikeudellisia asiakirjoja. 7 artikla Tämä artikla koskee yksinomaan ennen 1 päivää tammikuuta 1999 tehtyjä oikeudellisia asiakirjoja. Ilman tällaista säännöstä olisi epäselvää, olisiko esimerkiksi 31 päivänä joulukuuta 1998 tehtyä kansallisen rahayksikön määräistä vaadetta pidettävä 1 päivänä tammikuuta 1999 euroyksikköinä ilmaistuna euromääräisenä vaateena vai kyseisessä kansallisena rahayksikkönä ilmaistuna euromääräisenä vaateena. Tämän artiklan mukaan esimerkiksi 100 Ranskan frangin maksamiseen velvoittava sopimus velvoittaa 1 päivästä tammikuuta 1999 samansuuruisen euromäärän maksamiseen (tämä johtuu 3 artiklasta), mutta ilmaistuna 100 Ranskan frangina, joka on euron alayksikkö. Vasta siirtymäkauden jälkeen oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyviä viittauksia kansallisiin rahayksikköihin pidetään 14 artiklan mukaisesti viittauksina euroyksikköön (ja siten velvoitteina, jotka on toteutettava euroyksikössä). Artiklassa säilytetään ennallaan nykyiset yksikköarvot; sopimuspuolia ei estetä sopimasta yksikköarvon muuttamisesta eikä lainsäätäjää muuttamasta laissa esiintyvää valuutan yksikköarvoa. Sillä ei myöskään pysäytetä yleistä lakien säätämistä. 8 artikla päättämän Tässä artiklassa luodaan pakottamattomuusperiaatteen ja kieltämättömyysperiaatteen välinen tasapaino Madridin Eurooppa-neuvoston viiteskenaarion mukaisesti. Ensimmäisessä kohdassa säädetään, että oikeudellisen asiakirjan yksikköarvo - joko euroyksikkö tai kansallinen rahayksikkö - pidetään ennallaan. Siinä varmistetaan, että asiaa koskevassa oikeudellisessa asiakirjassa laki) määrättyä rahayksikköä käytetään kaikkien kyseisen oikeudellisen asiakirjan mukaisesti suoritettavien toimien (tiliotteet, laskut, maksusuoritukset jne. ) yhteydessä. Sen vuoksi, huolimatta seuraavien kohtien säännöksistä, talouden toimijoiden tarvitsee käyttää vain sovittua yksikköä, joko euroa tai kansallista rahayksikköä. (esimerkiksi sopimus tai 10 Samalla tavoin 1 kohdassa varmistetaan, että yhden yksikön käyttöä - esimerkiksi kirjanpidon julkaisemista - koskevia lakeja sovelletaan niissä mainitun yksikköarvon mukaisesti. 1 kohdassa ei tietenkään estetä velallista tapauksissa, joissa ei nimenomaisesti ole sovittu maksun suorittamisesta muuna kuin käteisenä, suorittamasta euroyksikön määräistä velkaa hyväksyttynä kansallisen maksamalla raliayksikön määräisinä seteleinä tai metallirahoina. laillisena maksuvälineenä suorituspaikassa Osapuolet voivat 2 kohdan mukaan sopia käyttävänsä jotakin muuta yksikköarvoa kuin sitä, jota heidän sopimussuhteensa perustana olevassa oikeudellisessa asiakirjassa käytetään. Kolmannessa kohdassa pyritään parantamaan euron ja kansallisten raliayksikköjen välistä vaihdettavuutta keskenään tilisiirtojen osalta. Siinä annetaan velalliselle mahdollisuus maksaa velkansa euroyksikkönä tai sopimuksessa määrättynä kansallisena rahayksikkönä. Tässä säännöksessä ilmaistaan myös selkeästi, että eurotilille maksun vastaanottavalla pankilla on oikeus suorittaa tarvittava muunto hyvittääkseen määrän tilille kulloisenakin kansallisena rahayksikkönä, tai päinvastoin, kysymättä maksunsaajan suostumusta. Säännös rajoittuu kotimaassa tapahtuviin euron tai kansallisen rahayksikön määräisiin maksuihin. toimenpiteitä edistääkseen Neljännen kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat euroyksikön käyttöä kahdessa erityisessä tapauksessa, vaikka nämä toimenpiteet voivat velvoittaa tiettyjä talouden toimijoita käyttämään euroyksikköä. Ensimmäinen luetelmakohta käsittää julkisen ja yksityisen velan. Tätä säännöstä ei sovelleta muussa kuin arvopapereiden muodossa olevaan velkaan, esimerkiksi pankkitileihin, lainoihin jne. Toinen luetelmakohta käsittää 1 artiklassa määritellyt järjestäytyneet markkinat. toteuttaa Viidennessä kohdassa esitetään pakottamattomuusperiaatteesta tehtävien poikkeusten luettelon viimeinen kohta. Sanamuoto tukeutuu Madridin Eurooppa-neuvoston hyväksymän viiteskenaarion 12 kohtaan, jonka mukaan "(julkisen sektorin toimintaa koskeva euron käytön yleistymisen) aikataulusta säädetään yhteisön siten, että jäsenvaltioille jätetään mahdollisesti jonkin verran liikkumavaraa". lainsäädännössä Kuudennessa kohdassa vahvistetaan nettoutusta ym. koskevat säädökset, joiden mukaan euroyksikköä ja kansallisia rahayksikköjä pidetään samana rahayksikkönä. 9 artikla Tässä artiklassa vahvistetaan, että kansalliset setelit ja metallirahat ovat edelleen laillisia maksuvälineitä siirtymäkauden aikana. Niiden asema laillisina maksuvälineinä rajoittuu siihen alueeseen, jolla ne olivat laillisia maksuvälineitä ennen kolmannen vaiheen alkua. Asema päättyy viimeistään kuusi kuukautta siirtymäkauden päättymisen jälkeen (katso 15 artikla). 10 artikla Tämä artikla viittaa perustamissopimuksen 105 a artiklan määräyksiin. Sanamuodolla "laskevat liikkeeseen" ei pyritä määrittelemään ennakolta kysymystä siitä, kuka varsinaisesti laskee setelit liikkeeseen (EKP vai kansalliset keskuspankit). Ainoastaan euromääräiset il setelit ovat laillisia maksuvälineitä kaikissa osallistuvissa jäsenvaltioissa, päinvastoin kuin kansalliset setelit. 11 artikla ei artiklassa säädetään metallirahoja Koska Tässä laillisena perustamissopimukseen maksuvälineenä, tässä artiklassa niille annetaan se. Metallirahojen velasta vapauttavan vaikutuksen riippumatta kunkin yksikköarvon nimellisarvosta. Artiklaan ei sisälly säännöksiä jäsenvaltioiden oikeudesta laskea liikkeeseen keräily- tai muistorahoja. rajaksi asetetaan 50 metallirahaa sisälly määräyksiä metallirahojen säännöistä. asemasta koskevista 12 artikla Tässä artiklassa säädetään setelien ja metallirahojen suojelemisesta jäljennöksiltä ja väärennöksiltä. Säännöksessä ei aseteta suoranaisia standardeja mutta velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan riittävät pakotteet. Tämä ei estä yhteisten toimenpiteiden toteuttamista tulevaisuudessa osana unionin ensimmäistä tai toista pilaria. 13 artikla Tässä artiklassa luetellaan säännökset, joita sovelletaan siirtymäkauden päättymisestä alkaen joko määräaikaisesti tai toistaiseksi. 14 artikla Siirtymäkauden päätyttyä kansallisia rahayksikköjä ei enää ole. Artiklassa vahvistetaan, että tästä ajankohdasta alkaen siirtymäkauden lopussa voimassa olleissa oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyviä viittauksia kansallisiin rahayksikköihin pidetään viittauksina euroyksikköön. Tämä johtuu 2 ja 3 artiklasta. Artiklassa selvitetään, että konkreettinen "yksikköarvojen uusiminen" laatimalla uudelleen aikaisempiin kansallisiin rahayksikköihin viittaavat oikeudelliset asiakirjat ei ole tarpeen voimassaolon varmistamiseksi. Voi kuitenkin olla muita syitä, joiden vuoksi yksikköarvojen uusiminen on tietyissä tapauksissa suotavaa tai jopa välttämätöntä. Kansallisen lainsäätäjän on virallisesti mukautettava laeissa ym. esiintyvät viittaukset kansallisiin rahayksikköihin kohtuullisen ajan kuluessa. Siirtymäkauden jälkeen viittaukset aikaisempiin kansallisiin rahayksikköihin eivät ole enää päteviä tehtäessä sopimuksia ym. , koska uuden sopimuksen viittaus aikaisempaan kansalliseen rahayksikköön olisi viittaus termiin, jota ei tunneta rahalainsäädännössä. 15 artikla Tällä artiklalla pyritään helpottamaan vanhojen setelien ja metallirahojen vaihtamista uusiin siirtymäkauden päättyessä. Kansalliset setelit ja metallirahat saavat olla käytössä laillisina maksuvälineinä enintään kuuden kuukauden ajan siirtymäkauden päättymisen jälkeen. Joustavuuden vuoksi jäsenvaltiot voivat lyhentää tätä määräaikaa sen mukaan, kuinka nopeasti siirtyminen voidaan saattaa päätökseen kunkin jäsenvaltion alueella. 12 16 artikla Tässä artiklassa jäsenvaltioille annetaan valtuudet päättää, kuinka kauan siirtymäkauden jälkeen ne edelleen hyväksyvät liikkeelle laskemansa kansallisen rahayksikön määräiset setelit ja metallirahat. Nämä määräajat voivat vaihdella kansallisten määräysten ja käytäntöjen mukaisesti. Jäsenvaltiot voivat päättää hyväksyä kansallisen raliayksikön määräiset setelit ja metallirahat toistaiseksi. 13 Ehdotus: Neuvoston asetus eräistä euron käyttöönottoon luttyvista saannoksista (KOMISSION ESITTÄMÄ) 14 Ehdotus: Neuvoston asetus eräistä euron käyttöönottoon liittyvistä säännöksistä 96/0249 (CNS) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 235 artiklan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan rahapoliittisen instituutin lausunnon, sekä katsoo, että (1) Eurooppa-neuvosto on Madridissa 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1995 pidetyssä kokouksessaan vahvistanut, että talous- ja rahaliiton kolmas vaihe alkaa 1 päivänä tammikuuta 1999 perustamissopimuksen 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti; perustamissopimuksen 109 k artiklan mukaisesti euron yhteisenä rahana käyttöön ottavat jäsenvaltiot ovat jäsenvaltioita, joita ei koske poikkeus, (2) lisäksi päätetään, että Euroopan yhteisen rahan nimi on "euro"; perustamissopimuksessa Euroopan rahayksiköstä käytetyn yleisen ecu-nimen asemesta käytetään euro-nimeä; euro on niissä jäsenvaltioissa, joita ei koske poikkeus, valuutta, joka jaetaan sataan alayksikköön, jonka nimi on "sentti", (3) perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan kolmannen virkkeen mukaan on annettava euron käyttöä koskevan oikeudellisen perustan määrittelemisestä asetus heti kun tiedetään jäsenvaltiot, joita ei koske poikkeus; toimiessaan perustamissopimuksen 109 I artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti kolmannen vaiheen alkamispäivänä neuvosto kiinnittää peruuttamattomat muuntokurssit, (4) yhteismarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja yhteiseen rahaan siirtymisen kannalta on tarpeen taata kaikkien jäsenvaltioiden markkinoiden toimijoille eräitä euron käyttöönottoon liittyviä säännöksiä koskeva oikeusvarmuus hyvissä ajoin ennen siirtymistä kolmanteen vaiheeseen, (5) 109 1 artiklan 4 kohdan kolmatta virkettä, jonka mukaan neuvosto voi niiden jäsenvaltioiden yksimielisyydellä, joita ei koske poikkeus, toteuttaa muut toimenpiteet, jotka ovat tarpeen otettaessa yhteinen raha nopeasti käyttöön, voidaan käyttää oikeudellisena perustana vasta sitten kun on päätetty 109 j artiklan 4 kohdan mukaisesti, mitkä jäsenvaltiot täyttävät