title: Förslag till rådets direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet

eurovoc_concepts:
EC Directive
air quality
environmental protection
organic chemical
solvent

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION * ** ir * * * * ** * * Bryssel den 06. 11. 1996 KOM(96) 538 slutlig 96/0276 (SYN) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet (framlagt av kommissionen) MOTIVERING 1 Inledning Femte handlingsprogrammet 1. 2 3. Syftet med det föreslagna direktivet är att minska utsläppen av organiska föreningar förorsakade av användandet av organiska lösningsmedel inom vissa processer och industrianläggningar. För en hållbar utveckling, vilket är huvudtemat i det femte handlingsprogrammet, måste en politik definieras och genomföras för en fortsatt ekonomisk och social utveckling som inte skadar miljön och de naturtillgångar vilkas kvalitet människors fortsatta verksamhet och vidareutveckling är beroende av. Tidigare ansågs industriell verksamhet utgöra det största hindret för en ren miljö. Med tillämpning av hållbarhets- och subsidiaritetsprinciperna är industrin numera delaktig i den process som fortlöpande pågår för att uppnå balans mellan mänsklig verksamhet och utveckling och miljöskydd. Detta innebär att miljöhänsyn måste integreras i all berörd industriell verksamhet. Industrin är därför ett av de fem målområden som ingår i av produktionsprocesserna är en av de tre pelare på vilka förhållandet mellan industrin och miljön bör grundas. gemenskapskontrollen åtgärdsprogram, gemenskapens femte och Flyktiga organiska föreningar (VOC), liksom kolväten i allmänhet, tillhör den grupp av ämnen som utgör mål i "Programmets teman och mål", kapitel 5 punkt 2, på grund av att de bidrar till bildandet av fotokemiska oxidanter. Vidare kräver hanteringen av de industrirelaterade risker, som kapitel 6 punkt 1 handlar om, en minskning av utsläpp av giftiga ämnen i luften, bl. a. vissa organiska lösningsmedel och de organiska föreningar som är förenade med användandet och förstörandet av dessa. Vetenskaplig grund Organiska lösningsmedel används i ett stort antal organiska processer: På grund av deras flyktighet släpps de i många av dessa processer ut antingen direkt i luften eller indirekt, vanligen i form av organiska föreningar, efter att genomgått en fysisk eller kemisk förändring. Flera organiska föreningar är direkt skadliga för människors hälsa eller miljön t. ex. carcinogena, mutagena eller reproduktionstoxiska ämnen. Exponering för dessa lösningsmedel sker huvudsakligen i vissa industriområden och i viss tätbebyggelse. Vidare genomgår många lösningsmedel kemiska reaktioner i luften, vilket får ett antal indirekta påföljder, särskilt bildandet av fotokemiska oxidanter och deras huvudbeståndsdel, ozon. Ozon kan i höjda luftkoncentrationer försvaga människors hälsa, skada skogar, växtliv och skördar och minska avkastningen av de senare. Ozon är också en kraftigt verkande växthusgas. VOC-stödd ozonbildning försiggår periodvis på lokal och regional nivå. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Förorening genom troposfäriskt ozon i Europeiska gemenskapen Förorening genom troposfäriskt ozon är ett vitt spritt och kroniskt problem inom gemenskapen. Data som medlemsstaterna lämnar in till kommissionen enligt bestämmelserna i direktiv 92/72/EEG tyder på att tröskelnivån för skyddandet av människors hälsa (360 /zg m"3 uttryckt som ett medelvärde under 8 timmar) under sommarmånaderna överskrids i alla medlesstater och att mer än 40 miljoner människor i stadsmiljöer uppskattas vara exponerade för potentiellt skadliga koncentrationer av denna aggressiva förorening. Med hänsyn till tröskelvärdet för skyddet av växtlivet (65 /zg m"3 uttryckt som ett medelvärde under 24 timmar) tyder kontrolldata på överskridanden i alla medlemsstater. 1995 uppskattades det att tröskelvärdet för skyddet av växtlivet överskreds i över 27 % av gemenskapens landsbyggd under mer än 150 dagar det året. Förutom tröskelvärdena för skyddet av människors hälsa och växtlighet fastställer direktiv 92/72/EEG koncentrationsgränser för ozon över vilka befolkningen måste antingen informeras (180 /ig m"3 uttryckt som ett medelvärde under 1 timme) eller /ig m"3) om de potentiella hälsoriskerna på kort sikt. Under larmas (360 sommarmånaderna 1994 och 1995 registrerades över 3 000 tillfallen då tröskelvärdet för att ge information eller varning överskreds med rapporterade värden som ofta översteg 250 /ig m"3. Det är svårt att uppskatta storleken på ozonföroreningens effekter och kostnader ifråga om människors hälsa och växtlivet. Vid de koncentrationer som är typiska under sommarmånaderna i gemenskapen, kan känsliga människor i befolkningen förväntas känna av symptom såsom inflammerade ögon, halsont och andningsproblem. Under ozonperioder är det till och med så att ömtåliga individer och särskilt äldre bör undvika ansträngande övningar. I en studie av hälsovårdskostnaderna för vägtransporter i Förenade kungariket uppskattades effekterna av VOC-utsläppen från den sektorn (850 kiloton) till 1 010 förtida dödsfall och en påtaglig inverkan på sjukligheten som en följd av deras bidrag till både ozonbildningen och enskild materia. Ozonet är fråga om miljöpåverkan känt för att påverka fotosyntesen och framkalla sjukligt förändrade och missfärgade löv. Vid de ozonkoncentrationer som ofta uppträder under sommarens växtperiod i gemenskapen kan produktionsförlusterna uppgå till mellan 5-10%. Oro över förorening genom troposfäriskt ozon har givit upphov till ett antal initiativ för att minska utsläppen av de prekursorer som förorsakar ozonbildning. På internationell nivå antogs 1993 inom ramen för ENC-konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar ett protokoll som ålade de avtalsslutande parterna (inklusive 14 EU-medlemsstater och gemenskapen) att minska utsläppen med 30 % 1999 jämfört med 1990. I maj 1996 hölls ett möte på ministernivå i London med åtta länder från nordvästra Europa (Belgien, Danmark, Frankrike, Tyskland, Irland, Luxemburg, Nederländerna för att diskutera problemet och Förenade kungariket) och kommissionen ozonföroreningar. I ministrarnas uttalande från mötet anförde ministrarna: "CLRTAP [ENC-konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar] och EG att göra fortsatta snabba framsteg mot ett sådant ramverk [ett alleuropeiskt ramverk för förebyggande och hantering av ozonperioder] och att så tidigt som möjligt vidta lämpliga åtgärder för att minimera utsläppen av ozonprekursorer inbegripet, där så är lämpligt, - minskningsprogram och tidtabeller för genomförandet av det andra ENC CLRTAP NOx-protokollet, - för att minska utsläppen av ozonprekursorer från de huvudsakliga rörliga, stationära och hushållskällorna, åtgärder inom EG såsom Etapp II VOC- direktivet, 2000, lösningsmedelsdirektiv, en försurningsstrategi, ett ozondirektiv och en undersökning av användandet av finansiella och fiskala instrument. " standardkraven bränslen fordon och för år I samma uttalande av ministrarna framgick också att utsläppen av ozonprekursorer troligen skulle behöva minskas med betydligt mer än 60 % jämfört med de befintliga nivåerna för att uppnå ett läge med praktiskt taget inga ozonperioder. 10. Den 18 juni 1996 antog kommissionen ett meddelande till rådet och parlamentet om "den framtida strategin för att kontrollera utsläpp i luften från vägtransporter med beaktande av resultaten från Fordons- och oljeprogrammet" (KOM (96) 248 slutlig). Meddelandet åtföljdes av två lagstiftningsförslag, det ena om utsläpp från personbilar och det andra med kvalitetsstandarder för bensin och dieselbränslen. Vidare förslag om lätta lastbilar, lastbilar och inspektion och underhåll är planerade för 1997 och kommer att fullborda det åtgärdspaket som härrör Fordons- och oljeprogrammet. I sitt meddelande pekar kommissionen på att ett av dess viktigare mål med att minska utsläppen från vägtransporter var att nedbringa nivåerna för NOx och VOC som är de huvudsakliga prekursorerna för ozonbildning. Ett av de miljömål på vilket kommissionen har grundat sin framtida strategi är dess framtida politik för kontroll av fordonsutsläpp är behovet av att minska människans utsläpp av NOx och VOC med 70 % fram till år 2010 jämfört med dagens nivåer. Det paket med lagstiftningsförslag som kommer från Fordons- och oljeprogrammet kommer att medföra att denna nivå för minskning av utsläpp från vägtransportsektorn uppnås. Utan minskningar av motsvarande intensitet av utsläppen av ozonprekursorer från andra sektorer kommer emellertid inte gemenskapen att, i fråga om ozon, uppnå tillräckligt god luftkvalitet vilket framgår av det modellarbete som gjordes som föreberedelse inför Fordons- och oljeprogrammet. 11. I detta arbete utnyttjades i hög grad den EMEP-modell som utvecklats för att stödja de olika protokoll som fastställts inom ramen för 1979 års Genèvekonvention om gränsöverskridande luftföroreningar. På grund av data som rör utsläpp av ursprungliga föroreningsämnen, ozonbildningens kemi i detalj och faktorer som temperatur, vindhastighet, solstrålningsintensitet m. m. kan EMEP-modellen användas för att förutsäga ozonkoncentrationer i hela Europa. Med beaktande av den förväntade inriktningen av utsläpp av ursprungliga föroreningsämnen jämfördes de förutspådda luftkvaliteterna med de luftkvalitetsmål för troposfariskt ozon som fastställs i direktiv 92/72/EG (se tabell 1). 12. Några av resultaten från EMEP-modellen ges i tabell 2. Dessa resultat uttrycks i procent av gemenskapens landyta i överensstämmelse med de olika luftkvalitetsmålen. Det framgår av tabellen att vidare åtgärder för att minska utsläppen av ozonprekursorer från rörliga källor kommer att ensamma ha föga inverkan på problemen. Med det hypotetiska antagandet att det år 2010 inte finns några utsläpp från vägtrafiken, ökar de 53 % landyta, som uppfyller målet 180 /zg m3, endast till 73 %. Detta är en följd av att procentsatsen år 2010, särskilt av VOC-utsläpp som härrör ur rörliga källor, kommer att ha sänkts påtagligt (1990 kom 58 % av VOC-utsläppen från stationära källor och 42 % från rörliga källor, medan förutsägelsen för 2010 är att 73 % av då kvarvarande utsläpp kommer från stationära källor och endast 27 % från rörliga källor). 13. Fordons- och oljelaget angrep därefter problemet ur en annan synvinkel. Hellre än att dra några förmodade slutsatser om relativa ökningar av utsläppen från olika sektorer, övervägde de förbättringarna i överensstämmelse med de hälsonivåer som kunde förväntas som ett resultat av allmänna sänkningar från alla prekursorkällor. Tabell 2 utvisar således den förutspådda påverkan om 50 %, 60 %, 70 % och 80 % i minskade utsläpp av både NOx och VOC från alla antropogena källor jämfört med 1990. 14. Ozonbildningens natur är sådan att det krävs dramatiska minskningar från alla källor för alla prekursorer innan fullständig överensstämmelse med luftkvalitetsstandarderna kan förväntas. Det är faktiskt så att endast, när en 80-procentig utsläppsminskning (jämfört med 1990) av prekursorer från alla källor har uppnåtts, som över 90 % av EU:s landyta förutsägs ha en timmes maximal ozonkoncentration under 180 /xg m3. Med hänsyn till standarden, 99 percentil med 180 /xg m3 som medelvärde under en timme, motsvarar allmänna utsläpp av ozonprekursorer om 60 % och 70 % ett procenttal per landyta i överensstämmelse med respektive 95 % och 99 %. På denna grund fastställdes Fordons- och oljeprogrammets allmänna mål för minskning av utsläpp av ozonprekursorer till 70 % av 1990 års nivåer(,). (i) Redan överenskomna minskningar kommer att minska utsläppen av ozonprekursorer över hela EU till nästan hälften av utsläppen 1990. Därför krävs det år 2010 för att uppnå målet 70 % i minskning jämfört med 1990 ytterligare minskningar av utsläppen motsvarande omkring en tredjedel av de förutspådda utsläppen år 2010. Tabell 1 Jämförande värden: Reaktiv föroreningsmodell Riktlinjer Luftkvalitetsstandard Relevans Direktiv 92/72/EEG Direktiv 92/72/EEG 110 ng/m3 som medelvärde under 8 timmar 180 ug/m3 som medelvärde under 1 timme WHO:s riktlinjer för luftkvalitet 1995 120 /ig/m3 som medelvärde under 8 timmar Tröskelvärde för hälsoskydd Tröskelvärde över vilken myndigheterna måste utfärda information/varningar till allmänheten Tröskelvärde för hälsoskydd Tabell 2 EU-överensstämmelse med luftkvalitetesstandarder för ozon Procent av EU:s landyta (mätt i EMEP rutmönster) i överensstämmelse med standarderna 1 timme i genomsnitt 100 percentil 1 timme i genomsnitt 99 percentil 8 timmar i genomsnitt 100 percentil 8 timmar i genomsnit t 99 percentil %< 180 Hg/m3 % < 180 ug/m3 % < 120 Hg/m3 % < 120 Hg/m3 37 53 62 73 81 92 73 87 89 95 99 100 okänt 5 8 11 18 26 10 19 25 28 37 46 1 ' ' Scenario 1990 basfall 2010 basfall 1990 basfall -50% 1990 basfall - 60% 1990 basfall - 70% 1990 basfall - 80% 15. De viktigaste slutsatserna av fordons- och oljemodellen för regional ozonförorening är följande: * * * * Att minskningen av de utsläpp, som är en följd av redan överenskomna åtgärder, kommer att år 2010 medföra en avsevärd förbättring ifråga om den regionala föroreningen. Att det för att minska ozonföroreningen, utöver redan överenskomna åtgärder, kommer att krävas betydande minskningar av utsläppen av NOx och VOC i storleksordningen 70-80 % jämfört med 1990. Att det för Fordons- och oljeprogrammet kommer att sättas ett mål för minskning av utsläppen av både NOx och VOC över hela EU på åtminstone 70 % jämfört med 1990. Att vidare åtgärder för att minska utsläppen i trafiken kommer att i brist på motsvarande åtgärder tillämpade på andra källor, i synnerhet källor för VOC, i bästa fall ha en marginell verkan. Miljömål 16. Den senaste slutsatsen var den avgörande för att bestämma, att det var nödvändigt med åtgärder för kontrollen av utsläpp av VOC från stationära källor, och att detta initiativ, där förberedelserna redan skridit långt fram, skulle slutföras med högsta hastighet. Det här förslaget är emellertid endast ett i en serie åtgärder för att angripa problemet med troposfäriskt ozon, vilket på grund av dess bägge prekursorer, som var och en har många olika källor, kräver insatser på många olika fronter. Kommissionen kommer att noga undersöka omfattningen av det återstående problemet för att identifiera det mest kostnadseffektiva paketet med ytterligare åtgärder på lokal eller nationell nivå för att lösa det. 17. Det föreslagna direktivet utgör en del av genomförandet av det femte handlingsprogrammet och en strategi för en allmän minskning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar (VOC) i unionen för att öka minskningen om 30 % mellan 1990 och 1999 till det som kommissionen har förbundit sig enligt Genèveprotokollet om VOC-minskning. På lång sikt grundat på nu tillgängliga vetenskapliga rön behöver betydligt kraftigare minskningar i området kring 70 % till 80 % uppnås för att minska kraften i och frekvensen av ozonperioder. 18. Enligt siffror från CORINAR '90 uppgår de av människan förorsakade utsläppen av icke metanhaltiga VOC i Europeiska unionen till storleksordningen 12 miljoner ton per år fördelade enligt bild 1 nedan på olika sektorer. Bild 1: Totala antropogena VOC-utsläpp (1990) Totala utsläpp: 12 470 kiloton Totala utsläpp från stationära källor: 3 793 kiloton Totala utsläpp från rörliga källor: 5 615 kiloton Rening som en följd av :ordons- och iljeprogramm rötliqa Källor Rening som en följd av befintliga åtgärder Totala utsläpp från övriga källor: 3 062 kiloton Jordbruk Produkter Utvinning och distribution av fossila bränslen 611 kiloton 1 490 kiloton 961 kiloton 19. Det bör noteras att det av människan förorsakade bidraget av VOC-utsläpp från användandet av organiska lösningsmedel är i storleken 30 % av vilket omkring 20 % kommer från industriellt användande. Industriellt användande av lösningsmedel är orsak till omkring hälften av de industriella VOC-utsläppen. Den sektorn är därför en av de mest betydande utsläppssektorerna. 20. Några åtgärder har redan vidtagits på unionsnivå för att minska utsläppen av organiska föreningar. Flera av rådets direktiv kräver till exempel kontroll av kolväteutsläpp från personbilar och lätta lastbilar och lastbilar. Befintliga åtgärder kommer att minska utsläppen av avgaser från fordon och VOC-utsläpp från vägtransporter med omkring 44 % till år 2010 (den ekonomiska tillväxten inbegripen). Vidare kommer Fordons- och oljeprogrammet, såsom anges ovan, bland annat att minska VOC-utsläppen från denna sektor med ytterligare omkring 24 % till år 2010. 21. 22. 23. till att minska VOC-utsläppen Ytterligare lagstiftningsåtgärder har vidtagits ifråga om vägtrafikutsläpp och distributionssystemet för drivmedel. Det så kallade Etapp I direktivet (94/63/EG) syftar till exempel i det komplexa distributionssystemet för drivmedel, och det förslag om terränggående fordon, om vilket det nyligen uppnåtts en gemensam ståndpunkt, syftar till att minska bland annat utsläpp av kolväten från flera typer av motorredskap, traktorer och terränggående fordon. i alla led En minskning av utsläppen från stationära lösningsmedelskällor som är proportionell med dessa men beaktar de särskilda omständigheterna i berörda sektorer är därför nödvändig. Den 55-procentiga minskning, som det här förslaget kräver av industrin, kommer att gå utöver dess proportionella del av skyldigheterna enligt ENC-protokollet. Enligt siffrorna i CORINAIR '90 bidrar ett stort antal källor i sektorn för organiska lösningsmedel till de totala utsläppen. Metoderna för praktisk tillämpning av lösningsmedel inom dessa källor varierar mellan de olika processerna. Därför måste särskilda krav fastställas för de olika tillämpningsområdena. Kraven hålls emellertid så låga som möjligt. I tabell 3 identifieras de undergrupper som kommer i fråga. Tabell 3 Verksamhet som konsumerar organiska lösningsmedel Den relativa betydelsen av de totala utsläppen i sektorn "Industriellt användande av lösningsmedel" i procent Anbringande av färg: Anbringande av färg: Tillverkning av bilar Övrigt industriellt anbringande av färg Avfettning och kemtvätt Metallavfettning Kemtvätt 6. 3 32. 0 12. 8 4. 1 Tillverkning eller bearbetning av kemiska produkter Gummiförädling Tillverkning av farmaceutiska produkter Färg- och bläcktillverkning Tillverkning av lim för beläggning 2. 1 4. 5 1. 4 3. 6 Övrigt användande av lösningsmedel och verksamheter som har samband därmed Tryckeriindustri Utvinning av fetter, ätbara och icke ätbara oljor Limbeläggning Träimpregnering 13. 4 4. 3 10. 4 5. 1 24. 25. Från dessa undergrupper kommer omkring 60 % av de totala utsläppen av organiska föreningar med ursprung i sektorn för användande av organiska lösningsmedel, vilket motsvarar 2,2 miljoner ton (återstoden kommer huvudsakligen från hushållen). Vid bestämmandet av omfattningen av den minskning, som var möjlig att uppnå inom denna sektor, utgjordes startpunkten av att bestämma vad som var den bästa tillgängliga tekniken för de berörda sektorerna och beräkna vilken utsläppsminskning som kunde uppnås genom dessa gränsvärden för utsläpp, och till vilken kostnad. På denna grund fastställde kommissionen dessa gränsvärden under loppet av 1993 och gav ett uppdrag till det fransk-tyska institutet för miljöforskning (IFARE)(2) att genomföra en studie över gränsvärdenas ekonomiska verkningar, Karlsruherapporten. Det stod klart att de resultat som kunde fås genom tillämpningen av bästa tillgängliga teknik (2) "Assessment of the cost involved with the Commission's Draft proposal for a Directive on the limitation of the organic solvent emissions from the industrial sectors", J Hein, C Kippelen, F Schultmann, T Zundell, O Rentz, slutlig rapport i augusti 1994. 