title: Meddelande från kommissionen - Gemenskapens yttre handelspolitik i fråga om standarder och bedömning av överensstämmelse

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
market access
mutual recognition principle
standardisation
trade relations

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 13. 11. 1996 KOM(96) 564 slutlig MEPPELANPE FRAN KOMMISSIONEN GEMENSKAPENS YTTRE HANDELSPOLITIK I FRÅGA OM STANDARDER OCH BEDÖMNING AV ÖVERENSSTÄMMELSE GEMENSKAPENS YTTRE HANDELSPOLITIK I FRÅGA OM STANDARDER OCH BEDÖMNING AV ÖVERENSSTÄMMELSE SAMMANFATTNING I detta meddelande behandlas Europeiska gemenskapens handelspolitiska mål i fråga om standarder och bedömning av överensstämmelse och strategin för att uppnå dessa mål. Det har två syften. Det första är att få till stånd en bättre förståelse för gemenskapens politik och strategi inom detta område, så att de kan främjas på ett följdriktigt sätt. Det andra är att se över och vid behov ändra strategin. Meddelandet grundas på två antaganden. Det första är att handelshinder som är relaterade till produktstandarder och överensstämmelse - tekniska handelshinder - tycks öka och kräver mer uppmärksamhet och åtgärder än tidigare. Det andra är att fullbordandet av den inre marknadens regleringssystem nu gör det möjligt för gemenskapen att driva en mer utåtriktad handelspolitik inom detta område. Gemenskapens handelspolitiska mål kan enkelt sammanfattas. För det första att minska tekniska handelshinder på marknader utanför gemenskapen och hindra att nya sådana uppkommer. För det andra att uppmuntra gemenskapens handelspartner att anta standarder och regleringsprinciper som grundas på eller är förenliga med internationell och europeisk praxis. Uppnåendet av dessa två mål kommer att underlätta vår handel och marknadstillträdet för reglerade produkter. Dessa handelspolitiska mål drivs genom en fyrdelad strategi som omfattar tillämpning av WTO-regler, särskilt Avtalet om tekniska handelshinder, på det multilaterala planet och avtal på det bilaterala planet för att minska hindren och öppna marknaderna, förhandlingar om ömsesidigt erkännande för att minska kostnaderna för provning och certifiering på andra marknader, tekniskt stöd till ett stort antal länder för att säkerställa att regleringssystemen är genomsynliga och handelsvänliga, och regleringssamarbete som syftar till harmonisering av standarder och föreskrifter med andra handelspartner. I fråga om WTO måste vi genomföra en omfattande översyn av funktionen hos och genomförandet av Avtalet om tekniska handelshinder i syfte att säkerställa att samdiga WTO-medlemmar iakttar det till fullo, och vid behov förbättra avtalets funktion. Detta innebär också en mer systematisk användning av WTO:s mekanism för översyn av handelspolitiken och större uppmärksamhet åt tekniska handelshinder i samband med anslutningar till WTO. Bilaterala förhandlingar kan också säkerställa iakttagandet av WTO-regler som en del av gemenskapens strategi för marknadstillträde. Vad gäller avtal om ömsesidigt erkännande bör en tydlig linje dras mellan förmånerna av ömsesidigt erkännande å ena sidan och av harmonisering av standarder och föreskrifter å andra sidan, eftersom båda i sig kan eftersträvas. Vi bör emellertid ge större tyngd åt användningen av ömsesidigt erkännande som ett medel för ökad harmonisering. På längre sikt bör vi vara öppna för att göra avtal om ömsesidigt erkännande plurilateral och överväga möjligheten att ingå avtal om ömsesidigt erkännande på regional basis. redan partnerländers för utvecklingsländer Tekniska biståndsprogram antagande av internationella och europeiska standarder och praxis. Men det finns andra sätt på vilka tekniskt bistånd bättre kan tjäna målen för den yttre handeln i framtiden och ge en grund för framtida avtal om ömsesidigt erkännande. Vi kan också förbättra 2 främjar samordningen av program och uppnå bättre överensstämmelse mellan gemenskapens och medlemsstaternas program för att få maximala stordriftsfördelar. såväl multilateralt, plurilateral I fråga om regleringssamarbetet omfattar de huvudsakliga gemenskapsinitiativen inom detta område, centrala läkemedel, medicinsk utrustning, livsmedel och industrisektorerna såsom fordon, kemiska produkter. Dessa olika samarbetsformer främjar internationell harmonisering eller godtagande av gemenskapens principer för reglering och erbjuder i många fall en grund för ömsesidigt erkännande. som bilateralt, de Inom alla dessa områden är samarbete och samordning mellan kommissionen, medlemsstaterna, europeisk industri och den europeiska standardiserings- och certifieringsgemenskapen väsentligt. Vi anser att det är möjligt att förbättra detta samarbete. Meddelandet avslutas med en sammanfattning av slutsatserna och en begäran till rådet att godkänna både den vittomfattande strategi som anges i detta dokument och de särskilda förslag som görs. GEMENSKAPENS YTTRE HANDELSPOLITIK I FRÅGA OM STANDARDER OCH BEDÖMNING AV ÖVERENSSTÄMMELSE INLEDNING Under senare år har standarder och certifieringsfrågor blivit en betydelsefull 1. faktor låga i gemenskapens yttre handelsförbindelser. Med de historiskt sett industritullarna har den relativa betydelsen av icke-tariffära, tekniska hinder ökat. Samtidigt har fler och fler länder gradvis infört nya produktstandarder och regleringskrav för att bemöta de berättigade anspråken på ökat hälso-, säkerhets- och miljöskydd. Trots insatser från internationella organ för att utveckla globalt tillämpliga standarder och krav har olika länder och regioner, ofta utan motivering, antagit olika standarder för samma produkt, vilket har ökat kostnaderna i onödan och hindrat tillverkarna att åtnjuta de stordriftsfördelar som blir följden av att kunna tillverka enligt en gemensam standard. Denna spridning av olika standarder och krav har åtföljts av ökande krav på att 2. överensstämmelse skall visas av importlandet genom oberoende kontroll, provning eller certifiering. I dag måste ett ständigt ökande sortiment av industriprodukter, från elektrisk utrustning, leksaker och maskiner till kemiska produkter, läkemedel och medicintekniska produkter, provas och certifieras enligt varierande nationella krav före försäljning. Dessa förfaranden för bedömning av överensstämmelse, som ofta är oundvikliga, innebär extrakostnader för bolag som vill sälja på flera marknader. Även länder som tillämpar harmoniserade regler eller godtar andra länders föreskrifter som likvärdiga förlitar sig sällan på det exporterande landets provningar och intyg om överensstämmelse. 3. Detta skapar ett antal potentiella handelshinder. Det gör det nödvändigt med kostsamma och ofta överflödiga upprepningar av provning och certifiering för olika nationella marknader, vilket ökar kostnaderna för tillverkare på den globala marknaden utan proportionella fördelar för allmänhetens välfärd. Behovet av att lämna in produkter för godkännande på ofta avlägsna marknader innebär förseningar som kan hindra avsättningen på marknaden särskilt för innovativ teknik eller produkter med en kort livscykel. Svårigheter i förståelsen av regleringssystemet på en utländsk marknad på grund av avstånd, språk eller kulturella skillnader kan också de facto fungera som ett diskriminerande importhinder. Sist men inte minst kan åläggandet av betungande standarder och provnings- och certifieringskrav effektivt användas för att motverka import och skydda inhemska bolag mot konkurrens. Diskussioner med medlemsstaterna och europeisk industri avslöjar en växande 4. oro över benägenheten hos standarder och överensstämmelsekrav att medföra handelshinder, och denna oro visar inga tecken på att avta. Ett antal lösningar, vars lämplighet kan variera med omständigheterna, har föreslagits. Dessa innefattar att uppmuntra tredje land att begränsa de obligatoriska tekniska kraven och förfarandena för överensstämmelse till vad som är nödvändigt för att uppnå legitima politiska mål, att när så är möjligt främja en ökad harmonisering av standarder och regleringsprinciper på andra marknader, att uppmuntra våra handelspartner att anta de standarder och tekniska krav som är tillämpliga inom gemenskapen eller godkänna deras likvärdighet samt att införa ömsesidigt erkännande av resultaten av bedömningar av överensstämmelse som ett sätt att minska överensstämmelsehinder. 5. Standarder och överensstämmelsehinder kräver visserligen större uppmärksamhet än tidigare, men den senaste utvecklingen inom gemenskapen gör det också möjligt för 4 oss att bemöta dem mer följdriktigt. Införandet av harmoniserade europeiska produktdirektiv genom den inre marknaden har nu nästan slutförts och direktiven håller på att genomföras, vilket medger att större uppmärksamhet ägnas åt att söka förbättringar inom våra handelspartners regleringssystem. Samtidigt erbjuder de regleringslösningar som utvecklats av Europa, särskilt enligt programmet för den inre marknaden, en lämplig referenspunkt för andra länder eller regioner när de inrättar eller ändrar sina egna regleringssystem, eftersom de europeiska lösningarna är flexibla, handelsvänliga och förenliga med internationell praxis. Mot denna bakgrund har gemenskapen ställt upp två grundläggande mål för egen 6. del. För det första att begränsa eller hindra uppkomsten av nya standarder och hinder för bedömning av överensstämmelse av industriprodukter på andra marknader. För det andra att i möjligaste mån främja antagandet utanför gemenskapen av standarder och regleringsprinciper som baseras på eller är förenliga med internationell och europeisk praxis i syfte att förbättra marknadstillträdet och konkurrenskraften för europeiska produkter. 7. Dessa handelspolitiska mål drivs genom en fyrdelad strategi som omfattar tillämpning av WTO-regler, särskilt Avtalet om tekniska handelshinder (nedan kallat "TBT-avtalet"), på det multilaterala planet och avtal på det bilaterala planet för att minska hindren och öppna marknaderna, förhandlingar om ömsesidigt erkännande för att minska kostnaderna för provning och certifiering på andra marknader, tekniskt bistånd till utvecklingsländer för att säkerställa att de regleringssystem som utvecklas är genomsynliga och handelsvänliga, och regleringssamarbete som syftar till harmonisering av standarder och föreskrifter med våra handelspartner. 8. I avsnitt I nedan beskrivs WTO:s roll - särskilt genom Avtalet om tekniska handelshinder (TBT-avtalet) - när det gäller att bemästra och minska tekniska hinder och föreslå hur multilaterala instrument kan användas på ett effektivare sätt i framtiden. Betydelsen av bilaterala initiativ för att säkerställa att WTO-regler iakttas behandlas också. 9. I avsnitt II i dokumentet beskrivs de centrala målen för avtal för ömsesidigt erkännande och förhållandet mellan ömsesidigt erkännande, tekniskt bistånd och regleringssamarbete. Vissa justeringar av den nuvarande strategin för dessa avtal föreslås. 10. I avsnitt Hl beskrivs målen för olika program för tekniskt bistånd som gemenskapen erbjuder de av sina handelspartner som är utvecklingsländer, och ett antal förbättringar föreslås för att göra det möjligt att bättre nå våra externa handelspolitiska mål. I avsnitt IV anges de huvudsakliga gemenskapsinitiativen i fråga om 11. relgeringssamarbetet. Begreppet ges en vid tolkning för att täcka både bilateralt och plurilateralt bruk och utgör en beskrivning av initiativ till internationell harmonisering av främja standarder och föreskrifter regleringsreformer. för att förenkla överensstämmelsekrav och AVSNITT I: STANDARDER OCH BEDÖMNING AV ÖVERENSSTÄMMELSE I VÄRLDSHANDELSORGANISATIONEN 12. Sedan slutet av 1970-talet har det multilaterala handelssystemet försökt begränsa inverkan av standarder och överensstämmelsehinder. Den s. k. Tokyorundan inom GATT ledde till att en TBT-kod antogs 1979. Anslutningen till denna var frivillig och i den fastställdes grundläggande i användningen av produktstandarder och föreskrifter. Denna kod förstärktes och gjordes bindande för alla medlemmar i Världshandelsorganisationen (WTO) efter Uruguayrundan 1994. såsom öppenhet och icke-diskriminering regler sitt inom produktionsmetoder tillämpningsområde. Det 13. 1994 års Avtal om tekniska handelshinder innehåller åtskilliga nyheter. Det gör en tydlig åtskillnad mellan standarder, som är frivilliga, och tekniska föreskrifter, som är obligatoriska. Det för samman föreskrifter och standarder för produktrelaterade processer och förstärker proportionalitetskriteriet vid antagande av tekniska föreskrifter genom att kräva att medlemmarna reglerar produkter på det sätt som minst begränsar handeln. Det gör medlemmarna ansvariga för standarder och föreskrifter som tillämpas på icke-statlig nivå och inför en uppförandekod för icke-statliga standardiseringsorgan. Det inför regler för hur bedömning av produktöverensstämmelse skall utföras och uppmuntrar WTO- medlemmar att erkänna sådana provningar och intyg från andra medlemmar som är tillförlitliga,l vilket kan säkerställas genom förhandlingar om ömsesidigt erkännande. Slutligen omfattas avtalet som en del av Uruguayrundepaketet av det integrerade WTO- tvistlösningssystemet. TBT-avtalets funktion och genomförande 14. På detta stadium är det för tidigt att dra några fasta slutsatser om huruvida det nya TBT-avtalet har uppfyllt sina mål. Det kan å ena sidan hävdas att de WTO-medlemmar som anslutit sig till avtalet för första gången har en begränsad medvetenhet om avtalet och om de inhemska reformer de kan behöva göra för att deras system skall överensstämma. Det är därför nödvändigt med en pedagogisk insats. Det kan ifrågasättas om vissa av våra handelspartner gör tillräckliga ansträngningar för att godta och använda internationella standarder, iaktta anmälningsförfaranden, uppmuntra iakttagande av uppförandekoden eller säkerställa att tekniska föreskrifter är proportionerliga. 