yhteisen rahan vahvistamiseksi vaadittavat edellytykset; sen vuoksi on tarpeen 15 käyttää 235 artiklaa sellaisten säännösten perustana, joiden osalta oikeusvarmuuden aikaansaaminen on erityisen kiireellistä, tulee tammikuuta 1999 ja eurosta (6) perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitettua ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3320/941 määriteltyä ecua ei enää määritellä valuuttaosuuksista koostuvana korina 1 itsenäinen valuutta; muuntokurssien päivästä vahvistamista koskeva neuvoston päätös ei sinänsä muuta ecun ulkoista arvoa; yhtä ecua, joka on valuuttaosuuksista koostuva korivaluutta, vastaa yksi euro; näin ollen neuvoston asetus (EY) N:o 3320/94 on vanhentunut ja se on kumottava; yksityisoikeuden alaan kuuluvissa oikeussuhteissa oletetaan, että osapuolet ovat oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyvillä ecu-viittauksilla halunneet viitata perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitettuun ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3320/94 määriteltyyn ecuun; jatkuvuutta koskevat säännökset voivat täyttää markkinoille tarkoitettua oikeusvarmuutta koskevan tavoitteensa vain, jos ne tulevat voimaan mahdollisimman pian, (7) yleisesti hyväksytyn oikeusperiaatteen mukaan uuden valuutan käyttöön ottaminen ei vaikuta oikeudellisten asiakirjojen sopimusvapauden periaatetta on jatkuvuuteen; noudatettava; oikeusvarmuuden edistämiseksi on tarkoituksenmukaista vahvistaa, että oikeudellisten asiakirjojen ja varsinkin sopimusten jatkuvuuden periaatetta sovelletaan aikaisempien kansallisten rahayksikköjen ja euron sekä perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitetun ja neuvoston asetuksessa (EY) Nro 3320/94 määritellyn ecun ja euron välillä; tämä tarkoittaa erityisesti sitä, että kiinteäkorkoisten asiakirjojen osalta euron käyttöön ottaminen ei muuta velallisen maksettavana olevaa nimelliskorkoa, (8) lisäksi jatkuvuusperiaatteen selkeä vahvistaminen myötävaikuttaa sopimussuhteiden jatkuvuuden tunnustamiseen kolmansien maiden lainkäyttövallan alueella, (9) oikeudellisen asiakirjojen määritelmään käytettyyn termiin sisältyvät muun muassa kirjalliset ja suulliset, hiljaisesti hyväksytyt ja muut konkludenttiset sopimukset, (10) toimiessaan perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti neuvosto määrittelee euron muuntokurssit kunkin sellaisen jäsenvaltion kansallisena rahayksikkönä, jota ei koske poikkeus; näitä muuntokursseja olisi käytettävä kaikissa euron ja kansallisten rahayksikköjen välisissä tai kansallisten rahayksikköjen välisissä muunnoissa; kansallisten rahayksikköjen välisissä muunnoissa olisi käytettävä sitovaa laskumenetelmää, (11) euron käyttöön ottaminen edellyttää rahamäärien pyöristämistä; pyöristyssäännöistä on päätettävä ajoissa, jotta talous- ja rahaliiton valmisteluihin jää riittävästi aikaa ja jotta siirtyminen siihen tapahtuu vaikeuksitta, Ecun määritelmää koskevan voimassa olevan yhteisön lainsäädännön yhtenäistämisestä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen voimaantulon jälkeen 22 päivänä joulukuuta 1994 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 3320/94 (EYVL N:o L 350, 31. 12. 1994) 16 (12) jotta muuntaminen voitaisiin suorittaa mahdollisimman täsmällisesti, muuntokurssit olisi määriteltävä kuuden merkitsevän numeron tarkkuudella, kuusinumeroinen kurssi tarkoittaa kurssia, jossa, vasemmalta lukien ja alkaen ensimmäisestä numerosta, joka on muu kuin nolla, on kuusi numeroa, ja (13) perustamissopimuksen 109 f artiklan 6 kohdan mukaisesti on kuultava Euroopan rahapoliittista toimivallan alueelle kuuluvissa yhteisön säädösehdotuksissa, instituuttia kaikissa sen ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: Tässä asetuksessa: / artikla 'oikeudellisilla asiakirjoilla' tarkoitetaan säädöksiä, hallinnollisia määräyksiä, lainkäyttöpäatöksiä, sopimuksia, yksipuolisia oikeustoimia, muita maksuvälineitä kuin seteleitä ja metallirahoja sekä muita asiakirjoja, joilla on oikeusvaikutus, 'muuntokursseilla' tarkoitetaan peruuttamattomasti kiinnitettyjä muuntokursseja, jotka neuvosto on vahvistanut perustamissopimuksen 109 I artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti, 'kansallisilla rahayksiköillä' tarkoitetaan niiden jäsenvaltioiden rahayksikköjä, joita ei koske poikkeus, siten kuin kyseiset yksiköt on määritelty niiden rahalainsäädännössä kolmannen vaiheen alkua edeltävänä päivänä, 'euroyksiköllä' tarkoitetaan yhteistä rahayksikköä, jonka jäsenvaltiot, joita ei koske poikkeus, ovat ottaneet käyttöön 1 päivänä tammikuuta 1999, 2 artikla (1) Oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyvät viittaukset perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitettuun ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3320/94 määriteltyyn ecuun korvataan 1 päivästä tammikuuta 1999 viittauksella euroon siten, että yksi ecu vastaa yhtä euroa. Jos oikeudellisessa asiakirjassa viitataan ecuun ilman kyseistä määritelmää, siinä oletetaan viitattavan perustamissopimuksen 109 g artiklassa tarkoitettuun ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3320/94 määriteltyyn ecuun. (2) Kumotaan neuvoston asetus (EY) N:o 3320/94 1 päivästä tammikuuta 1999. 17 3 artikla Euron käyttöön ottaminen ei muuta mitään oikeudellisen asiakirjan ehtoja eikä vapauta minkään oikeudellisen asiakirjan mukaisesta suoritusvastuusta eikä anna osapuolelle oikeutta oikeudellisen asiakirjan yksipuoliseen muuttamiseen tai irtisanomiseen. Tätä säännöstä sovelletaan, jolleivät osapuolet ole sopineet muusta. 4 artikla (1) ilmaistaan kunkin sellaisen Muuntokurssit kiinnitetään yhtenä eurona, jäsenvaltion kansallisena rahayksikkönä, jota ei koske poikkeus. Muuntokurssit kiinnitetään kuuden merkitsevän numeron tarkkuudella. joka (2) Muuntokursseja ei pyöristetä eikä lyhennetä muunnettaessa. (3) Muuntokursseja käytetään muunnettaessa euroyksikköjä kansallisiksi rahayksiköiksi tai kansallisia rahayksikköjä euroyksiköiksi. Muuntokursseista johdettuja käänteisiä kursseja ei käytetä. (4) jonkin kansallisen Muunnettaessa toisen kansallisen rahayksikön määräisiksi rahamäärä muunnetaan ensin euroyksikkönä ilmaistuksi joka pyöristetään vähintään kolmen desimaalin tarkkuudella ja joka sitten muunnetaan toisen kansallisen rahayksikön määräiseksi. rahayksikön määräisiä rahamääräksi, rahamääriä 5 artikla Rahamäärät, jotka maksetaan tai tilitetään 4 artiklan mukaisen euroyksiköksi muuntamisen jälkeisen pyöristämisen yhteydessä, pyöristetään ylös- tai alaspäin lähimpään senttiin. Kansalliseksi rahayksiköksi muunnetut rahamäärät pyöristetään ylös- tai alaspäin lähimpään alayksikköön tai, jos alayksikköä ei ole, lähimpään yksikköön, taikka kansallisen käytännön mukaisesti kansallisen rahayksikön alayksikön tai yksikön kerrannaiseen tai murto-osaan. Jos muuntokurssin soveltamisen tulos on täsmälleen yksikköjen keskivälissä, määrä pyöristetään ylöspäin. 6 artikla Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen kun se on julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. 18 Ehdotus: Neuvoston asetus euron käyttöön ottamisesta (KOMISSION ESITTÄMÄ) 19 Ehdotus: Neuvoston asetus euron käyttöön ottamisesta 96/0250 (CNS) EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 109 1 artiklan 4 kohdan kolmannen virkkeen, ottaa huomioon komission ehdotuksen, ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon, ottaa huomioon Euroopan parlamentin lausunnon, sekä katsoo, että tässä asetuksessa määritellään (1) jäsenvaltioiden euron rahalainsäädäntö; sopimussuhteiden jatkuvuutta, oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyvien ecuun tehtävien viittausten korvaamista euroon tehtävillä viittauksilla sekä pyöristystä koskevat säännökset sisältyvät jo neuvoston asetukseen [. ]; tarvittaessa on harkittava muita oikeuden aloja koskevia toimenpiteitä kuten kaksoishinnoittelua ja muuntopalkkioita, ottaneiden käyttöön (2) Eurooppa-neuvosto päätti Madridissa 15 ja 16 päivänä joulukuuta 1995 pidetyssä kokouksessa, että Euroopan yhteisen rahan nimi on "euro"; perustamissopimuksessa Euroopan rahayksiköstä käytetyn yleisen ecu-nimen asemesta käytetään euro-nimeä; euro on niissä jäsenvaltioissa, joita ei koske poikkeus, rahayksikkö, joka jaetaan sataan alayksikköön, jonka nimi on "sentti"; sentti-nimen määritelmä ei estä nimen yleisessä kielenkäytössä esiintyvien muotojen käyttöä jäsenvaltioissa, (3) toimiessaan perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan kolmannen virkkeen mukaisesti neuvosto lukuun ottamatta muut toteuttaa muuntokurssien kiinnittämistä toimenpiteet, jotka ovat tarpeen otettaessa euro nopeasti käyttöön, (4) aina kun jäsenvaltiosta tulee perustamissopimuksen 109 k artiklan 2 kohdan mukaisesti jäsenvaltio, jota ei koske poikkeus, neuvosto toteuttaa perustamissopimuksen 109 1 artiklan 5 kohdan mukaisesti muut toimenpiteet, jotka ovat tarpeen otettaessa euro nopeasti käyttöön kyseisen jäsenvaltion ainoana rahayksikkönä, (5) perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti neuvosto kiinnittää kolmannen vaiheen alkamispäivänä muuntokurssit, joihin osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksiköt kiinnitetään peruuttamattomasti ja joiden mukaisesti euro korvaa kyseiset rahayksiköt, 20 (6) säädöksiä tulkittaessa on otettava huomioon, että euroyksikön ja kansallisten ei ole raliayksikköjen välillä valuuttakurssiriskiä, tai kyseisten kansallisten rahayksikköjen välillä (7) määriteltäessä oikeudellisia asiakirjoja termillä 'sopimus' tarkoitetaan muun muassa kirjallisia ja suullisia sopimuksia, hiljaisesti hyväksyttyjä ja muita konkludenttisia sopimuksia, tarvitaan siirtymäkausi (8) jotta siirtyminen euroon siihen tapahtuisi vaikeuksitta, osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksikköjen eurolla korvaamisen ja eurosetelien ja tämän kauden aikana kansalliset rahayksiköt -metallirahojen käyttöönoton välillä; määritellään euron alayksiköiksi; ja kansallisten rahayksikköjen välinen oikeudellinen vastaavuus, siten vahvistetaan euroyksikön (9) euro on Euroopan keskuspankin (EKP) ja osallistuvien jäsenvaltioiden keskuspankkien laskentayksikkö; tämä ei estä kansallisia keskuspankkeja pitämästä kansallisen rahayksikön määräistä