10 teknik var, jämfört med 1990, i storleksordningen 67 % minskning av utsläppen från de anläggningar som omfattas av förslaget med iakttagande av 1990 års industriella profil. Om man räknar in utvecklingen under hela förslagets funktionstid skulle det under förslagets sista funktionsår ge en minskning på omkring 57 % eller 1,5 miljoner ton. Rön från en studie av ERM Economics(3), som genomförts för Förenade kungarikets ministerium för handel och industri, tyder på att marginalkostnaderna för minskningar från den sektor, som använder lösningsmedel, påtagligt ökar när minskningsmålet höjs från omkring 55 %. Det modellarbete som gjorts hittills tyder på att det är ytterst osannolikt att denna minskning löser ozonproblemen i Europa och att det säkert kommer att behövas vidare åtgärder. II. Kostnader, vinster och genomslagskraft Förslagets fördelar och kostnader 26. I princip finns det inga tvivel om att den teknik existerar som kan kontrollera mycket små mängder av insamlad överskottsgas som släppts ut från processer som omfattas av det föreslagna direktivet. I praktiken lägger emellertid kostnaderna i vissa fall hinder i vägen för att anskaffa den reningsutrustning, som krävs för att hantera extremt höga gasflöden eller mycket låga koncentrationer ned till den lägsta nivån. Utöver de allmänna gränsvärden för utsläpp, som fastställs i artikel 5 för särskilda grupper av organiska föreningar, fastställs således individuella gränsvärden för utsläpp att tillämpas för alla organiska föreningar för olika processer enligt bilaga 3A. I de flesta fall lämnar de föreslagna gränsvärdena för utsläpp utrymme för ett urval av tekniska metoder. Det finns några fall där det har satts värden, som är högre än genomsnittet, för att medge särskilda begränsningsalternativ (t. ex. adsorption och återvinning av lösningsmedel) och några där värdena har satts särskilt lågt till exempel för att garantera förstöring av potentiellt skadliga ämnen. 27. Det är svårt att i pengar uttrycka vinsterna av de föreslagna åtgärderna beroende på bristen på tillämpliga tekniska metoder för att till ekonomiska värden överföra värden såsom människors hälsa och kulturarv. Det uppskattas emellertid att en 50-procentig minskning av ozonprekursorerna skulle medföra en ökning i förenlighet med den entimmes genomsnittskoncentration, som fastställs i direktiv 92/72/EEG (på en 99- percentilsgrund), till omkring 90 % av gemenskapens landyta. Den minskningen och utvecklingen mot det vidare minskningsmålet om 70/80 % av ozonprekursorerna kan endast uppnås genom åtgärder mot alla prekursorkällor, och kommissionen inleder eller har inlett flera initiativ för att angripa det som huvudsakligen bidrar till problemet. Det är emellertid inte möjligt att inom förslagets tidsram uppnå en minskning med den fulla 70-80-procentiga storleksgraden från den sektor som använder lösningsmedel. Det mål som sätts är därför den kraftigaste minskning som kan uppnås för närvarande på ett kostnadseffektivt sätt med hänsyn tagen till det angelägna behovet av att angripa problemet med troposfäriskt ozon. (3) Department of Trade and Industry, "Costs and benefits of the reduction of VOC emissions from Industry", ERM Economics, maj 1996 11 28. Det är omöjligt att göra en precis och uttömmande bedömning av de kostnader som ingår i genomförandet av det föreslagna direktivet vilket är en följd av de många osäkra omständigheterna ifråga om utvecklingen i den här sektorn t. ex. de stora olikheterna mellan berörda anläggningar, bristerna på kunskaper om de tekniska metoderna på plats, och bundenheten vid valet av operatörer med hänsyn till de olika minskningsalternativ som ges. De kostnader som ingår i genomförandet av de föreslagna åtgärderna kan således bara uppskattas. En detaljerad kostnadsanalys sektor för sektor, genomförd i samarbete med industrin, ledde till de slutsatser som anges i tabell 4 nedan (siffrorna förutsätter en avskrivningstid om 10 år). Sektor EU totala årliga sektorskostnader i miljoner ecu/år Tryckning Ytrengöring Lackering av nya bilar Förarhytter till nya lastbilar och nya lastbilar Ytbeläggning Lackering av nya bussar Reparationslackering av fordon Bandlackering Övrig ytbeläggning Träbeläggning Kemtvätt Träimpregnering Läderbeläggning Limbeläggning Tillverkning av lim för beläggning Oljeprodukter Utvinning av vegetabilisk olja Farmaceutisk industri 124 725 688 484 80 40. 5 5. 5 726 120 4. 5 (uppskattning) 102 26 44 31 12 438 23 120 29. Det var helt rimligt att begära av de berörda sektorerna att kontrollera minskningen omkring 57%, och den uppenbara utgångspunkten var själva Fordons- och oljeprogrammet. De detaljerade marginalkostnadsuppgifter, som användes för att bestämma fordons- och oljekontrollerna, fanns inte tillgängliga för det här förslaget för alla sektorer. Av detta skäl var det inte möjligt att åstadkomma vare sig en optimering av vidtagna föroreningskontrollåtgärder grundade på kostnadsanalys eller en detaljerad marginalkostnadsjämförelse med Fordons- och oljeprogrammet. I varje fall skulle en ren ekonomisk analys av det slaget genomförd över en sådan mängd sektorer ge upphov till andra frågor, i synnerhet frågan om en rättvis fördelning av de kostnader som ingår i att åstadkomma minskningarna, i vilka medelkostnaden per ton minskning jämförd med det värde som läggs på sektorn också skulle bli en faktor som enligt industrins egna krav skulle tas med i beräkningen. Den huvudsakliga utgångspunkt som således tagits för jämförelsen med Fordons- och oljeprogrammet är en samlad medelkostnadsjämförelse. 12 30. 31. Totalt uppgår förslagets årliga kostnader till omkring 4 miljarder ecu motsvarande 0,1 % - 3 % av det värde som tillagts av dessa sektorer eller omkring 10 ecu per person och år i Europa. Denna siffra representerar emellertid kontantkostnader och det är för att göra en jämförelse med Fordons- och oljeprogrammet nödvändigt att ta proportionen av den genomsnittliga årskostnaden, i netto-nuvärdestermer (3 miljarder ecu/h), och den minskning som uppnås det sista året av förslagets funktion (1 500 kiloton). Det är lika med kostnaden per ton VOC minskad med 2 kecu/ton vilket utfaller gynnsamt i jämförelse med kostnaderna för de åtgärder som vidtas av andra sektorer för att bekämpa ozonproblemen. Sammanfattningsvis åstadkommer Fordons- och oljeprogrammet en minskning av utsläppen av ozonprekursorer med 2 miljoner ton till en kostnad av 3 kecu/ton medan det förefintliga förslaget åstadkommer en minskning med 1,5 miljoner ton till en kostnad omkring 2 kecu/ton. Det är dock nödvändigt att inse att den industri som omfattas av det här förslaget i allmänhet är av ett mycket annorlunda slag än de stora industriella organisationer som är med i Fordons- och oljeprogrammet. Såsom framgår av den värdering av inverkan på affärsverksamheten, som biläggs detta förslag, omfattas omkring 400 000 företag av det här initiativet, många av dem små och medelstora företag, för vilka kostnader av den storleken är betydligt tyngre att bära än för de stora grupperingarna. Det har därför gjorts stora ansträngningar vid utarbetandet av förslaget för att medge så stor flexibilitet som möjligt för att det skall bli möjligt att undvika åtgärder som medför höga marginalkostnader. Ett exempel är införandet av en klausul för investeringsskydd i punkt 5. 1 i förslaget vilken ger en möjlighet för anläggningar, där det redan har installerats reningsutrustning, att åstadkomma en minskning som motsvarar den ytterligare minskning för rening av de flyktiga utsläppen, som krävs enligt förslaget, hellre än att behöva investera på nytt i en ny utrustning för att uppnå precis samma vinster för miljön. Flera sådana åtgärder beskrivs i avsnitt III "Subsidiaritet". Berättigande av den valda rättsakten 32. Ett direktiv är mer lämpat än en förordning, eftersom det är ändamålsenligt att medge medlemsstaterna flexibilitet vid genomförandet av åtgärderna för att uppnå önskat resultat, vilket motiveras av ekonomiska effektivitetsskäl och möjligheten för dem att bygga på redan vidtagna åtgärder. Ett direktiv är mer lämpat än ett beslut eller en rekommendation eftersom det krävs lagstiftning för att ändra befintliga nationella lagar. III Subsidiaritet 33. Det föreslagna direktivet är helt i linje med subsidiaritetsprincipen och dess vidare begrepp med delat ansvar genom att blanda aktörer och instrument på lämpliga nivåer. I direktivet fastställs målet för VOC-minskningen, grundat på tekniska och ekonomiska möjliga minskningar i varje sektor, och krävs sedan att medlemsstaterna uppnår det antingen genom att genomföra gränsvärden för utsläpp eller genom att fastställa nationella planer med andra åtgärder som kommer att uppnå samma minskning. Medan det således är nödvändigt med ett europeiskt grepp för att minska utsläppen av ozonprekursorer mot bakgrund av problemets gränsöverskridande natur, är avsikten i förslaget att medge så mycket flexibilitet som är förenligt med att uppnå det allmänna målet. Med de nationella planerna skulle medlemsstaterna ha följande alternativ, 13 nämligen att genom lagstiftning fastställa gränsvärden för utsläpp som skiljer sig från dem som fastställs enligt förslaget, att uppnå minskningen genoih en överenskommelse som förhandlats fram med industrin, att uppnå minskningen genom ett system med överlåtbara tillstånd, eller att uppnå det genom ett skattesystem. Dessutom kan medlemsstaterna använda sig av den nationella planen för att anpassa fördelningen av de minskningar som krävs för att stämma överens med deras egna industriella profiler. Alla kombinationer av dessa åtgärder som uppnår det önskade resultatet är tillåtliga. 34. Dessutom medger förslagets utsläppsgränser att den enskilda operatören uppnår minskningen på det mest kostnadseffektiva sättet, antingen genom att använda reningsteknik eller genom att byta ut produkter med höga halter lösningsmedel mot produkter med låga halter eller produkter som inte innehåller några lösningsmedel. Det praktiska genomförandet, inklusive identifieringen av de mest kostnadseffektiva åtgärderna, överlämnas därför i mycket hög utsträckning till medlemsstaterna och operatörerna av de berörda anläggningarna. Detsamma gäller också för flera aspekter av genomförandet av det föreslagna direktivet. 35. Proportionalitetsprincipen har arbetats in i förslaget på ett flertal sätt. Det sätt, på vilket anläggningstyperna väljs ut och trösklarna fastställs, innebär att de anläggningar, som på grund av de processer de driver eller deras relativt ringa storlek, endast släpper ut små kvantiteter av organiska föreningar, eller som skulle vara mycket svåra att kontrollera därför att de är så många, har lämnats utanför förslagets räckvidd. Proportionalitet tillämpas också vid fastställandet av utsläppsgränser vid vilka man, så långt det är möjligt inom ramen för direktivets, beaktar skillnader i de processer, som konsumerar organiska lösningsmedel, för att bestämma tekniskt och ekonomiskt genomförbara minskningar. Ett långvarigt samrådsförfarande med intresserade parter har medfört att kontroller under en tid arbetats upp som, om än rätt ambitiösa, säkerligen kan uppnås och sammanfalla med den riktning i vilken industrin rör sig. Dessutom finns det ytterligare fördelar för operatören. Ett byte till beläggningar med låga halter lösningsmedel skulle till exempel minska behovet av kostsamma åtgärder för att trygga hälsa och säkerhet eller förebygga olyckor. Vidare har det gång på gång visats att den industri som investerar i den nyaste (och renaste) tekniken vinner fördelar i produktivitet och konkurrensförmåga. IV Resultat av samråd med intressenter 36. (4) I oktober 1991 inleddes, i form av ett skriftligt diskussionsunderlag, ett samråd med medlemsstaterna och industrin. Det första utkastet till förslag utarbetades i början av 1992 och distribuerades till alla berörda parter. Det hölls totalt åtta formella möten med företrädare för medlemsstaterna, av vilka sex möten var gemensamma med informella möten företrädare industrin(4). Dessutom hölls många för Följande industriella föreningar, företag och konsulter som företräder industriella intressen deltog i samrådet: ACEA - European Automobile Manufacturers Association BDI - Bundesverband der Deutschen Industrie e. V. Becker Industrial Coatings Ltd BFM - British Furniture Manufacturers BLIC - Bureau de Liaison des Industries du Caoutchouc des Communautés Européennes 14 med enskilda medlemsstater, industriella föreningar och andra intressenter för att utbyta åsikter om förslaget. 37. Förslaget har vuxit fram under förloppet av dessa diskussioner. De större förändringar som gjorts inbegriper ett bättre klarläggande av det föreslagna direktivets omfattning, en förbättring av kostnadseffektiviteten som en följd av urvalet av lämpliga sektorer BP Chemicals BPIF - British Printing Industries Federation BVD - Bundesverband Druck CEAPLI CEFIC - European Chemical Industry Council CEFIC - Hydrocarbon Solvents Sector Group (a Sector Group of CEFIC) CEIB - European Confederation of Woodworking Industries CEPE - European Confederation of Paint, Printing, Ink and Artist's Colours Manufacturers Associations CETS - Comité Européen des Traitements de Surface CITEN - International Commitee of Dyeing and Dry Cleaning COMITEXTIL - Coordination Committee for the Textile Industries in the EEC COTANCE - Confederation des Associations Nationales de Tanneurs et Megissiers de la Communauté Européenne Dollamar & Co. ECCA - European Coil Coating Association ECSA - European Chlorinated Solvent Association EFPIA - European Federation of Pharmaceutical Industries' Associations ENVICON - Environmental Consultancy ERA - European Rotogravure Association ETE - Environmental & Thermal Engineering Ltd. EWPM - European Wood Preservative Manufacturers Group FEICA - Federation Européenne d'Industries de Colles et Adhésifs FEDES - European Federation for the Flexible Packaging Industry FEDIOL - EC Seed Crushers' and Oil Processors' Federation FINAT - Federation Internationale des Fabricants et Transformateurs d'Adhésifs et Thermocliant sur papier et autres supports FPA - Flexible Packaging Association INTERGRAF - International Confederation for Printing and Allied Industries KWL-Verein - Verein der Kohlenwasserstofïlosungsmittel-Textil- und Lederreiniger ORGALIME - Organisme de Liaison des Industries Métalliques Européennes SEFA - Syndicat Européen de l'industrie des Fûts et Acier SEFEL - European Secretariat of Manufacturers of Light Metal Packaging TSA - Textile Services Association Limited UEA - European Furniture Manufacturers UEAPME - European Association of Croff, Small and Medium-Sized Enterprises UEDA - Union Européenne de l'ameublement UNICE - Union of Industrial and Employer's Confederation of Europe UNITES - Fédération des Industries de Transformation pour Emballages Souples Verband der Lackindùstrie e. V. / Verband der Druckfarbenindustrie W. E. I. - Western-European Institute for Woodpreservation 15 och sektorsvisa tröskelvärden, införlivandet av nationella planer, mer detaljerade beskrivningar av kraven på de enskilda sektorerna, och införlivandet av alternativa sektorsvisa minskningssystem som utgör drivfjädrar till andra åtgärder än rening av avgaser. En mera detaljerad redogörelse för resultaten av samrådet med enskilda industrisektorer, i synnerhet på de punkter där det återstod oenighet mellan industrin och kommissionen, återfinns i värderingen av inverkan på affärsverksamheten. V Beskrivning av lagstiftningsläget i medlemsstaterna 38. Det finns mer eller mindre bindande lagstiftning i nio länder om processer, som svarar för utsläpp av organiska föreningar, eller delar av den sektor som är relevant i det föreslagna direktivet, nämligen Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Portugal, Förenade kungariket, Finland, Österrike och Sverige. I de andra länderna krävs det för de flesta anläggningar och processer som omfattas av det föreslagna direktivet att tillstånd ges före idrifttagning. Utsläppsgränserna fastställs i dessa fall individuellt i varje tillstånd. 39. i avsnitt 3. 3 I Danmark offentliggjorde det danska miljöskyddsorganet riktlinjer för kontrollen av luftföroreningar från enskilda företag och speciflerade mera i detalj den allmänna i principen om begränsning av föroreningar som uttrycks miljöskyddslagen. Den gäller för alla anläggningar som omfattas av den förteckning som finns i lagens avsnitt 5. Riktlinjerna är emellertid inte rättsligt bindande för lokala myndigheter, och dessa kan därför avvika från de givna utsläppsgränserna liksom också från förteckningen över klassificerade anläggningar. Det är därför inte klart huruvida och i vilken utsträckning som processer och industriella anläggningar som omfattas av det föreslagna direktivet verkligen skall behandlas enligt riktlinjerna. Dessutom är riktlinjerna ämnesinriktade och fastställer inte utsläppsgränser för särskilda industriella eller kommersiella verksamheter. De gränsvärden för utsläpp som skall tillämpas beror huvudsakligen på det ämne som släpps ut och dess massaflöde. Ämnena grupperas i tre klasser (I, II och III) och det finns organiska lösningsmedel i alla tre. 40. I Tyskland innehåller den fjärde förordningen för genomförande av förbundsstatslagen om utsläppskontroll (förordning om anläggningar som kräver tillstånd) en förteckning över anläggningar som måste gå igenom ett tillståndsförfarande. Många av de anläggningar som omfattas av det här förslaget faller också under den fjärde instruktionen. För dessa anläggningar fastställs utsläppsgränser som är relevanta för den här rapporten i T. A. Luft, den tekniska instruktionen om ren luft. T. A. Luft skiljer mellan carcinogena och icke carcinogena ämnen och definierar inom varje grupp tre klasser efter ämnenas potentiella risker. Olika uppsättningar av utsläppsgränser gäller för grupperna och klasserna. För carcinogena ämnen: Ämnen i klass I: Om massaflödet är > 0,5 g/h är utsläppsgränsen 0,1 mg/m3 Ämnen i klass II: Om massaflödet är > 5 g/h är utsläppsgränsen 1 mg/m3 Ämnen i klass II: Om massaflödet är > 25 g/h är utsläppsgränsen 5 mg/m3 16 För icke carcinogena ämnen: Ämnen i klass I: Om massaflödet är >0,1 g/h är utsläppsgränsen 20 mg/m3 Ämnen i klass II: Om massaflödet är > 2,0 g/h är utsläppsgränsen 100 mg/m3 Ämnen i klass II: Om massaflödet är > 3,0 g/h är utsläppsgränsen 150 mg/m3 Om det föreligger blandningar av klasser och lösningsmedel skall de strängare gränserna tillämpas. Manuell sprutmålning undantas från att behöva uppfylla de fastställda gränserna för klasserna I och III men de lokala myndigheterna anser i praktiken att dessa gränser utgör målvärden. Dessa gränser gäller för nya anordningar från och med 1986 medan tidigare befintliga anordningar måste följa gränserna från och med mars 1991. Befintliga anordningar i före detta DDR har fått ett extra års uppskov med att behöva följa gränserna. Det krävs fortlöpande övervakning av VOC-utsläpp för anläggningar som överskrider följande massaflöden: Ämnen av klass I: Blandningar av ämnen i klass I och III 1 kg/h 10 kg/h VOC-utsläpp uttrycks som summan av alla organiska föreningar. Dessutom ställs särskilda krav på vissa verksamheter såsom fordonslackering, tryckning, kemtvätt och ytrengöring. 41. I Frankrike finns en förteckning i lagen av den 19. 7. 1976 över omkring 400 klassificerade anläggningar uppdelade i två huvudkategorier. Anläggningar i klass I är underkastade tillståndsplikt och måste uppfylla vissa krav enligt förordningar från prefekturen. För den andra klassen räcker det med en anmälan från anläggningens ägare eller operatör. Det finns några anläggningar enligt lagen som berörs av det föreslagna direktivet. Det finns inga rättsligt bindande och allmänt tillämpliga utsläppsgränser för hela sektorn av industrianläggningar som använder organiska lösningsmedel. Det finns emellertid utsläppsgränser definierade för några anläggningar och processer som berörs i det föreslagna direktivet såsom billackering, tryckning, bandlackering och lackering. Olika utsläppsgränser kan fastställas av lokala myndigheter i fall där vattenbaserat bläck används. För anläggningar som släpper ut mer än 500 kg per dag krävs fortlöpande övervakning. Förutom de bestämmelser som anges ovan undertecknades den 19 februari 1986 en överenskommelse mellan den franska regeringen och beläggnings- och lacktillverkarna att minska det genomsnittliga innehållet av lösningsmedel med kolväten i sina produkter och att uppmuntra deras användande av genom annonsering riktad lika mycket till allmänheten som yrkesmännen. 