title: MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA- PARLAMENTET OM MILJØAFTALER

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
European industrial area
directive (EU)
environmental law
negotiation of an agreement (EU)

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 27. 11. 1996 KOM(96) 561 endelig udg. MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL RÅDET OG EUROPA-PARLAMENTET OM MILJØAFTALER Indholdsfortegnelse Resumé I. Indledning II. Meddelelsens indhold og mål III. Generelle betragtninger vedrørende miljøaftaler som et miljølpolitisk redskab IV. Generelle retningslinjer for anvendelsen af miljøaftaler V. Miljløaftaler til gennemførelse af visse bestemmelser i EF-direktiver VI. Miljøaftaler på EU-plan VII. Konklusioner Bilag: Oversigt over medlemsstaternes erfaringer Resumé Efter mere end tyve års EF-lovgivning på miljøområdet, er de grundlæggende lovrammer nu på plads. Korrekt gennemførelse af denne lovgivning er en af de vigtigste miljøforanstaltninger til at virkeliggøre en bæredygtig udvikling. En anden vigtig målsætning, som er fastsat i det femte handlingsprogram på miljøområdet, går ud på at supplere de regulernde foranstaltninger med andre virkemidler. At fremme brugen af aftaler med erhvervslivet er et led i bestræbelserne på at udvide viften af politiske redskaber. Nærværende direktiv indgår derfor i den strategi, der er opstillet i det femte handlingsprogram - for nylig bekræftet i Kommissionens forslag til revision af programmet. Aftaler med erhvervslivet er et smidigt redskab, som kan anvendes på regionalt og nationalt plan, på EU-plan og på internationalt plan. Mens sådanne aftaler tidligere hovedsagelig var ikke-bindende og frivillige, har nogle medlemsstater i den senere tid foretrukket mere formelle og bindende aftaler. Miljøaftaler er et effektivt middel til at gennemføre foranstaltninger og kan derfor bidrage til at mindske mængden af love og administrative bestemmelser. Nærværende initiativ er derfor knyttet til Kommissionens bestræbelser på at forenkle og forbedre EU-lovgivningen. Aftaler kan bruges som supplement til lovgivning og kan være et hensigtsmæssigt gennemførelsesredskab. Bindende aftaler er et effektivt redskab til opfyldelse af generelle m å l s æ t n i n g er forureningsbekæmpelsesprogrammer. På EU-plan kan Kommissionen anvende sådanne aftaler til behandling af miljøproblemer i stedet for de traditionelle regulerende indgreb. i E F - d i r e k t i v e r n e, gennemførelse navnlig til af De tre vigtigste fordele ved miljøaftaler er følgende: de kan fremme en "proaktiv" holdning fra industriens side (dvs. at industrien foregriber regulerende regeringsindgreb ved selv forinden at træffe de nødvendige miljøforanstaltninger); de kan give omkostningseffektive, skræddersyede løsninger og åbne mulighed for hurtigere og nemmere opfyldelse af miljømålsætningerne. Til fremme af anvendelsen af sådanne aftaler indeholder denne meddelelse generelle retningeslinjer til sikring af deres gennemsigtighed, hvilket er en afgørende faktor for deres effektivitet. I meddelelsen foreslås derfor følgende: forudgående høring af de berørte parter; bindende form; kvantificerede og trinvise mål; overvågning af resultaterne samt offentliggørelse af aftalen og af de indhentede resultater. Med disse kriterier skulle det være muligt at undgå upræcise målsætninger, manglende gennemsigtighed og riskoen for konkurrenceforvridninger som følge af "gratister". Der fremsættes en henstilling til medlemsstaterne, der kan tjene som en klar ramme for anvendelsen af miljløaftaler som et redskab til gennemførelse af Fællesskabets direktiver. I. Indledning 1. 