kirjanpitoa siirtymäkauden aikana, erityisesti henkilöstönsä ja julkishallinnon osalta, (10) siirtymäkauden aikana laaditut euroyksikön tai kansallisen rahayksikön määräiset oikeudelliset asiakirjat ovat päteviä; jollei toisin ole sovittu, talouden toimijoiden on otettava huomioon oikeudellisessa asiakirjassa käytetty yksikköarvo kaikkien kyseisen oikeudellisen tätä yleissääntöä koskevia asiakirjan mukaisesti suoritettavien poikkeuksia tarvitaan maksujärjestelmien joustavan toiminnan varmistamiseksi; jotta tarvittaessa voidaan määritellä maksamaton velka uudelleen euroyksikkönä ja muuttaa järjestäytyneiden markkinoiden toimintamenettelyjen laskentayksikkö, jäsenvaltioiden on voitava toteuttaa tarkoituksenmukaiset toimenpiteet, toimien yhteydessä; (11) julkisen sektorin kanssa tehtävissä liiketoimissa osallistuvat jäsenvaltiot voivat sallia euroyksikön käytön, mutta sen käyttöön voidaan velvoittaa ainoastaan yhteisön lainsäädännön perusteella, (12) perustamissopimuksen 105 a artiklan mukaisesti neuvosto voi toteuttaa toimenpiteitä kaikkien metallirahojen yksikköarvojen ja teknisten eritelmien yhdenmukaistamiseksi, (13) setelit ja metallirahat tarvitsevat riittävän suojan väärennöksiltä, (14) kansallisten rahayksikköjen määräiset setelit ja metallirahat menettävät asemansa laillisina maksuvälineinä viimeistään kuusi kuukautta siirtymäkauden päättymisen jälkeen; käytännön syistä voi olla tarkoituksenmukaista ottaa eurosetelit ja -metallirahat käyttöön jo hieman ennen siirtymäkauden päättymistä, ja (15) siirtymäkauden päättymisestä alkaen oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyviä viittauksia kansallisiin rahayksikköihin on pidettävä viittauksina euroyksikköön kulloisenkin muuntokurssin mukaisesti; sen vuoksi olemassa olevissa oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyvien yksikköarvojen konkreettinen uusiminen ei ole tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi; neuvoston asetuksessa [. ] määriteltyjä pyöristyssääntöjä sovelletaan myös siirtymäkauden päättyessä tai siirtymäkauden jälkeen tehtyihin muuntoihin; selvyyden vuoksi voi olla suotavaa suorittaa konkreettinen yksikköarvojen uusiminen niin pian kuin on 21 tarkoituksenmukaista; rahayksikköjä ei voi enää käyttää sitovasti laadittaessa uusia oikeudellisia asiakirjoja, siirtymäkauden päättymisestä alkaen aikaisempia kansallisia ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: Iosa MÄÄRITELMÄT / artikla Tässä asetuksessa: 'osallistuvilla jäsenvaltioilla' tarkoitetaan (maat A, B,. ) 'oikeudellisilla asiakirjoilla' tarkoitetaan säädöksiä, hallinnollisia määräyksiä, lainkäyttöpäätöksiä, sopimuksia, yksipuolisia oikeustoimia, muita maksuvälineitä kuin seteleitä ja metallirahoja sekä muita asiakirjoja, joilla on oikeusvaikutus, 'muuntokursseilla' tarkoitetaan peruuttamattomasti kiinnitettyjä muuntokursseja, jotka neuvosto on vahvistanut perustamissopimuksen 109 1 artiklan 4 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti, 'euroyksiköllä' tarkoitetaan 2 artiklan toisessa virkkeessä määriteltyä rahayksikköä, 'kansallisilla rahayksiköillä' tarkoitetaan osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksikköjä siten kuin kyseiset yksiköt on määritelty niiden rahalainsäädännössä kolmannen vaiheen alkua edeltävänä päivänä, 'siirtymäkaudella' tarkoitetaan ajanjaksoa, joka alkaa 1 päivänä tammikuuta 1999 ja päättyy viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2001, markkinoilla' 'järjestäytyneillä sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla annetun direktiivin 93/22/ETY liitteen B osassa lueteltujen toimittamista koskevia välineiden säännöllistä vaihtamista, maksamista markkinoita, ja siihen sisältyvät maksuvälineiden säännöllistä vaihtamista, maksamista ja toimittamista koskevat järjestelmät. tarkoitetaan ja Sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 päivänä toukokuuta 1993 annettu neuvoston direktiivi 93/22/ETY (EYVL N:o L 141, 11. 6. 1993, s. 27) 22 H osa OSALLISTUVIEN JÄSENVALTIOIDEN RAHAYKSIKKÖJEN KORVAAMINEN EUROLLA 2 artikla Osallistuvien jäsenvaltioiden yhteinen raha on euro. Rahayksikkö on yksi euro. Yksi euro jakautuu sataan senttiin. Euro korvaa osallistuvien jäsenvaltioiden rahayksiköt muuntokurssien mukaisesti. 3 artikla 4 artikla Euro on Euroopan keskuspankin (EKP) ja osallistuvien jäsenvaltioiden keskuspankkien laskentayksikkö. m osa SIIRTYMÄSÄÄNNÖKSET 5 artikla Siirtymäkauden aikana sovelletaan 6, 7, 8 ja 9 artiklaa. 6 artikla (1) Euro jaetaan kansallisiin rahayksikköihin muuntokurssien mukaisesti. Sen kaikki alajaottelut säilytetään. Jollei tämän asetuksen säädöksistä muuta johdu, sovelletaan edelleen osallistuvien jäsenvaltioiden rahalainsäädäntöä. (2) Jos oikeudellisessa asiakirjassa viitataan kansalliseen rahayksikköön, tämä viittaus on yhtä pätevä kuin viittaus euroyksikköön. 7 artikla Osallistuvien korvaamispäivänä olemassa olevissa oikeudellisissa asiakirjoissa käytettyä yksikköarvoa. jäsenvaltioiden rahayksikköjen korvaaminen eurolla ei muuta 23 8 artikla (1) jotka Toimet, velvoittavien käyttöön rahayksikön oikeudellisten suoritetaan rahayksikön kansallisen euroyksikön käyttöön velvoittavien määräisinä. Toimet, oikeudellisten asiakirjojen mukaisesti, suoritetaan kyseisen raliayksikön määräisinä. suoritetaan kansallisen asiakirjojen mukaisesti, suoritetaan jotka (2) 1 kohdan säännöksiä sovelletaan, jolleivät osapuolet ole sopineet muusta. (3) Huolimatta 1 kohdan säännöksistä velallinen voi maksaa minkä tahansa euroyksikön tai osallistuvan jäsenvaltion kansallisen rahayksikön määräisen ja kyseisessä joko jäsenvaltiossa maksettavan määrän hyvittämällä euroyksikkönä tai kansallisena rahayksikkönä. Määrä voidaan hyvittää velkojan tilille hänen tilinsä yksikköarvon määräisenä, jolloin mahdollinen muuntaminen suoritetaan muuntokurssien mukaisesti. sen velkojan tilille (4) Huolimatta 1 kohdan säännöksistä jokainen osallistuva jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteitä, jotka voivat olla tarpeen muutettaessa kansallisten rahayksikköjen määräisten maksamattomien velkojen yksikköarvot euroksi; tätä säännöstä sovelletaan obligaatioihin ja arvopaperistettuun velkaan, annettaessa järjestäytyneiden markkinoiden muuttaa toimintamenettelyjensä laskentayksikkö kansallisesta rahayksiköstä euroyksiköksi. (5) (6) Osallistuvat jäsenvaltiot voivat antaa muita kuin 4 kohdassa mainittuja euroyksikön käyttöä koskevia määräyksiä ainoastaan yhteisön säädetyn aikataulun mukaisesti. lainsäädännössä Nettoutuksen, vastakuittauksen ja vaikutuksiltaan samanlaisia toimia sallivia tai määrääviä kansallisia säädöksiä sovelletaan rahavelvoitteisiin riippumatta niiden yksikköarvosta, jos kyseinen yksikköarvo on euron tai kansallisen rahayksikön määräinen, suoritetaan muuntokurssien mukaisesti. jolloin mahdollinen muuntaminen 9 artikla Kansallisen rahayksikön määräiset setelit ja metallirahat säilyttävät asemansa laillisena maksuvälineenä kolmatta vaihetta edeltävänä päivänä voimassa olleiden aluerajojen sisällä. 24 IV osa EUROMÄÄRÄISET SETELIT JA METALLIRAHAT 10 artikla EKP ja osallistuvien jäsenvaltioiden keskuspankit laskevat liikkeeseen euromääräiset setelit viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2002. Huolimatta 15 artiklasta nämä setelit ovat ainoita seteleitä, joilla on laillisen maksuvälineen asema kaikissa kyseisissä jäsenvaltioissa. / / artikla Osallistuvat jäsenvaltiot laskevat liikkeelle viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2002 euron ja sentin määräisiä metallirahoja noudattaen yksikköarvoja ja teknisiä eritelmiä, jotka neuvosto voi vahvistaa perustamissopimuksen 105 a artiklan 2 kohdan toisen virkkeen mukaisesti. Huolimatta 15 artiklasta nämä metallirahat ovat ainoita metallirahoja, joilla on laillisen maksuvälineen asema kaikissa kyseisissä jäsenvaltioissa. Lukuun ottamatta liikkeeseen laskevaa viranomaista ja liikkeeseen laskevan jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä erityisesti nimettyjä henkilöitä kenelläkään ei ole velvollisuutta hyväksyä enempää kuin 50 metallirahaa yksittäisenä maksusuorituksena. 12 artikla Osallistuvien jäsenvaltioiden on varmistettava riittävät jäljennösten ja väärennösten vastaiset pakotteet, Vosa LOPPUMÄÄRÄYKSET 13 artikla Siirtymäkauden päättymisestä alkaen sovelletaan 14, 15 ja 16 artiklaa. 14 artikla Siirtymäkauden lopussa voimassa olleissa oikeudellisissa asiakirjoissa esiintyviä viittauksia kulloistenkin kansallisiin muuntokurssien ja neuvoston asetuksessa [. ] säädettyjen pyöristyssääntöjen mukaisesti. rahayksikköihin euroyksikköön viittauksina pidetään 25 15 artikla Edellä 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kansallisen rahayksikön määräiset setelit ja metallirahat ovat laillisia maksuvälineitä kyseisten aluerajojen sisällä enintään kuuden kuukauden ajan siirtymäkauden päättymisen jälkeen; tätä määräaikaa voidaan lyhentää kansallisella lainsäädännöllä. 16 artikla Setelien ja metallirahojen liikkeeseen laskijat hyväksyvät edelleen liikkeeseen laskemansa setelit ja metallirahat euroa vastaan muuntokurssin mukaisesti noudattaen osallistuvan jäsenvaltion lakeja ja käytäntöjä. VI osa VOIMAANTULO 17 artikla Tämä asetus tulee voimaan 1 päivänä tammikuuta 1999. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa. 26 Rahoitusta koskeva liite Nämä ehdotukset eivät vaikuta Euroopan yhteisön talousarvioon. 27 Pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskeva liite Nämä kaksi asetusluonnosta vaikuttavat välittömästi kaikkiin kansalaisiin ja talouden kaikkiin osa-alueisiin. Niillä on merkitystä varsinkin pankkitoiminnalle ja jakeluajoille, joilla kansalaiset kohtaavat muutosten välittömät kaupalliset vaikutukset. Uuteen tilanteeseen mukautumisen vaikutukset vaihtelevat yrityskohtaisesti. Pienet ja keskisuuret yritykset saattavat todeta mukautumisen kustannusten olevan suhteellisesti korkeammat, jos siirtymistä ei suunnitella riittävän ajoissa. Komissio työskentelee läheisesti näiden alojen kanssa voidakseen tunnistaa mahdolliset ongelmat täsmällisemmin. 28 ISSN 1024-4492 KOM(96) 499 lopuUinen ASIAKIRJAT FI 09 10 01 Luettelonumero : CB-CO-96-524-FI-C ISBN 92-78-10383-7 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg sn