42. I Italien klassificeras handels- och industriprocesser som förorsakar luftföroreningar i två grupper. Den första avser industrianläggningar som måste lokaliseras långt borta från bostadsområden. Den andra avser verksamheter inom handeln. Som regel utfärdar hälsoministeriet en ny förteckning över klassificerade anläggningar vart tredje år. 17 Förteckningen omfattar några anläggningar och fall som berörs av det föreslagna direktivet. Lag 203, kungjord 1988, föreskriver att riktlinjer som uppsatts av den centrala regeringen gäller för alla områden inom en region. Regionerna får endast tillgripa tätare kontroller för särskilda områden med särskilda problem. I juli 1990 tog den italienska miljöministern fram riktlinjer för kontroll av utsläpp från en rad industriprocesser inklusive några som faller under det föreslagna direktivet. Såsom i fallet med den tyska T. A. Luft är ämnena klassificerade i carcinogena och icke carcinogena ämnen och uppdelade i flera underklasser. Utsläppsgränserna beror på ämnenas egenskaper. För carcinogena ämnen är utsläppsgränserna som i T. A. Luft. För icke carcinogena ämnen finns det fem klasser (I-V) för vilka följande utsläppsgränser fastställts: Ämnen i klass I: om massaflödet är > 25 g/h är gränsvärdet för utsläpp 5 mg/m3 Ämnen i klass II: om massaflödet är > 0,1 kg/h är gränsvärdet för utsläpp 20 mg/m3 Ämnen i klass III: om massaflödet är > 2,0 kg/h är gränsvärdet för utsläpp 150 mg/m3 Ämnen i klass IV: om massaflödet är > 3,0 kg/h är gränsvärdet för utsläpp 300 mg/m3 Ämnen i klass V: om massaflödet är > 4,0 kg/h är gränsvärdet för utsläpp 600 mg/m3 Dessa allmänna krav gäller för alla anläggningar i det föreslagna direktivet vilka omfattas av lag 203. Mer specificerad krav fastställs för vissa verksamheter såsom billackering och ytbeläggning. I Nederländerna kräver luftföroreningslagen från 1972 att inga av de etableringar, som finns i en förteckning över omkring 400 anläggningar, får anläggas eller tas i drift utan tillstånd från de regionala myndigheterna. De upplysningar som skall fogas till ansökan fastställs i 1988 års förordning om luftförorenande anläggningar. Riktlinjer för utsläppsgränser, som skall fastställas av de regionala myndigheterna, ges ut i "Nederlandse Emissie Richtlijnen - Lucht" (NeR), ett dokument som är i princip likvärdig med det tyska T. A. Luft. NeR har emellertid ingen rättslig ställning utan tjänar och tillståndsmyndigheterna, även om bindande gränsvärden för utsläpp fastställs för sådana sektorer som kemtvätt. tillståndssökanden samråd mellan som grund endast för Resultatet av dessa samråd blir en uppsättning rättsligt bindande krav på industrin som fastställs i program KWS-2000 som inbegriper åtgärder för minskningar av utsläpp från många av de källkategorier som omfattas av det föreslagna direktivet. I Portugal är alla anläggningar, som omfattas av det föreslagna direktivet, underkastade tillståndsförfaranden. Sedan den 12 mars 1993 måste nya anläggningar följa ett gränsvärde på 50 mgC/m3 för skorstensutsläpp av gas med organiska föreningar. Befintliga anläggningar måste följa detta gränsvärde senast den 1. 1. 1999. I Förenade kungariket integrerad har miljöskyddslagen föroreningskontroll (IPC) för industriella processer med större föroreningspotential för de tre elementen luft, land och vatten. För processer enligt A-delen övervakas efterlevnaden av miljömyndigheten. Industriella processer på en andra nivå, B-delen, där föroreningsriskerna i högre grad gäller luften, lyder under de lokala myndigheterna infört 1990 18 43. 44. 45. för luftföroreningskontroll (LAAPC). De industriella sektorer som regleras av denna lagstiftning beskrivs i miljöskyddsförordningarna (fastställda processer och ämnen) av 1991. De industriella verksamheter i vilka lösningsmedel används och som täcks av det föreslagna direktivet återfinns huvudsakligen i B-delen. Ministeriets meddelanden utfärdas till lokala myndigheter med riktlinjer om detaljerade standarder (inklusive utsläppsgränser) som gäller för alla sektorer av typ B-delen. En sista tidsgräns ges i varje meddelande inom vilken befintliga processer skall uppgraderas till meddelandets standarder. Uppgraderingsfristerna för dessa sektorer varierar från 1996 till 1999 med undantag för biltillverkarna som har ett slutdag år 2001 för befintliga fabriker för att helt uppnå de nya fabriksstandarderna och en etappmålsdag år 1996 då några av standarderna skall ha uppnåtts. Nästan alla sektorer enligt det föreslagna direktivet omfattas av dessa meddelanden med riktlinjer. I Finland måste anläggningar med en konsumtion av lösningsmedel som överstiger 50 ton/år eller där den mest intensiva konsumtionen överstiger 100 kg/h ha tillstånd enligt lagen om luftföroreningskontroll och förordningen om luftföroreningskontroll av 1982. Tillstånd ges från fall till fall med utsläppskrav och kontrollbestämmelser anpassade till det enskilda fallet. Det har ännu utfärdats några allmänna regler eller andra krav för någon sektor där lösningsmedel används. I Sverige är den grundläggande rättsakten miljöskyddslagen av 1969 som kontrollerar verksamheter som förorsakar luftföroreningar. Denna lag vilar på grundprincipen att det görs individuella bedömningar av verksamheter som medför risker för miljön. Naturvårdsverket fastställer icke rättsligt bindande allmänna riktlinjer som beaktas i tillståndsförfarandet. Verksamheter som förorsakar VOC-utsläpp regleras ovanför trösklarna på grundval av en mängd faktorer beroende av vilken sektor det gäller, konsumtionen av VOC, den mängd råmaterial som används, eller produktionen. Vissa särskilt riskfyllda sektorer regleras utan att det finns någon tröskel. För verksamheter där konsumtionen av VOC är avgörande krävs det tillstånd för anläggningar som konsumerar mer än 10 ton per år av organiska halogenerade lösningsmedel eller mer än 10 ton per år av,andra organiska lösningsmedel. Det krävs anmälan till den lokala miljömyndigheten för konsumtion av 1 - 5 ton organiska halogenerade lösningsmedel per år eller 3-10 ton per år av andra organiska lösningsmedel. Operatören är tvungen att övervaka driften av verksamheten och den ansvariga myndigheten kan i detalj, i form av ett inspektionsprogram, specificera den övervakning som krävs. Återigen är det Naturvårdsverket som fastställer riktlinjerna för innehållet i dessa program. lösningsmedel. Gränsvärdena I Österrike finns det två förordningar som avser utsläpp av lösningsmedel. En begränsar innehållet av lösningsmedel för produkter för hushållen och kommersiell användning och den andra fastställer gränsvärden för utsläpp från anläggningar som använder fabriker med en konsumtionskapacitet av mer än 2 ton per år men mindre än 5 ton per år är 50 mgC/m3 för nya anläggningar och 75 mgC/m3 för befintliga anläggningar. För anläggningar med en konsumtionskapacitet mer än 5 ton per år är motsvarande värden 20 mgC/m3 för nya anläggningar och 30 mgC/m3 för befintliga anläggningar. Produktförordningen har varit i kraft sedan januari 1996. Förordningen för utsläppskontroll kommer att gälla från och med 1999 för nya anläggningar och från och med 2001 för befintliga anläggningar. Den omfattar anläggningar för ytbeläggning av trä, metall och plast. för utsläpp från 19 46. 47. 48. VI Val och berättigande av rättslig grund 49. Den rättsliga grunden för det föreslagna direktivet utgörs av artikel 13OS i Romfördraget vilket är en följd av att dess huvudsakliga effektmål är att, i syfte att förbättra miljöskyddet, minska utsläppen av flyktiga organiska föreningar. Direktivets bestämmelser medför inte fullkomlig harmonisering. Även om det inbegrips gränsvärden i direktivet, inbegrips de för att indirekt visa på den minskning som skall uppnås, och medlemsstaterna är inte bundna att genomföra dessa särskilda värden så länge som minskningen ändå uppnås. De åtgärder som föreslås skall därför principiellt bedömas som miljöåtgärder som vidtas på gemenskapsnivå med tillämpning av artikel 130S i Fördraget. VII Förklaring av bestämmelserna i förslaget 50. 51. Det föreslagna direktivet är i enlighet med subsidiaritetsprincipen utformat för att ge en struktur för minskning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar från den sektor som använder lösningsmedel, och strukturen innebär att minskningarna skall uppnås genom särskilda åtgärder vidtagna på nationell nivå. Det omfattar tjugofyra huvudtyper av anläggningar och processer varav några omfattar ett stort antal undertyper. Det är många anläggningar och processer, som omfattas av det föreslagna direktivet, och de är sinsemellan olika och de drivs inte alla i samtliga medlemsstater. I syfte emellertid att undvika att arbeta fram utkast till ett stort antal enskilda direktiv för olika processer, där lösningsmedel används, och eftersom endast en aspekt av verksamheterna (nämligen VOC-utsläppen) var aktuell, fattades beslutet att inarbeta flera olika typer av verksamheter i ett förslag. I den meningen kan det föreslagna direktivet anses som en ämnesorienterad reglering. I direktivet definieras den indirekt krävda minskningen genom utsläppsgränser kopplade till minskningarna på ett tekniskt och ekonomiskt genomförbart sätt i särskilda sektorer. Det krävs sedan att medlemsstaterna uppnår minskningsmålet antingen genom att införa utsläppsgränser eller genom att upprätta ett nät av andra kontrollåtgärder (en nationell plan). 52. I det föreslagna direktivet fastställs också begränsningar av lösningsmedel som är riskfyllda på grund av deras direkta verkan på människors hälsa. I synnerhet måste VOC som är carcinogena, mutagena eller reproduktionstoxiska begränsas genom standarder för utsläppsgränser. Alternativet med nationella planer kan inte tillämpas för dessa ämnen på grund av deras potentiella skadeverkningar, de måste begränsas i en anläggning på anläggningsbasis. 53. Ifråga om de allmänna aspekterna är följande frågor relevanta för alla processer, i) defmiering av alla relevanta termer som används i det föreslagna direktivet, ii) allmänna förpliktelser ifråga om nya och befintliga anläggningar, de som genomgår större förändringar och de där flera av de processer, som berörs av det föreslagna direktivet, genomförs parallellt, iii) fastställande av allmänna utsläppsbegränsningar och särskilda bestämmelser för toxiska och miljörelevanta ämnen inklusive stränga gränsvärden för utsläpp, 20 iv) ett utbyte av information om möjligheterna till ersättningsalternativ, v) allmänna kontrollkrav, vi) detaljerade beskrivningar av utsläppsbegränsningarna och hur de skall beräknas, vii) bestämmelser om efterlevnad av givna begränsningar, viii) skyldigheter ifråga om att utarbeta nationella program, och ix) de dagar då det förslagna direktivet träder i kraft och får verkan. 54. Följande frågor regleras särskilt för varje process eller anläggning, i) ii) storlek och typ av anläggningar och processer för vilka det gäller särskilda krav enligt det föreslagna direktivet, utsläppsbegräsningar för organiska lösningsmedel och/eller organiska föreningar, och iii) vissa särskilda bestämmelser som beaktar särskilda omständigheter i en given sektor. 55. Det föreslagna direktivet riktar sig till medlemsstaterna som skall vidta alla nödvändiga åtgärder för dess genomförande. 56. Artikel 1 Syftet med det föreslagna direktivet är att skydda allmän hälsa och miljö från direkta och indirekta verkningar av utsläpp av organiska lösningsmedel förorsakade av användandet av organiska t. ex. som en följd av vidtagna reningsåtgärder. De anläggningar och processer söm omfattas förtecknas i bilaga I. För att en process inom en anläggning skall kunna omfattas av det föreslagna direktivet måste den både stämma med definitionen av en process i bilaga III och ligga under det där fastställda gränsvärdet för den processen. lösningsmedel, 57. Artikel 2 och bilaga II I artikeln anges de viktigaste definitionerna, relevanta för den huvudsakliga texten i det föreslagna direktivet. De flesta av dem förklarar sig själva. Definitionen av organiska lösningsmedel är av särskild betydelse. Organiska lösningsmedel definieras genom sin kemiska natur (organiska föreningar enligt definitionen i artikeln), sin flyktighet och sina egenskaper vid tillämpning. Det förutsätts att alla relevanta organiska lösningsmedel täcks av den definitionen, inklusive dem som upphettas före användandet. Uppmärksamhet måste också ges till definitionen av konsumtion vilken undantar organiska lösningsmedel som återvinns för återanvändning. Den utgör därför en drivfjäder för tillämpning av återvinning som i allmänhet åtföljs av kraftiga utsläppsminskningar. Konsumtionen uttrycks därför som, den totala mängden organiska 21 lösningsmedel som tillförs en anläggning eller process per tolvmånadersperiod, och är därför en lämplig indikator på de tänkbara miljöproblem som orsakas av anläggningen. För nya anläggningar kommer det att bli nödvändigt att beräkna konsumtionen med beaktande av den nominella kapaciteten, vilken utgör en indikator på anläggningens planerade storlek. Definitionen av anläggning är densamma som i direktivet om integrerat förebyggande och kontroll av föroreningar. Som definitionen lyder, täcker den alla processer som finns på samma plats. Särskilda bestämmelser ges i artikel 6 för det fall att två eller flera processer, som drivs på samma plats, lyder under direktivet. Slutligen kräver definitionen av gränsvärde för utsläpp, att operatören minskar luftmängderna så mycket som möjligt och beaktar kraven påljyrkeshälsa och säkerhet, och föreskriver att de luftmängder som tillsätts för avkylning eller utspädning inte skall beaktas när gränsvärdet fastställs. Definitionen klargör att alla onödiga luftmängder bör undvikas eller dras av så att överensstämmelse med gränsvärdet för utsläpp, uttryckt som massan i förhållande till volymen, inte kan uppnås genom ohederligt manipulerande. Utöver gränsvärdet för utsläpp, som avser skorstensutsläpp av gaser, definieras två andra typer av utsläppsbegränsningar, gränsvärde för flyktiga utsläpp och utsläppskrav. Dessa används för att begränsa utsläppen från processen i sin helhet snarare än dem från skorstenen, och tar således med i beräkningen de utsläpp som inte fångas upp och som vanligen inte regleras men som utgör en betydande andel av det totala utsläppet. 58. Artikel 3 I denna artikel åläggs medlemsstaterna att säkerställa att alla nya anläggningar antingen anmäls och registreras eller får tillstånd och uppfyller kraven enligt det föreslagna direktivet. Anläggningar som lyder under tillståndskrav enligt direktiv 96/61/EG om integrerat förebyggande och kontroll av föroreningar (IPPC-direktivet) behöver naturligtvis inte lämna in en ny ansökan för driften. I bilaga I i det direktivet fastställs ett gränsvärde på 150 kg/timme eller 200 ton/år för konsumtionskapaciteten i fråga om organiska lösningsmedel. Anläggningar med kapacitet under detta gränsvärde måste enligt det befintliga förslaget åtminstone underkastas ett förfarande med anmälan och registrering. I enlighet med subsidiaritetsprincipen överlämnas det till medlemsstaterna att bestämma vilka anläggningar utom IPPC-direktivets räckvidd som bör lyda under krav på tillstånd eller anmälan med registrering. 59. Artikel 4 I denna artikel krävs att befintliga anläggningar i regel måste uppfylla de krav som fastställs för nya anläggningar såvitt gäller tillstånd för drift och utsläppsbegränsningar men först efter en övergångstid från dagen för ikraftträdandet till dagen för att ha uppfyllt kraven enligt direktiv 96/61/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar. I ett fåtal fall (t. ex. rörande lackering av fordon) är kraven för befintliga anläggningar mindre stränga än för de nya. Det kan tryggt antas att det i princip inte finns några tekniska hinder för att uppnå de utsläppskrav som fastställs i detta förslag eftersom de tekniska metoderna för detta finns tillgängliga. Kostnaden är den begränsande faktorn. Med beaktande av den omständigheten, att det i många fall kommer att bli nödvändigt med investeringar i ny 22 produktionsteknik, i vart fall inom en given övergångstid t. ex. för att upprätthålla en hög nivå av konkurrenskraft, är tidtabellen rimlig för befintliga anläggningar att uppnå efterlevnad. Tredje stycket gäller de fall där en anläggning genomgår en omfattande förändring inklusive fallet där en anläggning kommer att för första gången lyda under det föreslagna direktivet som en följd av en omfattande förändring. I dessa fall måste den del av anläggningen, som genomgår en omfattande förändring, uppfylla kraven för nya anläggningar. Denna formulering har valts för att säkerställa att en operatör, när han graderas upp, uppfyller den nivå som krävs av nya anläggningar. Kravet begränsas till att gälla endast den del av anläggningen som uppgraderas (den som genomgår en omfattande förändring) i syfte att undvika en onaturlig missriktad drivfjäder till uppgradering vilket kan inträffa om en investering i en del skulle sätta i gång en fullständig återinvestering i hela anläggningen. 60. Artikel 5 I denna artikel fastställs kraven på utsläppsbegränsningar enligt det föreslagna direktivet I första stycket fastställs skyldigheterna för enskilda anläggningar. Deras utsläpp måste antingen överensstämma med de gränser som fastställs i bilaga IIIA eller uppfylla kraven i den minskningsplan som fastställs i bilaga IIIB vilken är utformad för att åstadkomma en minskning av utsläppen som är likvärdig med den som skulle följa av tillämpningen av gränsvärdena för utsläpp. Minskningsplanen gäller dock inte, såsom tidigare anförts, för de ämnen med direkt hälsovådlig verkan för vilka det alltid måste fastställas utsläppsgränser, oavsett det minskningsalternativ som väljs enligt det föreslagna direktivet. Det finns emellertid med beaktande av den situation, då det nyligen investerats i en reningsutrustning i en anläggning och det annars skulle krävas en brådstörtad återinvestering, en bestämmelse intagen att en anläggning kan få avvika från värdena i bilaga IIIA så länge som utsläppen inte kommer att bli högre än de annars skulle ha blivit. I andra stycket finns särskilda bestämmelser för att klargöra vilka kontroller som skall tillämpas i det fall då två eller flera processer drivs i samma anläggning och var för sig överskrider gränsvärdena enligt bilagan. Bestämmelserna tillåter operatören att genomföra det mest kostnadseffektiva minskningsalternativ som uppfyller kraven för de totala utsläppen från anläggningen. I tredje stycket föreskrivs att gränsvärdena för flyktiga utsläpp skall följas i den mån det är tekniskt och ekonomiskt möjligt. Värdena fastställs för vissa sektorer där det på grund av processernas karaktär inte finns tillräcklig tillförsikt, om att anläggningen kan nå upp till kraven, för att berättiga att de blir tvingande. I fjärde stycket föreskrivs att de anläggningar där det inte tillämpas någon minskningsplan bör, där så är möjligt, drivas i innesluten form så att största delen av utsläppen kan fångas upp och förstöras. Det föreskrivs också att bostadsutsläpp från anläggningar skall frigöras på ett sådant sätt att allmän hälsa och miljö tryggas. 23 I femte stycket krävs att användandet av lösningsmedel, som innehåller ämnen med stor potential att orsaka mycket allvarlig skada på allmän hälsa, bör undvikas och att de med minsta möjliga dröjsmål skall ersättas med mindre skadliga ämnen. Kriterier för att identifiera dessa ämnen fastställs i direktiv 67/548. I sjätte stycket fastställs stränga utsläppsgränser för dessa ämnen. Uppfyllandet av dessa gränskrav kan dock i många fall undvikas genom ersättning eftersom de i de flesta berörda processer inte är absolut nödvändiga. Fastställandet av bestämmelser för dessa lösningsämnen är därför delvis en försiktighetsåtgärd som bör förhindra deras införande. Eftersom det kan finnas spårmängder i några lösningsmedel specificerar förslaget volymflöden under vilka utsläppsgränserna inte gäller. I sjunde stycket fastställs allmänna gränsvärden för utsläpp av halogenerade ämnen som misstänks innebära ett direkt hot mot allmän hälsa eller miljön i allmänhet och för vilka det är lämpligt med strängare krav. I åttonde stycket krävs att alla lämpliga åtgärder vidtas för att minimera utsläppen under idrifttagande och urdrifttagande. I nionde stycket behandlas möjligheten av att de kontroller, som fastställs i det föreslagna direktivet, vid en riskbedömning visas vara olämpliga och föreskrivs en omprövning av gränsen, vilket i ett sådant fall skall ske genom EU:s kommittéförfarande. 61. Artikel 6 T I denna artikel föreskrivs ett utbyte av information mellan medlemsstaterna och industrin om tänkbara ersättningar för organiska lösningsmedel. De avgörande kriterierna är här användbarheten och miljöprofilen och det är nödvändigt att föra en diskussion om dessa frågor på europeisk nivå för att behandla frågornas komplicerade natur och säkerställa jämförbara metoder över hela gemenskapen. 62. Artikel 7 I denna artikel fastställs kraven på övervakning av utsläppen vilket innebär att efterlevnad skall visas föreligga av alla bestämmelser i det föreslagna direktivet. I allmänhet bör övervakningsmetoder och, där så behövs, provtagnings- och mätförfaranden definieras av medlemsstaterna. Att ge tillbaka detta ansvar till medlemsstaterna är i linje med subsidiaritetsprincipen och bestämmelserna i IPPC- direktivet. För anläggningar med hög föroreningsbelastning är det dock lämpligt att ha en fortlöpande övervakning av utsläppen och att detta föreskrivs i artikeln. 