1 ønsket om at gøre miljøpolitikken stadig mere effektiv har Kommissionen siden udarbejdelsen af det femte handlingsprogram på miljøområdet i 19921} gjort sig til talsmand for en bredere vifte af miljøpolitiske instrumenter. Grunden til denne nye indfaldsvinkel er, at de grundlæggende rammeforskrifter nu, efter mere end 20 års fællesskabsaktioner på miljøområdet, er på plads. Forskrifter alene vil imidlertid ikke kunne skabe de væsentlige ændringer i den nuværende praksis, som kræves til en bæredygtig udvikling I det femte handlingsprogram foreslås der derfor en ny form for samarbejde med industrien: Mens miljøforanstaltningerne tidligere oftest havdeform af forskrifter en "det må du ikke "-holdning, er den nye holdning i højere grad "lad os samarbejde ". Dette afspejler industriens og forretningsverdenens voksende forståelse for, at erhvervslivet ikke alene er en vigtig del af (miljø) problemet, men at det også bør være en del af løsningen. Den nye holdning indebærer navnlig en styrket dialog med industrien og - under passende omstændigheder -fremme af frivillige aftaler og andre former for selvregulering. med vægt på 2. Rådet har udtrykkeligt erkendt behovet for at udvide viften af virkemidler og inddrage alle dele af samfundet i et fælles ansvar for miljøet2). Det har imidlertid vist sig vanskeligere end forudset. I forbindelse med revisionen af det femte handlingsprogram foreslog Kommissionen derfor, at dette spørgsmål skulle behandles som en af de fem nøgleprioriteter3*. Der skulle i dette øjemed lægges særligt vægt på miljøafgifter, skattereformer, miljøansvar og frivillige aftaler. Kommissionen er i færd med at udarbejde et udkast til en meddelelse om miljøafgifter i medlemsstaterne. Formålet hermed er at bane vej for indførelse af sådanne afgifter i medlemsstaterne ved at undersøge mulighederne og hindringerne for anvendelse af sådanne foranstaltninger. Kommissionen ønsker også - gennem en meddelelse til Parlamentet og Rådet - at stimulere den offentlige debat om mere effektiv gennemførelse og håndhævelse af miljølovgivningen. instrumenter, der er i højere grad at anvende markedsbaserede 3. Ved tilpasset markedsmekanismerne bedre, er det nemmere at give de økonomiske aktører de rette signaler, hvilket bidrager til deregulering og nedbrydning af snærende bureaukrati4*. Aftaler med industrien, navnlig aftaler indgået på EU-plan, kan overflødilggøre regulerende indgreb, inden der bliver behov for ved at industrien selv træffer effektive foranstaltninger, lovgivning. Aftaler kan også være et -omkostningseffektivt - middel til at virkeliggøre de målsætninger, der er nedfældet i Fællesskabets direktiver. Og de kan også bidrage til at mindske behovet for detailregulering. Beslutning om at indgå aftaler skal træffes fra sag til sag ud fra disse forskellige omstændigheder. Næsten alle medlemsstaterne har indgået aftaler med industrien, men der er stor forskel på hvordan og i hvilken udstrækning det har fundet sted. II. Meddelelsens indhold og mål i) KOM(92) af 3. 4. 1992, pkt. 31. 2) Resolution vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet den 1. 2. 1993, EFT C 138 af 17. 5. 1993, s. 1. 3) Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om revisionen af Det Europæiske Fællesskabs program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling "Mod en bæredygtig udvikling", EFT C 140 af 11. 5. 1996, s. 5. 4) Kommissionens meddelelse om økonomisk vækst og miljø, KOM(94) 465 af 3. 11. 1994. 4. Denne meddelelse vedrører anvendelsen af miljøaftaler som et miljøpolitisk redskab i Fællesskabet. I denne meddelelelse forstås ved miljøaftaler, aftaler indgået mellem industrien og offentlige myndigheder om virkeliggørelse af miljømålsætninger. Sådanne miljøaftaler kan være juridisk bindende og indebære forpligtelser for aftaleparterne. De kan også tage form af ensidige forpligtelser fra industriens side, som anerkendes af myndighederne. Ud fra den nuværende situation i medlemsstaterne er formålet med denne meddelelse -at opstille retningslinjer for effektiv anvendelse af miljøaftaler -at opstille betingelserne for, at sådanne aftaler kan anvendes til gennemførelse af visse bestemmelser i Fællesskabets direktiver -at anføre, hvorledes miljøaftaler kan anvendes på EU-plan. 5. Det generelle mål med denne meddelelse er at fremme anvendelsen af effektive og acceptable miljøaftaler. Dette initiativ bør klart anskues som led i en mere vidtgående politik baseret på frivillige tiltag, i tråd med de principper og målsætninger, der er nedfældet i det femte miljøhandlingsprogram. Miljøaftaler vil være ét af en række miljøpolitiske virkemidler til fremme afbæredygtig udvikling (jf. kapitel III). Miljøaftaler må endvidere udformes omhyggeligt for at sikre y at de både er miljø- og omkostningseffektive og således opfylder deres hensigt. I dette øjemed bør der