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 2564/96 dell'on. Robin TEVERSON al Consiglio. Applicazione della direttiva UE 91/628 sul trasporto di animali in Francia

eurovoc_concepts:
EC Directive
EU law - national law
European Commission
France
application of EU law
health certificate
national implementing measure
protection of animals
transport of animals
veterinary inspection


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 2709/96 του Wolfgang NUssBAUMER προς την Επ τροπή. Έγκριση ενίσχυσης ύψους 1,59 δισ. σελλινίων προς τον όμιλο εταιριών αθλητικών ειδών ΗΤΜ

eurovoc_concepts:
Austria
State aid
activity report
aid to undertakings
industrial restructuring
job security
production cost
restriction on competition
sports equipment
transfer of businesses

formats: html print


title: VERORDENING (EG) Nr. 1981/96 VAN DE COMMISSIE van 16 oktober 1996 tot vaststelling van het maximumbedrag van de restitutie bij uitvoer van witte suiker voor de elfde deelinschrijving in het kader van de inschrijving bedoeld in Verordening (EG) nr. 1464/96

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar


title: REGULAMENTO (CE) Nº 1987/96 DA COMISSÃO de 16 de Outubro de 1996 que determina a medida em que podem ser aceites os pedidos de licenças de importação, apresentados em Outubro de 1996, para determinados produtos do sector do leite e dos produtos lácteos, no âmbito do regime previsto nos acordos europeus concluídos pela Comunidade com a República da Polónia, a República da Hungria, a República Checa e a República Eslovaca

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
butter
cheese
import licence
milk product
tariff quota


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 2814/96 af Raymonde DURY til Kommissionen. Sort arbejde i Kommissionen

eurovoc_concepts:
Belgium
European Commission
labour tribunal
moonlighting
provision of services


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 2709/96 von Wolfgang NUßBAUMER an die Kommission. Genehmigung einer Beihilfe von 1,59 Mrd. Schilling an die Sportartikelgruppe HTM


title: TECHNICAL GUIDANCE DOCUMENT IN SUPPORT OF COMMISSION DIRECTIVE 93/67/EEC ON RISK ASSESSMENT FOR NEW NOTIFIED SUBSTANCES AND COMMISSION REGULATION (EC) No 1488/94 ON RISK ASSESSMENT FOR EXISTING SUBSTANCES. Part IV.