63. Artikel 8 artikel anges närmare det I denna av utsläppsbegränsningarna måste kontrolleras. För det första klargörs i första stycket att gränsvärdet för utsläpp varken avser den totala massan av organiskt kol eller summan av massan i de enskilda föreningarna. Att begränsa massan i de enskilda föreningarna har den fördelen att utsläppsgränserna är av jämförbar stränghet, oberoende av föreningen, och har därför valts för att kontrollera efterlevnadsgraden av gränsvärdena sätt på vilket uppfyllandet 24 för utsläpp av organiska ämnen som lyder under artikel 5. 5 och 5. 7. Detta krav försvårar emellertid övervakningen högst väsentligt så att det i de flesta fall räcker med övervakning genom att mäta den totala mängden organiskt kol. För det andra definierar andra stycket den statistiska regel som skall tillämpas inom efterlevnadskontrollen i fall av fortlöpande mätningar. I allmänhet bör inte gränsvärdet för utsläpp överskridas inom åtta timmar av den aktuella driftstiden. Eftersom många processer drivs avbrutet i skilda delmoment, har det glidande medelvärdet över åtta timmar utvalts som indikator. Dessutom ger regeln i punkt ii viss flexibilitet för operatören att hantera oväntade korttidsändringar i anläggningens eller processens driftsvillkor. I tredje stycket fastställs efterlevnadsreglerna för periodiska mätningar inklusive ett lägsta antal enskilda avläsningar per mätkampanj. I fjärde stycket fastställs de parametrar som avgör i vilket hänseende en plan för hantering av lösningsmedel är användbar för att bestämma efterlevnad, och hänvisas till den vägledning om användandet av en sådan plan som fastställs i bilaga IV. Det föreslås ingen statistisk utvärdering utan det är snarare så att efterlevnaden måste styrkas på ett tillfredsställande sätt för den behöriga myndigheten. I bilaga IV fastställs i detalj det sätt på vilket planen kan användas i varje fall. Metoden anges mera som vägledande än som obligatorisk eftersom begreppet är så nytt. I femte stycket ges föreskrifter om ändringar i dessa bestämmelser vilka skall göras genom EU:s kommittéförfarande mot bakgrund av det informationsutbyte som anges i planen för hantering av lösningsmedel. 64. Artikel 9 I denna artikel definieras allmänt de åtgärder som är nödvändiga i fall av brister i efterlevnaden. Särskilt förbjuds driften av anläggningen, om så är nödvändigt, dvs. om efterlevnaden inte kan återställas inom en godtagbar tidsfrist. Krav föreskrivs också på att sektorer, som inte uppnår sina mål enligt en nationell plan, skall följa gränsvärdena för utsläpp enligt det föreslagna direktivet. 65. Artikel 10 Enligt denna artikel måste medlemsstaterna samla in den nödvändiga informationen för att övervaka genomförandet av det föreslagna direktivet. Mot bakgrund av komplexiteten av de berörda sektorerna, mer än i många andra direktiv, är inlämnandet av detaljerad information nödvändig för att garantera ett harmoniserat genomförande av medlemsstaterna. Skyldigheten att offentliggöra de rapporter som framställs är ett betydande tillägg till insynen. 66. Artikel 11 I denna artikel fastställs standardbestämmelserna för tillgång till information. 67. Artikel 12 I denna artikel ges medlemsstaterna möjligheten att uppnå samma mål, som skulle ha uppnåtts genom att genomföra gränsvärdena för utsläpp i förslaget, på ett sätt som är 25 anpassat efter deras egna nationella förhållanden och fastställda i en nationell plan. Planen medger också möjligheten att använda alternativa instrument för att nå förslagets mål. Sådana instrument skulle naturligtvis behöva vara förenliga med alla användningskrav på europeisk nivå, och medlemsstaten skulle behöva styrka att den kan uppnå den krävda minskningen. Medlemsstaterna skulle också ha möjligheten att variera minskningskraven mellan sektorerna för att uppnå den ekonomiskt mest effektiva minskningsprofilen för deras industriella förhållanden. I den meningen medför den nationella planen en möjlig brist på harmonisering av konkurrensvillkoren (fastän i långt mindre utsträckning än genom till exempel kvalitetsinriktad lagstiftning, vilket beror på att snarliknande minskningar måste genomföras av alla). Denna mindre brist på harmonisering berättigas dock mot bakgrund av den ökade effektivitet som de nationella planerna skulle medge. Medlemsstater som väljer alternativet att tillämpa nationella planer befrias från kravet på att tillämpa de ozonrelaterade utsläppsminskningarna i förslaget. Alla andra krav på till exempel tillstånd, övervakning och genomdrivande fortsätter dock att gälla. De krav som gäller kontroll av utsläpp som förorsakar direkta hälsoverkningar fortsätter också att gälla. Medlemsstater som utnyttjar bestämmelserna i första och andra styckena måste fullgöra ett antal tilläggsförpliktelser. De måste inrätta en nationell myndighet som samlar in och utvärderar relevant information för att verifiera de nationella planerna. Planerna måste också identifiera och uppnå etappmål för minskningar för att säkerställa att det görs tillräckliga framsteg mot att uppnå de fastställda målen. Slutligen kommer de rapporter om genomförandet av den nationella planen, som lämnas in enligt artikel 10 i förslaget, att bedömas av kommissionen. Kommissionen ämnar sammankalla en grupp av experter från medlemsstaterna för att biträda i denna uppgift. I fall det konstateras brott mot bestämmelserna i första stycket skall rådet informeras och måste den berörda medlemsstaten vidta de åtgärder som krävs för att rätta till förhållandet. I fall det gäller den ursprungliga utformningen av planen, och om medlemsstaten misslyckas med att inom den satta tidsfristen rätta till planen på ett sätt som gör den tydligt funktionsduglig, kommer det att ställas krav på att medlemsstaten genomför utsläppsgränserna i det föreslagna direktivet enligt samma tidtabell som alla de andra medlemsstaterna. 68. Artikel 13 I denna artikel fastställs inrättandet av en rådgivande kommitté som skall bistå kommissionen i följande uppgifter, i) ii) ändringar i direktivet för att beakta riskbedömningar av alla de ämnen som kontrolleras enligt artikel 5. 9 i det föreslagna direktivet, och ändringar i direktivet som en följd av utbytet av information om erfarenheter av planen för hantering av lösningsmedel enligt artikel 8. 5. 69. Artiklarna 14-16 Standardtext om ikraftträdandet av det föreslagna direktivet och dess genomförande i nationell rätt. 26 70. Bilaga I I bilagan definieras de" verksamheter som kommer att lyda under det föreslagna direktivet. 71. Bilaga II I bilagan definieras de begrepp som används i det föreslagna direktivet. 72. Bilaga III I bilagan fastställs de grundläggande minskningskraven idet föreslagna direktivet. De är av tre slag: Utsläppskrav uttryckta som utsläpp av lösningsmedel i förhållande till den mängd produkter som producerats. Denna metod har ett antal fördelar, särskilt att kraven kan uppfyllas genom antingen ersättning eller rening. Traditionella utsläppsgränser som endast kan efterlevas genom rening. En minskningsplan, som är utformad för att ge ett alternativ för alla anläggningar, att möjliggöra minskningarna med andra medel än rening, särskilt genom ersättning. Dessa behandlas var för sig nedan. 73. Bilaga IIIA faställs sektorer, som omfattas av direktivet, i denna bilaga För de utsläppsbegränsningar som är olika i förhållande till anläggningarnas storlek där så är lämpligt, och i förhållande till nya och befintliga anläggningar där så är nödvändigt. Där så är möjligt uttrycks utsläppsbegränsningarna som massan av utsläppta lösningsmedel per produktenhet, eftersom detta värde kan uppnås genom antingen ersättning eller rening, och det är en princip i det föreslagna direktivet att operatören skall kunna välja det billigaste alternativet. I detta slags utsläppsbegränsning uppmärksammas också automatiskt de operatörer, som har gjort tidigare försök att kontrollera utsläpp, vilket till exempel en rak procentuell minskning av utsläppen inte skulle ha gjort. Dessa slags utsläppsbegränsningar föreskrivs för kemtvätt, träimpregnering, läderbeläggning, skotillverkning, trä- och plastlaminering, utvinning av vegetabilisk olja och fordonslackering. För alla andra sektorer uttrycks gränserna som gränsvärden för skorstensutsläpp eller gräns- eller riktvärden för flyktiga utsläpp. Dessa värden måste följas, men att hålla sig inom ett gränsvärde för skorstensutsläpp, som uttrycks som en koncentration av lösningsmedel och inte som en lösningsmedelsbelastning (den totala utsläppta mängden), kan i allmänhet endast göras genom rening. Detta beror på att ersättningsämnena, när de minskar kvantiteten av använda lösningsämnen, drastiskt minskar den initiala koncentrationen av lösningsmedel i avgaserna och den totala mängden utsläpp, medan koncentrationen i avgaserna i allmänhet fortfarande kommer 27 att vara högre än gränsvärdet för utsläpp. Av detta skäl var det nödvändigt att finna en metod genom vilken de anläggningar, som blev föremål för begränsningarna, kunde åstadkomma en likvärdig minskning genom ersättningsämnen. Detta är syftet med den minskningsplan som utgör bilaga IIIB. 74. Bilaga IIIB Det huvudsakliga syftet med minskningsplanen för utsläpp är att tillåta en operatör att, genom att utnyttja ersättningsämnen, åstadkomma samma minskning som skulle ha åstadkommits genom att tillämpa gränsvärden för utsläpp. I enlighet med detta måste referenspunkten för minskningen vara den mängd lösningsmedel, som skulle släppas ut om ingen rening skulle göras och om tillämpningar med lösningsmedel skulle användas till fullo, samtidigt som den minskning, som krävs av operatören, måste vara en lika stor procentuell minskning som skulle ha uppnåtts genom att tillämpa utsläppsvärden vid detta startscenario. I en sådan metod bör också de framsteg beaktas som operatören redan gjort för att minska sina utsläpp. Dessutom bör det medges en övergångstid under vilken operatören kan minska sina utsläpp i beaktande av att ersättningsämnena i några fall kan vara under utveckling. Praktik Det första stycket rör tidsramen för att åstadkomma minskningar. Minskningarna skall åstadkommas i två steg: Minskningen till det slutliga utsläppsmålet måste ske inom 6 år för nya anläggningar och 7 år för befintliga anläggningar och minskningen till etappmålet inom 2,5 respektive 5 år, om anläggningen måste gå ned till 1,5 gånger utsläppsmålet. Stycket ii rör beräkningen av referensutsläppet vilket måste stämma så nära som möjligt med det utsläpp som skulle ha följt om vanliga ytbeläggningar med hög halt av lösningsmedel använts för att göra samma arbete under förhållanden utan rening. Det antagande som görs för att göra beräkningen är att det fasta material som förs över på produkten skulle bli detsamma vid en tillämpning med hög halt av lösningsmedel som vid en tillämpning med lägre halt av lösningsmedel, vilket är rimligt. Om således det befintliga innehållet av fasta ämnen i materialen är känt, och förhållandet fasta ämnen/lösningsmedel för standardbeläggningar på området är känt, kan det årliga referensutsläppet av lösningsmedel beräknas genom att multiplicera dem tillsammans. Stycket iii rör beräkningen av utsläppsmålet. Det inbegriper multiplicering av det årliga referensutsläppet med minskningsfaktorn, som kan erhållas genom att tillämpa utsläppsgränserna i bilaga IIIA. Den minskningsfaktorn skulle vara den orenade del av utsläppen, dvs. det flyktiga utsläpp (som är definitionsmässigt orenat) tillsammans med kvarvarande sedan som överensstämmelse med utsläppsgränsen uppnåtts. Det beräknas på följande sätt. lösningsmedel, släpps ut skorstenen från Det flyktiga utsläppet uttrycks enkelt genom gränsvärdet för flyktiga utsläpp. Beräkningen av den orenade delen av utsläppsgränsen för skorstenar kräver en uppskattning av den reningseffektivitet som svarar mot gränsvärdet för utsläpp. För de flesta anläggningar ligger detta omkring 95 % (vilket ger omkring 5 % orenade utsläpp) men för några mindre anläggningar är effektiviteten lägre omkring 85 % 28 (15 % i orenade utsläpp). De utsläpp som skulle ha följt av tillämpningen av utsläppsgränserna är således gränsvärdet för flyktiga utsläpp (redan uttryckt i procentsats) plus de 5 % (eller 15 %) orenade skorstensutsläppen. 75. Bilaga IV I denna bilaga ges detaljerade definitioner och föreskrivs krav som skall uppfyllas genom planen för hantering av lösningsmedel. Syftet med planen förklaras. Tillförda och utsläppta ämnen definieras. Vägledning ges sedan i användningen av planen för hantering av lösningsmedel vid bestämmandet av efterlevnaden av de fyra led som anges i punkt 8. 4: Flyktiga värden och utsläpp, produktbaserade utsläppsvärden, minskningsplanen och kraven enligt artikel 5. 2 ii b. Dessutom kan planen göra det möjligt för operatören att finna minskningsalternativ. Detta är en användbar biprodukt av planen för hantering av lösningsmedel, men den står inte i proportion till att kräva ansträngningar och utgifter för att genomföra planen endast av detta skäl, och därav följer att förpliktelsen enligt direktivet utgör ett uttryck för efterlevnad och att planen för hantering av lösningsmedel endast är ett sätt för att göra det. VIII SMF-blankett: Förslagets inverkan på affärsverksamheten, särskilt med avseende på små och medelstora företag Förslagets titel: Begränsning av utsläpp av organiska föreningar förorsakade av användandet av organiska lösningsmedel i vissa processer och industrianläggningar. Referensnummer (förteckning): 1. Varför är gemenskapslagstiftning nödvändig på detta område med hänsyn till subsidiaritetsprincipen, och vilka är de viktigaste målen? Det är nödvändigt med gemenskapslagstiftning inom detta område för att medverka till skyddet av allmän hälsa, i synnerhet med tanke på exponering för fotokemiska oxidanter och giftiga organiska föreningar. För detta ändamål måste betydande minskningar av utsläppen av organiska föreningar uppnås. Dessa minskningar krävs i synnerhet för den del av den sektor som släpper ut lösningsmedel som inte omfattas av IPPC-direktivet. 2. Vilka berörs av förslaget? Sektorer Förslaget berör konsumenter, huvudsakligen inom industrin, som använder organiska lösningsmedel yrkesmässigt. Organiska lösningsmedel är flyktiga och förflyktigas i miljön om inga åtgärder vidtas. Dessa utsläpp bidrar i betydande grad till de totala utsläppen av organiska föreningar i hela EG. Eftersom organiska lösningsmedel används inom många olika industrisektorer är antalet anläggningar som berörs betydande. Efter intensiva överläggningar med industrin och medlemsstaterna har dock tröskelvärden för de olika sektorerna valts så att endast de anläggningar som är av störst storleksmässig betydelse berörs. 29 När kommissionen fastställde tröskelvärdena sökte den särskilt bevis på krympande avkastning av minskningen eftersom storleken på de berörda anläggningarna minskade på grundval av den kostnads- och intäktsanalys som Karlsruheuniversitetet gjort av kommissionens första omgång av förslag. Storlekar Storleken på de berörda anläggningarna varierar beroende på vilken sektor de tillhör. Tröskelvärdena uttrycks i form av lösningsmedelskonsumtion och förhållandet mellan den siffran och storleken på en anläggning är ur socioekonomisk synpunkt i hög grad beroende på varje enskild sektors särdrag. En grov beräkning av antalet små och medelstora företag som berörs kan dock göras om man antar att brytningspunkten i bilaga I till IPPC-direktivet (en konsumtionskapacitet på 200 ton/år i fråga om organiska lösningsmedel) skiljer stora anläggningar från små och medelstora. Om man antar detta är antalet små och medelstora företag som berörs av storleksordningen flera hundra tusen. Förslagets innebörd för var och en av de berörda sektorerna dryftas mera ingående här nedan. Fordonslackeringssektorn ACEA hävdade att gränsvärdena för utsläpp för fordonslackering är diskriminerande mot småbilstillverkare eftersom de uttrycks i g/m2. Diskrimineringen beror delvis på att lösningsmedelskonsumtionen för rengöring är en fast mängd per fordon, oavsett dess storlek, och delvis på att lackering som anbringas på traditionellt sätt är vanligare än eldopplackering för mindre fordon. Vår ståndpunkt, som ACEA värdesätter, är att det i ett instrument av detta slag är lämpligt att anta samma synsätt på begränsningar av utsläpp för alla biltillverkare. På grundval av detta har vi tillsammans med ACEA undersökt möjligheten att för alla processer tillämpa det svenska synsättet, där gränsen delvis är en fastställd mängd per fordon och delvis ett utsläpp i relation till ytans storlek. Denna formel ger i princip en rättvis grund för beräkning av utsläppen för alla bilar, oavsett typ. Det är dock omtvistat vid vilken punkt likvärdighet fastställs mellan de befintliga gränserna och det nya synsättet. Kommissionen var och är beredd att överväga en rättvisare metod för beräkning av den minskning av utsläpp som krävs av typ av biltillverkning, samtidigt som det är ett oavvisligt krav att varje fordonslackeringssektorn medverkar till att de minskade utsläpp som uppnås genom förslaget bibehålls på nuvarande nivå. Under diskussionerna kunde dock inget avtal uppnås om förslag om detta och de tidigare gränsvärdena har därför bibehållits. Det bör dock observeras att system av exakt samma form som det rådande för närvarande tillämpas för bilar av alla storlekar, t. ex. i Förenade kungariket. Det rådande synsättet är därför helt användbart i praktiken. Träimpregneringssektorn Under samrådet med Protim Solignum och CEI Bois togs ett antal frågor upp av vilka de viktigaste är följande: 30 Gränsvärdet för flyktiga utsläpp vid träimpregnering Gränsvärdet för industrin Om kreosot skall ingå i definitionen av lösningsmedel. Om nya faktorer skulle läggas till för trä- och plastlaminering. Beträffande gränsvärdet för flyktiga utsläpp för träimpregnering har vi godtagit industrins argument att ett gränsvärde motsvarande de 20-30% som begärs av de flesta andra sektorer på grund av sektorns särskilda tekniska förhållanden i praktiken innebär 0% i fråga om flyktiga utsläpp. Det har därför höjts till 45%. Tröskelvärdet för industrin sänktes från 45 ton/år till 25 ton/år. Det framgår av Karlsruherapporten att tröskelvärdet om det minskades till denna nivå skulle medföra att 21,3% mera VOC i ton skulle renas till en kostnadsökning av 21,7%. Baserat på dessa data, som grundades på uppgifter från de berörda industrisektorerna och valts ut därför att de ansågs lovvärt kompletta, är genomsnittskostnaden per renat ton inte högre för dessa anläggningar än för stora anläggningar. På dessa grunder drogs slutsatsen att de firmor som omfattas av ett 25-tons tröskelvärde inte skulle finna det mycket svårare att klara av dessa begränsningar än deras större motparter och inga övertygande bevis har lagts fram som motsäger denna ståndpunkt. Både Protim Solignum och CEI Bois tog upp frågan om att ta med den flyktiga beståndsdelen i kreosot i definitionen för "lösningsmedel". Den flyktiga beståndsdelen i kreosot är inte något lösningsmedel tekniskt sett, men som ett flyktigt utsläpp utgör den ett lika stort miljöproblem som varje annat VOC-utsläpp. Dess tekniska roll i produkten saknar i den meningen betydelse. Det finns därför ingen anlednng till att kreosot andra träimpregneringsmaterial. För att säkerställa att dessa begränsningar inte blir ofördelaktig för användningen av kreosoter med låg flyktighet fastställs i förslaget en alternativ begränsning i form av en utsläppsfaktor (utsläpp av lösningsmedel per ton av produkten) som omfattar ersättningsämnen med låg halt av lösningsmedel. begränsningar omfattas samma skulle som inte av Gummiindustrisektorn Överläggningarna med BLIC var inriktade på industrins tröskelvärden. BLIC föreslog under diskussionerna att tröskelvärdet skulle höjas till minst 15 ton/år. De uppgifter som lämnades om vilken effekt detta skulle få på utsläppen från och kostnaderna för deras industri visade att de ytterligare utsläppen av lösningsmedel skulle uppgå till 7 550 ton, medan kostnadsbesparingarna skulle uppgå till 41 250 000 brittiska pund i kapitalkostnader och 4 262 000 brittiska pund i årliga driftskostnader. En beräkning av kostnaden per renat ton för denna industrisektor (med hjälp av nettonuvärdet för de slutliga årskostnaderna delat med den uppnådda minskningen, liksom för alla andra sådana beräkningar i denna motivering) ger 1,17 kecu/ton, vilket är avsevärt lägre än de genomsnittliga årskostnaderna för rening i förslaget. Senare bevis från denna sektor visade dock