fastsættes troværdighed og pålidelighed. En kriterier, der sikrer aftalernes gennemsigtighed, forudsætning herfor er, at der opstilles kvantificerede målsætninger, at der anvendes en trinvis fremgangsmåde med opfyldelse af delmål, at aftalen offentliggøres, og at resultaterne overvåges og indberettes. Meddelelsen opstiller kriterier for de vigtigste spørgsmål i relation til effektivitet og troværdighed (jf. kapitel IV). Opfyldes disse kriterier, vil det kunne forhindres, at der opstår en lang række forskellige aftaleformer og fremgangsmåder, som vil kunne være til hinder for det indre markeds rette funktion. Det tredje mål med meddelelsen er at belyse anvendelsen af miljøaftaler i tilknytning til gennemførelsen af visse bestemmelser i Fællesskabets direktiver (jf. kapitel V) og anvendelsen af sådanne aftaler på europæisk plan (jf. kapitel VI). 6. Lovgivning vil fortsat være den nødvendige rygrad i Fællesskabets miljøpolitik, men den bør suppleres med markedsbaserede værktøjer og frivillige tiltag. I denne sammenhæng skal miljøaftaler snarere betragtes som et gennemførelsesredskab end som et middel til deregulering. Kommissionen søger at forenkle og forbedre fællesskabslovgivningen. Som en bestræbelse i denne retning kan nævnes rapporten fra gruppen af uafhængige eksperter om forenkling af lovgivning og administration5). Kommissionen har gjort rede for sin holdning til forenkling i sin rapport til Det Europæiske Råds møde i Madrid i 1995 "Bedre lovgivning"6) og i en foreløbig rapport til Det Europæiske Råd i Firenze i juni 1996 om anvendelse af nærheds- og proportionalitetsprincipperne7*. III. Generelle betragtninger vedrørende miljøaftaler som et miljøpolitisk redskab Fordele og problemer 5) KOM (95)228 og SEK(95)212l endelig udg. 6) ØSU(95)580. 7) ØSU(96)2 endelig udg, Den voksende interesse for at anvende aftaler inden for miljøpolitikken skyldes erkendelsen af, at bæredygtig udvikling kræver, at de berørte industrisektorer handler på eget initiativ og ikke blot opfylder allerede fastsatte forskrifter. De potentielle fordele ved frivillige foranstaltninger anføres nedenfor. Fremme af en proaktiv holdning fra industriens side,. 7. 1 lovgivningsprocessen inddrages industrien ofte på et ret sent stadium og i form af mere eller mindre formelle høringer. Denne fremgangsmåde vil i de fleste tilfælde medføre en defensiv respons fra industriens side snarere end en åben og samarbejdsvillig reaktion. Dialog og forhandlinger om hvad der skal gøres og hvordan det skal gøres med henblik på at nå nærmere angivne mål, vil kunne bidrage til at nedbryde denne defensive holdning. Herudover vil forhandlingsprocessen som sådan, uanset den faktiske aftale, kunne føre til fælles forståelse for miljøproblemerne og det fælles ansvar. En sådan fælles forståelse er i sig selv en fordel; den gør det lettere at udforme en fornuftig miljøpolitik og må derfor ikke undervurderes. Dette indebærer også, at sådanne aftaler bør betragtes som en videreførelse af partnerskabet mellem myndighederne og industrien, og ikke blot som et resultat heraf. omkostningseffektivitet,. 8. En vigtig fordel ved miljøaftaler er, at de i højere grad end lovgivning, der f. eks. foreskriver anvendelsen af en nærmere bestemt teknologi, giver industrien - de enkelte virksomheder eller sektoren som sådan - større frihed til at bestemme, hvordan miljømålene skal nås. Dette giver industrien mulighed for at finde frem til omkostningseffektive løsninger, der er tilpasset dens særlige situation, således at der f. eks. kan tages hensyn til tidligere investeringer. Deltager en virksomhed i en miljøaftale, kan myndighederne udstede mindre detaljerede tilladelser med angivelse af bestemte mål, som det er op til virksomheden at nå på den mest effektive måde. Endvidere skal virksomheden ikke nødvendigvis ansøge om særlig tilladelse til hver enkelt ændring i industriprocessen. Denne fleksibilitet fremmer også kreative løsninger og teknologisk innovation, som ikke blot kan mindske omkostningerne ved de pågældende miljøkrav, men også medføre spin-off-fordele som følge af innovative løsninger, der indebærer konkurrencemæssige fordele. Hvis industrien tager sig sit ansvar alvorligt, vil en behørigt offentliggjort og kontrolleret aftale også ofte blive overholdt nøjere. Myndighedernes ansvar forbliver uændret, men de får adgang til bedre data og får bedre mulighed for at kunne forstå de potentielle problemer, hvilket i sidste ende mindsker håndhævelsesomkostningerne ved at gøre håndhævelsen mere effektiv. og hurtigere virkeliggørelse af målsætningerne,. 