eurovoc_concepts:
environmental impact
health risk


eurovoc_concepts:
Community budget
Economic and Monetary Union
coordination of EMU policies
economic convergence
economic policy
multilateral surveillance

text: COMMISSION DES COMMUNAUTES EUROPEENNES •it lit * * Bruxelles, le 16. 10. 1996 COM(96) 496 final 96/0247 (SYN) 96/0248 (CNS) Proposition de REGLEMENT (CE) DU CONSEIL relatif au renforcement de la surveillance et de la coordination des situations budgétaires Proposition de REGLEMENT (CE) DU CONSEIL visant à accélérer et clarifier la mise en oeuvre de la procédure concernant les déficits excessifs (présentées par la Commission) UN PACTE DE STABILITE POUR ASSURER LA DISCIPLINE BUDGETAIRE DURANT LA TROISIEME PHASE DE L'UEM Exposé des motifs L ES EFFETS POSITIFS DE LA DISCIPLINE BUDGÉTAIRE SUR LA CROISSANCE ET L'EMPLOI Une gestion saine et rigoureuse des finances publiques est une condition essentielle du retour à une croissance forte et soutenue, accompagnée d'une amélioration de la création d'emplois. La réduction des déficits budgétaires permet d'alléger la ponction des dépenses publiques sur le produit national et de desserrer les contraintes pesant sur la politique monétaire; elle favorise en outre la baisse et la stabilisation des anticipations inflationnistes. Dans un tel environnement, la politique monétaire peut engendrer une baisse des taux d'intérêt. Celle-ci favorise la croissance et l'emploi en attirant l'investissement privé, ce qui aura des effets positifs sur l'offre. Enfin, la rigueur budgétaire, en réduisant le ratio de la dette publique/PIB et en allégeant ainsi le service de la dette publique, permet aux gouvernements de restructurer leurs dépenses, et notamment de consacrer une part plus élevée des fonds publics à des priorités politiques comme les infrastructures et l'éducation, particulièrement essentielles si l'on veut promouvoir la croissance et l'emploi sur le long terme. U NE CONVERGENCE BUDGÉTAIRE DURABLE DANS LE CADRE DE L ' U EM Pour pouvoir recueillir tous les fruits de la monnaie unique, il faudra que la convergence, économique et monétaire, dans le cadre de l'UEM, soit durable. Cela supposera en particulier des efforts constants pour limiter les déficits budgétaires. Ces analyses, qui sont largement partagées et correspondent aux principes inscrits dans le Traité, ont incité le gouvernement allemand à présenter une proposition relative à un "pacte de stabilité pour l'Europe", destiné à assurer la discipline budgétaire durant la dernière étape de l'UEM. Le Conseil européen de Madrid de décembre 1995 a confirmé l'importance cruciale de la discipline budgétaire et pris note de l'intention de la Commissionnde présenter ses conclusions sur les mécanismes qui permettront d'assurer la discipline budgétaire et la coordination au sein de l'Union monétaire. ". Ces questions ont depuis lors fait l'objet de discussions approfondies, qui ont notamment été enrichies par le rapport d'étape présenté par la Commission au Conseil européen de Florence, en juin 1996. Ce rapport prévoit que tous les nouveaux arrangements (i) doivent s'inscrire dans le cadre des dispositions du Traité, (ii) que les critères définis pour te participation à l'UEM (dans le premier groupe ou à une date plus éloignée) ne doivent en aucun cas être modifiés et (iii) qu'ils doivent être arrêtés au niveau de l'Union, même si leur application intégrale ne concerne que les Etats membres participant à la monnaie unique. 2 Ces principes de base, ainsi que les principaux éléments du futur pacte de stabilité, ont recueilli une large adhésion lors de la réunion informelle du Conseil Ecofin qui s'est tenue à Dublin, en septembre 1996. Les propositions relatives m pacte de stabilité, présentées par la Commission dans le sillage de son rapport d'étape, respectent ces principes. H s'agit de droit dérivé dont l'adoption permettra de renforcer et de clarifier les dispositions du Traité concernant la surveillance multilatérale et la discipline budgétaire. Pour garantir leur efficacité, il conviendra que tous les intéressés prennent l'engagement politique ferme d'appliquer de manière rigoureuse les procédures du Traité, telles qu'elles seront explicitées et clarifiées par le droit dérivé. Cet engagement pourrait être entériné dans le cadre d'une déclaration du Conseil européen. U NE A P P R O C HE A LA FOIS PREVENTIVE ET DISSUASIVE Au cours de la troisième phase de l'UEM, les politiques budgétaires nationales devront être mises en oeuvre de manière à créer une marge de manoeuvre permettant de faire face à des perturbations exceptionnelles ou conjoncturelles, et d'écarter ainsi tout risque de déficit excessif. Les politiques budgétaires nationales devront en outre faciliter la réalisation des objectifs de stabilité de la politique monétaire unique. Pour que la politique budgétaire des Etats membres puisse assurer ce rôle central, le moyen le plus approprié serait de fixer des objectifs budgétaires à moyen terme proches de l'équilibre ou excédentaires. La valeur de référence de 3 % du PIB doit donc être considérée comme un plafond qui ne peut être dépassé dans des circonstances normales. Pour prévenir tout risque de déficit excessif la Commission propose de mettre en oeuvre une stratégie à deux niveaux: un système préventif d'alerte rapide, destiné à repérer et à corriger les dérapages budgétaires avant que le déficit ne dépasse le seuil de 3 %, et un ensemble de règles dissuasives, dont l'effet serait suffisant pour inciter les Etats membres à éviter les déficits excessifs ou à prendre des mesures pour les corriger rapidement. Amélioration de la prévention: le renforcement de la surveillance budgétaire Grâce à l'adoption de dispositions de droit dérivé, une possibilité prévue par l'article 103 paragraphe 5, les aspects budgétaires de la surveillance multilatérale doivent être renforcés par la mise en place d'un système d'alerte rapide. Ce contrôle renforcé reposerait sur l'obligation, pour les Etats membresayant adopté la monnaie unique, de présenter des programmes de stabilité indiquant leurs objectifs budgétaires à moyen terme et fournissant d'autres informations pertinentes. Les objectifs budgétaires nationaux à moyen terme devraient prévoir des budgets proches de l'équilibre ou excédentaires, l'existence de certains écarts entre Etats membres pouvant toutefois être souhaitable. Cette approche ne contredit pas l'expérience propre aux Etats membres, puisque la majorité d'entre eux avaient des positions budgétaires proches de l'équilibre avant le déclenchement de la première crise pétrolière. Ces objectifs à moyen terme permettraient aux Etats membres de respecter le plafond de 3 % dans toutes les circonstances, excepté lorsque des fléchissements importants de la conjoncture ou d'autres événements exceptionnels se produisent. Les programmes de stabilité devraient être rendus publics. Les dérapages par rapport aux objectifs budgétaires proches de l'équilibre ou excédentaires définis dans les programmes de stabilité (prévoyant un budget proche de l'équilibre ou excédentaire) donneraient lieu à un avertissement de la Commission. Ceci pourrait amener le Conseil à adresser à l'État membre concerné une recommandation l'invitant à adopter les mesures nécessaires pour éviter un dépassement du seuil de 3 %. Le renforcement des procédures de surveillance au niveau communautaire permettra également de consacrer une plus grande attention à la coordination des politiques budgétaires dans le cadre de l'UEM, afin de veiller à ce que les différentes positions budgétaires nationales forment un tout cohérent. Renforcer les mesures dissuasives: le renforcement de la procédure concernant les déficits excessifs La procédure des déficits excessifs (y compris lors de l'étape finale des sanctions) doit être clarifiée, et son déroulement accéléré, de manière à jouer un rôle véritablement dissuasif. Les principales dispositions proposées à ce niveau sont les suivantes: • établir des délais précis pour chaque étape majeure de la procédure, de manière à ce que les sanctions éventuelles soient prises dans le courant de l'année qui suit celle de l'apparition du déficit excessif; définir les circonstances "exceptionnelles et temporaires" pouvant justifier un dépassement de la valeur de référence; • déterminer d'avance l'ampleur des sanctions pécuniaires. Eu égard à la portée de ses propositions de droit dérivé» la Commission considère que la base juridique appropriée est l'article 104 C paragraphe 14 deuxième alinéa. Selon cette disposition, qui couvre tous les aspects de la procédure concernant les déficits excessifs, le Conseil doit statuer à l'unanimité, après consultation du Parlement européen et de la BCE. La Commission est convaincue que la crédibilité du pacte de stabilité -par lequel tous les Etats membres s'engagent à l'égard de la stabilité budgétaire - sortira renforcée d'un vote unanime de leur part. En conséquence, la proposition de règlement et le protocole n° 5, dont le contenu actuel n'est pas modifié, formeront un nouvel ensemble intégré de règles. La procédure des déficits excessifs peut être accélérée de manière substantielle par l'introduction de délais maximums pour l'achèvement des principales étapes. Il est proposé de prévoir un scénario standard (voir annexe 1), dans lequel la décision constatant l'existence d'un déficit excessif et la formulation de recommandations int deviennent au plus tard en mai de l'année suivant celle où est apparu le déficit excessif; au cas où le Conseil jugerait qu'un Etat membre ne prend pas les mesures propres à corriger son déficit, la procédure devrait être menée à son terme et les sanctions prises au plus tard en décembre de la même annéî. Le déroulement de la procédure pourrait être encore plus rapide lorsque les prévisions de déficit dépassent déjà la limite de 3% et/ou que le Conseil a déjà recommandé des mesures correctrices dans le cadre du système d'aîerts rapide prévu à l'article 103. Toutefois, la décision concernant l'existence d'un déficit excessif devrait normalement être prise sur la base des données rapportées en mars. 4 Pour faciliter la détection des déficits excessifs, certaines des définitions de l'article 104 C peuvent être explicitées afin d'éliminer les incertitudes, le Conseil devant néanmoins conserver une certaine marge