på ett övertygande sätt att kostnaderna för små företag inom sektorn var minst två gånger så höga som kostnaderna för stora företag. Av denna anledning beslutade man höja tröskelvärdet för denna sektor från 5 till 10 ton konsumerade lösningsmedel per år. 31 Kemtvättssektorn Kommissionen erhöll synpunkter beträffande kemtvättssektorn från UEAPME, CINET och TNO Cleaning Techniques Research Institute. I Karlsruherapporten anges att om ett gränsvärde på 20 g/kg respekterades, skulle detta innebära en utsläppsminskning med cirka 37 000 ton till 31 000 ton för hela sektorn vid användning av maskinteknologi med slutna system. Ett gränsvärde på 10 g/kg, som skulle förutsätta användningen av den s. k. nya generationens maskiner med slutna system, skulle öka de kostnader som förorsakas av förslaget med 150%. Genom en övergång från utsläppsvärden på 20 g/kg till 10 g/kg skulle restutsläppen halveras, vilket skulle innebära en minskning på cirka 15 000 ton, eller en ökning i jämförelse med den tidigare minskningen (37 000 ton) med 40%. Kommissionen som de nya inser vilken betydande extra kostnadsbörda begränsningarna innebär. Av den anledningen har den gått över till ett enhetligt gränsvärde på 20g/kg för utsläpp från alla kemtvättsanläggningar som omfattas av förslaget, vilket kan uppnås med hjälp av maskiner med slutna system genom anläggningsinvesteringar på rimlig nivå. Ytterligare en förändring som har gjorts rör bestämmelsen att en mindre strängt gränsvärde för utsläpp bör gälla för maskiner som är mer än tre år gamla. Om en anläggning skall kunna behålla sin höga prestanda beror på aktsam drift och noggrant underhåll, inte på investeringar i anläggningstillgångar. Det förefaller därför rimligt att begära att en anläggning skall kunna bibehålla sina ursprungliga prestanda under en avsevärt längre tid än tre år. Av den anledningen ansåg kommissionen att det var rimligt att kravet på att det ursprungliga gränsvärdet för utsläpp skall gälla för anläggningens hela livstid och alternativet att införa ett lägre gränsvärde för utsläpp efter en bestämd tid har tagits bort. Träbeläggningssektorn UEA har kommit med ett antal inlägg om den framtida industrin, av vilka den viktigaste är en begäran om att tröskelvärdet för industrin skall flyttas upp från 15 till 25 ton. De hävdar att detta skulle medföra en kostnadsminskning på ca 25% och en ökning av utsläppen på 20%. Förhållandet mellan dessa är nära ett, vilket visar att det inte förekommer någon betydande kostnadsökning per renat ton under 25-tonströskeln som skulle motivera den föreslagna ändringen. Detta framgår också av att kurvan för kostnader/utsläpp kontra storleken på tröskelvärdet är nästan linjär i UEA:s andra inlägg. UEA hävdar att kostnaderna för överensstämmelse för medelstora företag i proportion till omsättningen är dubbelt så höga som för stora företag. Det framgår dock inte varför det är så med hänsyn till ovanstående bevis på att kostnaderna per renat ton är jämförbara. I det fallet måste skillnaden bero på en varierande vinst per enhet, vilken man också kunde ha väntat sig skulle vara i stort sett jämförbar mellan medelstora och stora anläggningar. Det är förvisso svårt att förstå varför den skulle variera i så hög grad som siffrorna från UEA antyder. 32 Det är intressant att jämföra den här situationen med den justering som GDXI tidigare gjorde av tröskelvärdet för industrin, dvs. höjningen från 5 till 15 ton till följd av Karlsruherapporten. Rapporten visade att höjningen skulle minska kostnaderna med ca 40% vid en ökning av utsläppen med 13%, ett förhållande på 1:3 snarare än förhållandet 1:1 för den aktuella ändringen. Dessa siffror var ett dramatiskt bevis på krympande intäkter och tröskelvärdet ändrades i proportion till detta. Fordonsreparationslackeringssektorn Vid den inledande undersökningen som gjordes i Karlsruherapporten om förslagets inverkan på fordonsreparationslackeringssektorn visade det sig både för små och medelstora anläggningar att åtgärderna troligen skulle medföra nettobesparingar på ca 18 000 ecu/år för små anläggningar och ca 62 000 ecu/år för medelstora anläggningar. Besparingarna är resultatet av minskad färg-/lösningsmedelskonsumtion beroende på tre åtgärder för att uppnå överensstämmelse - innesluten sprutpistoltvätt, införandet av sprutpistoler med hög volym och lågt tryck (HVLP-pistoler) och övergången från konventionella beläggningar till beläggningar med hög andel fasta ämnen. Det bör påpekas att dessa tre åtgärder medför överensstämmelse med förslaget, på grundval av alla tillgängliga uppgifter, med tanke på bestämmelsen i minskningsplanen om att minskningar av de totala utsläppen av lösningsmedel, tack vare förbättrad hushållning och effektivare beläggningsmetoder (t. ex. sprutpistoltvätt och HVLP-teknik) kan räknas in i den minskning som krävs. På den grunden är det tydligen inte fråga om att införa något tröskelvärde för sektorn eftersom varje del av denna ger en ekonomisk nettovinst. I den brittiska DTI-studien visades dock något annorlunda siffror för kostnadens inverkan på sektorn, nämligen tonkostnader som minskat med 350 ecu/ton (liksom för alla sådana kostnader beräknade på basis av nettonuvärdet). Detta är i någon mån missvisande, vilket framgår av den studie på vilken den är baserad (den brittiska DOE- studien(5)) visar. I den studien anges det att kapitalkostnaden för att uppnå överensstämmelse med förslaget (sprutpistoltvätt plus HVLP-teknik plus hög halt av fasta ämnen) uppgår till ett engångsbelopp på 5 250 ecu och de årliga besparingarna för anläggningen till 4 100 ecu. Därför kommer investeringen nästan att betala sig det första året och nettobesparingar sedan uppstå. Merparten av kostnadsbesparingarna är resultatet av att HVLP-teknik införts, övergången till färg med hög andel fasta ämnen är kostnadsneutral, bortsett från omskolning (en engångskostnad på ca 1 000 ecu). Med tanke på de betydande kostnadsbesparingarna för anläggningarna för det förstnämnda förefaller det rimligt att kräva det i huvudsak kostnadsneutrala produktbytet, som kommer att medföra en ytterligare minskning av utsläppen på omkring 30%. Nettobesparingarna till följd av åtgärderna i helhet berättigar även i fortsättningen beslutet att inte införa något tröskelvärde. (5) Aspinwalls och Nera. "Evaluating the costs of implementing the proposed EU solvents directive and the scope for using economic instruments". 1996 33 Tryckerisektorn Flera internationella tryckerisammanslutningar, samordnade genom INTERGRAF, har lämnat en hel del synpunkter på förslaget. De viktigaste gällde tröskelvärdet för små tryckerianläggningar, gränsvärdena för skorstensutsläpp och gränsvärdena för flyktiga utsläpp, undantaget anläggningar för flerfargstryck. om fråga framgick tröskelvärden I att begränsningskostnaderna för små anläggningar (i allmänhet anläggningar med en årskonsumtion mellan 5 och 15 ton) var från tre till åtta gånger högre än för de större anläggningarna beroende på vilken typ av teknik det var fråga om. Av den anledningen flyttades tröskelvärdet för tillämpning av förslaget på tryckerianläggningar till 15 ton/år. av Karlsruherapporten det Beträffande flyktiga utsläpp är problemet att en stor del av de flyktiga utsläppen kom från det isopropanol som används i fuktvätskan och från de utsläpp från rengöringsmedel som båda är mycket svåra att samla upp. Ett flertal alternativ för att uppfylla gränsvärdena för flyktiga utsläpp enligt förslaget undersöktes, inklusive inkapsling, ersättningsämnen och vattenfri offset, men man drog slutsatsen att inget av alternativen gav tillräcklig garanti för minskade utsläpp under den frist som fastställs genom förslaget för att berättiga fastställandet av ett obligatoriskt gränsvärde för flyktiga utsläpp. För rulloffset med heatset-torkning är det också ett problem att det används tryckfarger med låg halt av lösningsmedel och att endast en del av dessa avdunstar (alla lösningsmedel som avdunstar från tryckfärgen uppsamlas till 100%). Återstoden finns kvar i produkten, är inte flyktig i rumstemperatur och anses inte som ett flyktigt utsläpp. Därför utgör de flyktiga utsläppen (som omfattar en del av isopropanolet och utsläppen från lösningsmedlen i rengöringsmedel) en stor andel av de totala utsläppen även om de absolut sett inte är oproportionerligt stora. Av dessa anledningar antogs riktvärden för alla sektorer utom flerfargstryckssektorn, som eftersom den är en homogen sektor med stora, inneslutna anläggningar befinner sig i ett annat läge än de andra sektorerna. Beträffande gränsvärden för skorstensutsläpp påpekades det att en minskning av gränsvärdet för skorstensutsläpp från 150 mgC/m3 till 100 mgC/m3 skulle vara till nackdel för alternativ med rening av återvunna lösningsmedel i förhållande till i förhållande till förbränning och att förbränningens högre energiförbrukning återvinning gjorde detta till ett tvivelaktigt miljöbeslut. Denna punkt har beaktats genom bestämmelsen att befintlig utrustning som uppfyller en utsläppsgräns på 150 mgC/m3 får undantas från de nya gränsvärdena för utsläpp förutsatt att de totala utsläppen från anläggningen inte är större än de utsläpp det annars skulle ha varit fråga om (artikel 5. 1). Ytbeläggningssektorn CEPE lämnade synpunkter till kommissionen på ett antal frågor, huvudsakligen om gränsvärdet för koncentrationer av utsläpp för denna sektor. Kontentan i deras argument var att massan av utsläpp av lösningsmedel från ytbeläggningssektorn vid ett bestämt gränsvärde för koncentrationer av utsläpp var lågt i jämförelse med utsläppet från dem som använder ytbeläggningsmaterial på grund av att mycket låga luftströmningshastigheter användes för att minimera avdunstningen och behålla så mycket lösningsmedel som möjligt. Minskningen av utsläppen av lösningsmedel 34 inriktas under alla förhållanden på inneslutning i stället för rening eftersom rening kräver att utsläppen samlas upp i en luftström med positiv flödeshastighet. Bara genom att en sådan luftström passerar i processen ökar avdunstningen och det potentiella utsläppet. Dessutom stiger kostnaden för att rena mycket låga flödcshastighetcr upp till 7 gånger vid rening av mindre än 150 mgC/m3 och industrin gav ett exempel på en anläggning där kapitalkostnaden för en minskning av utsläppen under den nivån uppgick till 346 000 ecu/ton. Med detta bevis på de oacceptabla följderna av ett snävare gränsvärde beslöts det att gränsvärdet för denna sektor skulle ligga kvar på 150 mgC/m3. FEICA, sammanslutningen av europeiska limtillverkare, har lämnat synpunkter, inte så mycket på de värden de förväntades uppfylla utan på nödvändigheten av att på europeisk nivå fastställa med vilken noggrannhet värdet skall mätas. I fråga om detta stod det under utvecklingen av förslaget klart att begreppet gränsvärde för flyktiga utsläpp och metoderna för att fastställa detta var så nya att inga restriktioner för noggrannhet kunde fastställas på europeisk nivå i detta skede och att det måste vara den behöriga myndighetens sak att besluta om lämpliga bevis på överensstämmelse i detta avseende. Limbeläggningssektorn förbränning. De Den viktigaste synpunkterna som FINAT lämnade på limbeläggning rörde sig om att det ursprungliga gränsvärdet på 50 mgC/m3 som fastställts för utsläpp från denna sektor skulle vara till nackdel för alternativet med lösningsmedelsåtervinning i de jämförelse med framställningsprocesser som används skiljer sig från anläggning till anläggning liksom de reningsalternativ som föredras. Ett gränsvärde för utsläpp på 50 mgC/m3 skulle i många fall göra återvinning av lösningsmedel omöjlig eller åtminstone föga intressant. Man enades om att lösningsmedelsåtervinning var att föredra framför förbränning och att därför dubbla gränsvärden för utsläpp skulle införas, vilket ger alternativa valmöjligheter. produkter tillverkas som och Vissa undersektorer som ursprungligen tillhörde limbeläggningssektorn har skilts ut i bilaga IIIA, nämligen skotillverkningssektorn och trä- och plastlamineringssektorn (som diskuteras i avsnittet om träimpregnering). Anledningen till detta är att en utsläppsfaktor kan fastställas för dessa undersektorer, dvs. en utsläppsbegränsning uttryckt i utsläpp av lösningsmedel per produktenhet. Fördelen med begränsningar som uttrycks på detta sätt är att de kan uppfyllas antingen genom ersättningämnen eller genom rening och att det därför inte längre är nödvändigt med en minskningsplan och det därtill relaterade problemet med att fastställa minskningens ekvivalens. Värdena härstammar från de begränsningar som för närvarande gäller i Förenade kungariket och vi är förvissade om att de är stränga men inte omöjliga att uppnå. Bandlackeringssektorn I Karlsruherapporten drogs slutsatsen i undersökningen om de utsläppsbegränsningar som föreslagits för bandlackeringssektorn att de totalkostnader som uppkommit genom tröskelvärdena och gränsvärdena för utsläpp i bilaga IIIA i förslaget är låga tack vare den teknik som redan finns i flertalet bandlackeringsanläggningar och att det inte skulle vara något större problem för denna industri att uppfylla kraven. Industrins organisation, ECCA, har redan tidigare godtagit detta och begränsningarna för den 35 industrin har inte ändrats sedan Karlruheundersökningen. Industrin har nyligen lämnat synpunkter beträffande kravet på kontinuerlig övervakning av skorstenar som släpper ut ett massflöde på mer än 10kg/h och till vilka reningsutrustning är ansluten. Detta är ett mycket stort massflöde och det är rimligt, där potentiellt mycket stora utsläpp kan vara resultatet av bristande överensstämmelse med gränsvärdet för utsläpp i förslaget, att överensstämmelsen övervakas kontinuerligt i anläggningen. Sektorn för beläggning av lindningstråd Denna sektor ingick från början i sektorn för annan beläggning och omfattades av ett bestämt gränsvärde för skorstensutsläpp och flyktiga utsläpp, med Europacable, som är den industriorganisation som företräder denna sektor, kontaktade kommissionen med bevis på att det för denna sektor kunde fastställas en utsläppsfaktor som skulle vara avsevärt strängare än effekten av gränsvärdena för utsläpp. De gränsvärden för utsläpp som annars skulle ha tillämpats (50 mgC/m3 för skorstenar och 20% för flyktiga utsläpp) motsvarar en utsläppsfaktor på ca 19 g/kg av produkten. De nyligen införda begränsningarna är avsevärt strängare än detta, nämligen 10 g/kg av produkten för anläggningar som producerar tunn tråd och 5 g/kg för övriga anläggningar. Att siffran är olika för olika tråddimensioner beror på att ju mindre tråddiametern är desto större andel av dess vikt kommer en beläggning av jämn tjocklek att utgöra, och följaktligen kommer desto mer lösningsmedel att användas i förhållande till den färdiga produktens vikt när beläggningen anbringas. Annan beläggning Denna sektor är något av en diversesektor eftersom den omfattar all beläggningsverksamhet inom förslagets räckvidd som inte behandlas på annat sätt i bilaga IIIA. Den enda synpunkt kommissionen har tagit emot i denna fråga kom från rymdindustrin, som har för avsikt att använda planen för undantag i bilaga IIIB i förslaget men som var orolig för att lösningsmedelshalten i de berörda beläggningarna inte var exakt angiven i den planen. Man har tagit hänsyn till denna oro genom att den uppskattade lösningsmedelshalten i beläggningar för rymdteknik har ändrats från 60 till 70% (motsvarande ett förhållande på 1:2,33 mellan lösningsmedel och ffasta ämnen i stället för det tidigare 1:1,5). Läderbeläggningssektorn De värden som gäller för läderbeläggningsindustrin ändrades under diskussionens gång med hänsyn till de eventuella svårigheterna för medelstora företag. Små anläggningar undantas genom ett lägre tröskelvärde på 10 ton/år. För medelstora företag skall utsläppsfaktorn 85 g/m2 gälla i stället för den faktor på 75 g/m2 som gäller för stora anläggningar (årskonsumtion över 25 ton). Vi tror att detta på lämpligt sätt tar hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation. Ytrengöringssektorn ECSA har uttalats sig om innebörden av begränsningarna i förslaget för anläggningar i vilka R40-märkta klorerade lösningsmedel används för ytrengöring. 36 ECSA undrade vilket motiv det fanns för tillämpningen av strängare begränsningar för dessa lösningsmedel. Motivet är att dessa lösningsmedel är märkta med riskfras R40 och alltså är potentiella carnicogener och att ju mer potentiellt farligt ett ämne är desto strängare skall begränsningar för detta ämne vara. ECSA hänvisar till epidemiologiska studier som de anser visar att de berörda lösningsmedlen enligt förslaget begränsas orimligt strängt. Det är emellertid just för att möjliggöra en sådan utveckling inom riskfras R40. Om de epidemiologin epidemiologiska uppgifterna är tillräckligt övertygande för att riskfras skall kunna tas bort kommer de strängare begränsningarna inte lägre att gälla för ämnena i fråga. som begränsningarna förbands med ECSA kritiserar vidare marginalkostnaderna för att uppnå förslagets gränsvärden för utsläpp. De föreslår dock inte att gränsvärdena skall ändras utan snarare att tröskelvärdet skall justeras genom att de tidigare utkastens tröskelvärde på 1 kg/h återförs, något som i själva verket skulle medföra en höjning av tröskelvärdet i ton, från 1 ton/år till 2 ton/år. Motivet för detta förefaller vara att man på detta sätt i en större kunna minska lösningsmedelskonsumtionen till den punkt där de inte längre omfattades av förslagets räckvidd genom att helt enkelt installera ett system med uppsamlingskammare. Det bör dock påpekas att tröskelvärdet i förslaget redan är högre än i många medlemsstater. Det är endast anläggningar i vilka det används mer är 1 ton lösningsmedel per år som omfattas av förslaget, och en stor del av de små ytrengöringsanläggningarna är därför undantagna. ytrengöringsanläggningarna skulle andel av För förslagets gränsvärden för utsläpp behövs inte heller den extremt höga marginalkostnadslösning (ett slutet enkammarsystem) som ECSA utpekar. I den brittiska DTI-studien finns uppgifter som visar att en ersättning med vattenbaserade rengöringssystem (med 100% minskade utsläpp av lösningsmedel) är möjlig att genomföra till en tredjedel av marginalkostnaden för det slutna enkammarsystemet för de anläggningar som skulle beröras av det ändrade tröskelvärde som ECSA. s föreslår. Man skall också komma ihåg att även den marginalkostnaden är baserad på en omställning av hela processen, medan i många fall ett mera effektivt och ändå billigare alternativ skulle vara att lägga om en tillräckligt stor del av processen till vattenrengöring för att hela anläggningen skulle hamna utanför förslagets räckvidd. Av dessa anledningar anser vi att det nuvarande tröskelvärdet är rimligt. Den farmaceutiska industrin Den farmaceutiska industrin är ansvarig för betydande utsläpp av lösningsmedel. I Karlsruheundersökningen fastställdes det att denna sektor släppte ut 60 ton lösningsmedel årligen, vilket är jämförbart med flertalet av de andra sektorerna i förslaget. Detta är betydande utsläpp som inte bara kan ignoreras. Vid diskussioner med denna industri insåg kommissionen dock att dess oro över att de former av utsläppsbegränsningar som tillämpades (särskilt de gränsvärden för koncentrationer som måste uppfyllas i fråga om skorstenar) kanske inte var lämpliga med tanke på denna sektors särdrag. Anledningen till detta är att en farmaceutisk anläggning normalt har många skorstenar, som var och en ger oregelbundna utsläpp. En begränsning som mera är inriktad på utsläppsmassan från en bestämd anläggning än på koncentrationen av utsläpp skulle därför vara den lämpligaste metoden. Kommissionen begärde därför att industrin i början av juli skulle föreslå en alternativ 37 metod baserad på gränsvärden för massan av utsläpp eftersom kommissionen inte hade expertis för att göra detta. Industrin har hittills inte lämnat något sådant förslag och därför har man nödgats behålla de erkänt ofullkomliga koncentrationsbegränsningarna. Sektorn för utvinning av vegetabilisk olja och fett- och oljeraffinering FEDIOL är i stort sett nöjda med värdena i den nuvarande bilaga III i förslaget men har anmärkt på den status anläggningar som konsumerar mer än 600 ton lösningsmedel årligen har och begärt att dessa skall anses som små anläggningar. Kommissionen anser för närvarande att det inte finns något verkligt berättigande för detta. för utsläpp En annan fråga som togs upp av FEDIOL gällde situationen för små anläggningar med serieproduktion, i allmänhet av specialoljor, som av tekniska skäl inte kan uppfylla de för massproduktionsanläggningar. fastställts gränsvärden Kommissionen har godtagit industrins framställan om att det för serieproduktion av exotiska fröer krävs ett högre gränsvärde för utsläpp än för andra processer och därför höjt denna för utvinning av olja från "andra fröer" (dvs. andra fröer än dem som anges separat i bilaga III) från 1,5kg/ton till 3 kg/ton. som 3. Vad måste näringslivet göra för att uppfylla bestämmelserna iförslaget? Beträffande nya anläggningar måste näringslivet antingen använda miljövänliga processer, eller använda beredningar som förorenar mindre, eller använda tillgänglig reningsteknik. De olika typer av teknik som krävs för att uppfylla bestämmelserna i förslaget finns antingen redan på marknaden eller så finns det planer på att de skall komma ut på marknaden de närmaste åren. I det senare fallet har frister inom vilka bestämmelserna kan uppfyllas fastställts i förslaget. I princip måste befintliga anläggningar uppfylla samma krav som nya anläggningar. I vissa fall är dock kraven något mindre stränga med hänsyn till en sektors särskilda situation. Ett annat krav är att det för alla anläggningar måste uppvisas överensstämmelse med förslagets gränsvärden, vilket innebär att utsläppen måste övervakas. Anläggningar från vilka det vid det slutliga utsläppsstället avges mer än 10kgC/h efter rening måste övervakas kontinuerligt. Övervakning av andra utsläpp kan ske periodiskt. I praktiken måste operatörer av anläggningar som omfattas av detta förslag med hänsyn till riktvärdena för ersättningsämnen välja det minskningsalternativ som lämpar sig bäst för deras anläggningar, genomföra detta alternativ, antingen vid konstruktionsskedet eller genom efterjustering, bestämma mängden organiska lösningsmedel i anläggningen för att avgöra om de överskrider tröskelvärdena för att anläggningen skall kunna omfattas av förslaget och vid behov påvisa överensstämmelse med de föreslagna utsläppsbegränsningarna, 38 underhålla utrustningen och verifiera beredningskvaliteten på ett sådant sätt att ständig överensstämmelse med kraven i förslaget uppnås. 