9. Hverken lovgivning eller aftaler udformes fra den ene dag til den anden. Men navnlig i tilfælde, hvor de fastsatte mål berører et begrænset antal virksomheder, er indgåelse af aftaler imidlertid en betydelig hurtigere proces end vedtagelse af lovgivning, hvilket betyder, at industriens miljøforpligtelser får virkning på relativt hurtigt. Skal der opstilles mål på EU- plan, er lovgivningsprocessen på EU-plan og på nationalt plan yderst langvarig. F. eks. går der gennemsnitligt over to år mellem forelæggelse af et forslag til et miljødirektiv og dets vedtagelse, og sædvanligvis yderligere to år, før det omsættes i medlemsstaternes lovgivning. Når først et direktiv er omsat, hvilket i mange tilfælde finder sted med betydelig forsinkelse, skal det gennemføres og anvendes. Aftaler kan derfor være en hurtigere og således mere effektiv fremgangsmåde, selvom forhandling og indgåelse af en aftale kan vare mere end et par måneder. men med skyldig hensyntagen til visse risici. 10. Dog har ikke alle aftaler været en succes. Visse faktorer er afgørende for, om miljøaftaler kan opfattes som et troværdigt miljøpolitisk redskab. for det første må forhandling af sådanne aftaler hvile på en klar vilje fra myndighedernes side til at forfølge veldefinerede miljømålsætninger. Løst funderede forhandlinger eller drøftelser om almene forpligtelser kan ikke munde ud i tilstrækkelig slagkraftige foranstaltninger og opfattes ofte af befolkningen som et påskud til at udskyde mere effektive foranstaltninger. Det kan være hensigtsmæssigt at fastsætte de generelle målsætninger i lovgivningen. Herved kan alle interesserede parter, herunder navnlig industrien og de berørte dele af offentligheden, deltage i opstillingen af de mere konkrete mål gennem grundlovsfæstede eller lovfæstede procedurer. Dette vil ikke blot sikre rimelige mål, men også, at disses niveau ikke sænkes under forhandlingerne. Mere generelt er åbenhed og oplysning af offentligheden om målene en garanti for, at der ikke indgås aftaler, der stort set blot viderefører den hidtidige politik og ikke opfylder befolkningens forventninger. 11. Et andet vigtigt punkt er muligheden for at håndhæve en aftale. Hvis der ikke findes håndhævelsesmekanismer og sanktioner, kan det være fristende at undlade at opfylde en aftale. Bindende aftaler kan imidlertid håndhæves ad lovens vej og kan indebære sanktioner, f. eks. bøder. I lyset af visse dårlige erfaringer med tidligere aftaler har medlemsstaterne da også for nylig ændret holdning og foretrækker nu mere formelle aftaler. Men også ensidige forpligtelser, der udformes efter retningslinjerne i denne meddelelse, ville indebære visse mekanismer til fremme af overholdelsen - f. eks. offentlig pression og truslen om indførelse af regulerende foranstaltninger, hvis aftalen tilsidesættes. Hvis aftalerne udformes og gennemføres på gennemsigtig vis, kan offentligheden holde øje med gennemførelsen af de pågældende foranstaltninger og således udøve et effektivt pres. Denne mulighed kompenserer for den kendsgerning, at enkeltpersoner ikke i alle tilfælde kan håndhæve miljøaftaler gennem søgsmål. 12. Eftersom miljøaftaler kun binder dem, der har forpligtet sig, kan de indebære ensidige fordele for dem, som ikke deltager. Disse "gratister" undgår at deltage de omkostninger, som deres konkurrenter betaler: de "pæne drenges" arbejde kommer primært de "slemme drenge" til gode. Risikoen for gratister kan imidlertid generelt vurderes af forhandlingsparterne, som fra forhandlingerne udmærket er klar over, hvem der kan få fordel ved ikke at deltage. I nogle tilfælde vil bare truslen om lovgivning afskrække potentielle gratister. Erfaringerne fra medlemsstaterne viser, at de potentielle fordele for eventuelle gratister ikke er til hinder for, at industrien indgår aftaler. Det skal imidlertid bemærkes, at risikoen for gratister vokser med omfanget af de marginalomkostninger, en miljøaftale