15. Å andra sidan torde införandet av flera nya regler i 1994 års avtal, deras bindande karaktär och möjligheten att tillämpa förfaranden för tvisdösning i händelse av bristande uppfyllande med tiden leda till förbättringar. Antalet tvistlösningssamråd inom WTO i samband med det nya avtalet visar redan vissa WTO-medlemmars beslutsamhet att säkerställa ett korrekt genomförande och att vidta åtgärder när bestämmelserna inte iakttas. 16. En större översyn av avtalets funktion och genomförande kommer att äga rum senast vid utgången av 1997 (artikel 15. 4 i avtalet), och detta kommer att vara rätt tillfälle att se över hur framgångsrikt avtalet är, att fastställa om det har genomförts på rätt sätt och att överväga om det fungerar som det skall. 17. WTO:s ministerkonferens i Singapore i december i år kommer att vara ett lämpligt tillfälle för medlemmar att än en gång bekräfta vikten av att TBT-avtalet genomförs fullt ut och att frambringa ett åtagande att göra 1997 års översyn omfattande. Förutom detta bör vi överväga vilka faktorer som lämpligen bör ses över. En sådan faktor är att överväga hur de internationella standardernas betydelse kan förstärkas, eftersom oro har uttryckts för att internationell standardisering inte återspeglar den internationella handelns verkliga behov. För att detta mål skall kunna nås bör samordningen mellan nationella, regionala och internationella standardiseringsorgan förbättras. Ett förfarande för att mäta i vilken utsträckning medlemmar antar och tillämpar internationella standarder borde också utvecklas. Andra frågor som har tagits upp omfattar möjligheten att utveckla riktlinjer för att bistå WTO-medlemmar vid uppfyllandet av avtalet, t. ex. i fråga om prövningen av vad som minst begränsar handeln vid tillämpningen av tekniska föreskrifter och förfaranden för bedömning av överenstämmelse. De kunde också innefatta klargörande av tillämpningsområdet för befintliga regler särskilt i fråga om icke-produktrelaterade process- och produktionsmetoder, och vid behov av om ett mera strukturerat förhållande mellan WTO och internationella standardiseringsorgan kunde vara till nytta. 18. Kommissionen drar därför slutsatsen att om både genomförandet av och funktionen hos avtalet granskas noggrant måste WTO:s ministerkonferens både understryka vikten av ett korrekt genomförande av TBT-avtalet och förbinda sig att företa en grundlig översyn under 1997. Gemenskapen bör därför vid ministerkonferensen i Singapore eftersträva a) bekräftelse från samtliga WTO-medlemmar av deras åtagande att fullt ut genomföra TBT-avtalet, och b) åtaganden att under 1997 genomföra en omfattande och grundlig översyn av avtalets genomförande och funktion. 19. En närbesläktad fråga är förhållandet mellan gemenskapen och internationella reglerande/standardiserande organ. I TBT-avtalet och andra WTO-avtal fästs stor vikt vid internationella organs verksamhet och det har på flera områden blivit svårt att avvika från internationellt utvecklade regler och standarder, även när det finns tekniska orsaker till avvikelserna. Av denna anledning vore det önskvärt att överväga om och i så fall under vilka omständigheter gemenskapen bör bli närmare involverad i sådana internationella organs arbete i syfte att säkerställa fortsatt överensstämmelse mellan internationella regler och standarder, gemenskapens regelskapande och våra skyldigheter inom WTO. Dessa frågor kommer också att behöva övervägas. Kompletterande åtgärder inom WTO 20. WTO erbjuder många ytterligare medel att säkerställa ett genomförande av avtalet, vilka i framtiden kan användas på ett mera fullödigt sätt. fullständig a) Mekanismen för översyn av handelspolitiken (Trade Policy Review Mechanism, TPRM). 21. TPRM inrättades 1988 som ett medel att med bestämda intervaller granska varje WTO-medlems handelspolitik och att göra det möjligt för andra WTO-medlemmar att utvärdera dess förenlighet med WTO. Hittills har TPRM-behandlingen av standarder, bedömning av överenstämmelse och tekniska handelshinder varit ytlig. Det är emellertid tydligt att den ökande betydelsen av dessa frågor gör en närmare TPRM-granskning nödvändig. 22. En uppenbar fördel med TPRM är att uppmärksamheten inriktas på våra handelspartners system. Problem i andra medlemmars system kan identifieras och lösningar föreslås. Öppenhet krävs och det land som granskas måste rättfärdiga bibehållandet av särskilda regler eller standarder, vilket i många fall kan vara en som ett yttre användas utmaning. Själva processen kan påtryckningsmedel för att understödja regleringsreformer. reformivrare av 23. Gemenskapen bör dessutom vara öppen för en detaljerad översyn av sina standarder och sin regleringspolitik enligt TPRM. Vårt system erbjuder en bra modell för överensstämmelse med TBT-avtalet. Våra harmoniserade direktiv uppfyller dess nyckelkrav. Standarder - i stort grundade på internationella sådana - är mestadels frivilliga och regleringskrav har fastställts endast när det är nödvändigt av hälso-, säkerhets- eller andra legitima skäl. Producenterna har sålunda en viss frihet att avgöra hur dessa krav skall bemötas, vilket överensstämmer med skyldigheten att göra tekniska för bedömning av föreskrifter så föga begränsande som möjligt. Förfarandena det nya är genomsynliga, medan modulsystemet överensstämmelse tillvägagångssättet, som erbjuder olika godkännandeförfaranden beroende på risknivån, är ett exempel på hur prövningen av vad som minst begränsar handeln kan uppfyllas. lands provningsdata är möjligt genom att europeiska Godkännande av certifieringsorgan lägger ut verksamhet på kontakt, medan gemenskapen också kan peka på sina insatser för att säkerställa avtal om ömsesidigt erkännande med andra partner. enligt tredje Kommissionen rekommenderar därför att standardiserings- och certifieringsfrågor 24. behandlas mer grundligt i framtida TPRM-översyner, särskilt de som avser våra största handelspartner och de länder där hindren är särskilt kännbara. Vi skulle också vara öppna för en liknade studie av gemenskapens system för standarder och överensstämmelse vid dess nästa översyn. För detta krävs förbättrad samordning inom kommissionen och med medlemsstaterna inför TPRM-översynerna, medan vi också kommer att behöva begära att WTO-sekretariatet inriktar mer fullständigt sig på frågan när man sätter ihop framtida TPRM-rapporter. b) Anslutningar till WTO 25. Tidigare var tekniska handelshinder sällan en tvistefråga vid GATT-anslutningar beroende på den frivilliga karaktären hos Tokyorundans TBT-kod. I de fall när en GATT- medlem frivilligt skrev under koden skedde detta nästan automatiskt. I och med att skyldigheter har Uruguayrundans TBT-avtal kravuppfyllelse naturligtvis blivit en viktig fråga vid nya anslutningar, en fråga som europeisk tillmäter stor betydelse. Betydande uppmärksamhet ägnades standardiserings- och certifieringsfrågor vid Rysslands och Saudiarabiens anslutningar, och lika stor uppmärksamhet bör fästas vid dessa frågor vad gäller andra avtalsparter för att säkerställa konkreta åtaganden att anpassa systemen till TBT-avtalets regler. integrerades i WTO:s samlade industri Kommissionen kommer därför att i samordning med medlemsstater säkerställa att 26. dessa frågor ges hög prioritet i nuvarande och framtida anslutningsförhandlingar. Bilaterala initiativ för att säkerställa iakttagelse av WTO-regler och minska tekniska handelshinder 27. Rådet godkände nyligen en ny gemenskapsstrategi för marknadstillträde genom vilken kommissionen kommer att inrikta sig på handelshinder i tredje land både genom det multilaterala ramverket och, när det är lämpligt, bilateralt. Handelshinder som gäller standarder och certifiering finns helt klart bland de icke-tariffära hinder som strategin för marknadstillträde måste bemästra. I enlighet med det tillvägagångssätt som underströks däri kommer gemenskapen att fortsätta att använda WTO:s tvistlosningsforfaranden för att bemöta de mest flagranta och tydliga brotten mot TBT-avtalet. förfogande, 28. Beträffande de hinder som fortsatt kommer att vara mer nåbara för en bilateral lösning utan tillgripande av hela WTO-maskineriet har gemenskapen ett urval av resurser till sitt inbegripet sina handels- och samarbetsavtal med många handelspartner, formella samrådsförfaranden såsom möten på ministernivå och hög nivå och möjligheten att bemöta problem inom en viss sektor eller från fall till fall vartefter de uppkommer. Handelshindersförordningen, som visserligen huvudsakligen är multilateral till sin inriktning, kan också vara ett användbart medel att lösa bilaterala tvister. 29. Med hänsyn till det uppenbarligen ökande antalet tekniska handelshinder och deras växande betydelse kan en mer systematisk användning av dessa mekanismer bli nödvändig i framtiden. Av detta följer att gemenskapens begränsade resurser måste användas effektivt och prioriteringar anges rigoröst. Beslut bör fattas t. ex. om huruvida man i ett givet fall skall gå genom WTO eller använda bilaterala medel, huruvida man skall söka lösningar genom förhandlingar om marknadstillträde eller genom dialoger om regleringar på lång sikt, huruvida man skall koncentrera insatserna på att lösa problem på en eller ett par större marknader eller bredda målet, och huruvida man skall inrikta sig på samtliga tekniska handelshinder på en särskild marknad eller fokusera på de viktigaste. 30. Det är inte lätt att ge ett kategoriskt svar på hur sådana prioriteringar bör fastställas. Erfarenheten hittills visar att gemenskapen har betonat problemen i USA på bekostnad av andra länder där problem uppenbarligen finns och ökar. Samtidigt har det inte alltid fastställts vilken relativ prioritet som skall ges olika problem. En omfokusering för att inbegripa andra handelspartner samt för att bedöma den relativa betydelsen av olika hinder - och därav de resurser som skall ägnas dem - är motiverad. 31. Denna omfokusering kommer att utföras på följande sätt. För det första skall en databas om hinder i tredje land inrättas inom ramen för strategin för marknadstillträde och vara i funktion nästa år. Den kommer att innehålla information om tekniska handelshinder hos våra handelspartner som regelbundet skall kontrolleras, uppdateras och offentliggöras. Denna information kommer att utgöra basen för samråd med medlemsstaterna och industrin så att våra prioriteringar både geografiskt och sektorsvis regelbundet uppdateras, och så att kan överenskommelse kan nås om de åtgärder som bör vidtas. fastställas kollektivt och strikt och 32. För det andra, och separat, kan vi förbättra samordningen genom att sammanföra resurserna för alla berörda parter i Europa - kommissionen och medlemsstaterna (med sina respektive delegationer utanför gemenskapen), europeisk industri, inbegripet europeiska affärsråd i tredje land, och europeiska standardiserings-, certifierings- och ackrediteringsorgan - för att mer fullständigt förstå regleringsfrågor och hinder på nyckelmarknader - t. ex. USA, Japan, Korea, Kina och Ryssland - och att följa och påverka regleringsförändringar. Information (t. ex. översättningar av föreskrifter utfärdade av olika parter) bör spridas, en kontinuerlig dialog etableras med regleringsbyråer i berörda tredje länder, en pågående bedömning av problem göras och systematisk påtryckning tillämpas för att minska handelshinder på grundval av de identifierade prioriteringarna. Detta är en uppgift som kräver tid och expertis och innebär inte endast en 33. grundlig samordning inom gemenskapen utan också i berörda tredje länder. I fråga om de nyckelmarknader som angivits ovan och andra potentiella sådana kommer kommissionen att se till att dess delegationer prioriterar utfärdande av standarder och regleringsfrågor. På så sätt kan samordningen mellan kommissionen och medlemsstaterna (och deras respektive delegationer utanför gemenskapen), europeiskt näringsliv och myndigheter i tredje land förstärkas, utveckling av system i tredje land systematiskt följas och mer samordnade åtgärder vidtas. Sådan samordning kommer naturligtvis inte enbart att vara till nytta i frågor som gäller tekniska handelshinder utan också för att stödja gemenskapens verksamheter vad gäller ömsesidigt erkännande, tekniskt bistånd och regleringssamarbete, Dessa områden behandlas närmare nedan. 