d'appréciation discrétionnaire. On pourrait notamment préciser l'interprétation de l'expression "exceptionnel et temporaire". Bien qu'il soit improbable que toutes les situations susceptibles d'être prises en considération puissent être énumérées explicitement; par ailleurs, il y a un danger que des définitions quantitatives précises de la notion de fléchissement important de la conjoncture ne tiennent pas suffisamment compte de l'expérience propre à chaque pays, une tentative est faite pour illustrer de manière quantitative ce qu'un fléchissement important de la conjoncture peut signifier. La rapidité des dernières étapes de la procédure dépendra dans une très large mesure de la façon dont "l'action suivie d'effets" sera appréciée. La Commission propose d'évaluer le caractère approprié des mesures correctrices sur la base des décisions publiquement annoncées par le gouvernement concerné. L'association des parlements nationaux, à l'établissement de telles mesures lorsqu'elle est ignorée par la loi nationale, ne devrait pas entraver l'application prompte de la procédure de déficit excessiÇ et nuire à son caractère d'urgence. Il est donc proposé de prévoir un délai relativement court, au terme duquel le gouvernement concerné devra avoir adopté les mesures nécessaires (c'est-à-dire quatre mois maximum après l'envoi de la recommandation du Conseil au titre de l'article 104 C paragraphe 7). Si le gouvernement n'a pas pris de mesures dans le délai fixé, ou si les mesures proposées sont jugées insuffisantes par le Conseil, l'étape suivante de la procédure est alors engagée. Dans le cas où un gouvernement, après avoir présenté un train de mesures accueilli favorablement par le Conseil, reviendrait sur certaines de ces mesures ou verrait celles-ci censurées par son parlement sans qu'elles soient remplacées par d'autres mesures, le Conseil pourrait décider de passer immédiatement à l'étape suivante de la procédure. Dans tous les cas de figure, la procédure (y compris l'éventuelle décision de sanctions) devra avoir été menée à son terme dans un délai maximum de dix mois. Même si, à première vue, les délais suggérés dans le calendrier ci-dessus peuvent sembler courts, on doit néanmoins convenir que l'envoi d'une recommandation du Conseil ou l'engagement des dernières étapes de la procédure ne prendront pas le gouvernement concerné par surprise, et que celui-ci disposera en fait d'une période beaucoup plus longue pour préparer des mesures correctrices. On soulignera en outre que le passage à un déficit excessif au cours de la troisième phase est un motif assez sérieux pour justifier une action urgente de la part de toutes les parties intéressées. Il convient également de mieux expliciter les modalités d'application des sanctions. On pourrait, à cette fin, proposer que, normalement un dépôt ne portant pas intérêt soitexigé chaque fois que des sanctions seront prononcées (mesure qui pourrait être complétée, si le Conseil le juge opportun, par les sanctions non pécuniaires prévues par le Traité). Ces dépôts, dont le montant sera exprimé en pourcentage du PIB, doivent être assez importants pour avoir un effet dissuasiÇ sans toutefois constituer une charge insupportable, qui ferait perdre au mécanisme sa crédibilité ou aboutirait à un effet inverse à celui recherché. La Commission propose que les dépôts annuels soient formés d'une composante fixe, égale à 0,2% du PIB, et d'une composante variable, égale. à un dixième du dérapage observé par rapport à la valeur de référence de 3 %, et qu'ils soient plafonnés à 0,5 % du PIB. On notera qu'avec les valeurs proposées, un déficit dépassant 6 % du PIB n'entraînera plus de sanction proportionnellement plus élevée. Le graphique figurant en annexe illustre les conséquences quantitatives du mécanisme envisagé. Le montant initial du dépôt sera converti en amende si, au bout de deux ans, les mesures propres à corriger le déficit excessif n'ont toujours pas été prises. Les dépôts seront constitués auprès de la Communauté et les intérêts sur les dépôts, ainsi que le produit des amendes, seront affectés aux recettes du budget général des Communautés européennes. Annexe 1 Le Conseil Ecofîn décide d'appliquer des sanctions Année N Déroulement de la procédure concernant les déficits excessifs à compter du mois de mars Le Comité monétaire rend un avis Les États membres communi- quent leurs dormées(1) Le Conseil Ecofîn décide qu'il y a déficit excessif et adresse des recomman dations N+l et années suivantes lïlïËËÊ!!^^ La Commission élabore un rapport La Commission adresse un avis Les États membres communi quent leurs données(1) Le Conseil Ecofîn décide de lever ou de renforcer les sanctions Le Conseil Ecofîn met l'État membre concerné en demeure de prendre des mesures spécifiques Le Conseil Ecofîn examine si "des actions suivies d'effets" ont été engagées et décide, le cas échéant, de publier les recommanda tions Les États membres communi quent leurs données(1) Les États membres communi quent leurs données*1* (1) En vertu du règlement CE/3605/93, les États membres doivent communiquer leurs données budgétaires deux fois par an: une première fois avant le 1er mars, une deuxième fois avant le 1er septembre. Détermination du montant des sanctions pécuniaires (application du mécanisme proposé par la Commission) 0. 6 E ce î 0. 1 I - -- 2 3 4 5 6 Déficit budgétaire (% du PIB) Proposition de REGLEMENT (CFA PII TONSPIT 96/0247 (SYN) relatif au renforcement de la surveillance et de la coordination des situations budgétaires LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE, vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 103 paragraphe S, vu la proposition de la Commission, en coopération avec le Parlement européen, (1) considérant que le maintien d'une situation budgétaire saine dans les États membres crée les conditions propices à une croissance durable de la production et de l'emploi; que la discipline budgétaire sera nécessaire, au cours de la troisième phase de l'union économique et monétaire, pour assurer la stabilité monétaire; (2) considérant que les politiques budgétaires nationales doivent être définies de manière à créer une marge de manoeuvre permettant de faire face à des perturbations exceptionnelles et conjoncturelles, et à éviter les déficits excessifs; (3) considérant que, dans le contexte de la monnaie unique, une coordination plus étroite des politiques budgétaires et d'autres politiques économiques revêt une importance plus grande; (4) considérant que la valeur de référence de 3 % du PIB pour le déficit public, définie à l'article premier du protocole n°5 sur la procédure concernant les déficits excessifs, doit être considérée comme un plafond dans des circonstances normales; que les déficits publics devraient dès lors tendre, à moyen terme, vers une situation proche de l'équilibre, voire excédentaire, compte tenu des différences entre les spécificités nationales; (5) considérant qu'il convient d'élargir la procédure de surveillance multilatérale prévue à l'article 103 paragraphes 3 et 4 par l'intégration d'un système d'alerte rapide, par lequel le Conseil puisse attirer l'attention d'un État membre sur la nécessité de prendre des mesures correctrices pour empêcher un déficit public d'atteindre des proportions excessives; considérant que la procédure de surveillance multilatérale devrait continuer de contrôler l'ensemble des évolutions économiques dans chaque Etat membre et dans la Communauté ainsi que la cohérence des politiques économiques avec les recommandations générales prévues à l'article 103(2); (6) considérant que le présent règlement fait partie du pacte de stabilité destiné à assurer la discipline budgétaire au cours de la troisième phase de IDEM; que le pacte comprend deux éléments clés, à savoir, d'une part, le renforcement de la surveillance et de la coordination des situations budgétaires et, d'autre part, l'accélération et la clarification de la mise en oeuvre de la procédure concernant les déficits excessifs; que le second de ces éléments comporte la fixation de délais pour la mise en oeuvre de la procédure concernant les déficits excessifs et précise les conditions d'application des sanctions; (7) considérant que les modalités de cette accélération et de cette clarification de la procédure concernant les déficits excessifs ont été définies dans le règlement du Conseil [. ]; î (8) considérant que les États membres qui adopteront la monnaie unique sont ceux dont il aura été constaté, conformément à l'article 109 J, qu'ils ont réalisé un degré élevé de convergence durable, et en particulier que la situation de leurs finances publiques présente un caractère soutenable; que la préservation de situations budgétaires saines dans ces États membres sera nécessaire pour assurer la stabilité monétaire et pour créer des conditions propices à une croissance durable de la production et de l'emploi; qu'il convient de dénommer ces États membres "Etats membres ne faisant pas l'objet d'une dérogation" au sens de l'article 109 K; (9) considérant qu'il est nécessaire de mettre à profit l'expérience utile acquise, au cours des deux premières phases de l'union économique et monétaire, dans le recours aux programmes de convergence en tant qu'instruments de fixation d'objectifs et en tant que points de départ de la surveillance; qu'il importe de faire obligation aux États membres ne faisant pas l'objet d'une dérogation de présenter des programmes budgétaires à moyen terme (appelés programmes de stabilité) et qu'il y a lieu de définir les principaux éléments que doivent contenir ces programmes; qu'il est nécessaire de fixer des délais pour la présentation des programmes de stabilité et de leurs mises à jour, (10) considérant que, dans l'intérêt de la transparence et pour permettre au débat public de s'inscrire dans un contexte concret, il convient de faire obligation aux États membres ne faisant pas l'objet d'une dérogation de rendre publics leurs programmes de stabilité; (11) considérant qu'il est nécessaire de définir les modalités de l'examen des programmes de stabilité par le Conseil; (12) considérant que le suivi des programmes de stabilité devrait se dérouler dans le cadre de la surveillance multilatérale; qu'il y a lieu d'accorder une attention toute particulière aux dérapages constatés par rapport aux objectifs fixés par les programmes en matière d'excédent/de déficit des finances publiques; que, pour prévenir toute détérioration grave du déficit d'un État membre ne faisant pas l'objet d'une dérogation, il conviendrait que le Conseil recommande à l'État membre de prendre des mesures correctrices; que, dans l'éventualité de dérapages budgétaires persistants, le Conseil devrait juger opportun de renforcer et de rendre pubUques ses recommandations; (13) considérant qu'il sera également nécessaire de définir des modalités similaires pour les programmes et la surveillance des autres États membres; A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: SECTION I Programmes de stabilité Article premier 1. Chaque État membre ne faisant pas l'objet d'une dérogation soumet un "programme de stabilité" au Conseil et à la Commission. 