indebærer. Regulerende indgdreb er derfor mere hensigtsmæssige, hvis fordelene for gratisterne vil kunne blive så betydelige, at det kan bringe overholdelsen af aftalen i fare eller medføre forvridning af konkurrencen. Man kan også overveje at bruge en vifte af forskellige virkemidler, herunder at give virksomheder, der tiltræder en aftale, visse fordele. Dette kan være et incitament at deltage i aftalen og mindske fristelsen for gratister. Baggrunden for miljøaftaler og disses indhold 13. Den politiske beslutningstager har adgang til en række alternative virkemidler, som kan (f. eks. afgifter eller salgbare klassificeres som "regulerende", "markedsbaserede" emissionstilladelser), og "finansiel "frivillige "markedsfremmende foranstaltninger" (såsom oplysning og undervisning). Alle disse virkemidler er forskellige med hensyn til deres gavn for miljøet, økonomiske effektivitet og gennemførlighed, og der bør til omkostningseffektiv løsning af miljøproblemer. tages hensyn hertil ved valget af virkemidler (miljøsubsidier) tiltag", støtte" 14. Muligheden for anvende miljøaftaler som et miljøpolitisk styringsmiddel afhænger i høj grad af aftalernes konkrete udformning og den sammenhæng, de anvendes i. Miljøaftaler vil sandsynligvis blive udnyttet på omkostningseffektiv måde i en kombination af forskellige styringsmidler, som f. eks. regulerende eller økonomiske instrumenter. Aftaler kan f. eks. supplere lovgivningen. De kan også anvendes som et foreløbigt supplement til en miljøafgift, således at den pågældende sektors omkostninger ved overgangen til renere produktionsformer begrænses (f. eks. tab af arbejdspladser i sektorer med stærk forurening og stærk international konkurrence uden tilsvarende skabelse af nye job i renere sektorer). I sektorer, hvor en afgift vil resultere i høje makroøkonomiske overgangsomkostninger som følge af stærk forurening og stærk international konkurrence, kan aftaleparterne undtages fra den pågældende afgift, forudsat at EUs konkurrenceregler og bestemmelser om det indre marked overholdes. langsigtede 15. Endvidere kan miljøaftaler bruges og målsætninger, produktionsprogrammer i en eller flere industrisektorer. I tilfælde af denne art er der tilstrækkeligt råderum til omkostningseffektive og kreative løsninger, som kun vanskeligt ville kunne virkeliggøres gennem generel og abstrakt lovgivning. i forbindelse med omfattende, integrerede miljøstyrings- gennem bedst som kan nås Af sådanne langsigtede målsætninger kan nævnes: emissionsmål (f. eks. C02, S02, NOx, flygtige organiske forbindelser) miljøkvalitetsmålsætninger, f. eks. med hensyn til støj, vand og luftkvalitet affaldsreduktions- eller genanvendelses- og genvindingsmål reduktion eller eliminering af visse stoffer eller materialer energieffektivitet indsamling af data (med henblik på udarbejdelse af emissionsopgørelser osv. ). 16. For at lykkes, må frivillige aftaler opfylde visse klare betingelser, der vedrører omstændighederne for de på gældende aftaler og deres udformning og indhold. For det første vil forhandlingerne have gode chancer for at bære frugt, hvis antallet af parter er begrænset, da dette mindsker omkostningerne ved at fastsætte fordelingen af forureningsbekæmpelsesbestræbelserne på de enkelte deltagere. For det andet skal en miljøaftale omfatte en tilstrækkelig stor del af den pågældende sektor, da dette er en forudsætning for, at der kan opstilles ambitiøse overordnede målsætninger. Dette er en anden grund til, at sådanne aftaler er særlig hensigtsmæssige, når nogle få aktører kontrollerer størstedelen af de miljøproblemer, aftalen omfatter. tilfælde hvor erhvervssammenslutninger kan forhandle på vegne af et stort antal virksomheder, er antallet af aktører af mindre betydning. I dette tilfælde bør der imidlertid også tages hensyn til små og mellemstore virksomheder, ikke er medlemmer af en erhvervs- eller handelssammenslutning. som I Endvidere må de offentlige myndigheder sætte sig klare mål, så de kan sikre sig, at aftalen giver bonus i forhold til den gængse fremgangsmåde. Dette vil ofte indebære, at der foretages en forudgående vurdering af de tekniske muligheder for og omkostningerne ved forureningsbekæmpelse og en prognose over foranstaltmnger truffet uden indgreb fra det