4, Vilka är de troliga ekonomiska följderna av förslaget? Sysselsättningen Åtgärderna skulle stimulera till att det skapas arbetstillfällen inom de industrisektorer som konstruerar och tillverkar miljövänlig teknik och produkter och de sektorer som verifierar att de tillämpas på rätt sätt. Informationsutbytet om ersättningsämnen skulle främja antagandet av nyskapande alternativ för VOC-begränsning. Man har gjort allt för att anpassa tröskelvärden och begränsningar mellan sektorerna och för varje anläggningsstorlek för att undvika större direkta negativa effekter på sysselsättningen i de sektorer som omfattas av förslaget. Tilläggskostnaderna för alla sektorer som omfattas av det föreslagna direktivet är rimliga och proportionerliga med hänsyn till de åtgärder i fråga om ozonproblemet som krävs av andra sektorer. Investeringar och skapandet av arbetstillfällen Operatörerna av befintliga anläggningar måste enligt förslaget investera i modifieringar av processerna, nya beredningar eller reningsteknik. Av samma anledningar måste operatörerna av nya anläggningar bära ytterligare kostnader för investeringar och drift jämfört med oreglerade förhållanden. Den uppskattade årliga kostnaden på ca 3 till 4 miljarder ecu för genomförande av det föreslagna direktivet, som skall fördelas på flera tiotusentals anläggningar, kommer alla i praktiken att återinvesteras på detta sätt. Genom en stor del av dessa kostnader kommer de som levererar renings- och styrteknik och de som producerar ersättningsämnen att ges ytterligare affärsmöjligheter och det är därför bara en fråga om att överföra kostnaderna från en ekonomisk verksamhetssektor till en annan. Denna positiva effekt kan endast värdesättas på grundval av vittomfattande antaganden som är synnerligen svåra att verifiera. Även följderna för den industri som direkt berörs av förslaget är svåra att fastställa konkret. Genom att anta processintegrerade lösningar som har en positiv inverkan både på miljöutsläppen och processerna effektivitet är det möjligt att vissa sektorer kommer att vinna på att genomföra kraven i förslaget. Det är också möjligt att det är fördelaktigt att ligga före anläggningar i andra delar av världen som i framtiden kommer att omfattas av liknande restriktioner. Man kan dock inte bortse från att de kompenserande vinsterna inte kommer att uppväga kostnaderna för vissa anläggningar och sektorer och leda till en nettokostnadsbörda. Man bör emellertid komma ihåg att konkurrenskraften även i detta fall sannolikt kommer att påverkas obetydlig i jämförelse med andra faktorer, t. ex. arbetskostnader och produktivitet. Tidsplanen för investeringar har utformats så att den i praktiken sträcker sig över en period av ca 7 år och att investeringstoppar unviks. Ur operatörens synvinkel kan merparten av kostnaderna förväntas täckas av högre priser. För de flesta sektorerna kommer dock den potentiella prisökningen att bli mycket liten med tanke på att tilläggskostnaderna i allmänhet rör sig om några få procent, om ens det, av de sammanlagda kostnaderna för en produkt. Dessutom visar det sig av erfarenhet att den industri som tidigt investerar i ny teknik kan vinna en betydande fördel av att vara först. Det uppstår också vinster som är en kedjereaktion på åtgärderna för lösningsmedelsbegränsning, t. ex. minskade hälso- och sjukvårdskostnader och säkerhetskostnader och minskade försäkringspremier för industriolyckor. Förslaget i 39 sig skulle därför inte ha några negativa återverkningar på den nya generationen av företag inom den berörda sektorn och kan mycket väl ha positiva effekter i fråga om etableringen av nya företag inom sektorn med miljömässigt ren teknik. Företagens konkurrensställning Som sägs ovan har stora ansträngningar gjorts för att anpassa begränsningarna mot bakgrund av bevis på hur de kommer att påverka industrins konkurrensställning. De tilläggskostnader som i det aktuella förslaget framställs som en del av kostnaderna för de produkter som tillverkas av de berörda sektorerna antas vara så låga att få eller inga negativa effekter skulle uppstå för företagens konkurrensställning vare sig på lokal, nationell eller internationell nivå. Tvärtom skulle utvecklingen av milj ovänliga processer och beredningar i långa loppet stärka de berörda sektorernas och även deras leverantörers ställning med tanke på att miljöskydd håller på att bli en viktig princip över hela världen. 5. Innehåller förslaget åtgärder med hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation? I ovanstående diskussion nämns flera sätt på vilka allmänna bestämmelser, i nära samarbete med industrin och medlemsstaterna och i samråd med småföretagsforum, har införts med hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation. Det är i synnerhet fråga om följande: i) ii) Tröskelvärdena för tillämpningarna i förslaget har i lämpliga fall fastställts så att mycket små anläggningar inte berörs. I de flesta fall är de krav som fastställs för nya och befintliga små anläggningar mindre stränga än för medelstora anläggningar. Genom dessa bestämmelser undantas de små eller medelstora anläggningarna eller minskas de investeringar som krävs av dessa anläggningar och sprids ut över en avsevärt längre tid. 40 Förslag till RÅDETS DIREKTIV om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i viss industriell verksamhet EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130s 1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag(6), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(7), i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 189c i fördraget(8), och med beaktande av följande: 1. 2. 3. 4. (6) (7) (8) (9) (10) di) (12) (13) I Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram om miljön, vilket rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar förenade i rådet antagit genom resolutioner av den 22 november 1973(9), 17 maj 1977(,0), 7 februari 1983(11), 19 oktober 1987(,2) och 1 februari 1993(13) betonas betydelsen av att förhindra och minska luftföroreningar. I resolutionen av den 17 oktober 1987 framhålls vikten av att gemenskapsåtgärderna bl. a. inriktas på att införa lämpliga normer för att säkerställa en hög nivå i fråga om folkhälsa och miljöskydd. Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater har undertecknat protokollet till 1979 års Konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar vilken avser en begränsning av utsläppen av flyktiga organiska föreningar i syfte att minska sina gränsöverskridande flöden och flödena från de därav följande sekundära fotokemiska oxidanterna för att skydda människors hälsa och miljön mot skadeverkningar. Föroreningar förorsakade av flyktiga organiska föreningar i en medlemsstat påverkar ofta luft och vatten i andra medlemsstater. I enlighet med artikel 130 r i fördraget är åtgärder på gemenskapsnivå nödvändiga. EGT nr EGT nr Europaparlamentets yttrande av den. (EGT nr. ). Rådets gemensamma ståndpunkt av den. och Europaparlamentets beslut av den. EGT nr C 112, 20. 12. 1973, s. 1. EGT nr C 139, 13. 6. 1977, s. 1. EGT nr C 46, 17. 2. 1983, s. 1. EGT nr C 328, 7. 12. 1987, s. 1. EGT nr C 138, 1. 2. 1993, s. 1. 41 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. På grund av dessa ämnens natur ger användning av organiska lösningsmedel i vissa processer och industrianläggningar upphov till utsläpp av organiska föreningar i luften som kan vara skadliga för folkhälsan. Den kan också bidra till att det lokalt eller gränsöverskridande bildas fotokemiska oxidanter i troposfärens gränsskikt, något som kan skada naturtillgångar av avgörande miljömässig och ekonomisk betydelse och, under vissa exponeringsförhållanden, medföra skadeverkningar för människors hälsa. Den betydande förekomsten av höga troposfäriska ozonkoncentrationer de senaste åren har utlöst en utbredd oro för verkningarna på folkhälsan och miljön. Det krävs därför förebyggande åtgärder för att skydda folkhälsan och miljön mot verkningarna av särskilt skadliga utsläpp från användning av organiska lösningsmedel och för att garantera medborgarna rätten till en ren och hälsosam miljö Utsläpp av organiska föreningar kan undvikas eller minskas i många processer och anläggningar eftersom potentiellt mindre skadliga ersättningsämnen finns eller kommer att bli tillgängliga inom de närmaste åren. Om lämpliga ersättningar inte finns att tillgå bör andra tekniska åtgärder vidtas för att minska utsläpp i miljön i den utsträckning det är ekonomiskt och tekniskt möjligt. Användningen av organiska lösningsmedel och utsläppen av de organiska föreningar som har de allvarligaste verkningarna på folkhälsan bör minskas i den utsträckning det är tekniskt möjligt. De anläggningar och processer som omfattas av detta direktiv måste alltid registreras, såvida de inte är föremål för ett tillståndsförfarande enligt gemenskapslagstiftningen eller nationell lagstiftning. Eftersom organiska lösningsmedel används i många olika typer av anläggningar och processer måste, förutom de allmänna kraven, särskilda krav fastställas tillsammans med tröskelvärden för storleken på de anläggningar som måste följa detta direktiv. För att uppnå en hög miljöskyddsnivå behöver man i hela gemenskapen fastställa och följa gränsvärden för utsläpp av organiska föreningar och motsvarande driftsvillkor, enligt principen om bästa tillgängliga teknik, i fråga om vissa industrianläggningar och processer där organiska lösningsmedel används. Operatörerna bör minska utsläppen av organiska lösningsmedel, även flyktiga utsläpp, och organiska föreningar. En plan för hantering av lösningsmedel är ett viktigt verktyg för att verifiera detta. Även om planen kan ge vägledning är den inte så långt utvecklad att en gemenskapsmetodik kan fastställas. Kommissionen bör ta hänsyn till hur användningen av sådana planer utvecklas för att i lämpliga fall fastställa en sådan metodik. I vissa fall kan medlemsstaterna befria operatörer från att följa gränsvärdena för utsläpp eftersom andra åtgärder, t. ex. användning av produkter med låg halt av lösningsmedel eller produkter som är fria från lösningsmedel, utgör ett alternativ för att uppnå motsvarande utsläppsminskningar. 42 15. Befintliga processer och anläggningar måste anpassas så att de inom en lämplig tidsfrist följer de gränsvärden för utsläpp som fastställts för nya anläggningar och processer. Denna tidsfrist bör stämma överens med tidsplanen för att uppfylla bestämmelserna i direktiv 96/61/BG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar(14). 16. Utsläppsbegränsande åtgärder som vidtas innan direktivet träder i kraft måste beaktas på lämpligt sätt. 17. 18. I många fall kan något mindre stränga krav ställas på små och medelstora, nya och befintliga anläggningar för att upprätthålla deras konkurrenskraft. I befintliga anläggningar måste de delar som genomgår omfattande förändringar uppfylla samma standard som nya anläggningar. 19. Det är nödvändigt att utsläppen övervakas, även med hjälp av mätteknik, för att man skall kunna bedöma masskoncentrationen eller mängden av de föroreningar som får släppas ut i miljön. 20. Medlemsstaterna måste fastställa ett förfarande som skall följas och åtgärder som skall vidtas om gränsvärdena för utsläpp överskrids. 21. Medlemsstaterna måste vidta lämpliga åtgärder för att främja utvecklingen av bästa tillgängliga teknik för att minimera utsläppen av organiska lösningsmedel och organiska föreningar i miljön. 22. Medlemsstaterna måste lämna en rapport till kommissionen om genomförandet av detta direktiv. 23. Vissa medlemsstater kan redan ha vidtagit åtgärder för att minska utsläppen av flyktiga organiska föreningar som inte är förenliga med åtgärderna i detta direktiv. Alternativa metoder för minskning kan eventuellt göra det möjligt att uppnå målet med detta direktiv på ett sätt som är effektivare än att införa enhetliga gränsvärden för utsläpp. Medlemsstaterna kan därför befrias från att följa gränsvärdena för utsläpp om de genomför en nationell plan som inom tidsplanen för genomförandet av detta direktiv medför en minst lika stor minskning av utsläppen av organiska föreningar från dessa processer och industrianläggningar. 24. Kommissionen och medlemsstaterna måste samarbeta för att se till att det sker ett informationsutbyte om genomförandet av detta direktiv och utvecklingen av ersättningsämnen. (14) EGT nr L 257, 10. 10. 1996, s. 26. 43 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Syfte och räckvidd Syftet med detta direktiv är att hindra eller minska de direkta och indirekta verkningarna av utsläpp av flyktiga organiska föreningar i miljön, i synnerhet i luften, och de potentiella riskerna för folkhälsan genom att det fastställs åtgärder och förfaranden som skall genomföras beträffande de industriella verksamheter som definieras i bilaga I till detta direktiv om de bedrivs inom de tröskelområden som anges i bilaga IIIA. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: Tillstånd: Ett förfarande genom vilket den behöriga myndigheten genom ett eller flera skriftliga beslut ger tillstånd att driva en hel anläggning eller delar av en anläggning. Behöriga myndigheter: Alla myndigheter eller organ som enligt medlemsstaternas rättsliga föreskrifter är ansvariga för genomförandet av de förpliktelser som detta direktiv medför. Inneslutning: En anläggning som drivs på ett sådant sätt att utsläppen kan samlas upp och följaktligen inte helt förflyktigas. Utsläpp: Alla utsläpp av ämnen eller beredningar från en anläggning eller process i miljön. Flyktiga utsläpp: Alla ouppsamlade utsläpp av flyktiga organiska föreningar i luft, mark och vatten och lösningsmedel som finns i produkten, om inte annat anges i bilaga III. Häri ingår de ouppsamlade utsläpp som via fönster, dörrar, ventilationsschakt och liknande öppningar kommer ut i utomhusmiljön. Riktvärde för utsläpp: En utsläppsbegränsning som i den mån det är tekniskt och ekonomiskt genomförbart inte bör överskridas. 44 Qränsvftrde för uteläpp: Den största mängden av en gasformig organisk förening eller en grupp gasformiga organiska föreningar som avgaserna från en anläggning innehåller och som inte far överskridas under normala driftsförhållanden. Om inte annat anges i bilaga III skall den beräknas antingen som den totala massan organiskt kol eller som massan av enskilda organiska föreningar i förhållande till avgasvolymen, förutsatt att det råder normala temperatur- och tryckförhållanden. Gasvolymer som tillsätts avgaserna för avkylning eller utspädning skall inte tas med i beräkningen vid bestämningen av masskoncentrationen av föroreningen i avgaserna. Utsläppskrav: Alla slag av i siffror uttryckta utsläppskrav med undantag av gränsvärden för utsläpp och gränsvärden eller riktvärden för flyktiga utsläpp. Gränsvärde för flyktiga utsläpp: Den gräns, uttryckt i procent av lösningsmedlet som tillförs anläggningen, som en mängd av flyktiga organiska föreningar som släpps ut i form av flyktiga utsläpp inte får överskrida. Riktvärde för flyktiga utsläpp: Den gräns, uttryckt i procent av lösningsmedlet som tillförs anläggningen, som en mängd av flyktiga organiska föreningar som släpps ut i form av flyktiga utsläpp, i den mån det är tekniskt och ekonomiskt genomförbart, inte får överskrida. Anläggning: En stationär anordning som utför en eller flera av de verksamheter som anges i bilaga I. Häri ingår de produktionsmaskiner och den tilläggsutrustning som krävs för drift av processen eller processerna inom samma lokaler. Befintlig anläggning: En anläggning som är i drift eller som, enligt den gällande lagstiftning som gällde föra detta direktivs genomförande, hade tillstånd eller enligt den behöriga myndighetens uppfattning var föremål för en fullständig ansökan om tillstånd, förutsatt att den anläggningen tas i drift senast ett år efter dagen för detta direktivs genomförande. Ny anläggning: En anläggning för vilken en fullständig ansökan om tillstånd lämnas in för första gången efter detta direktivs genomförande eller som tas i drift mer än ett år efter det att direktivet genomförts. 45 Operatör: En fysisk eller juridisk person som driver eller bestämmer över anläggningen eller som har tilldelats den ekonomiska beslutsrätten i fråga om den tekniska driften om detta föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Organisk förening. En förening som innehåller minst ett element av kol och ett eller flera element av väte, halogener, syre, svavel, fosfor, kisel eller kväve, med undantag av koloxider och oorganiskt kol och bikarbonater. Organiskt lösningsmedel. En flyktig organisk förening som,utan att genomgå någon kemisk förändring, används ensam eller tillsammans med andra medel för att lösa upp råvaror, produkter eller avfallsprodukter, eller som rengöringsmedel för att lösa upp föroreningar, som lösningsmedel, som förtunningsmedel, eller för justering av viskositeten eller ytspänningen, eller som smidighetsförbättrare eller konserveringsmedel. I detta direktiv skall den andel kreosot som överstiger det tröskelvärde som anges för ångtrycket under det särskilda användningsförhållandet anses som ett organiskt lösningsmedel. Registrering: Ett förfarande som fastställs i en rättsakt och som innebär att operatören skall anmäla till den behöriga myndigheten att han har för avsikt att driva en anläggning eller process som omfattas av bestämmelserna i detta direktiv. Den behöriga myndigheten måste bekräfta mottagandet av anmälan. Ämnen: Kemiska element och deras föreningar, i naturligt tillstånd eller industriframställda, oavsett om de föreligger i fast eller flytande form eller i form av gas eller ånga. Omfattande förändring: I fråga om små anläggningar, en ökning av den nominella kapaciteten med mer än 25%. I fråga om anläggningar som omfattas av rådets direktiv 96/61/EG av den 24. 9. 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, gäller den definition som fastställs i det direktivet. I fråga om alla andra anläggningar, en ökning av den nominella kapaciteten med mer än 10%. Flyktig organisk förening: En organisk förening som vid 293,15 K har ett ångtryck av minst 0,01kPa eller som har motsvarande flyktighet under rådande användningsförhållanden. 46 Vissa tekniska termer definieras i bilaga II. Artikel 3 Förpliktelser för nya anläggningar Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att alla nya anläggningar som inte har tillstånd enligt direktiv 96/61/EG redan innan de tas i drift registreras eller genomgår ett tillståndsförfarande i fråga om verksamhet inom den räckvidd som definieras i artikel 1 och att de uppfyller kraven som anges i artiklarna 5 till 9 i detta direktiv. Artikel 4 Förpliktelser för befintliga anläggningar Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa följande: 1. 