10 AVSNITT II: AVTAL OM ÖMSESIDIGT ERKÄNNANDE år två För sedan inledde kommissionen, på grundval 34. rådets förhandlingsdirektiv, förhandlingar om avtal om ömsesidigt erkännande med ett antal tredje länder. Förhandlingar pågår för närvarande med USA, Kanada, Australien, Nya Zeeland, Japan och Schweiz, varav vissa kommer att avslutas i år. Ytterligare förhandlingar kommer senare att inledas med andra prioritetsländer1. av Karaktären hos avtal om ömsesidigt erkännande 35. Avtal om ömsesidigt erkännande är avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse av reglerade produkter. Genom avtal om ömsesidigt erkännande ges vardera parten befogenhet att prova och certifiera produkter enligt den andra partens regleringskrav, på sitt eget territorium och före export. Vardera parten erkänner provningar, intyg och godkännanden som utfärdats av den andra partens godkända organ för bedömning av överenstämmelse, och produkterna kan exporteras och avsättas på den andra partens marknad utan att genomgå ytterligare förfaranden. En sådan överföring av förfaranden är av uppenbara skäl endast möjlig i de fall då länderna kräver obligatorisk produktcertifiering utförd av en tredje part. Detta krävs normalt beträffande produkter som utgör en risk och som måste underkasta strikta statliga kontroller. Genom avtal om ömsesidigt erkännande försöker man underlätta handeln och samtidigt skydda bägge parternas hälso-, säkerhets- och miljöintressen. Avtalen kräver eller förutsätter inte harmonisering av parternas väsentliga krav eller erkännande av deras likvärdighet (vilket är fallet på EG:s inre marknad). Vardera parten till ett avtal om ömsesidigt erkännande är fri att ställa de krav beträffande hälsa, konsumentskydd, miljöstandarder eller andra bestämmelser som den anser vara nödvändiga, så länge de överensstämmer med internationella åligganden. Avtalen ingriper inte alls i den friheten. De kräver dock att vardera sidan har fullt förtroende för att den andra partens certifieringsprocess fullkomligt kan uppfylla dess krav. Detta förtroende kan bäst etableras på bilateral nivå mellan partner vars uppfattning om produktprovning och godkännande i stort sett stämmer överens, och när det en gång har etablerats krävs mekanismer för dess bibehållande. Fördelarna med avtal om ömsesidigt erkännande 36. Avtal om ömsesidigt erkännande kan medföra åtskilliga fördelar: vissa är omedelbara och andra långsiktiga, vissa medför påtagliga inbesparingar för industrin, vissa är mindre kvantifierbara men ändå användbara för att främja effektiva, genomsynliga och allt mer förenliga regleringssystem i olika länder. Alla dessa faktorer bör hållas i minnet när man i framtiden överväger fördelarna med ömsesidigt erkännande. a) De utgifter och den tid som går åt och framför allt den oförutsägbarhet som hör samman med att få godkännande kan minskas genom att man får en produkt bedömd i 1 Rådet anger följande prioritetsländer: USA, Kanada, Japan, Australien, Nya Zeeland, Hong Kong, Israel, Korea, Singapore och Filippinerna samt, när de har anslutit sig till GATT:s (nu WTO:s) TBT-avtal, Kina, Sydafrika, Malaysia, Indonesien, Thailand och Turkiet. Av de sex sistnämnda är alla utom Kina nu anslutna till WTO:s TBT-avtal. Vad gäller Turkiet utgör arrangemang för ömsesidigt erkännande en del av tullunionen mellan EG och Turkiet. Ett separat förhandlingsmandat för Schweiz erhölls 1995 efter landets beslut att inte ansluta sig till Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). 11 produktionslandet eller ett kvalitetssystem utvärderat av lokala inspektörer. Dessa besparingar kan bli särskilt betydande när marknaden är avlägsen och när destinationslandets agenturers avvisande av produkter kan skapa dröjsmål och föranleda ytterligare skeppnings- eller andra kostnader, när sektorn är kraftigt reglerad, när provning utförs både före och efter export eller när tidig marknadsföring kan vara avgörande för produktens konkurrenskraft. b) För små och medelstora företag, som kanske saknar resurser att förstå och få tillträde till regleringssystem på en avlägsen marknad i tredje land, kan avtal om ömsesidigt erkännande ge fördelar genom att alla provnings- och certifieringssteg utförs lokalt. Avtal om ömsesidigt erkännande kan dessutom skapa mer 37. regleringsfördelar, inklusive följande: långsiktiga c) Överföring av rätten att certifiera produkter till organ hos den andra parten i avtalet om ömsesidigt erkännande utgör en sorts regleringsreform, särskilt när regleringen av en sektor tidigare har varit förbehållen en enda regleringsbyrå. Detta kan minska risken för att bedömning av överenstämmelse används för att skydda inhemska tillverkare eller på ett sätt som kan leda till otillåten tekniköverföring, problem med immateriella rättigheter eller annan konkurrensfientlig praxis (en risk när provning och certifiering utförs i samband med forskning för inhemska industriintressen). d) Långsiktigt regleringssamarbete och inte minst regleringsöverensstämmelse kan stimuleras genom avtal om ömsesidigt erkännande, eftersom vardera parten måste förstå och korrekt tillämpa den andra partens regleringskrav. Detta innebär regelbunden kontakt mellan regleringsbyråer och organ för bedömning av produktöverensstämmelse för att säkerställa fortsatt och enhetlig tillämpning av den andra partens regler. Detta i sin tur skapar ett incitament att söka förenliga lösningar när nya föreskrifter eller förfaranden för bedömning av överensstämmelse utvecklas. e) Slutligen kan ömsesidigt erkännande bidra till regleringseffektivitet. Genom att man kan lita på bedömningar som utförts av ett annat behörigt organ kan reglerarens begränsade resurser omfördelas. Avtal om ömsesidig överensstämmelse och harmonisering av standarder och föreskrifter fungera oberoende I punkt 35 konstaterades att ömsesidigt erkännande av bedömning av 38. överensstämmelse kan underliggande produktstandarder och krav är desamma eller likvärdiga. I fråga om EES, tullunionen mellan EG och Turkiet och framtida ordningar med centraleuropeiska länder medför målet, den ekonomiska integrationen, att ömsesidigt erkännande bör grunda sig på gemensamma bestämmelser. I de flesta andra fall - som i fråga om förhandlingarna med USA eller Kanada - kommer avtalen dock att fungera även när parternas underliggande krav förblir olika. av om parternas 39. Därav följer att Ömsesidigt erkännande och harmonisering på intet sätt utesluter varandra. Harmonisering ger producenten stordriftsfördelar och gör det möjligt att på flera marknader sälja en produkt som producerats enligt en enda standard eller likvärdiga standarder. Harmoniseringen garanterar emellertid inte i sig marknadstillträde i fråga om produktgodkännanden: endast ömsesidigt erkännande kommer att göra det möjligt att 12 certifiera produkten i exportlandet och sedan avsätta den på bestämmelsemarknaden. Omvänt tillåter inte ömsesidigt erkännande i sig ett enda godkännande för flera marknader om det inte åtföljs av harmonisering eller likvärdighet i föreskrifterna för vardera parten. De största vinsterna görs i allmänhet när ömsesidigt erkännande uppnås mot bakgrund av harmoniserade eller likvärdiga regler, så att en enda provning och ett enda godkännade är tillräckligt både för inhemska och utländska marknader. 40. Denna åtskillnad har inte alltid förståtts. Europeisk industri och andra berörda grupper har emellertid i ökad utsträckning börjat erkänna de olika men sinsemellan kompletterande rollerna hos avtal om ömsesidigt erkännande och harmoniseringsinitiativ och har begärt att båda eftersträvas för underlättande av handeln. Den verkliga frågan är inte huruvida man skall inrikta sig på avtal om ömsesidigt erkännande eller på harmonisering, eftersom deras mål och fördelar är olika, utan snarare om det finns några omständigheter under vilka det ena bör prioriteras före det andra. 41. I denna fråga kan vi inte vara kategoriska. Inom några sektorer kan fördelarna av hannoniseiing, i och med att den eliminerar industrins kostnader för nationella skillnader i standarder eller tekniska föreskrifter, bedömas som mer betydelsefulla än avtal om ömsesidigt erkännande. I dessa fall kan ömsesidigt erkännande huvudsakligen ses som ett viktigt första steg mot regleringsöverensstämmelse, vilken förblir prioriteten och bör eftersträvas samtidigt. Ömsesidigt erkännande bör naturligtvis inte verka för att hindra detta mål, t. ex. genom att avleda resurser från harmoniseringsarbete eller från förhindrande av regleringsförändringar. I fall när harmonisering är nära förestående kan det finnas ett ekonomiskt argument för att grunda avtal om ömsesidigt erkännande på sådan harmonisering, t. ex. i fråga om god klinisk sed för läkemedel (punkt 74 nedan) eller godkännande av fordon (punkt 76). 42. I andra fall kan ömsesidigt erkännande dock vara industrins prioritet eller enda intresse. Detta kan vara fallet när kostnaderna för bedömning av överensstämmelse är särskilt betungande, när regleringsskillnaderna inte medför några större extrakostnader i fråga om produktmodifiering, när harmonisering anses möjlig att uppnå endast på mycket lång sikt eller - i synnerhet - när harmonisering inte är möjlig på grund av att villkor och parametrar är olika i de olika länderna. Icke-kvantifierbara fördelar av ömsesidigt erkännande, såsom regleringsfördelar, bör också tas med i en sådan bedömning. 43. Kommissionen drar två allmänna slutsatser av denna utvärdering. För det första måste skillnaden mellan harmoniseringsinitiativ och ömsesidigt erkännande väl förstås, och båda bör eftersträvas på grund av deras värde i sig. Särskilt i situationer där ömsesidigt erkännande har konstaterats vara fördelaktigt för gemenskapen bör harmoniseringsinitiativ som är tillämpliga inom samma sektor inte tillåtas påverka eller försena ömesidigt erkännande, om inte harmoniseringen är nära förestående. 44. För det andra bör vi, med hänsyn till den betydelse industrin faster vid att uppnå större internationell harmonisering av standarder och föreskrifter och det faktum att harmonisering och ömsesidigt erkännande ofta kompletterar varandra, säkerställa att avtal om ömsesidigt erkännande stöder detta mål i de fall det är möjligt. 45. Mot bakgrund av dessa två slutsatser måste vi i framtida samråd med europeiska industrigrupper först och främst säkerställa att förhållandet, om ett sådant finns, mellan ömsesidigt erkännande och harmoniseringsinitiativ kan etableras i varje enskilt fall, deras tekniska genomförbarhet förstås, en lämplig tidsskala fastställas för bådadera och 13 resurserna fördelas på lämpligt sätt. Sådant samråd bör självklart ta hänsyn till den olika men kompletterande karaktären hos ömsesidigt erkännande. 46. För det andra bör avtal om ömsesidigt erkännande uttryckligen användas tor att förstärka regleringssamarbete och främja harmonisering eller överensstämmelse. Trots att dessa avtal inte innebär eller kräver överensstämmelse är det uppenbart att tordelarna kan bli större, uppfyllande av krav lättare att övervaka och regleringseffektiviteten maximeras i den mån avtalsparternas regleringssystem liknar varandra. Vi bör därför inom ramen för varje avtal om ömsesidigt erkännande sträva efter ett åtagande från parterna att utöka regleringssamarbetet och, när det är lämpligt, nå större överensstämmelse mellan tekniska krav, som avtalet i sig självt kan stödja, och att inom ramen för avtalen identifiera de sektorer där harmonisering eller likvärdighet finns. 47. För det tredje bör vi vid fastställandet av framtida förhandlingspartner och framtida sektorer som skall bli föremål för förhandlingar ta hänsyn till partnernas åtagande att harmonisera regler inom en viss sektor i enlighet med internationell eller europeisk praxis, som vi tex. gör i fråga om länderna i Central- och Östeuropa. När det är möjligt bör ömsesidigt erkännande vara ett medel för att uppmuntra till större konvergens hos partner som har utvecklat skiljaktiga nationella regler. Beträffande länder som får tekniskt bistånd bör, som en inledning till framtida ömsesidigt erkännande, biståndet även i fortsättningen användas för att underlätta konvergens med europeiska och internationella principer. Detta kommer att göra det lättare att i framtiden etablera ömsesidigt erkännande mellan gemenskapen och dessa länder och maximera nyttan därav. Nuvarande och framtida prioriteringar 48. Gemenskapens förhandlingsprioriteringar och strategi för ömsesidigt erkännande övervägdes senast av rådet i mars 1995, när kommissionens förslag om att inleda ytterligare förhandlingar eller förberedande diskussioner med Korea, Singapore, Israel och Ungern godkändes. Den rationella grunden för dessa förslag håller fortfarande, och eftersom de pågående förhandUngama med ett antal länder snart torde vara framgångsrikt avslutade kan ytterhgare förhandlingar gradvis inledas. Sedan dess har emellertid ett viss utveckling ägt rum som gör det nödvändigt att ytterligare anpassa strategin. 49. För det första har ytterligare några associerade centraleuropeiska länderna begärt att förhandlingar skall påbörjas om avtal om ömsesidigt erkännande med gemenskapen. Denna fråga har vid flera tillfällen diskuterats av rådet, som har godtagit principen att förhandlingar skall inledas med associerade länder som kan uppfylla de nödvändiga tekniska villkoren. Det har också understrukits att alla avtal om ömsesidigt erkännande dels bör gynna den bilaterala handeln före anslutningen och dels bör grunda sig på att dessa länders lagstiftning anpassas till gemenskapens regler. Mot denna bakgrund förbereder kommissionen nu förhandlingar enligt respektive Europaavtal, så snart de berörda länderna uppfyller de relevanta villkoren. 50. För det andra ger utsikten att gemenskapen inom en nära framtid har en rad bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande upphov till frågan om huruvida dessa skulle kunna göras plurilaterala. Diskussioner inom QUAD och annorstädes har visat att det finns intresse för att göra nätverk av kommande bilaterala avtal i syfte att skapa ett plurilateral ramverk. Vi bör understöda denna idé, förutsatt att vi först säkrar ett antal 14 bilaterala avtal, att eventuell framtida plurilateralisering bevarar våra handelsfördelar och att ett sådant "nätverk" är förenligt med säkerställandet av att hälso- och säkerhetsmål inte på något sätt komprometteras. 