offentlige ("basislinje"). Er offentligheden for det fjerde klar over de problemer der skal løses, er det en spore for begge parter til at gøre en indsats og opfylde deres forpligtelser. Endelig bør der tages hensyn til brugernes adfærd. Da miljøaftaler ikke har nogen direkte indflydelse på forbrugernes adfærd, bør forpligtelserne ikke udformes på en sådan måde, at opfyldelsen heraf i vid udstrækning afhænger af udviklingen i efterspørgslen. Samtidig kan de offentlige myndigheder søge at anspore forbrugerne til at træffe deres valg ud fra miljøhensyn. IV. Generelle retningslinjer for anvendelsen af miljøaftaler 17. De nedenstående krav bør opfattes som retningslinjer ved udformning, indgåelse og gennemførelse af en aftale på nationalt eller lokalt plan - til gennemførelse af EF-direktiver eller uden relation til EF-lovgivningen. Formålet med retningslinjerne er at sikre effektivitet, troværdighed og gennemsigtighed. Retningslinjer på dette område bør imidlertid ikke være for detaljerede og stive. Dette styringsmiddel kan kun udnyttes effektivt, hvis der kan tages højde for særlige omstændigheder og sikres tilstrækkelig manøvrefrihed. Høring 18. Inden der indgås en miljøaftale, bør interesserede kredse have mulighed for at kommentere aftaleudkastet. Ud over de parter, der forhandler selve aftalen, bør alle relevante erhvervssammenslutninger, virksomheder eller miljøorganisationer og lokale eller andre offentlige myndigheder derfor informeres om aftalen, og der bør i de endelige forhandlinger og i gennemførelsen af aftalen tages hensyn til eventuelle kommentarer. Kontraktformen 19. Skønt anvendelsen af aftaler i kontraktlig form stadig er begrænset, viser erfaringerne i de medlemsstater, der benytter aftaler som et miljøpolitisk instrument, at aftalernes juridiske status er af stor betydning for deres succes. Kontrakter er et velkendt og generelt accepteret retligt instrument. Kontrakter er bindende for begge parter og giver disse en klar ramme, som kan omfatte sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse og kan håndhæves ved domsafgørelser. Bindende aftaler giver bedre garanti for opnåelse af miljømålene. Denne form for aftaler er den mest hensigtsmæssige til gennemførelse af visse bestemmelser i fællesskabsdirektiverne (jf- kapitel V). De væsentligste kontraktmæssige forpligtelser vil sædvanligvis påhvile industrien, da målet med aftalerne er at være retningsgivende for industriens miljøpræstation. Aftalerne kan imidlertid også indebære vigtige opgaver for myndighederne, f. eks. oprettelse af en statistisk database, fremme af udvekslingen af oplysninger, koordinering af forskning og rapportering eller afholdelse af forudgående høring, hvis der er tvivlsspørgsmål med hensyn til aftalens overholdelse. Det er ofte underforstået, at der ikke vil blive indført retsforskrifter på området, såfremt og så længe den pågældende aftale fungerer tilfredsstillende. Hvis industrien således kan være sikker på, hvilke mål der skal nås og hvilke foranstaltninger der skal træffes, kan den tilslutte sig ambitiøse miljømål. For at give industrien denne vished kan det anføres udtrykkeligt, at der ikke vil blive vedtaget administrative bekendtgørelser på det område, der omfattes af en gyldig aftale (f. eks. det flamske dekret om miljøaftaler). I de fleste tilfælde vil der imidlertid ikke være behov for en sådan formel forpligtelse, da en offentlig myndighed, der indgår en miljøaftale, ville handle i strid med sig selv, hvis den træffer regulerende foranstaltninger, samtidig med at den pågældende aftale fungerer effektivt. Kvantificerede målsætninger 20. Det dårlige ry, der hænger ved visse tidligere aftaler, skyldes til dels manglen på kvantificerede målsætninger, hvilket har givet indtryk af, at aftalerne blev anvendt til at undgå eller udskyde effektive foranstaltninger. Målsætningerne skal kvantificeres i tal, dvs. at de skal udtrykkes enten i absolutte tal (f. eks. et emissionsloft) eller som procentdel (f. eks. en mindskelse i emissionerne udtrykt i procent af emissionerne på et givet tidspunkt). Fordelen ved absolutte tal er, at de giver vished for den på gældende sektors bidrag til det overordnede miljømål, mens man med relative mål undgår risikoen for, at eksterne faktorer, som