2. 3. 1. 2. Alla befintliga anläggningar som inte redan har tillstånd enligt direktiv 96/61 /EG skall registreras eller genomgå ett tillståndsförfarande senast vid utgången av den tidsfrist som anges i bilaga III B till detta direktiv. Befintliga anläggningar skall uppfylla kraven som anges i artikel 5 till 9 senast den 30 oktober 2007. Om en anläggning genomgår en omfattande förändring eller för första gången faller inom direktivets räckvidd till följd av en omfattande förändring skall den del av anläggningen som genomgår den omfattande förändringen behandlas antingen som en ny anläggning, eller som en befintlig anläggning, förutsatt att anläggningens totala utsläpp inte överskrider de utsläpp som den skulle ha gett upphov till om den behandlats som en ny anläggning. Artikel 5 Gränsvärden för utsläpp Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder, antingen genom specifikation i villkoren för tillstånd eller, för anläggningar som omfattas av ett registreringsförfarande, genom allmänna bindande regler, för att säkerställa att punkt 2 till 9 följs. Alla anläggningar skall följa de gränsvärden för utsläpp, de gränsvärden för flyktiga utsläpp och de andra utsläppskrav som fastställs i bilaga III A eller kraven i den minskningsplan som beskrivs närmare i bilaga III B. Anläggningar som släpper ut de ämnen som specificeras i punkterna 6, 7 och 8 befrias inte från att uppfylla kraven i dessa punkter genom att använda minskningsplanen. Vissa anläggningar som redan använder reningsutrustning den dag som faställs för detta direktivs genomförande direktiv genomförs skall beviljas undantag från gränsvärdena för utsläpp i bilaga III A förutsatt att anläggningarnas totala utsläpp inte överskrider de utsläpp som skulle bli följden om samtliga krav i bilaga III A uppfylldes. Räckvidden och arten av detta undantag anges närmare i bilaga III A. Beträffande anläggningar för vilka minskningsplanen inte används skall all reningsutrustning som installeras efter den dag som faställts för detta direktivs geomförande uppfylla samtliga krav i bilaga III A. 47 3. I anläggningar där det bedrivs två eller flera verksamheter som var för sig överskrider gränsvärdena i bilaga III A gäller följande: a) För de ämnen som specificeras i punkterna 6 och 8 skall kraven i dessa punkter uppfyllas för varje enskild process. b) I fråga om alla andra ämnen i) ii) skall antingen kraven i punkt 2 uppfyllas för varje enskild process, eller de totala utsläppen inte överskrida de utsläpp som tillämpningen av punkt i skulle ha medfört. 4. 5. 6. 7. 8. De riktvärden för flyktiga utsläpp som anges i bilaga III A skall följas i den mån det är tekniskt och ekonomiskt möjligt. I de processer och anläggningar för vilka minskningsplanen i bilaga III B inte tillämpas skall driften vara innesluten om detta är tekniskt eller ekonomiskt möjligt. Alla utsläpp från processer och anläggningar som omfattas av detta direktiv skall ske på ett sätt som garanterar folkhälsan och miljön. Ämnen eller preparat som är märkta med riskfraserna R45, R46, R49, R60, R61 på grund av sin halt av flyktiga organiska föreningar som klassificeras som carcinogener, mutagener eller toxiska för reproduktionen enligt rådets direktiv 67/548 EEG{,5), skall i möjligaste mån snarast ersättas med mindre skadliga ämnen eller preparat. För betydande utsläpp av de organiska föreningar som avses i punkt 6, dvs. utsläpp där det sammanlagda massflödet av de föreningar som ger upphov till märkningen i punkt 6 är större än eller lika med 10 g/h, skall ett gränsvärde för utsläpp på 2 mg/m3 gälla. Gränsvärdet för utsläpp avser den sammanlagda massan av de enskilda föreningarna. För betydande utsläpp av halogenerade organiska lösningsmedel som är märkta med riskfras R40, dvs. utsläpp där det sammanlagda massflödet av de föreningar som ger upphov till märkningen R40 är större än eller lika med 100 g/h, skall ett gränsvärde för utsläpp på 20 mg/m3 gälla. Gränsvärdet för utsläpp avser den sammanlagda massan av de enskilda föreningarna. 9. Alla lämpliga försiktighetsåtgärder skall vidtas för att minimera utsläppen vid idriftsättning och urdrifttagning. 10. Om en riskbedömning enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93(16) eller rådets direktiv 88/379/EEG(17) utförs i fråga om något av de ämnen som ger upphov till märkning med riskfras R40, R60 eller R61 och som omfattas av bestämmelserna i (15) (16) (17) EGT nr 196, 16. 8. 1967, s. 1. EGT nr L 84, 5. 4. 1993, s. 1. EGT nr L 187, 16. 7. 1988, s. 14. 48 detta direktiv skall kommissionen, i enlighet med det förfarande som beskrivs i artikel 13 i detta direktiv, överväga slutsatserna av riskbedömningen och i motsvarande grad ändra begränsningen av dessa ämnen. Artikel 6 Ersättningsämnen Kommissionen skall se till att det på ett administrativt rationellt sätt sker ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och de berörda sektorerna om användning av organiska ämnen och potentiella ersättningsämnen för dessa, för att överväga frågorna om lämplighet och potentiella miljöeffekter och utföra en kostnads- och intäktsanalys av de alternativ som finns i syfte att ställa upp riktlinjer för användning av de material som har de minsta potentiella effekterna på luft, vatten, mark, ekosystem och resultaten av folkhälsa. Kommissionen skall offentliggöra informationsutbytet sektorsvis. Medlemsstaterna skall säkerställa följande: a) För anläggningar för vilka det krävs ett tillståndsförfarande skall under förfarandet hänsyn tas till riktlinjerna som anges i punkt 1 så att de material som har de minsta potentiella effekterna på luft, vatten, mark och allmän hälsa används. b) De anläggningar för vilka registrering krävs skall få de riktlinjer som anges i punkt 1. Artikel 7 Övervakning Medlemsstaterna skall fastställa lämpliga övervakningsvillkor för utsläpp jämte mätmetoder och mätfrekvens, utvärderingsförfarande och en skyldighet att till behörig myndighet lämna de uppgifter som krävs för kontroll av detta direktivs efterlevnad. Utsläpp från skorstenar som är försedda med reningsutrustning och som vid det slutliga utsläppsstället släpper ut sammanlagt mer än 10 kg/h av organiskt kol (fastställt som ett glidande medelvärde under 8 timmar) skall dock mätas kontinuerligt. Artikel 8 Kontroll av överensstämmelse med gränsvärdena för utsläpp 1. 2. Överensstämmelse med artikel 5. 7 och 5. 8 skall bedömas utifrån masskoncentrationen av varje enskild organisk förening. I alla övriga fall skall överensstämmelsen bedömas utifrån den totala massan av utsläppt organiskt kol. För kontinuerliga mätningar skall de gränsvärden för utsläpp som fastställs i artikel 5 och bilaga III A anses uppfyllda om a) inget av de glidande medelvärdena under 8 timmars normal drift överskrider gränsvärdena för utsläpp, 49 b) inget av de glidande timmedelvärdena överskrider det fastställda gränsvärdet för utsläpp med mer än en faktor på 1,5. Vid beräkning av de värden som anges i punkt a skall endast de perioder då normal drift av anläggningarna eller processerna verkligen pågår tas med i beräkningen. 3. Vid periodiska mätningar skall tre avläsningar utföras vid varje mättillfälle och tiden mellan mättillfällena får inte vara längre än 24 månader. Överensstämmelse med de gränsvärden för utsläpp som fastställs i artikel 5 och i bilaga III A skall anses uppnådd om inget av de gällande slumpvis mätta värdena överskrider gränsvärdet för utsläpp. Överensstämmelsen skall kontrolleras på nytt efter en omfattande förändring. 4. Överensstämmelse med följande skall på ett tillfredsställande sätt kunna visas för den berörda myndigheten: Gräns- och riktvärden för flyktiga utsläpp. Kraven i minskningsplanen i bilaga III B. Bestämmelserna i artikel 5. 3. Utsläppskrav, uttryckta i utsläpp av lösningsmedel per produktenhet. I bilaga IV ges en orientering om de planer för hantering av lösningsmedel som används för att påvisa överensstämmelse med dessa parametrar. 5. Kommissionen skall organisera ett informationsutbyte om användning av planer för hantering av lösningsmedel, på grundval av de uppgifter beträffande genomförandet av detta direktiv som har samlats in under de tre närmaste åren efter det datum som fastställts resultaten av informationsutbytet skall kommissionen, i enlighet med det förfarande som beskrivs i artikel 13 i detta direktiv, vid behov ändra denna artikel och bilaga IV. för direktivets genomförande. På grundval av Artikel 9 Bristande efterlevnad 1. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa följande om det konstateras att kraven i detta direktiv inte är uppfyllda: a) Operatören skall meddela den behöriga myndigheten och vidta åtgärder för att se till att kraven åter uppfylls snarast möjligt. b) Drift av anläggningen skall om det är nödvändigt förbjudas. 2. Om målen i en överenskommen nationell plan inte uppnås skall medlemsstaten se till att de industrisektorer som inte uppfyller sina åligganden och skyldigheter enligt planen följer utsläppsbegränsningar av det slag som fastställs i artikel 5. 2, 5. 3 och 5. 4 samt bilaga III, genom vilka det säkerställs att dessa åligganden och skyldigheter uppfylls, och att åtminstone bestämmelserna i artikel 5. 2, 5. 3 och 5. 4 samt bilaga III uppfylls. Denna överensstämmelse skall uppnås inom samma tidsram som gäller för andra anläggningar av samma typ eller inom två år efter det att den bristande överensstämmelsen konstaterats, beroende på vilket som sker sist. 50 Artikel 10 Informationssystem och rapportering Medlemsstaterna skall vart tredje år informera kommissionen om genomförandet av detta direktiv, i form av sektorsrapport som även skall omfatta andra relevanta gemenskapsdirektiv. Rapporten skall sammanställas med utgångspunkt från en enkät eller mall som utformats av kommissionen i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 6 i rådets direktiv 91/692/EEG(18). Enkäten eller mallen skall sändas till medlemsstaterna senast sex månader före början på den period som omfattas av rapporten. Rapporten skall överlämnas till kommissionen inom nio månader efter utgången av den treårsperiod som omfattas av rapporten. Medlemsstaterna skall offentliggöra de sammanställda rapporterna samtidigt som de lämnas till kommissionen om inte annat sägs i de restriktioner som fastställs i artikel 3. 2 och 3. 3 i rådets direktiv 90/313/EEG(,9). Den första rapporten skall omfatta perioden 2000 till 2003. De uppgifter som lämnas enligt punkt 1 skall särskilt omfatta följande: a) Närmare uppgifter om tillstånd och registreringar som utfärdats enligt detta direktiv. b) Närmare uppgifter om i vilken grad kraven i artikel 5. 2, 5. 3 och 5. 4 och bilaga III eller kraven i artikel 12 har uppfyllts. c) Uppgift om att kraven i artikel 5. 6 och 5. 8 är uppfyllda. Artikel 11 Allmänhetens tillgång till information 1. Utan att det hindrar tillämpningen av direktiv 90/313/EEG skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ansökningar om tillstånd för nya anläggningar eller för omfattande förändringar är tillgängliga för allmänheten under tillräckligt lång tid så att synpunkter kan lämnas på dessa innan den behöriga myndigheten tillämpningen av direktiv 96/61/EG ingår det ingen skyldighet att anpassa informationen för allmänt bruk. fattar något beslut. Utan att det påverkar Även det beslutet skall vara tillgänglig för allmänheten tillsammans med minst ett exemplar av tillståndet och eventuella senare uppdateringar. För anläggningar för vilka det krävs registrering skall registret och de gällande allmänna föreskrifterna lämnas ut till allmänheten. 2. Resultaten av den övervakning av utsläpp som krävs enligt de tillstånds- eller registreringsvillkor som avses i artikel 7 och som finns hos den behöriga myndigheten skall lämnas ut till allmänheten. (18) (19) EGT nr L 377, 31. 12. 1991, s. 48. EGT nr L 158, 23. 6. 1990, s. 56. 51 3. Om inte annat följer av de restriktioner som fastställs i artikel 3. 2 och 3. 3 i direktiv 90/313/EEG, beträffande skälen till att de offentliga myndigheterna avslår en begäran om uppgifter, inklusive affärshemligheter, skall punkterna 1 och 2 gälla. Artikel 12 Nationella planer 1. 2. 3. 4. 5. 6. Medlemsstaterna kan fastställa och genomföra nationella planer för minskning av utsläpp från de processer och industrianläggningar som omfattas av artikel 1. De årliga utsläppen av flyktiga organiska föreningar från anläggningar som omfattas av detta direktiv skall genom dessa planer fram till 30 oktober 2007 minska med minst samma mängd som skulle ha varit fallet om gränsvärdena för utsläpp enligt artikel 5. 2, 5. 3 och 5. 4 samt bilaga III tillämpades. En medlemsstat som gör detta skall befrias från att genomföra de gränsvärden för utsläpp som fastställs i artikel 5. 2, 5,3 och 5. 4 samt bilaga III. Planen skall innehålla en förteckning över de rättsliga åtgärder som vidtagits eller kommer att vidtas för att säkerställa att det mål som anges i punkt 1 uppnås, liksom närmare detaljer om övervakningsmekanismen för den föreslagna planen. Den skall också innehålla bindande etappmål för minskning, mot vilka de framsteg som görs att nå målet kan mätas. Medlemsstaterna skall lämna ett exemplar av planen till kommissionen senast den dag som fastställts för direktivets genomförande. Handlingar söm gör det möjligt att kontrollera att målet i punkt 1 kommer att uppnås liksom alla andra handlingar som kommissionen särskilt begär skall bifogas planen. Medlemsstaterna skall utse en nationell myndighet som skall samla in och utvärdera den information som krävs enligt punkt 3 och genomföra den nationella planen. Om kommissionen, då den granskar planen eller de lägesrapporter som en medlemsstat lämnat enligt artikel 10, inte är övertygad om att målet med programmet kommer att uppnås inom föreskriven tid skall den underrätta medlemsstaten och kommittén som avses i artikel 13 om sin ståndpunkt och motiveringen för denna inom sex månader från det att planen eller rapporten tagits emot. Medlemsstaten skall sedan, inom tre månader, anmäla till kommissionen de korrigerande åtgärder den kommer att vidta för att säkerställa att målet uppnås. Om kommissionen, i fråga om den ursprungliga planen, inom sex månader från anmälan av de korrigerande åtgärderna, beslutar att åtgärderna inte är tillräckliga för att säkerställa att målet med planen uppnås inom föreskriven tid måste medlemsstaten uppfylla kraven i artikel 5. 2, 5. 3 och 5. 4 samt bilaga III inom den tidsfrist som fastställs i direktivet för befintliga anläggningar och inom 12 månader från dagen för kommissionens beslut för nya anläggningar. 52 Artikel 13 Rådgivande kommittén 1. 2. Kommissionen skall biträdas av den kommitté som inrättats enligt artikel 19 första stycket i direktiv 96/61/EG (nedan kommittén) och som fungerar enligt samrådsförfarandet. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är, om nödvändigt genom omröstning. Yttrandet skall protokollföras och dessutom har varje medlemsstat rätt att begära att få sin uppfattning tagen till protokollet. Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén avgett. Den skall underrätta kommittén om det sätt på vilket dess yttrande har beaktats. Artikel 14 Sanktioner Medlemsstaterna skall bestämma vilka sanktioner som skall gälla vid överträdelser av de nationella bestämmelser som fastställts med avseende på detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att de skall genomföras. De sanktioner som bestäms skall vara verksamma, proportionerliga och preventiva. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast vid den tidpunkt som nämns i artikel 15 och eventuella ändringar av dessa snarast möjligt. Artikel 15 Genomförande Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 31 december 1999. De skall genast underrätta kommissionen om detta. Dessa lagar, förordningar och andra författningar skall innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 16 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 53 Artikel 17 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordföranden 54 BILAGA I - RÄCKVIDD Typer av industriprocesser som avses i artikel 1. I samtliga fall ingår rengöring av utrustningen i processen, men inte rengöring av produkten. Limbeläggning: Alla processer genom vilka lim anbringas på en yta, med undantag av limbeläggning och laminering i samband med tryckprocesser. Ytbeläggningsprocesser: Alla processer genom vilka ett enkelt eller flera sammanhängande beläggningsskikt anbringas på följande: Fordon enligt nedanstående förteckning: » Nya bilar, definierade i direktiv 70/156/EEG och kategori NI, förutsatt att de lackeras i samma anläggning som fordon av kategori Ml. av kategori Ml fordon som Förarhytter och alla tillhörande höljen till teknisk utrustning i fordon av kategori N2 och N3 i direktiv 70/156/EEG. Lastbilar och skåpbilar, definierade som fordon av kategori NI, N2 och N3 i direktiv 70/156/EEG, dock utan förarhytter. Bussar, definierade som fordon av kategori M2 och M3 i direktiv 70/156/EEG. Metall- eller plastytor. Träytor. Textil-, väv-, folie- och pappersytor. Läder. Hit räknas inte beläggning av substrat med metall genom elektroforesisk och kemisk sprayteknik. Om samma artikel under beläggningen också trycks anses tryckningen som en del av beläggningsprocessen. Tryckning som sker separat ingår däremot inte. Bandlackering: Alla processer där bandstål, rostfritt stål, belagt stål, kopparlegeringar eller aluminiumband beläggs med ett filmbildande skikt eller laminat i en kontinuerlig process. 55 Förädling av naturgummi eller syntetiskt gummi: Blandning, målning, kalandrering, extrudering och vulkanisering av naturgummi eller syntetiskt gummi och kompletterande förfaranden genom vilka naturgummi eller syntetiskt gummi förädlas till en färdig produkt. Kemtvätt: Alla processer i vilka flyktiga organiska föreningar används för att avlägsna föroreningar från följande konsumtionsvaror: päls, läder, dunfjädrar, textilvaror eller andra föremål av fibrer. Impregnering av trävtor: Alla processer genom vilka virke ges ett skyddsskikt. Framställning av beläggning, lacken tryckfärg och lim Framställning av ovanstående slut- och mellanprodukter, om de senare framställs i samma anläggning, genom att blanda pigment, hartser och lim med organiska lösningsmedel eller annat bärarmaterial, inbegripet dispergering och predispergering, justering av viskositet och ton och emballering av slutprodukten. Framställning av farmaceutiska produkter: Kemisk syntes, fermentering, extrahering, formulering och färdigställande av farmaceutiska produkter och mellanprodukter. Tryckning: En reproduktionsprocess för text eller bilder genom vilken tryckfärger med hjälp av en bildbärare överförs till en yta av önskad typ. I processen ingår tillhörande lackerings-, beläggnings- eller lamineringsteknik. Endast följande underprocesser omfattas av detta direktiv: Flexografi - en tryckprocess i vilken det används en bildbärare av gummi eller elastiska polymerer på vilken färgerna på färgbäraren är upphöjda, tillsammans med flytande tryckfärger som torkar genom avdunstning. Rulloffset med heatset-torkning - en ruUtryckprocess i vilken det används en bildbärare där fårgbäraren och fuktbäraren ligger i samma nivå. Rulltryckning innebär att materialet som skall tryckas matas in i maskinen från en rulle och inte som separata ark. Fuktbäraren är behandlad så att den absorberar vatten och alltså är färgawisande. Färgbäraren är behandlad så att den tar upp färgen och överför den till den yta som skall tryckas. Det tryckta materialet torkas genom avdunstning i en varmluftsugn. Laminering i samband med tryckning - vidhäftning av två eller flera flexibla material för framställning av laminat. 