51. För det tredje utvecklas avtal om ömsesidigt erkännande nu inom APEC-området. För att säkerställa att gemenskapens intressen på detta område skyddas bör vi eftersträva största möjliga överensstämmelse mellan dessa ordningar och vår egen strategi och målsättning vad gäller ömesidigt erkännande. Detta kan i praktiken uppnås genom att avtal om ömsesidigt erkännande gradvis förhandlas fram med de APEC-medlemmar som uppfyller de tekniska villkoren och andra villkor för sådana avtal. I praktiken ingår också ett antal APEC-medlemsländerna i de geografiska prioriteringar som rådet angav 1992. För det fjärde kan uppkomsten av allt fler regionala handelsavtal med tiden bli 52. relevant för vår framtida hållning i fråga om avtal om ömsesidigt erkännande. För närvarande planerar ett antal regionala grupperingar, inklusive Australien och Nya Zeeland genom deras avtal om närmare ekonomiska förbindelser, NAFTA, ASEAN, Gulfstaternas samarbetsråd (Gulf Cooperation Council), Mercosur och centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA) alla att införa former av ömsesidigt erkännande, så snart en gemensam regleringsram har upprättats. På några undantag när (t. ex. Australiens och Nya Zeelands transtasmanska avtal om ömsesidigt erkännande) är dessa avtal i ett begynnelsestadium. Även om kommissionen på medellång sikt kommer att fortsätta att förhandla fram bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande bör vi vara lyhörda för framtida regionala överenskommelser och försöka att dra fördel av dem. Om sådana i framtiden ger upphov till en regleringsunion liknande den överenskommelser europeiska inre marknaden och ger de nödvändiga tekniska garantierna, kan det finnas stordriftsfördelar i att sluta avtal om ömsesidigt erkännande på regional nivå. I samband med tekniska biståndsprogram i avsnitt Hl nedan föreslår vi att större vikt fästs vid främjande av regionala överenskommelser genom våra program. När detta sker bör möjligheten att sådana överenskommelser på lång sikt leder till ett regionalbaserat ömsesidigt erkännande tas i beaktande. 53. För det femte måste gemenskapen förbli uppmärksam på den vikt som fästs vid ömsesidigt erkännande i andra länder och regioner, t. ex. Medelhavsområdet och Latinamerika, med vilka vi har betydande bilaterala ekonomiska förbindelser, för vilka gemenskapen är den huvudsakliga marknaden eller vars inhemska system tillnärmas eller kan vägledas av europeiska standarder och regleringsprinciper. För många sådana länder och regioner ses ömsesidigt erkännande som ett särskilt långsiktigt syfte och ett mål för tekniskt bistånd, eller kan skapa ett incitament för tillnärmning till gemenskapsstandarder och -föreskrifter. Gemenskapen har också ett intresse i avtal om ömsesidigt erkännande som kan underlätta dess export till dessa områden och stimulera förenliga standarder och föreskrifter. Vår hållning bör också i fortsättningen vägledas av de geografiska prioriteringar som anges i rådets förhandlingsmandat och måste ta hänsyn till begränsade resurser, men vi bör ändå vara öppna för att överväga framtida förhandlingar med ytterligare länder så snart de kan uppfylla de tekniska villkoren för ömsesidigt erkännande. 54. Till sist kan noteras att genomförandet av ett antal avtal om ömsesidigt erkännande i framtiden kommer att ha resursinnebörd, både för medlemsstaterna och kommissionen. De kommer att behöva samordna förbindelserna mellan varje parts myndigheter spåra lagstiftningsförändringar och säkerställa avtalens fortsatt goda funktion, särskilt av Överenstämmelse, bedömning organ och för 15 provnings- och certifieringsorganens goda funktion. Vad kommissionen beträffar bör prioritet ges åt att säkerställa att det bland de befintliga resurserna, vid både högkvarter och delegationer, identifieras tillräckliga resurser för att garantera att framtida avtal om ömsesidigt erkännande fungerar tillfredsställande. 16 AVSNITT ni: PROGRAM FÖR TEKNISKT BISTÅND I FRÅGA OM STANDARDISERING. CERTIFIERING, MÄTNING OCH KVALITET 55. Sedan 1990 har gemenskapen försett ett ökat antal länder med tekniska biståndsprogram i fråga om standarder, certifiering, mätning och kvalitet. En del av dessa har utförts på gemenskapens vägnar av Comité Européen de Normalisation (CEN). Program tillhandahålls för närvarande åtskilliga handelspartner, bl. a. länderna i Central- och Östeuropa, Ryssland och OSS, ett antal i Medelhavsområdet och Mellanöstern, Latinamerika, Asien och AVS-länder. Vissa av dessa program levereras inom ramen för handels- eller samarbetsavtal med våra partner. En förteckning över pågående och planerade program finns i bilaga 1. länder 56. När en politik för tekniskt bistånd först fastställdes var det av följande skäl: - För att svara mot utvecklingsländers begäran om information om europeisk standardisering och förskrifter, särskilt sådana som utvecklats för den inre marknaden, varigenom öppenheten i gemenskapssystemet kunde visas och utvecklingsländer kunde få det lättare att exportera till gemenskapen. - För att bistå utvecklingsländer med att utveckla standarder och infrastruktur för överensstämmelse som skulle underlätta internationell handel. - För att stödja utvecklingsländers antagande av internationella och europeiska standarder som en form av tekniköverföring. 57. Med tiden har programmens räckvidd ofta gått utöver dessa ursprungliga inslag. Program är nu vanligtvis fleråriga åtaganden och kan innefatta tillhandahållande av information om gemenskapsstandarder och förordningar, utbildning och rådgivning om inrättande eller förbättring av standardiseringsorgan, bistånd i att uppgradera fysisk infrastruktur, bistånd med att inrätta ackrediteringssystem, utbildning av personal i att utarbeta standarder, bedömning av överensstämmelse och ackreditering, bistånd med att utveckla tekniska föreskrifter samt utbildnings- och informationsprogram i fråga om kvalitet, från utveckling av förmågan att certifiera kvalitetssystem till förbättring av industrins förmåga att uppfylla europeiska kvalitetskrav, både på reglerings- och privat nivå. 58. Vid fastställande av prioriteringar för sådana program tar kommissionen hänsyn till ett antal faktorer, särskilt betydelsen av ett sådant samarbete i samband med övergripande förbindelser med tredje land, dess ekonomiska eller tekniska nivå, programmens förmåga att minska tekniska hinder och deras förmåga att underlätta handel och investeringar genom att främja godkännandet av internationella och europeiska standarder och regleringsprinciper, även när dessa konkurrerar med andra länders standarder och föreskrifter. I fråga om programutformning har kommissionen också tagit hänsyn till de särskilda prioriteringar som fastställts av gemenskapen och partnerlandet, sektoriella behov, budgetbegränsningar och huruvida programmet bör vara rent bilateralt eller skulle kunna dra fördel av en regional inriktning. 59. Tekniska biståndsprogram har otvivelaktigt hjälpt till att visa öppenheten i gemenskapens regleringssystem och har i och med detta hjälpt tredje land att förstå systemet och att exportera sina produkter. Detta fortsätter att vara huvudsyftet med programmen för de mindre utvecklade länderna. Det har också legat i både gemenskapens 17 och det berörda tredje landets intresse att bistånd ges för bättre kvalitet och säkrare produkter, medan gemenskapen har ett tydligt intresse av att i tredje land främja konsumenternas efterfrågan på kvalitet, vilken gemenskapsprodukterna ofta har bäst förutsättningar att tillhandahålla. Det är emellertid svårare att avgöra om alla program faktiskt har minskat handelshinder eller spritt internationella eller europeiska standarder och praxis i maximal utsträckning. inte alltid fastställts uttryckligen eller 60. Kommissionen har identifierat vissa områden som bör ägnas mer uppmärksamhet för att värdet av tekniskt bistånd skall kunna maximeras. För det första har gemenskapens integrerats fullt ut vid handelsintressen genomförandet av program. Bolag och enskilda som har valts ut för att genomföra program har inte alltid varit tillräckligt medvetna om sin egen branschs intressen i motsats till tekniska och industriella mål. Program kan utformas och genomföras så att mer hänsyn tas till partnerlandets specifika behov eller egenskaper och den europeiska industrins prioriteringar. För det andra kan samordningen av program förbättras så att prioriteringar bättre 61. kan fastställas och så att programmen bygger på en enhetlig princip. Vi kan vara mer aktiva i att säkerställa informationsutbyte med medlemsstaterna för att undvika överlappande resursanvändning och säkerställa gemensamma mål mellan gemenskapen och medlemsstaternas program. På samma sätt skulle samverkan med program inom närbesläktade områden såsom konsumentskydd, tullförfarande, kontroll före skeppning och marknadsövervakning kunna vara till nytta. Programmen skulle också i vissa fall kunna dra fördel av ökade resurser och mer systematisk uppföljning eller utvärdering av deras resultat. På så sätt kan samordningen och förvaltningen förbättras. Programmål och innehåll 62. I fråga om det tekniska biståndets innehåll inom det här området tror vi att de ursprungliga mål som anges ovan fortfarande är relevanta men behöver kompletteras på minst fyra punkter. i För det första måste vi integrera tydligare principer för de handelsrelaterade och 63. ekonomiska målen intresse och framtida program. Ömsesidigt ekonomiskt handelsintresse bör vara en mer uttrycklig faktor i programutformningen, medlen för att fullfölja dessa mål bör specificeras och programmen bör utvärderas för att utröna om dessa mål har uppnåtts. Utbildning och bistånd för att tillämpa och följa multilaterala handelsdiscipliner, särskilt WTO:s TBT-avtal, kan också införlivas i fler program som ett särskilt inslag. Program kan också mer systematiskt möjliggöra identifiering av prioriterade industrisektorer, vilket skall ske i samråd med partnerländer och den europeiska industrin och på grundval av ömsesidigt ekonomiskt intresse. ett För det andra har vissa partnerländer nu nått ett stadium av ekonomisk och 64. fungerande industriell utveckling där grundläggande och standardiseringsorgan, provningslaboratorier, har etablerats. Biståndet kan därför bättre målinriktas på sådana områden som att förbättra regleringssystemet för särskilda sektorer eller att förfina den infrastruktur som är nödvändig för att avtal om ömsesidigt erkännandet skall kunna internationella slutas. Möjligheterna att främja antagandet av europeiska och regleringsprinciper i motsats till endast standarder, bör få mer uppmärksamhet, eftersom infrastrukturer, grundläggande industriella såsom ett standarder urval 18 ett ökat antal handelshinder är relaterade regleringsverksamhet, inbegripet bedömning av överensstämmelse. inte till standardisering utan till För det tredje bör vi säkerställa att ömsesidigt erkännande kan vara ett av målen 65. för tekniskt bistånd, när detta är lämpligt och när de tekniska villkoren uppfylls. regional grupperingar, 66. För det fjärde kan den snabba tillväxten av regionala överenskommelser och grupperingar de senaste fem åren bättre återspeglas i målen för tekniskt bistånd, som fortfarande mest ges bilateralt eller är knutet till nationella snarare än regionala lösningar. inbegripet ASEAN, Mercosur, Idag utvecklar ett antal Gulfstaternas samarbetsråd och OSS, gemensamma standarder och regelsystem. I den utsträckning dessa och andra regioner under de kommande decennierna utvecklar regleringsunioner liknande gemenskapens bör dessa i möjligaste mån återspeglas i och stödjas genom våra program. Det ligger i vårt intresse att uppmuntra standardisering, och utveckling av tekniska föreskrifter och bedömning av överensstämmelse på en regional grund, med tanke på de stordriftsfördelar detta ger producenterna, möjligheten att få tillträde till flera marknader med stöd av bedömning av en enda produkt och sannolikheten att regionala strukturer använder internationella standarder och praxis. Samtidigt kan gemenskapens egen erfarenhet av en inre marknad vara en relevant modell för många områden i världen som överväger regionala system. De lösningar vi har funnit kan delas. Vi anser därför att vi bör uppmuntra andra länder att försöka inrätta regionala regelsystem och att våra program i större utsträckning än hittills bör utformas för att underlätta sådan utveckling. Programsamordning och programförvaltning För att förbättra programsamordning och programförvaltning i framtiden bör vi 67. vidta följande åtgärder: a) Säkerställa att europeisk industri är medveten om och i stånd att ange sina prioriteringar vid tillhandahållande av tekniska biståndsprogram. Vi föreslår att man regelbundet underrättar industriförbund om både pågående och framtida program och försöker engagera den europeiska industrin och andra berörda parter i genomförandet av program när detta kan vara gynnsamt. (t. ex. b) Säkerställa bästa möjliga samverkan och undvika överlappning mellan gemenskapsprogram och program som tillhandahålls av medlemsstater eller andra ISO, Världsbanken, FN, WTO) genom internationella organisationer informationsutbyte om