f. eks. forbrugernes adfærd, fører til en stigning i bekæmpelsesomkostningerne. Det er vigtigt, at kvantificeringen af målsætningerne er entydig. I beskrivelsen af den reduktionsprocentdel, der er sat som mål, skal man således ikke blot angive udgangsåret, men også hvordan referenceværdien for målsætningen er beregnet. Trinvis fremgangsmåde 21. Der bør opstilles foreløbige mål. I dette øjemed skal der opstilles en tidsplan for gennemførelsen af disse delmål ("milepæle"). Herved sikres det, at alle parterne får et klart billede af, om aftalen fungerer efter hensigten, og man kan på et tidligt stadium afgøre, hvordan man kan reagere på eventuelle vanskeligheder. Denne fremgangsmåde giver også parterne mulighed for at bevise, at aftalen fungerer effektivt og er et hensigtsmæssigt styringsmiddel. Disse delmål, som også kan være vejledende, vil ikke skabe yderligere forpligtelser. De beskriver blot de forskellige stadier, der behøves til opnåelse af det overordnede mål til den fastsatte tid. Man bør imidlertid overveje at anføre, på hvilke stadier og under hvilke omstændigheder myndighederne kan gribe til regulerende foranstaltninger til supplering af eller erstatning af aftalen. 10 Overvågning af resultaterne 22. Der skal føres tilsyn med resultaterne, og det skal anføres i aftalen, hvorledes denne monitering finder sted. Det er vigtigt at sikre tilstrækkelig fuldstændige, sammenlignelige og objektive data, dvs. at kontrollen skal gennemføres på en sådan måde, at den bliver giver tilstrækkelig garanti for pålidelighed og nøjagtighed. I mange tilfælde findes der allerede passende moniteringsmekanismer, baseret på EF-direktiver eller nationale bestemmelser. Herudover kan forordningen om en frivillig ordning for miljøstyring og miljørevision (EMAS)8) udnyttes af virksomhederne til overvågning af deres egne miljøresultater. Det Europæiske Miljøagentur vil kunne deltage i vurderingen og kontrollen med de resultater, der indhentes på EU-plan. Oplysning af offentligheden og gennemsigtighed 23. En anden årsag til, at visse aftaler tidligere kun havde ringe succes, var mangelen på viden om aftalernes indhold og forpligtelser. Det første skridt til at opnå gennemsigtighed er derfor at offentliggøre aftalerne i EF-Tidende eller en anden publikation, der er lige så let tilgængelig for offentligheden. De offentlige myndigheder, herunder også Kommissionen, kan også overveje at udarbejde et register over eksisterende aftaler, så interesserede personer kan danne sig et billede af aftalernes generelle relevans. I denne sammenhæng kan det være nyttigt at anvende informationsteknologiske midler til at give de interesserede parter, indhold og deres herunder gennemførelse. fuldstændige oplysninger om aftalernes forbrugerne, Deltagerne bør regelmæssigt aflægge beretning for myndighederne om resultaterne af aftalerne, så der er tilstrækkelig åbenhed omkring aftalerne, den indsats der gøres og de opnåede resultater. Rapporteringen bør koncentreres om de fastsatte milepæle. Rapporterne bør mindst omfatte en beskrivelse af de trufne foranstaltninger, de foranstaltninger der dernæst skal træffes, de hidtidige resultater og en ikke-teknisk redegørelse for, hvorledes de er opnået. I betragtning af at gennemsigtighed er en afgørende forudsætning for at give tredjeparter sikkerhed for, at ikke-lovfæstede forpligtelser opfyldes, bør aftaleparterne forpligte sig til at udlevere relevante oplysninger til enkeltpersoner efter anmodning. Denne adgang til information kan bl. a. sikres ved, at det i den pågældende aftale fastsættes, at virksomhederne anvender de relevante artikler i direktiv 90/313/EØF9) eller de tilsvarende nationale bestemmelser til omsætning af direktivet, som om de var offentlige myndigheder. Disse forpligtelser bør ikke betragtes som yderligere byrder; de kan tværtimod give virksomhederne et "grønt" omdømme med al den betydning, det har for virksomhedernes ansatte og kunder. Uafhængig kontrol med resultaterne 24. 1 visse tilfælde kan det være hensigtsmæssigt at nedsætte et udvalg eller et uafhængigt organ, som skal indsamle, vurdere og kontrollere resultaterne. Dette er af særlig stor betydning, hvis der anvendes afvigende målemetoder, eller hvis der ikke må afsløres 8) Forordning (EØF) nr. 1836/93 om industrivirksomheders frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision, EFT L 168 af 10. 