2. Un programme de stabilité contient: a) b) c) b) un objectif à moyen terme et une trajectoire d'ajustement fixés pour l'excédent/le déficit des finances publiques, exprimé en pourcentage du PIB; revolution anticipée du ratio d'endettement de l'État; les principales hypothèses concernant l'évolution anticipée de l'économie, et en particulier la croissance du PIB réel, l'emploi et le chômage, l'inflation, ainsi que d'autres variables économiques importantes; une description des mesures budgétaires mises en oeuvre pour iéaliser les objectifs du programme; l'engagement de prendre, le cas échéant, des mesures supplémentaires pour éviter tout dérapage par rapport aux objectifs fixés. 3. Les informations concernant l'évolution de l'excédent/du déficit des finances publiques et du ratio d'endettement, ainsi que les principales hypothèses économiques visées aux paragraphes 2 a) et 2 b) sont établies sur une base annuelle et couvrent, outre l'année en cours et l'année précédente, au moins les trois années suivantes. S °\ Article 2 1. Les programmes de stabilité sont présentés avant le 1er janvier 1999. Après cette date, des programmes actualisés sont présentés chaque année, au plus tard deux mois après la présentation de la proposition de budget annuel par le gouvernement d'un État membre à son parlement national. Un État membre faisant initialement l'objet d'une dérogation et dont la dérogation est abrogée ultérieurement, conformément à l'article 109 K paragraphe 2, présente un programme de stabilité dans les six mois qui suivent la décision d'abrogation. 2. Les États membres rendent publics leurs programmes de stabilité et leurs programmes actualisés. SECTION 2 Surveillance des situations budgétaires et système d'alerte rapide Article 3 1. 2. 3. 1. 2. 3. 4. Sur la base des évaluations effectuées par la Commission et par le comité institué à l'article 109 C, le Conseil détermine si, compte tenu des caractéristiques nationales spécifiques, l'objectif budgétaire à moyen terme fixé par le programme de stabilité consiste dans une situation proche de l'équilibre ou dans un excédent, si les hypothèses économiques sur lesquelles se fonde le programme sont réalistes et si les mesures prises et/ou envisagées sont suffisantes pour placer la situation budgétaire sur le sentier d'ajustement prévu qui doit permettre de réaliser l'objectif à moyen terme. Le Conseil procède à l'examen du programme de stabilité, tel qu'il est visé au paragraphe 1, dans les deux mois, au plus, qui suivent la présentation du programme. Le Conseil, statuant sur recommandation de la Commission, et après avoir consulté le comité institué à l'article 109 C, peut approuver le programme de stabilité. S'il estime que les objectifs et le contenu d'un programme devraient être renforcés, le Conseil, agissant conformément aux dispositions de l'article 103 paragraphe 4, adresse en principe à l'État membre concerné une recommandation l'invitant à adapter son programme. Les programmes de stabilité actualisés sont examinés par le comité institué à l'article 109 C, sur la base des évaluations effectuées par la Commission; au besoin, les programmes actualisés peuvent également être examinés par le Conseil, conformément à la procédure exposée aux paragraphes 1 et 2. Article 4 Dans le cadre de la surveillance multilatérale exercée conformément à l'article 103 paragraphe 3, le Conseil suit la mise en oeuvre des programmes de stabilité sur la base d'informations fournies par les États membres et des évaluations effectuées par la Commission et par le comité institué à l'article 109 C, notamment en vue d'identifier toute divergence, effective ou anticipée, par rapport à l'objectif à moyen terme (ou par rapport au sentier d'ajustement qui doit permettre la réalisation de cet objectif), tel qu'il est fixé dans le programme de stabilité en ce qui concerne l'excédent/le déficit des finances publiques. Si une divergence est constatée par rapport à l'objectif à moyen terme (ou par rapport au sentier d'ajustement qui doit permettre la réalisation de cet objectif), le Conseil adresse d'une manière générale, conformément à l'article 103 paragraphe 4, une recommandaùon à lÉtat membre concerné, l'invitant à prendre des mesures d'ajustement budgétaire. Si le suivi ultérieur révèle que la divergence par rapport à l'objectif (ou par rapport au sentier d'ajustement qui doit permettre la réalisation de cet objectif) persiste ou s'aggrave, le Conseil adresse dune manière générale une recommandation à l'État membre concerné, l'invitant à prendre des mesures correctrices spécifiques; conformément à l'article 103 paragraphe 4, lé Conseil peut rendre sa recommandation publique. Dans le cadre de la surveillance multilatérale exercée conformément à l'article 103 paragraphe 3, le Conseii évalue également les situations budgétaires globales, effectives et prévues, pour l'ensemble de la zone de ITJEM, sur la base des programmes de stabilité et des programmes actualisés des États membies. s • /o Article 5 Dans les rapports qu'ils adressent au Parlement européen conformément à l'article 103 paragraphe 4 alinéa 2, le président du Conseil et la Commission font état des résultats de la surveillance exercée dans le cadre du présent règlement Le présent règlement entre en vigueur le 1er juillet 1998. Article 6 Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. h Proposition de RÈGLEMENT (CE) i , DU CONSEIL 96/0248 (CNS) visant à accélérer et clarifier la mise en oeuvre de la procédure concernant les déficits excessifs LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE, * vu le traité instituant la Communauté européenne, et notaniment son article 104 C paragraphe 14 deuxième alinéa, vu la proposition de la Commission, vu l'avis du Parlement européen, vu l'avis de l'Institut monétaire européen, (1) considérant que le maintien d'une situation budgétaire saine dans les États membres crée les conditions propices à une croissance durable de la production et de l'emploi; que la discipline budgétaire sera nécessaire, durant la troisième phase de l'Union économique et monétaire, pour assurer la stabilité monétaire; (2) considérant que les politiques budgétaires nationales doivent être définies de manière à créer une marge de manoeuvre permettant de faire face à des perturbations exceptionnelles et conjoncturelles, et à éviter les déficits excessifs; considérant qu'il y a lieu de donner de la notion de circonstances exceptionnelles et temporaires une interprétation rigoureuse qui pourrait comporter une quantification de la notion de croissance réelle significativement négative. (3) considérant que le protocole n° 5 sur la procédure concernant les déficits excessifs contient des dispositions relatives à la mise en oeuvre de la procédure prévue à l'article 104 C; qu'il est nécessaire de prendre des dispositions complémentaires en vue de cette mise en oeuvre; que, conformément à l'article 104 C paragraphe 14 deuxième alinéa, le Conseil arrête à cet effet les dispositions appropriées; que les dispositions du présent règlement, avec celles du protocole, constituent un nouvel ensemble intégré de règles; (4) considérant que, conformément à l'article 109k paragraphe 3, les articles 104c paragraphes 9 et 11 s'appliquent seulement aux Etats membres qui ont adopté une monnaie unique; (5) considérant qu'il est nécessaire de fixer des délais pour l'application de la procédure concernant les deficits excessifs, afin de garantir son application effective et rapide; qu'il convient de préciser comment les sanctions prévues à l'article 104 C du Traité pourraient être infligées aux États membres qui persistent à ne pas corriger une situation de déficit excessif, toujours afin de garantir l'application effective de ladite procédure; (6) considérant que le présent règlement fait partie du pacte de stabilité destiné à assurer la discipline budgétaire durant la troisième phase de l'UEM; que ce pacte comprend deux grands volets: a) renforcer la surveillance et la coordination des situations budgétaires et b) accélérer et clarifier la mise en oeuvre de la procédure concernant les déficits excessifs; que le premier de ces deux volets prévoit la mise en place d'un système d'alerte rapide qm permettra de détecter les divergences par rapport aux trajectoires budgétaires à moyen terme des Éîaîs membres, et /^ dans le cadre duquel le Conseil pourra prendre des mesures correctrices bien avant que le déficit atteigne des proportions excessives; (7) considérant que les règles nécessaires au renforcement de la surveillance et de la coordination des situations budgétaires ont été définies dans le règlement n° [. ] du Conseil; (8) considérant que la surveillance renforcée, aux termes du règlement [. ], et la surveillance des situations budgétaires par la Commission, conformément à l'article 104 C paragraphe 2, constituent une base pour la mise en oeuvre rapide de la procédure concernant les déficits excessifs; (9) considérant, à la lumière de ce qui précède, que la fixation d'un délai de dix mois maximum, entre la date de notification ou l'activation de la procédure par tout autre moyen, et l'imposition de sanctions, si nécessaire, paraît à la fois faisable et de nature à amener l'État membre à prendre les mesures correctrices nécessaires; que, dans le cas d'une procédure engagée en mars, cette disposition pourrait se traduire par l'imposition de sanctions avant la fin de l'année civile où la procédure a été engagée; (10) considérant qu'une recommandation du Conseil, ou