programinnehåll. Programmen kan sedan utformas eller ändras för att anpassas till andra program. Grundläggande information kan utbytas mellan kommissionen och medlemsstater genom artikel 113-kommitténs tekniska grupp för ömsesidigt erkännande. Kommissionen kommer att syfta till att säkra liknande informationsutbyte med internationella organisationer och underrätta medlemsstater därom genom samma kanal. Kommissionen kommer också att sträva efter närmare samordning med program inom närbesläktade områden, såsom konsumentskydd, tullförfarande, kontroll före skeppning och förfaranden för marknadsövervakning. Det är på intet vis meningen att detta informationsutbyte skulle ersätta den etablerade 19 mekanismen för samråd om tekniskt bistånd och samarbete med utvecklingsländer2, utan det skall erbjuda ett forum med bredare inriktning. c) Skapa ett nytt medel för förvaltning av programmen i framtiden genom ett nytt ramkontrakt som planeras med CEN och som kommer att medföra fördelar i de fall då program förvaltas av CEN på gemenskapens vägnar. För det första kan CEN maximera resurseffektiviteten genom att ha en pålitlig prognos på medellång sikt för programbehov och budget. För det andra kommer vi genom CEN att bättre kunna främja programmens europeiska karaktär. Idag är många partnerländer praktiskt taget omedvetna om att programmen är gemenskapsprogram. För det tredje kommer CEN att få i uppdrag att bygga upp ett informationsförråd om tredje länders system och de byråer och konsulter som anlitas samt ett bibliotek med programinformation och utbildningsmaterial som kan användas vid utformningen och genomförandet av program. I de fall då programmen genomförs självständigt av CEN kommer vi att eftersträva ordningar genom vilka de som tillhandahåller programmen samordnar utbytet av information, dokument och material med CEN. På detta sätt kan ett gemensamt centrum skapas för de olika europeiska organisationer som är behöriga på området. inom d) Förbättra valet av dem som skall verkställa programmen, främst genom att i ramavtalet med CEN säkerställa tillgång till bästa möjliga källor och genom att ge kommissionen större talan i valet av underleverantörer. Vi bör i större utsträckning än hittills ge (standardiseringsorgan organisationer och ackrediteringsorganisationer i medlemsstater, medlemsstaters regleringsmyndigheter) möjlighet att delta i program. Dessa har ett långsiktigt allmänt intresse av att programmen blir framgångsrika och kan upprätta permanenta förbindelser med partnerorganisationer och -tjänstemän. Större engagemang från reglerarna är också önskvärt i den mån framtida program fäster större vikt vid att förbättra regleringsramarna i tredje land (punkt 64 ovan). offentliga i Europa och sektorn den e) Slutligen, integrera en möjlighet till självständig översyn i programmen så att det kan utvärderas om deras mål nås. 2 Särskilt den kommitté som inrättats genom artikel 15 i rådets förordning (EEG) nr 443/92 av den 25 februari 1992 om finansiellt och tekniskt bistånd till och ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika (EGT nr L 52, 27. 2. 1992) och den kommitté som inrättats enligt artikel 21 i det interna avtalet om finansiering och förvaltning av gemenskapens hjälp enligt den fjärde ASV-EEG- konventionen (EGT nr L 229,17. 8. 1991). 20 AVSNITT IV: REGLERINGSSAMARBETE 68. Begreppet regleringssamarbete används i vid mening och omfattar både a) multilaterala och plurilaterala initiativ för harmonisering av eller överensstämmelse mellan standarder, regleringskrav och förfaranden för överensstämmelse eller för främjande av bästa praxis, och a) bilateralt samarbete med våra handelspartner för att utveckla tekniska föreskrifter, harmonisering av standarder och regleringsreformer. 69. En översyn av multilaterala och plurilaterala initiativ framläggs först, följd av en översyn av huvudsakliga bilaterala verksamheter. Tekniska biståndsprogram, som är en viktig form av regleringssamarbete och den viktigaste formen för samarbete med utvecklingsländerna, behandlas inte i detalj eftersom de presenteras i avsnitt Hl ovan. Bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande, som kan vara ett medel för regleringssamarbete, behandlas separat i avsnitt II ovan. Multilaterala och plurilaterala initiativ 70. Nedan ges en beskrivning av gemenskapens viktigate multilaterala och plurilaterala verksamheter i fråga om regleringssamarbete samt målen för var och en av dessa. Beskrivningen är inte uttömmande utan anger de prioriteringsinitiativ som pågår. a) OECD 71. Gemenskapen och medlemsstaterna har varit aktiva i att inom OECD utveckla en tvärvetenskaplig studie om regleringsreformer. Denna syftar till ett enigt uttalande om principer och argument för och handelsfördelar med en regleringsreform och omfattar avreglering, harmonisering och ömsesidigt erkännande Genom denna process har gemenskapen kunnat dela med sig av sin erfarenhet av den inre marknaden och föra fram Europas regleringsprinciper som ett exempel på god regleringssed. Genom utvidgning av OECD-processen till icke-OECD-länder via organisationens "utåtriktade" hållning kommer detta argument för regleringsreformer att spridas internationellt. Ett samtidigt arbete inom OECD:s konsumentpolitiska kommitté syftar till att 72. klargöra förhållandet mellan konsumentpolitik, certifiering och internationell handel. Detta har lett till en studie och rekommendationer som ministrarna skall pröva. Studien understryker den betydelse för konsumenten och handeln som standarder och bedömning av överensstämmelse har och hur man skall anpassa konsumentpolitiska, reglerings- och handelsmålsättningar. Vid arbetet framhålls gemenskapens regleringsprinciper som ett exempel på hur anpassning kan uppnås, och det kommer även att spridas till icke-OECD- länder. 73. främjat Sedan 1980-talet har OECD:s kommitté för kemiska produkter harmoniseringen av den provningspraxis som används när kemiska produkter godkänns och ömsesidigt erkännande av data från laboratorier som uppfyller god laboratoriesed. OECD:s principer för god laboratoriesed har gradvis blivit den internationella standarden, och gemenskapen och andra har integrerat dem i sina egna föreskrifter. De gemensamma 21 OECD-standarderna och samarbetet mellan medlemmar organiserade genom OECD har tillhandahållit en teknisk grund för att förhandla om avtal om ömesidigt erkännande mellan gemenskapen och tredje land. OECD-arbetet inom detta område väntas snart bli öppet internationalisera för OECD-standarderna. icke-OECD-länder, vilket ytterligare kommer att b) Läkemedel: Internationella harmoniseringskonferensen International Conference on Harmonisation of Technical Requirements for 74. Registration of Pharmaceuticals (ICH) sammanför de reglerande myndigheterna i Europeiska unionen, Japan och Förenta staterna och experter från läkemedelsindustrin för att diskutera vetenskapliga och tekniska aspekter av läkemedelsregistrering. Målet är att minska eller undanröja behovet av att dubblera den provning som sker vid forskning och utveckling av nya läkemedel i syfte att nå en mera rationell användning av mänskliga, animala och materiella resurser. Harmoniserade riktlinjer antas etappvis av de tre regionernas reglerare. Man räknar med att alla aktuella ICH-riktlinjer kan vara avslutade vid nästa ICH-konferens i juli 1997, varefter uppföljningsarbete tar vid. ICH:s arbete kan sannolikt underlätta ingåendet av avtal om ömsesidigt erkännande, särskilt i fråga om god klinisk sed. International Co-operation on Harmonisation of Technical Requirements for Registration of Veterinary Medicinal Products (VICH) inleddes i april 1996 med liknande målsättningar och deltagande. År 1994 tillträdde Europeiska gemenskapen separat den konvention om utarbetande av en europeisk farmakopé som utformats av Europarådet. Konventionens syfte är att harmonisera specifikationer för tillverkning och kvalitetskontroll av läkemedel för att dessa skall kunna cirkulera inom Europa. Monografierna i Europeiska farmakopén blir officiella tekniska regler som skall tillämpas på de parters territorier som är anslutna till konventionen. c) FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) Codex Alimentarius Commission, ett gemensamt program för FAO och 75. Världshälsoorganisationen, antar standarder, riktlinjer och rekommendationer beträffande vissa aspekter av livsmedelssäkerhet och -hygien. Enligt WTO-avtalet om tillämpning av sanitära och fytosanitära åtgärder antas medlemmarna uppfylla sina skyldigheter inom WTO om deras åtgärder grundar sig på kodexens standarder, riktlinjer och rekommendationer. WTO-medlemmar som antar andra åtgärder kan bli uppmanade att motivera dessa på grundval av vetenskaplig bevisning eller som en följd av ett behov av en högre skyddsnivå. Gemenskapen har grundat mycket av sin lagstiftning om livsmedelssäkerhet och -hygien på kodexens standarder och kommer att fortsätta med detta i den mån dessa överensstämmer med våra behov. Dessutom kommer kommissionen att fortsätta att övervaka våra handelspartners sanitära och fytosanitära åtgärder för att säkerställa att de uppfyller sina internationella åligganden. Kommissionen har fått ett mandat att inleda förhandlingar med sekretariatet för kodexen om att bli fullvärdig medlem i kodexen, så att gemenskapen kan inta den roll som tillkommer den i fråga om internationell harmonisering på detta område. d) Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (ECE) 22 76. Under FN-ECE har det sedan 1958 funnits ett avtal om harmonisering av standarder och tekniska föreskrifter för motorfordonsutrustning och reservdelar och om ömsesidigt erkännande av godkännanden. Gemenskapen, av vars medlemsstater fjorton är parter till avtalet, har infört ett stort antal FN-ECE-regler i den nationella lagstiftningen. Med själva gemenskapens planerade anslutning till avtalet, som för närvarande diskuteras i rådet och Europaparlamentet, kommer det att vara lättare för gemenskapen att införliva fler ECE-regler med EG:s system för typgodkännande. i framtiden Gemenskapen har gått i spetsen för ansträngningarna att omvandla ECE-avtalet 77. till ett globalt system för att stödja ett internationellt antagande av ECE-grundade fordonsförordningar och godkännanden. Ett steg i riktning mot detta mål togs nyligen i och med en omförhandling av 1958 års avtal vilket öppnar detta avtal för icke-europeiska länder. Japan har förbundit sig att tillträda avtalet, medan EU och USA har angett att ett reviderat avtal om utvecklande av internationella standarder för fordonsprodukter skall upprättas på global basis inom FN-ECE som en prioritering inom ramen för den nya transatlantiska agendan för andra hälften av 1996. Gemenskapen kommer att fortsätta att försöka få andra betydande biltillverkande och -importerande länder att delta för att säkerställa bredast möjliga antagande av ECE-baserade regler och ömsesidigt erkännande av godkännanden. Alla bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande inom denna sektor bör utformas på ett sådant sätt att de underlättar partnerländernas anslutning. e) Global Harmonisation Task Force for Medical Devices 78. Global Harmonisation Task Force inrättades år 1992 som ett forum för utbyte av erfarenheter om föreskrifter för medicintekniska produkter och har blivit ett centrum för insatserna för att införa harmoniserade kvalitetssystemkrav inom de största ekonomierna. Med stöd av både Europas och USA:s industri har denna grupp låtit gemenskapens regleringsprinciper i fråga om certifiering av kvalitetssystem bli godkänd som en internationell modell. Kanada, Australien och Japan har genom detta påverkats att anta regler som liknar gemenskapens, och det finns tecken på att USA kommer att göra detsamma. Gruppen är ett exempel på hur gemenskapens erfarenhet av den inre marknaden - som lett till mer flexibla regleringsprinciper - erbjuder en modell som kan åberopas på annat håll. Kommissionen kommer att fortsätta att prioritera gruppens arbete, särskilt som en grund för att främja införandet av kvalitetssystemsprincipen i andra länder, särskilt i Östasien, som ser över sina regler för medicintekniska produkter. f) Civilflyg 79. Omfattande regleringssamarbete i fråga om civilflyg sker på internationell nivå genom Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) och på europeisk nivå genom Gemensamma luftfartsmyndigheterna (Joint Aviation Authorities, JAA). Den sistnämnda organisationen, som omfattar EG:s medlemsstater och 12 andra europeiska länder, samarbetar för att harmonisera flygbestämmelser och främja ömsesidigt erkännande av certifiering av luftfartyg i hela Europa. Gemenskapens roll i dessa verksamheter har hittills varit begränsad men väntas växa i framtiden. För det första kommer vidareutvecklingen av gemenskapens regleringssystem för civilflyg att förbättra dess möjligheter att samarbeta med tredje land, både inom internationella forum och bilateralt. För det andra planerar kommissionen att som en del av en framtida flygsäkerhetsstrategi starta program för tekniskt bistånd i syfte att förbättra 23 säkerhetsstandarderna länder och främja antagandet av de europeiska regleringsprinciperna. Dessa program kommer sannolikt i första hand att genomföras i samarbete med ICAO och JAA. i dessa f) Ekonomiskt samarbete för Asien och Stillahavsområdet (APEC) 80. År 1995 lanserade APEC-medlemmarna ett långsiktigt sam arbetsprogram