56 Flerfärgstryck - rotogravyr för tryckning av tidskrifter, broschyrer, kataloger och liknande produkter med hjälp av toluenbaserade tryckfärger. Rotocravyr - en tryckprocess i vilken det används en cylindrisk bildbärare där färgbäraren är nedsänkt under fuktbäraren tillsammans med flytande tryckfârger som torkar genom avdunstning. Fördjupningarna färg och överskottsfärgen avlägsnas från fuktbäraren innan tryckytan kommer i kontakt med cylindern och färgen i fördjupningarna avsätts på denna. fylls med Rotationsscreentryck - en ruUtryckprocess i vilken färgen överförs till tryckytan genom att den pressas genom en finmaskig bildbärare med porös struktur, där färgbäraren har öppningar och fuktbäraren är täckt. I processen används endast flytande färger som torkar genom avdunstning. Rulltryckning innebär att materialet som skall tryckas matas in i maskinen från en rulle och inte som separata ark. Lackering - en process i vilken lack eller ett limskikt anbringas på ett flexibelt material för senare förslutning av emballaget. Ytrengöring. Alla processer, med undantag av kemtvätt men inbegripet avfettning, där föroreningar på materialytor avlägsnas med hjälp av organiska lösningsmedel. En rengöringssprocess i vilken det ingår ett eller flera rengöringssteg före eller efter ett annat bearbetningssteg skall betraktas som en enda ytrengöringsprocess. Denna process gäller rengöring av produkter men inte rengöring av processutrustning. Utvinning av vegetabiliska oljor och raffinering av fetter och vegetabiliska oljor: Utvinning av vegetabiliska oljor från fröer och andra vegetabiliska ämnen, beredning av torra återstoder för framställning av djurfoder, rening av fetter och vegetabiliska oljor utvunna ur fröer eller vegetabiliska eller animaliska ämnen. Fordonsreparationslackering*20*. All lackering av ett vägfordon enligt definitionen i direktiv 70/156/EEG, eller delar av detta fordon, till följd av reparation, underhåll eller dekoration som sker i andra anläggningar än tillverkningen, liksom ursprunglig lackering av ett fordon med produkter som är avsedda för reparationslackering om detta sker på annan plats än den ursprungliga produktionslinjen. Beläggning av lindningstråd: Beläggning av metalledare som används transformatorer och motorer, osv. för lindning av spolar till (20) Kommissionen skall pröva tillvägagångssätt för reglering av denna sektor genom föreskrifter för de produkter som används, varigenom denna sektor inte längre skulle omfattas av detta förslag utan regleras på annat sätt. 57 Trä- och plastlaminering Vidhäftning av trä eller plast för framställning av laminat. 58 BILAGA II - DEFINITIONER I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: Lim: Alla beredningar, inklusive alla organiska lösningsmedel eller beredningar som innehåller organiska lösningsmedel för att kunna anbringas, som används för att sammanfoga enskilda delar av en framställd produkt. Halogenerat organiskt lösningsmedel: Ett organiskt lösningsmedel innehållande minst en halogenatom per molekyl. Beläggning: Alla beredningar, inklusive alla organiska lösningsmedel eller beredningar som innehåller organiska lösningsmedel för att kunna anbringas, som används för att uppnå en dekorativ, skyddande eller annan funktionell effekt på en yta. Konsumtion: Den totala mängden organiska lösningsmedel som tillförs en anläggning eller process per kalenderår eller annan 12-månadersperiod, borträknat alla flyktiga organiska föreningar som återvinns för förnyad användning. Tryckfärg: En beredning, inklusive alla organiska lösningsmedel eller beredningar som innehåller organiska lösningsmedel för att kunna anbringas, som används i en tryckprocess för att trycka text eller bilder på en yta. Glidande medelvärde under åtta timmar: Beräkning, en gång i timmen, av det aritmetiska medelvärdet för alla giltiga avläsningar som utförts under de föregående 8 timmarna av normal drift och beräknats efter varje 8-timmarsperiod av normal drift. Nominell kapacitet: Den största massan av organiska lösningsmedel som används i en anläggning, fördelad över en dag, om anläggningen drivs under normala förhållanden motsvarande den produktion för vilken den är konstruerad. Normal drift: All tid en anläggning eller process är i funktion, med undantag av när anläggningen tas i eller ur drift eller processen startas eller stoppas och underhåll av utrustning. 59 Beredning: Blandningar eller lösningar av två eller flera ämnen. Äteranvändning av organiska lösningsmedel: Användning av organiska lösningsmedel som återvunnits från en anläggning i tekniskt eller kommersiellt syfte, även om de används som bränsle, om detta på ett tillfredsställande sätt kan visas för den behöriga myndigheten, såvida inte dessa återvunna organiska lösningsmedel behandlas som avfall. Standardförhållanden: En temperatur av 273,15 Kelvin och ett tryck av 101,3 KPa. Idriftsättning och urdrifttagning: Förlopp då en process, en apparat eller en tank tas i eller ur funktion eller försätts i beredskapsläge. Regelbundna svängningsfaser i en process skall inte anses som idriftsättning eller urdrifttagning. Små anläggningar: Anläggningar som omfattas av punkterna 6, 11 eller 12 i bilaga III A eller de nedre tröskelvärdena i punkterna 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 eller 18 i bilaga III A. Lack: Avgaser: En genomskinlig beläggning. Det slutliga utsläppet av gaser som innehåller organiska föreningar eller andra föroreningar från en skorsten eller reningsutrustning till luften. Det volymetriska gasflödet skall uttryckas i m3/h under standardförhållanden. 60 BILAGA III A. TRÖSKELVÄRDEN OCH GRÄNSVÄRDEN FÖR UTSLÄPP Process (Tröskelvär de för lösningsmed elskonsumti on i ton/år) Tröskelvärde (Tröskel värde för lösningsmed elskonsumtio n i ton/år) Gränsvär de för utsläpp (mgC/m3 ) Gränsvärde för flyktiga/totala* utsläpp (i % av tillförda lösnings medel) Särskilda bestämmelser Nya anläggni ngar Befintlig a an läggning ar 15-25 >25 100 20 301 >25 75 10 15 'Återstoder av lösningsmedel i den färdiga produkten skall inte anses som en del av de flyktiga utsläppen. Riktvärde. 15-25 >25 100 100 201 201 'Riktvärde 1 2 3 Rulloffset med heatset- torkning (>15) Flerfärgstryc k (>25) Annan rotogravyr, flexografi, rotations- screentryck, laminering eller lackering (>15) 'Med hjälp av de föreningar som anges i artikel 5. 5 and 5. 7 2Gränsvärdet gäller föreningamas massa i mg/m3, inte den totala kolhalten. ()m den genomsnittliga halten av diklorometan i alla rengöringsmedel fördelad över 12 månader är > 50 viktprocent är gränsvärdet för utsläpp 50. 'I anläggningar för vilka det kan visas för den behöriga myndigheten att genomsnittshalten av lösningsmedel i alla använda produkter inte överstiger 30 viktprocent behöver dessa värden inte tillämpas. 4 Ytrengöring (>D 1-5 >5 202 202 15 10 5 6 Annan ytrengöring (>2) 2-10 >10 751 751 201 151 Fordons lackering (<15) och fordons- reparations lackering 50 25 61 7 8 Band lackering (>25) Annan beläggning, inbegripet metall-, plast-, textil-, folie- och pappersbelä ggning (>5) 9 Beläggning av lindnings- tråd (>5) 501 5 10 5-15 >15 100' 50/752-3 25 20 lOg/kg1 5g/kg2 10 Träbeläggni 15-25 >25 100' 50/752 25 20 (>15) 11 Kemtvätt 20 g/kg*1,2 12 Träimpregn ering (> 25) 1001 45 or 11 kg/m3 2* 13 Läderbelägg ning (>10) 10-25 >25 85 g/m2 * 75 g/m2 * 62 'För anläggningar i vilka det används kvävehaltiga lösnings medel och teknik som möjliggör användning av återvunna lösningsmedel är gränsvärdet för utsläpp 150. 'Gränsvärdet för utsläpp gäller inneslutna beläggnings- och torkningsprocesser. 2Det första värdet gäller för torkningsprocesser, det andra för beläggningsprocesser. Inneslutning förutsätts. 3För anläggningar i vilka det används kvävehaltiga lösningsmedel och teknik som möjliggör användning av återvunna lösningsmedel är gränsvärdet för utsläpp från beläggnings- och torknings- processer sammantaget 150. 'Gäller för anläggningar där den genomsnittliga tråddiametern är £ O. lmm. 2Gäller för alla andra anläggningar. Gränsvärdena för utsläpp yttrycks i gram utsläppta lösningsmedel per kilogram av den färdiga produkten. 'Gränsvärdet för utsläpp gäller inneslutna beläggnings- och torkningsprocesser. 2Det första värdet gäller för torkningsprocesser. del andra för beläggningsprocesser. Inneslutning förutsätts. 'Uttryck i massan av utsläppta lösningsmedel per kilogram av den rengjorda produkten. 2Gränsvärdet för utsläpp i artikel 5. 7 gäller inte för denna sektor. 'Gäller inte för impregnering med kreosot. 2Uttryck i massan av lösnings medel per m3 behandlat virke. Gränsvärdena för utsläpp från skorstenar gäller inte vid val av detta alternativ. Gränsvärdena för utsläpp uttrycks i gram utsläppta lösningsmedel per kvadratmeter av den färdiga produkten. 14 Skoullverkn ing(>5) 15 Trä-och plast- laminering (>5) 16 Limbeläggni 17 18 19 (>5) Framställnin g av be läggningar, lacker, tryckfärger och lim (>100) Förädling av gummi (>10) Utvinning av vegetabilisk olja (>10) 20g per par* 30 g/m2 * 5-15 >15 50' 50' 100-1000 >1000 150 150 25 20 5' 3' 10-15 >15 20' 20' 30 25 ' oliver - 2,5 kg/ton('/ ricinfrön - 3,0 kg/ton rapsfrön - 1,0 kg/ton solrosfrön - 1,0 kg/ton sojabönor (normal krossning) - 0,8 kg/ton sojabönor (vita flingor) - 1,2 kg/ton andra fröer - 3 kg/1,on 1,5 kg/ton Ô * 4 kg/ton (3) * Gränsvärdena för utsläpp uttrycks i gram utsläppta lösningsmedel för varje tillverkat par skor. Gränsvärdena för utsläpp uttrycks i gram utsläppta lösningsmedel per kvadratmeter av den färdiga produkten. 'Vid användning av teknik som möjliggör användning av återvunna lösningsmedel Ur gränsvärdet för utsläpp 150. 'I anläggningar i vilka det uppnås totala gränsvärden för utsläpp på 5 respektive 3 behöver de gällande gräns värdena inte tillämpas. Gränsvärdet för flyktiga utsläpp gäller inte för lösningsmedel som säljs som en del av ett beläggningspreparat i en sluten behållare. 'Vid användning av teknik som möjliggör användning av återvunna lösningsmedel är gränsvärdet för utsläpp 150. 'Gäller utvinning av olja ur specificerat material. 2Gäller för alla fraktioneringsprocesser med undantag av degummering (avlägsnande av gummi ur oljor). 3Gäller för degummering. 20 Framställnin gav farmaceutisk a preparat (>50) 20' 5 15 'Vid användning av teknik som möjliggör användning av återvunna lösningsmedel är gränsvärdet för utsläpp 150. De utsläppskrav som är markerade med detta tecken i denna kolumn är produktbaserade utsläppskrav avseende årsmedelvärdet för de totala utsläppen, inklusive lösningsmedel som använts för rengöring av processutrustningen. I andra fall avser kraven endast flyktiga utsläpp. 63 Undantag från artikel 5. 1 I Anläggningar som enligt ovanstående tabell måste uppfylla gränsvärden för utsläpp på 75 mgC/m3 eller 100 mgC/m3 och som är utrustade med reningsutrustning som uppfyller ett gränsvärde för utsläpp på 150 mgC/m3 och som togs i drift efter 1994 undantas från gränsvärdena för utsläpp i tabellen förutsatt att de totala utsläppen från anläggningen inte överstiger de utsläpp som skulle ha varit fallet om samtliga krav i ovanstående tabell uppfyllts. Fordonslackeringsindustrin Gränsvärdena för utsläpp uttrycks i gram utsläppta lösningsmedel i förhållande till produktens kvadratmeteryta. Ytan på en produkt som nämns i nedanstående tabell definieras på följande sätt: Den yta som beräknas på den totala med elektroforesisk teknik behandlade ytan och ytan på delar skeden av beläggningsprocessen och som beläggs med samma material som används för den berörda produkten, eller den totala ytan på den produkt som ytbehandlas i anläggningen. som eventuellt tillkommer senare i Ytan på den elektroforesiskt behandlade ytan beräknas med hjälp av följande formel: 2 x produkthöljets totalvikt _ metallplåtens genomsnittstjocklek x metall plåtens täthet Denna metod skall också användas för andra ytbehandlade plåtdelar. Datorstödd konstruktion eller andra motsvarande metoder skall användas för beräkning av ytan på tillkommande delar eller den totala ytan som beläggs i anläggningen. Det totala gränsvärdet för utsläpp i nedanstående tabell gäller alla processteg som utförts i samma anläggning genom elektroforesisk beläggning eller någon annan beläggningsprocess, inklusive den avslutande vaxningen och poleringen av ytskiktet och lösningsmedel som används vid rengöring av processutrustningen. Gränsvärdet uttrycks som den totala massan av organiska lösningsmedel per m2 av den belagda produktens totala yta. 64 Process (Tröskelvärde för lösningsmedels konsumtionen i ton/år) Tröskelvärde för produktion (Gäller årsproduktionen av den belagda produkten) Lackering av nya bilar (>15) >5000 <5000 skalbyggda eller >3500 chassibyggda Förarhytter till nya lastbilar(>15) Nya lastbilar och skåpbilar (>15) Nya bussar (>15) <5000 >5000 <2500 >2500 <500 >500 Totalt gränsvärde för utsläpp (g/m2) Nya anläggn. Befintliga anläggn. 45 90 65 55 90 70 210 150 60 90 85 75 120 90 290 225 Anläggningar för fordonslackering i vilka lösningsmedelskonsumtionen ligger under de tröskelvärden för fordonsreparationslackering i bilaga IIIA. ovanstående uppfylla kraven anges tabell skall som i B. 1 MINSKNINGSPLAN Principer Syftet med minskningsplanen är att göra det möjligt att genom andra åtgärder minska utsläppen i lika hög grad som om gränsvärdena tillämpades. Genom planens utformning tas det hänsyn till följande fakta: i) Om ersättningsämnen som har en låg halt av lösningsmedel eller inte innehåller några lösningsmedel alls fortfarande är under utveckling måste operatören ges en frist för att genomföra sina minskningsplaner. ii) Referenspunkten för minskade utsläpp bör i så stor utsträckning som möjligt motsvara de utsläpp som skulle ha skett om ingen åtgärd för minskning hade vidtagits. Följande plan skall användas för anläggningar för vilka en konstant halt av fasta ämnen kan antas och tillämpas för att fastställa referenspunkten för minskade utsläpp. Om följande metod visar sig olämplig kan den behöriga myndigheten använda en alternativ undantagsplan genom vilken de här framlagda principerna uppnås på ett för myndigheten tillfredsställande sätt. Genomförande i) Operatören skall presentera en minskningsplan för utsläpp som särskilt tillförda omfattar minskningar av den genomsnittliga halten av lösningsmedel eller en höjning av effektiviteten vid användandet av fasta 65 ämnen för att uppnå en minskning av de totala utsläppen från anläggningen till en bestämd procentsats av de årliga referensutsläppen, det så kallade utsläppsmålet. Detta måste ske inom följande tidsram: Frist Maximala tillåtna totala Nya anläggningar Befintliga anläggningar Senast 30. 10. 2001 Senast 30. 10. 2004 Senast 30. 10. 2005 | Senast 30. 10. 2007 utsläppsmålet * 1. 5 | utsläppsmålet ii) Det årliga referensutsläppet beräknas på följande sätt: a) Den totala massan av fasta ämnen i den årligen konsumerade mängden beläggning eller tryckfårg, lack eller lim bestäms. b) De årliga referensutsläppen beräknas genom att multiplicera den i massa som bestämts nedanstående tabell. De behöriga myndigheterna kan anpassa dessa faktorer för enskilda anläggningar med hänsyn till en påvisad effektivitetsökning i punkt a med motsvarande faktor i användandet av fasta ämnen. Process Multiplikationsfaktor för punkt (ii) (b) Rotogravyr; flexografi; laminering ingående i en tryckprocess; lackering ingående i en tryckprocess; träbeläggning; beläggning av textil-, väv-, folie- eller pappersytor; limbeläggning Bandlackering, fordonsreparationslackering Beläggning som kommer i kontakt med livsmedel, beläggningar för rymdteknik Andra beläggningar och rotationsscreentryck 4 3 2. 33 1. 5 i iii) Utsläppsmålet är lika med det årliga referensutsläppet multiplicerat med en procentsats motsvarande (gränsvärdet för flyktiga utsläpp + 15) för anläggningar som omfattas av punkt 6 och det lägre tröskelvärdet för punkterna 8 och 10 i bilaga IIIA, (gränsvärdet för flyktiga utsläpp + 5) för alla andra anläggningar. iv) Kraven är uppfyllda om den faktiska konsumtion av lösningsmedel som fastställs enligt planen för hantering av lösningsmedel är mindre än eller lika med utsläppsmålet. 66 BILAGA IV - PLAN FÖR HANTERING AV LÖSNINGSMEDEL Inledning Denna bilaga innehåller riktlinjer för upprättandet av en plan för hantering av lösningsmedel. Den omfattar en definition av de gällande principerna (punkt 2) och ramarna för massbalansen (punkt 3) samt riktlinjer för verifiering av överensstämmelse med kraven (punkt 4). 2. Principer Syftet med planen för hantering av lösningsmedel är följande: i) Att verifiera överensstämmelse med kraven enligt artikel 8. 4. ii) Att definiera framtida minskningsalternativ. iii) Att göra uppgifter om lösningsmedel och överensstämmelse med kraven tillgängliga för allmänheten. lösningsmedelskonsumtionen, utsläpp av i detta direktiv 3. Definitioner Följande definitioner utgör ramen för bestämning av massbalans. Tillförda organiska lösningsmedel (input): 11. Mängden organiska lösningsmedel eller mängden av dessa i inköpta beredningar som tillförs processen under den tidsperiod för vilken massbalansen bestäms. 12. Mängden organiska lösningsmedel eller mängden av dessa i återvunna och (det återvunna återanvända beredningar lösningsmedlet räknas varje gång det tillförs processen). tillförts processen som Utsläppta organiska lösningsmedel (output): 0 1. Uppsamlade organiska lösningsmedel eller organiska föreningar förorsakade av lösningsmedelskonsumtion som släppts ut från skorstenar eller reningsutrustningar. 02. Förlust av organiska lösningsmedel i vatten, med hänsyn till behandlingen av spillvatten, om detta är lämpligt vid beräkningen av 05. 03. Mängden organiska lösningsmedel som blir kvar som förorening eller återstoder i produkter som uppstår ur processen. 67 04. Utsläpp av ouppsamlade organiska lösningsmedel i luften. I dessa utsläpp ingår vanlig rumsventilation som släpps ut i miljön genom fönster, dörrar, ventilationsschakt och liknande öppningar. 05. Förlust av organiska lösningsmedel eller organiska föreningar på grund av kemiska eller fysiska reaktioner (t. ex. sådana som destruerats genom förbränning eller annan behandling av avgaser eller spillvatten eller samlats upp, t. ex. genom adsorption, förutsatt att de inte omfattas av 06, 07 eller 08). 06. Organiska lösningsmedel som ingår i uppsamlat avfall. 07. Organiska lösningsmedel eller organiska lösningsmedel som ingår i beredningar och som har ett kommersiellt värde. 08. Organiska lösningsmedel som ingår i beredningar som återvunnits för återanvändning, förutsatt att de inte omfattas av 07. 09. Organiska lösningsmedel som deponeras i marken. Riktlinjer för användning av planen för hantering av lösningsmedel för verifiering av överensstämmelse med kraven Det sätt på vilket planen för hantering av lösningsmedel kommer att användas beror på det särskilda krav som skall verifieras enligt följande: i) Verifiering av överensstämmelse med minskningsalternativet i bilaga IIIB, med ett gränsvärde för utsläpp uttryckt i utsläpp av lösningsmedel per produktenhet, och med kraven i artikel 5. 2 ii. a) För alla processer för vilka bilaga IIIB tillämpas bör planen för hantering av lösningsmedel göras upp årligen för att fastställa konsumtionen. Konsumtionen kan beräknas enligt följande ekvation: C = 11 - 08 Parallellt med denna bör de fasta ämnen som används vid beläggning beräknas för att få fram det årliga referensutsläppet och utsläppsmålet. b) För bedömning av överensstämmelse med ett gränsvärde för utsläpp uttryckt i utsläpp av lösningsmedel per produktenhet bör planen för hantering av lösningsmedel göras upp årligen för bestämning av utsläppen. Utsläppen kan beräknas enligt följande ekvation: E = F + 01 där F är de flyktiga utsläppen enligt definitionen i punkt ii a nedan. Utsläppssiffran delas sedan med motsvarande produktparameter. 68 c) För bedömning av överensstämmelse med kraven i artikel 5. 2 ii bör planen för hantering av lösningsmedel göras upp årligen för bestämning av de totala utsläppen från alla berörda processer, varefter den siffran jämföras med de totala utsläpp som skulle ha blivit följden om kraven i bilaga III hade uppfyllts individuellt för varje process. ii) Bestämning av flyktiga utsläpp för jämförelse med rikt- och gränsvärdena i bilaga IIIA: a) Metodik De flyktiga utsläppen kan beräknas enligt följande ekvation: F = Il -01 -05 - 06 - 07 -08 Denna mängd kan bestämmas genom direkt mätning av mängderna. Alternativt kan en motsvarande beräkning utföras på annat sätt, t. ex. med hjälp av processens uppsamlingskapacitet. Gränsvärdet för flyktiga utsläpp uttrycks som en del av de tillförda organiska lösningsmedlen som kan beräknas enligt följande ekvation: I = Il + 12 b) Frekvens De flyktiga utsläppen från en del av en anläggning kan bestämmas genom punktvisa men omfattande mätningar. Mätningarna behöver sedan inte upprepas förrän det görs ändringar av utrustningen. Om inte varje individuell anläggningsdel uppfyller gränsvärdena för flyktiga utsläpp bör dock en plan för hantering av lösningsmedel göras upp årligen för anläggningen i dess helhet för att säkerställa att gränsvärdet för flyktiga utsläpp iakttas. 69 ISSN 1024-4506 KOM(96) 538 slutlig DOKUMENT SV 14 Katalognummer : CB-CO-96-565-SV-C ISBN 92-78-11386-7 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg ~to