le passage aux étapes suivantes de la procédure concernant les déficits excessifs, ne prendra pas au dépourvu un gouvernement qui aura en fait disposé d'un laps de temps beaucoup plus long pour prendre des mesures correctrices; que l'apparition d'un déficit excessif durant la troisième phase est un fait sérieux, qui justifie une action immédiate de tous les intéressés; (11) considérant que, dans le cadre de l'action entreprise pour corriger le déficit excessif, le gouvernement de l'État membre concerné prendra, si la législation nationale l'exige, des mesures associant le parlement national; que les procédures de décision nationales visées à l'article 3 du protocole n° S ne doivent pas, en que telles, empêcher la mise en oeuvre rapide de la procédure concernant les déficits excessifs; (12) considérant que, pour que la procédure concernant les déficits excessifs ait un effet suffisamment dissuasif, il convient d'exiger que l'État membre concerné constitue un dépôt non porteur d'intérêts, d'un montant approprié, lorsque le Conseil décide d'infliger une sanction; (13) considérant que la définition de sanctions selon une échelle précise, en levant les incertitudes, permettrait aux intéressés d'être parfaitement informés de la procédure; que le montant du dépôt doit être fonction du PIB de l'Etat membre concerné; que le dépôt devrait comporter un élément fixe, obligatoire dans tous les cas où des sanctions pécuniaires sont imposées, et un élément variable, proportionnel au dépassement de la valeur de référence de 3 % du PIB; qu'il est également indiqué de fixer un plafond, en pourcentage du PD3, au montant des sanctions, afin qu'elles ne soient pas contreproductives; (14) considérant que, si la constitution d'un dépôt non porteur d'intérêts n'amène pas l'État membre concerné à corriger son déficit excessif; il convient d'intensifier les sanctions; qu'il y a lieu, dans ce cas, de convertir le dépôt en amende et d'exiger de l'État membre concerné qu'il constitue un nouveau dépôt non porteur d'intérêts; (15) que l'action engagée par l'État membre concerné en vue de corriger son déficit excessif constitue la première étape vers l'abrogation des sanctions; que des progrès sensibles dans la correction du déficit excessif doivent permettre un allégement des sanctions, conformément à l'article 104 C paragraphe 12; que l'abrogation de toutes les sanctions encore en vigueur ne doit intervenir que lorsque le déficit excessif a été corrigé; (16) considérant que le règlement (CE) n° 3605/93 du Conseil, relatif à l'application du protocole sur la procédure concernant les déficits excessifs annexé au traité instituant la Communauté européenne1, fixe des règles détaillées pour la notification des données budgétaires par les États membres; 1 JO n° L 332 du 31 décembre 1993, p. 7. X (3 (17) considérant que, conformément à l'article 109F paragraphes, dans les cas où le Traité attribue un rôle consultatif à la Banque centrale européenne (BCE), les références à la BCE sont assimilées à des références à l'Institut monétaire européen, avant la mise en place de la BCE; A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: SECTION 1 Accélération de la procédure concernant les déficits excessifs Article premier 1. 2. 1. 2. Le Conseil décide s'il y a ou non un déficit excessif; conformément à l'article 104 C paragraphe 6, dans un délai de trois mois à compter des dates de notification prévues à l'article 4 paragraphes 2 et 3 du règlement (CE) n° 3605/93 du Conseil. S'il décide, en application de l'article 104 C paragraphe 6, qu'il y a un déficit excessif, il adresse en même temps des recommandations à lÉtat membre concerné, conformément à l'article 104 C paragraphe 7. Le dépassement de la valeur de i&Srenœ fixés pour k défien pubMc e^ oonsidéré conm» exceptionnel et temporaire au sens de l'article 104C paragraphe2 pointa) deuxième tiret, s'il résulte d'un événement inhabituel échapp&M au contrôle de l'Etat membre concerné et ayant une incidence considérable sur la situation financière de ses administrations publiques, ou s'il résulte d'une grave récession, en particulier lorsque la croissance annuelle réelle est significativement négative. En outre, si l'événement inhabituel ou la grave récession a pris fin ou s'il est prévu qu'il prenos fin dans l'année civile suivant celle où le déficit dépasse la valeur de référence, les prévisions budgétaires fournies par k Commission devraient indiquer que le déficit restera au-dessous de ladite valeur de référence au cours de celle même année suivante. Article 2 Le Conseil, ayant constaté qu'aucune action survie d'effet n'a été prise, décide de rendre publiques ses recommandations, conformément à l'article 104 C paragraphe 8, dans les quatre mois suivant l'adoption de la décision constatant l'existence d'un déficit excessif, conformément à l'article 104 C paragraphe 6, et la formulation de ifxttirimandations, conformément à l'article 104 C paragraphe 7. Pour établir si une action suivie d'dM a été prise en réponse aux reœmmandaîioîîs qu'il a formulées conformément à l'article 104 C paragraphe 7, le Conseil peut fonder sa décision sur les décisions publiques officielles du gouvernement de l'État membre concerné. Si ces décisions publiques officielles ne sont pas, le cas échéant, adoptées par le pouvoir législatif national dans un certain délai, à définir par le Conseil dans les recommandations adressées conformément à l'article 104 C paragraphe 7, ou si îesdiîes décisions sont modifiées substantiellement durant la procédure d'adoption, le Conseil réexamine la question de savoir si une action suivie d'effet a été prise. Article 3 Toute décision du Conseil de mettre l'État membre concerné en demeure de prendre des mesures visant à la réduction du déficit, conformément à l'article 104 C paragraphe 9, est prise dans le mois suivant l'adoption de sa décision constatant l'absence de toute action suivie d'effet, conformément à l'article 104 C paragraphe 8. / \v\ Article 4 Si les conditions d'application des dispositions de l'article 104 C paragraphe 11 sont réunies, le Conseil décide normalement d'infliger des sanctions conformément auxdites dispositions. Toute décision en ce sens doit être prise deux mois au plus tard après la décision du Conseil de mettre l'Etat membre en demeure de prendre des mesures, conformément à l'article 104 C paragraphe 9. Article 5 L'intervalle qui s'écoule entre les dates de notification visées à l'article 1er du présent règlement et la décision du Conseil infligeant des sanctions, mentionnée à l'article 4, ne peut dépasser dix mois. Article 6 Toute décision du Conseil tendant à intensifier les sanctions (autres que les amendes visées à l'article 9 du présent règlement) conformément à l'article 104 C paragraphe 11, ou d'abroger tout ou partie de ses décisions en application de l'article 104 C paragraphe 12, est prise au plus tard dans les deux mois suivant les dates de notification prévues par le règlement (CE) n° 3605/93 du Conseil. SECTION 2 Sanctions Article 7 Lorsqu'il décide d'infliger des sanctions à un État membre conformément à l'article 104 C paragraphe 11, le Conseil exige en principe que lÉtat membre concerné effectue un dépôt non porteur d'intérêts. Le Conseil peut décider de compléter ce dépôt par les mesures prévues à l'article 104 C paragraphe 11, premier et deuxième alinéas. Article 8 Si le déficit excessif résulte du non-respect du critère relatif au déficit public prévu par l'article 104 C paragraphe 2 point a), le montant de ce dépôt comprend un élément fixe, égal à 0,2 % du PIB, et un élément variable, égal à un dixième de la différence entre le déficit, exprimé en pourcentage du PIB de l'année au cours de laquelle ce déficit a été jugé exessif, et la valeur de référence. Un plafond de 0,5 % du PIB est fixé pour le montant annuel des dépôts. Si le déficit excessif résulte uniquement du non-respect du critère relatif à la dette publique prévu par l'article 104 C paragraphe 2 point b), le montant du dépôt consiste en un élément fixe égal à 0,2 % du PIB. Article 9 Le dépôt initial est en principe converti en amende si, dans les deux années suivantes, le déficit excessif n'a pas, de l'avis du Conseil, été corrigé. Le Conseil peut décider d'imposer, outre cette amende, les mesures prévues aux premier et deuxième alinéas de l'article 104 C paragraphe 11, si ces dernières n'ont pas été appliquées en même temps que les sanctions. Parallèlement, l'État membre est en principe tenu d'effectuer un nouvau dépôt non porteur d'intérêts, dont le montant est calculé selon la règle énoncée à l'article 8 du présent règlement Article 10 Conformément à l'article 104 C paragraphe 12, le Conseil peut décider d'abroger tout ou partie des sanctions prévues aux premier et deuxième alinéas de l'article 104 C paragraphe 11, dans la mesure où l'État membre accomplit des progrès sensibles, même s'ils sont encore insuffisants, dans la correction de son déficit excessif. / h Article 11 Conformément à l'article 104 C paragraphe 12, le Conseil lève toutes les sanctions encore en vigueur si la décision constatant l'existence d'un déficit excessif est abrogée. Les amendes infligées conformément à l'article 9 du présent règlement ne sont pas remboursées à lÉtat membre concerné. Article 12 Les dépôts prévus par l'article 8 du présent règlement sont constitués auprès de la Commission. Les intérêts sur ces dépôts, ainsi que le produit des amendes prévues par l'article 9 du même règlement, font partie des ressources du budget général des Communautés européennes. Le présent règlement entre en vigueur le 1er janvier 1999. Article 13 Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout Etat membre. / lit ISSN 0254-1491 COM(96) 496 final DOCUMENTS FR 09 01 10 N° de catalogue : CB-CO-96-523-FR-C ISBN 92-78-10368-3 Office des publications officielles des Communautés européennes L-2985 Luxembourg / /?


title: Aftale i form a brevveksling mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Tyrkiet om fastsættelse af det tillægsbeløb, der fra den 1. januar 1994 skal fratrækkes i den afgift eller told, der anvendes ved indførsel til Fællesskabet af ubehandlet olivenolie med oprindelse i Tyrkiet

eurovoc_concepts:
CCT duties
Türkiye
association agreement (EU)
import (EU)
import levy
olive oil
originating product

formats: html pdfa1b print