i fråga om standarder och överensstämmelse. Detta omfattar harmonisering av standarder och föreskrifter grundade på internationella sådana, samarbete för att förbättra certifierings- och ackrediteringssystem och avtal om ömsesidigt, erkännande. Gemenskapens handel kan eventuellt dra förd Ekonomiskt samarbete för Asien och Stillahavsområdetel av dessa APEC-initiativ. Vi har ett intresse av att största möjliga förenlighet råder mellan de standarder och föreskrifter och den infrastruktur för bedömning av överensstämmelse som utvecklats av APEC-ekonomier - särskilt deras nyligen industrialiserade medlemmar - och av gemenskapen. Med tanke på det tekniska bistånd som erbjuds vissa APEC- medlemmar både av gemenskapen och av de mer utvecklade APEC-medlemmar torde det också finnas ett intresse av att söka samstämmighet mellan dessa program för att utnyttja dem maximalt. Kommissionen anser att våra intressen i en APEC-process i första hand kan 81. tjänas genom att vi fortsätter att övervaka utvecklingen och i andra hand genom att vi söker få en dialog med APEC:s arbetsgrupp för standarder och överensstämmelse, som skulle användas för utbyte av information och erfarenheter om våra respektive verksamheter. Bilaterala initiativ På det bilaterala planet kan målen för regleringssamarbetet med gemenskapens 82. huvudsakliga handelspartner sammanfattas enligt följande: a) Att förbättra öppenheten genom informationsutbyte om pågående och planerade initiativ såsom kommande lagar och tekniska förskrifter som påverkar industriprodukter. b) Att genom samråd före lagstiftning minimera skillnader i regleringsprinciper och minska risken för efterföljande störningar av handeln med våra handelspartner. c) Att underlätta harmonisering av eller erkännande av likvärdighet hos standarder, tekniska föreskrifter och förfaranden för bedömning av överensstämmelse mellan gemenskapen och tredje land, inom de sektorer där detta har bedömts vara möjligt att uppnå och ekonomisk fördelaktigt för gemenskapsexportörer. I vissa fall kan bilateralt samarbete lägga grunden för utveckling av standarder eller föreskrifter på multilateral nivå. a) USA 83. Regleringssamarbetet mellan världens två största handelsenheter har alltid prioriterats och har på senare år utvidgats och formaliserats. År 1995 antog gemenskapen och USA på nivån under kabinettet ett dokument i vilket anges principerna för regleringssamarbetet. Detta principdokument omfattar de mål som anges ovan och är avsett att vägleda tjänstemän och regleringsbyråer i deras arbete. Det regleringssamarbete 24 inbegripet industristandarder mellan EG och USA som för närvarande bedrivs tar hänsyn till dessa principer inom många III-CEN/ANSI- områden, (GD VII/FA A), (GD XI/EPA), Handelsdepartementet), miljö telekommunikationer (GD XIII/FCC), livsmedel och läkemedel (GD III/FDA), energi (GD XVII/EPA-Energidepartementet), bekämpningsmedel (GD VI/EPA) och bioteknologi (GD III/VI/XI/FDA/USTR). På ett möte under kabinettnivå i maj 1996 föreslogs fem pilotprojekt för framtida regleringssamarbete (rökmätning, dioxiner, bioteknologi, dieselmotorer och hamnstatskontroll). civilflyg (GD Regleringssamarbetet har fått en avsevärt mera framskjuten ställning i och med att 84. EG:s och USA:s fram vid transatlantiska agenda och handlingsplan ministertoppmötet i december 1995, varigenom inrättades en omfattande och långsiktig tidsplan för ytterhgare samarbete i fråga om standarder, tekniska föreskrifter och bedömning av överensstämmelse inom ett flertal industrisektorer. Industrin på båda sidor om Atlanten har bidragit till att fastställa prioriteringar genom en transatlantisk affärsdialog i vilken olika sektorer har identifierat åtgärder på kort, medellång och lång sikt för att minska handelshinder och förstärka överensstämmelsen mellan EG:s och USA:s regleringssystem. lades b)Japan 85. Även om regleringssamarbetet med Japan inte har varit så omfattande som med USA har dialogen mellan de två sidorna ökat under senare år. De huvudsakliga bilaterala verksamheter som är knutna till standarder och regleringsfrågor är följande: - Japans autonoma avregleringsintiativ, i vilken ändringar i Japans standardiserings- och överensstämmelsesystem intar en framskjuten plats och där gemenskapen har angivit prioriteringar för att förbättra tillträdet till Japans regleringssystem inom flera sektorer. - Den årliga dialogen om industripolitik och industrisamarbete, genom vilken EG och Japan underlättar samarbetsprogram mellan centrala industrisektorer, och som innefattar övervägande av regleringsfrågor. - EG-Japan-dialogen om standarder och kvalitet, som syftar till att förbättra förståelsen av bägge parternas principer för standardisering och kvalitetscertifiering. - Årliga samråd på hög nivå om telekommunikationspolitik. - Årliga samråd på hög nivå om miljöfrågor, som syftar till ett samarbete för utveckling av miljöföreskrifter. Regleringssamarbetet med Japan sker också inom flera av de plurilaterala forum 86. som beskrivs ovan. Det finns icke desto mindre utrymme för att intensifiera det bilaterala samarbetet med Japan, vilket erkändes 1995 i meddelandet till rådet "Europa och Japan: Nästa steg". I detta angav vi att dialogen om regleringssamarbete bör ses som en kontinuerlig dialog, i vilken EG:s erfarenhet av regleringsreformer som förvärvats särskilt genom införandet av den inre marknaden kan komma till användning. Detta prioriteras fortfarande av gemenskapen, och vi avser att från Japan försöka få ett åtagande om ett sådant fortlöpande program som med tiden skulle kunna bli jämförbart med USA:s åtagande. 25 c) Kanada 87. Regleringsdialogen med Kanada har tidigare bedrivits huvudsakligen genom plurilaterala forum. Kanada har emellertid på senare tid försökt stärka ramen för det bilaterala samarbetet med gemenskapen genom att sluta ett avtal jämförbart med EU:s och USA:s transadantiska agenda. Även om ett avtal med Kanada kanske inte blir så omfattande till sin räckvidd kommer det ändå att vara ett viktigt redskap för att öka överensstämmelsen i framtiden inom sektorer med gemensamt handelsintresse, medan räckvidden för det framtida NAFTA-samarbetet förstärks, vilket kan medföra uppenbara stordriftsfördelar. d) De associerade länderna i Central- och Östeuropa 88. De central- och östeuropeiska länder med vilka gemenskapen har ingått Europaavtal utgör ett specialfall. För att förbereda dessa länder för en sludig anslutning till EU har omfattande program lanserats för att understöda institutionella reformer som gör det möjligt att anpassa deras standarder och regleringssystem med gemenskapens. De viktigaste medlen för att främja anpassningen av regler under tiden fram till anslutningen särskilt genom de kommittéer under är genomförande lagstiftningen och genom associeringsråden industrisamarbete, Phare-programmen för tekniskt samarbete, gradvis utveckling av närmare förbindelser med standardiserings-, certifierings- och ackrediteringsorgan på europeisk nivå samt eventuellt avtal om ömsesidigt erkännande. som arbetar med anpassning av av Europaavtalen, e) Andra länder ett konsekvent för Schweiz, med vilket det 89. Med undantag regleringssamarbete inom flera områden, bedrivs det mesta regleringssamarbetet med andra handelspartner genom de plurilaterala eller multilaterala medel som beskrivs ovan. Allt eftersom ytterhgare behov uppkommer sektor eller samarbetsområde kommer dessa att följas upp. inom en särskild finns 26 AVSNITT REKOMMENDATIONERNA V: SLUTSATSER OCH SAMMANFATTNING AV Slutsatser 90. Ovan har kommissionen understrukit behovet av en aktivare och mer utåtriktad strategi för att minska tekniska handelshinder, underlätta en vidare användning av europeiska och internationella standarder och föreskrifter och föra målet med en enda provning och certifiering närmare. Vi anser att en sådan strategi är både nödvändig och läglig. Den är nödvändig för att vi skall kunna förhindra en spridning av omotiverat skiljaktiga standarder och föreskrifter i ett ökat antal länder och stödja tillvägagångssätt som är förenliga med multilaterala skyldigheter, öppna, proportionerliga och fördelaktiga för europeiska exportörer på världsmarknaderna. Den är läglig, eftersom det regleringssystem som stöttar gemenskapens egen inre marknad nu har utvecklats så långt att vi har råd att både inrikta oss mer på våra partners system och utnyttja vår egen erfarenhet för att föreslå lösningar på några av problemen. 91. Vid översynen av inslagen i denna strategi - WTO-instrumenten och bilaterala avtal, tekniskt bistånd, regleringssamarbete och ömsesidigt erkännande - har vi rekommenderat hur de kan göras effektivare eller mer anpassade till den snabbt föränderliga handelsmiljön. Rekommendationerna sammanfattas i punkt 96 nedan. 92. Samtidigt har vi understrukit vikten av överensstämmelse mellan olika inslag i strategin. Vi har framhållit WTO-instrumentens betydelse för att minska tekniska handelshinder och främja användningen av internationella standarder och föreskrifter och föreslagit hur dessa instmment kan utnyttjas mer fullständigt. Program för tekniskt bistånd kan emellertid också främja WTO:s mål. Vi har hävdat att sådana program, om de har en lämplig handelsinriktning, utgör ett viktigt medel för att främja förenlighet med WTO:s regler. De utgör också ett viktigt medel för att gynna införandet i andra länder av europeiska standarder och europeisk regleringspraxis - som i sig själva i hög grad grundar sig på internationella regler - inom sektorer av ömsesidigt handelsintresse. Tekniska biståndsprogram kan också hjälpa mer avancerade partner att förbereda sig för uppfyllandet av de nödvändiga villkoren för framtida avtal om ömsesidigt erkännande, vilket kan stimulera till ett gott genomförande av programmen. 93. Vi har framställt ömsesidigt erkännande som ett svar på den berättigade - men ökande - användningen av en tredje parts bedömning av överensstämmelse inom den internationella handeln. Avtal om ömsesidigt erkännande kan underlätta handeln inom sektorer där statlig reglering kommer att krävas även framöver, oberoende av om de underliggande produktkraven har harmoniserats eller kan harmoniseras. Vi har emellertid hävdat att ömsesidigt erkännande ofta kan medföra de största handelsfördelarna inom sektorer som har harmoniserats och att det nödvändiga förtroendet mellan parterna i ett avtal om ömesidigt erkännande kanske skapas snabbare och bibehålls lättare under sådana omständigheter. Medlemskap i WTO:s TBT-avtal, vilket är en förutsättning för ingående av avtal om ömsesidigt erkännande, är i sig inte tillräckligt för att skapa detta förtroende. 94. Slutligen har vi konstaterat att harmonisering av standarder och regleringskrav har uppnåtts genom regleringssamarbete både på multilateral nivå och bilateralt. Dessa initiativ bidrar i likhet med tekniskt bistånd till att förebygga handelshinder och kan skapa en god teknisk grund för ömsesidigt erkännande. Regleringssamarbete på i 27 synnerhet multilateral nivå garanterar att gemenskapens intressen skyddas när det gäller utveckling av internationella standarder och föreskrifter, vilket är av största vikt för vår internationella handel och dessutom den grund på vilken en stor del av våra skyldigheter inom WTO vilar. De mål som anges i detta meddelande kan dock endast uppnås med god 95. samordning och den rätta institutionella ramen. Några specifika rekommendationer har framlagts: att samråda med industrin i större utsträckning när man fastställer prioriteringar, att förbättra utbytet av information om tekniska biståndsprogram, att stärka externa delegationers täckning av standardiseringsfrågor. Men fullständig nytta av den strategi som beskrivs i detta meddelande kan endast dras genom ordentlig samordning och kontroll. Inom kommissionen kommer vi att överväga en förstärkning av resurserna för de enheter som är ansvariga för tillsyn och samordning mellan enheterna av de olika ledande principer som anges i detta dokument. På rådsnivå ser vi dock fördelar i att utvidga det nuvarande mandatet för artikel 113-kommitténs tekniska grupp för ömsesidigt erkännande till att omfatta tekniska handelshinder, tekniskt bistånd och regleringssamarbete i fråga om standarder och bedömning av överensstämmelse. Denna rådsgrupp omfattar både handels- och regleringsexpertis och är väl skickad att ge teknisk vägledning i denna fråga, dock fortsättningsvis under artikel 113-kommitténs strategiska ledning och tillsyn. Kommissionen rekommenderar därför en sådan utvidgning av mandatet för gruppen för ömsesidigt erkännande. Sammanfattning av rekommendationerna 96. Nedan ges en sammanfattning av de rekommendationer som utfärdats: För att säkerställa bättre genomförande och funktion av WTO-avtalet om tekniska a. handelshinder (TBT) bör gemenskapen vid WTO:s ministerkonferens i Singapore i december 1996 sträva efter 1) bekräftelse från alla WTO-medlemmar av deras åtagande att fullt ut genomföra TBT- avtalet, 2) åtagande att säkerställa den omfattande och djupgående översyn av TBT-avtalet som planerats för 1997 (punkt 18). b. Vidare, att överväga om och i så fall under vilka omständigheter gemenskapen bör bli närmare involverad i de internationella reglerings- och standardiseringsorganens arbete i syfte att säkerställa fortsatt överensstämmelse mellan internationella föreskrifter och standarder, gemenskapens regelskapande och våra skyldigheter inom WTO (punkt 19). c. Att söka få en fullständig täckning av standarder och frågor om överensstämmelse i framtida TPRM-översyner, särskilt när det gäller våra största handelspartner eller länder där hindren är särskilt kännbara. Dessutom att vara öppen för en grundlig TPRM-översyn av gemenskapens regleringssystem (punkt 24). d. Att säkerställa att frågor om standarder och bedömning av överensstämmelse ges företräde i samband med pågående och kommande förhandlingar om nya WTO- medlemmars anslutning (punkt 26). 28 e. Att inom ramen för strategin för marknadstillträde säkerställa att problem med marknadstillträde beroende på tekniska handelshinder allsidigt dokumenteras och att lämpligt samråd och informationsutbyte i dessa frågor äger rum mellan kommissionen, medlemsstaterna och europeisk industri (punkt 31). Att säkerställa att centrala externa delegationer prioriterar en samordning uv f. frågor om standarder och överensstämmelse (punkt 32-33). g. Vad gäller avtal om ömsesidigt erkännande, att säkerställa att skillnaderna mellan harmonisering å ena sidan och ömsesidigt erkännande å andra sidan bättre förstås och att var och en av dem fortsättningsvis eftersträvas på grund av deras värde i sig. I enlighet med detta bör målet med regleringsharmonisering främjas i framtida förhandlingar om avtal om ömsesidigt erkännande, särskilt genom att sådana avtal används för att stärka samarbete och främja harmonisering. Samtidigt bör vid fastställandet av framtida förhandlingsprioriteringar hänsyn till partnernas åtagande att harmonisera regleringssystemet i en viss sektor med internationell eller europeisk praxis (punkt 43- 47). tas h. Att inleda förhandlingar om ömsesidigt erkännande med associerade länder i Central- och Östeuropa i den mån de kan uppfylla de tekniska och andra villkoren för sådana avtal (punkt 49). i. Att vara öppen inför principen att göra ingångna bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande plurilaterala när det är förenligt både med våra handelsintressen och regleringsmål. Dessutom att vara öppen för möjligheten att längre fram inrätta avtal på regional grund (punkt 50). j. Att fortsätta att prioritera avtal om ömsesidigt erkännande med enskilda medlemmar i APEC för att maximera förenligheten mellan dessa avtal och APEC:s arbete inom detta område (punkt 51). k. Att ta hänsyn till befintliga riktlinjer och mandat, att fortsätta att vara öppen inför att förhandla om ömesidigt erkännande med andra länder som uppfyller de nödvändiga tekniska kraven (punkt 53). Att se till att det finns tillgängliga medel för att genomföra avtal om ömsesidigt 1. erkännande på rätt sätt, både på nationell nivå och inom kommissionen (punkt 54). m. Att i fråga om tekniska biståndsprogram integrera handelspolitiska mål fullt ut i pågående och framtida program, inbegripet bistånd för uppfyllande av WTO-skyldigheter och -discipliner i tillämpliga fall (punkt 63). Programmen bör dock fortsätta att fylla de mindre utvecklade ländernas särskilda behov vad gäller handel och marknadstillträde. Att säkerställa att tekniska biståndsprogram på lämpligt sätt koncentreras till n. regleringsfrågor, vid behov på ett mer sektorinriktat sätt (punkt 64). Att fortsätta att använda tekniskt bistånd för att upprätta en grund för avtal om o. ömsesidigt erkännande och andra former av regleringssamarbete (punkt 65). p. program, Att ta full hänsyn till den regionala dimensionen vid tillhandahållandet av inbegripet främjande av regionala system för produktföreskrifter och 29 bedömning av överensstämmelse och att när så är lämpligt främja gemenskapens regleringsprinciper i sådana program (punkt 66). Att regelbundet samråda med europeiska industrigrupper om pågående och q. kommande tekniska biståndsprogram och försöka engagera dem i dessa (punkt 67 a). Att genom rådskommittén enligt artikel 113 inrätta en mekanism för systematiskt r. och informationsutbyte mellan internationella organisationer om program inom detta område, för att förstärka öppenheten, minska dubbelarbete och skapa synergieffekter mellan program (punkt 67 b). Det bör dock observeras att detta inte påverkar tillämpningen av de gällande bestämmelserna om informationsutbyte och samråd. kommissionen, medlemsstaterna, europeiska s. Att som ett alternativ erbjuda en ny mekanism för programförvaltningen genom ett ramavtal med Comité Européen de Normalisation (CEN). Detta kommer att underlätta programplanering, möjliggöra skapandet av en informationsbas som kan användas av programplanerare, kommissionen, medlemsstater, industrin och andra berörda parter och främja programmens europeiska profil (punkt 67 c). Att förbättra sätten att välja programkonsulter och entreprenörer och särskilt att i t. högre grad än tidigare använda organisationer på europeisk eller nationell nivå och medlemsstaternas regleringsmyndigheter (punkt 67 d). Att i fråga om regleringssamarbete fortsätta att prioritera det arbete som utförs u. inom OECD vad gäller regleringsreformer i syfte att förbättra internationell förståelse och samförstånd om dess fördelar, att dela med sig av erfarenheten av arbetet med inre marknaden och att främja tillämpningen av europeiska regleringsprinciper. Dessutom att fortsätta att stödja pågående OECD-verksamheter i fråga om harmonisering och ömsesidigt erkännande av data inom det kemiska området (punkt 71-73). Att säkerställa att det pågående arbetet inom ramen för den internationella v. harmoniseringskonferensen i juli 1997 för att läkemedelssektorn är slutfört möjliggöra en omfördelning av resurserna med sikte på en harmonisering av registreringshandlingar och införande av god klinisk sed i avtal om ömsesidigt erkännande med USA, Kanada, Japan, Australien och andra (punkt 74). för Att aktivt främja våra handelspartners antagande av de standarder som fastställts att minska handelshinder och underlätta för w. genom Codex Alimentarius livsmedelshandeln (punkt 75). x. Att i fråga om FN-ECE-avtalet om harmonisering av föreskrifter och ömsesidigt erkännande av godkännande för fordon och reservdelar försöka få andra viktiga handelspartner att delta i avtalet för att säkerställa bredast möjliga antagande av FN- ECE-baserade regler och ömsesidigt erkännande av godkännanden. Bilaterala avtal om ömsesidigt erkännande av fordonsgodkännanden inom denna sektor bör användas för att underlätta partnerländers anslutning till FN-ECE-systemet (punkt 77). y. Att fortsätta att stödja det arbete som utförs av Global Task Force on Harmonisation inom sektorn för medicintekniska produkter, som ett medel att främja andra länders antagande av kvalitetssystemsprincipen (punkt 78). 30 z. Att stärka gemenskapens regleringssamarbete i fråga om civilflyg, särskilt genom att utveckla program för tekniskt samarbete som främjar säkerhet och en bredare tillämpning av europeiska föreskrifter (punkt 79). aa. Att i fråga om APEC övervaka det arbete som utförs av APEC:s arbetsgrupp för standarder och överensstämmelse och att etablera en dialog med APEC i denna fråga (punkt 80-81). Att i fråga om bilateralt regleringssamarbete fortsätta att prioritera ett sådant bb. samarbete med USA, särskilt genom genomförande av beslut enligt den transatlantiska handlingsplanen i detta avseende, och med de associerade länderna i Central- och Östeuropa, samt att stärka samarbetet med andra stora handelspartner såsom Japan och Kanada (punkt 82-89). cc. Att säkerställa att frågor om standarder och bedömning av överenstämmelse får lämplig uppmärksamhet, att förbättra samordningen av de olika instrument som beskrivs i dokumentet och att överväga resurser och behov inom kommissionens enheter (punkt 95). Att på rådsnivå utvidga det nuvarande mandatet för artikel 113-kommitténs dd. tekniska grupp för ömsesidigt erkännande till att omfatta tekniska handelshinder, tekniskt bistånd i fråga om standarder och överensstämmelse samt regleringssamarbete (punkt 95). Rådet anmodas att uppmärksamma innehållet i detta meddelande och att 97. godkänna både de allmänna slutsatser som dras och de särskilda förslag som läggs fram. 31 BILAGA 1: SAMMANDRAG AV PÅGÅENDE FÖRHANDLINGAR OM AVTAL OM ÖMSESIDIGT ERKÄNNANDE, ENLIGT LAND OCH SEKTOR AUSTRA LIEN X X X X X X X X USA KANADA X X X X X X X X X X X X X X X X X Sektorer som diskuteras MEDICINTEKNISKA PRODUKTER GOD TILLVERK NINGSSED FÖR LÄKEMEDEL GOD LABORATORIESED TELEKOMMUNIKA TIONSUTRUSTNING ELECTRISK UTRUSTNING & ELEKTRO MAGNETISK KOMPATIBILITET TRYCKKARL MASKINER PERSONLIG SKYDDSUTRUST NING LUFTFARTYG FORDONS PRODUKTER FRITIDSBÅTAR GRÄSKLIPPARE MÄTINSTRUMENT LEKSAKER VAXTFARMA- CEUTISKA VAROR FARLIGA ÄMNEN OCH BEREDNINGAR BYGGPLATS UTRUSTNING ELEKTRISK UTRUSTNING FÖR EXPLOSIVA ATMOSFÄRER GASAPPARATER TRAKTORER NZ JAPAN SCHWEIZ X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X 1 X x | 32 Bl LA C. A 2 A PÅGÅENDE ÅTGÄRDER TREDJE LAND PROJEKTETS ART SEKTORER TID BELOPP (ECU) Indien Mätning, standardisering, certifiering, kvalitetssäkring, provning Sri Lanka Vietnam Malta Mexico Marocko Algeriet Tunisien Israel Egypten Argentina Bulgarien Standarder, kvalitet, bedömning av överensstämmelse Standarder, kvalitet, bedömning av överensstämmelse Standardisering, certifiering, mätning, kvalitetssäkring, provning Certifiering, ackreditering, standardisering Certifiering, ackreditering, mätning, kvalitetsfrämjande Certifiering, standardisering, immateriell äganderätt, kvalitetssäkring Certifiering, standardisering, kvalitetssäkring Identifieringsuppdrag för utformning av ett övergripande program för tekniskt bistånd Certifiering och bistånd till laboratorier Certifiering, standardisering, mätning, kvalitetssäkring, provning 1 Bilar, livsmedel, hemelektronik och IT & T Övergripande Del 1 1988/1992 Del 2: 1992-1997 2år 2 000 000 2 528 000 450 000 Övergripande 3år 3 500 000 Övergripande 2 200 000 Ej angivet Övergripande Kran- och cement tillverkning Övergripande 4år 1992/1996 3år 1993/1996 6 år 1992-1997 1995/1997 3år 1996 Elektriskt och elektroniskt material Ej angivet 2 faser 91-95 ; 96-98 3år 1996/1998 1 650 000 1 575 000 400 000 5 000 000 200 000 35 000 1 089 000 2 000 000 34" n BILAGA 2 A (forts. ) PÅGÅENDE PROGRAM TREDJE LAND PROJEKTETS ART SEKTORER TID BELOPP (ECU) Rumänien (Phare) Ungern (Phare) Ungern (Phare) Tjeckien (Phare) Tjeckien (Phare) Tjeckien (Phare) Tjeckien (Phare) Kvalitetssäkring, standardisering, certifiering, ackreditering, provning Olika sektorer 5år 1993/1997 500 000 Mätning, certifiering, ackreditering och kvalitetssäkring Ej angivet 5år 1991/1995 Certifiering, typgodkännande Telekommu nikationer 3år 1995/1997 Mätning, standardisering, provning Kvalitets infrastruktur 5år 1991/1995 Standardisering och mätning Kvalitets infrastruktur 4år 1992/1995 Provning, standardisering, ackreditering Kvalitets infrastruktur 4år 1995/1998 500 000 690 000 1 580 000 4 000 000 Provning och certifiering Telekommu nikation 4år 1991/1994 700 000 Slovakien Standardisering, vetenskap och teknik Litauen (Phare) Standardisering, tillnärmning av lagstiftning Lettland (Phare) Estland (Phare) Rumänien (Phare) Bulgarien Program för flera länder PRAQ 91,. PRAQ 93 PRAQ III Standardisering, tillnärmning av lagstiftning Standardisering, ackreditering, mätning, bedömning av överensstämmelse Standardisering, konsumentskydd Certifiering, metodlära, kvalitetssäkring, standardisering Mätning, certifiering, standardisering, ackreditering, provning, lagstiftning Ej angivet Livsmedels industrin, tryckbärande utrustning, elektrisk utrustning Ej angivet 3år 1995/1997 3år 1996/1998 3år 1996/1998 Kvalitet, infrastruktur 4år 1995/1998 Ej angivet Ej angivet 3år 1996/1998 1996/1998 3år 5 000 000 3 800 000 2 055 000 1 800 000 600 000 2 000 000 Olika sektorer 35 500 000 ,^-35 ^( BILAGA 2 B PROGRAM UNDER BEREDNING TREDJE LAND PROJEKTETS ART SEKTORER TID BELOPP (ECU) Pakistan Chile Certifiering, standardisering och kvalitetssäkring Certifiering, standardisering, kvalitetssäkring, mätning Mongoliet Standardisering, certifiering Certifiering, kvalitet, medvetande träning 2år 500 000 Certifiering, standardisering, kvalitetssäkring, mätning ej angivet 4år 1997-2000 5 210 000 Kina Cypern ASEAN Jordanien Libanon Marocko Paraguay Standardisering, certifiering, mätning, kvalitetssäkring Standarder, kvalitet, bedömning av överensstämmelse Identifieringsuppdrag, certifering, standardisering, kvalitetssäkring Industriella och kommersiella standarder Tillnärmning av lagstiftning, delegation för behovsidentifiering Certifiering, standardisering, kvalitetssäkring, mätning Brasilien Mätning, certifiering MERCOSUR AIDMO GCC ANDINSKA PAKTEN (5 länder) Certifiering, standardisering, anmälningsförfaranden, mätning, kvalitetssäkring och kvalitetsstyrning Certifiering, standardisering Certifiering, kvalitet, standardisering Reglering, anmälan, standardisering, provning, certifiering, kvalitetssäkring, mätning ej angivet 5år 1997-2002 ännu ej fastställt övergripande 1996- 30 000 övergripande övergripande industri produkter industri produkter 3år 1997-1999 1996 2 månader 2 - 3 år (skall fastställas) 6 000 000 30 000 +/- 900 000 8 månader +/- 400 000 industri produkter 3år 1993/1996 3 950 000 ej angivet skall fastställas 3år 1997/2000 3år 1996/1999 750 000 700 000 skall fastställas 3år 1997-2000 2 300 000 X s ISSN 1024-4506 KOM(96) 564 slutlig DOKUMENT SV 11 10 02 15 Katalognummer : CB-CO-96-587-SV-C ISBN 92-78-11611-4 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg 3<?


title: REGLAMENTO (CE) N° 2173/96 DE LA COMISIÓN de 13 de noviembre de 1996 por el que se modifican las restituciones a la exportación del azúcar blanco y del azúcar en bruto sin perfeccionar

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar


title: Resolución sobre el control de las operaciones de concentración en la Comunidad: Libro Verde de la Comisión sobre la revisión del Reglamento sobre el control de las operaciones de concentración (COM(96)0019 - C4-0106/96)

eurovoc_concepts:
anti-trust legislation
control of restrictive practices
economic concentration
joint venture
merger control
regulation (EU)

formats: html print


title: Parecer do Comité das Regiões sobre o «Serviço Voluntário para os Jovens»

eurovoc_concepts:
action programme
voluntary military service
young person

formats: html pdfa1b print


title: Wetgevingsresolutie houdende advies van het Europees Parlement inzake het voorstel voor een besluit van de Raad inzake een communautair actieprogramma ter ondersteuning van niet-gouvernementele organisaties die voornamelijk werkzaam zijn op het gebied van milieubescherming (COM(95) 0573 - C4-0104/96 - 95/0336(SYN)) (Samenwerkingsprocedure: eerste lezing)

eurovoc_concepts:
Central and Eastern European Countries
EU financing
EU programme
European Union membership
Mediterranean third countries
co-financing
environmental protection
non-governmental organisation


title: Resolution on the World Trade Organization (WTO)

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
agricultural policy
competition
intellectual property
investment
tariff policy
tertiary sector
textile industry
trade policy


title: Resolutie over de situatie in het oosten van Zaïre

eurovoc_concepts: Rwanda refugee


title: Legislative Entschließung mit der Stellungnahme des Europäischen Parlaments zu dem Vorschlag für einen Beschluß des Rates über Darlehensgarantien für arbeitsplatzschaffende Investitionen von KMUs (KOM(96)0155 - C4-0314/96 - 96/0107(CNS)) (Verfahren der Konsultation)

eurovoc_concepts:
guarantee
investment
job creation
loan
small and medium-sized enterprises


title: Risoluzione legislativa recante il parere del Parlamento europeo sulla proposta di decisione del Parlamento europeo e del Consiglio recante istituzione di una rete di sorveglianza epidemiologica e di controllo delle malattie trasmissibili nella Comunità europea (COM(96)0078 - C4-0189/ 96 - 96/0052(COD)) (Procedura di codecisione: prima lettura)

eurovoc_concepts:
epidemiology
health policy
infectious disease
international cooperation
organisation of health care


title: 96/643/CE: Decisione della Commissione del 13 novembre 1996 recante misure di protezione applicabili alle importazioni di taluni animali e dei relativi prodotti provenienti dalla Bulgaria in seguito all'insorgenza di focolai di afta epizootica (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
Bulgaria
animal product
foot-and-mouth disease
health certificate
import
milk product


title: Regolamento (CE) n. 2176/96 della Commissione del 13 novembre 1996 che adegua al progresso scientifico e tecnico il regolamento (CEE) n. 3922/91 del Consiglio (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
administrative procedure
civil aviation
harmonisation of standards
safety standard
transport safety