7. 1993, s. 1. 9) Rådets direktiv 90/313/EØF om fri adgang til miljøoplysninger, EFT L 158 af 23. 6. 1990, s. 56 (artikel 3 og 5). 11 forretningshemmeligheder. I dette øjemed skal aftalen fastsætte, hvilke procedurer der skal følges til vurdering af resultaterne. Disse procedurer vil i høj grad afhænge af de konkrete omstændigheder, navnlig af de foreliggende standarder og metoder, som anvendes for at lette kontrollen og undgå unødvendige omkostninger. Supplerende garantier 25. Som en yderligere garanti for opfyldelsen af en bindende aftale parterne fastsætte sanktioner, som f. eks. bøder, i tilfælde af manglende opfyldelse. Ensidige forpligtelser kan håndhæves, hvis de kan knyttes til godkendelsesprocedurer, f. eks. i forbindelse med industriprocesser: betingelserne for nye eller reviderede godkendelser kan således omfatte de relevante elementer af en sådan forpligtelse. En anden vigtig drivkraft til overholdelse af sådanne aftaler består i, at myndighederne klart tilkendegiver, at de agter at indføre forskrifter eller afgifter, hvis aftalerne ikke fører til de fastsatte mål. Generelle bestemmelser 26. Miljøaftaler skal indeholde visse generelle bestemmelser. Det skal udtrykkeligt anføres nøjagtigt, hvem der er part i miljøaftalen. Hvis aftalen omfatter erhvervssammenslutninger, skal det anføres, om de handler på vegne af deres medlemmer eller på egne vegne. Aftalens genstand skal angives nøje. Dette gør det nemmere at forstå, hvad aftalen indebærer, og at løse fortolkningsproblemer, som måtte opstå på et senere stadium. Målsætningerne skal udtrykkes i forpligtelser for parterne. Det skal kort sagt gøres klart, hvem der gør hvad for at opfylde målsætningerne. Hvis f. eks. erhvervssammenslutninger er part i en aftale, er det nødvendigt klart at sondre mellem deres egne forpligtelser (f. eks. indsamling af data) og deres medlemmers forpligtelser. Med hensyn til brancheaftaler er det endvidere tilrådeligt, i mere generelle vendinger, at anføre de enkelte virksomheders bidrag. Med hensyn til ensidige forpligtelser, som nu anvendes i flere medlemsstater, kan de offentlige myndigheder i forbindelse med anerkendelsen forpligte sig til at træffe visse foranstaltninger, som f. eks. at fremme forskningen eller at deltage i overvågningen af eller kontrollen med resultaterne. Aftalen skal indeholde definitioner på de vigtigste udtryk, navnlig tekniske termer, under hensyntagen de definitioner, der allerede findes i den relevante lovgivning. Da miljøaftaler er af almen interesse og indgår i miljøpolitikken, bør tredjeparter, herunder parter, der ikke er medlemmer af en erhvervs- eller handelssammenslutning, have ret til at tiltræde aftalen. Betingelserne og procedurerne for tiltrædelse bør derfor anføres. Hvis der er fastsat specifikke målsætninger (miljøpræstation pr. enhed), har tredjeparters tiltrædelse af aftalen ingen indflydelse på parternes forpligtelser. Vedrører forpligtelserne imidlertid hele branchen, kan det være nødvendigt at fastsætte en ny byrdefordeling. Miljøaftalens varighed skal også anføres. Aftaler bør afsluttes, når alle målene er opfyldt. Hvis dette ikke finder sted inden for en nærmere fastsat frist, kan aftalen f. eks. indeholde 12 bestemmelser om forlængelse eller ensidig opsigelse fra den part, der har opfyldt sine forpligtelser. Det skal være muligt at revidere miljøaftalen, så der kan tages hensyn til nye resultater, tilpasninger til den tekniske udvikling eller nye markedsvilkår (f. eks. forbrugerpræference for miljøforsvarlige produkter). Der skal være mulighed for, at parterne kan opsige en bindende aftale ensidigt, hvis den anden part ikke opfylder betingelserne. Det kan også overvejes at give industripaiten mulighed for at ophæve sine forpligtelser, hvis der, i strid med den almindelige antagelse på indgåelsestidspunktet, indføres yderligere regulerende foranstaltninger eller afgifter, der har direkte relation til kontraktens genstand. For aftaler i kontraktlig form skal der tages hensyn til to yderligere aspekter. Da offentlige myndigheder er parter i aftalen, er det, afhængigt af medlemsstaternes retssystem nødvendigt at anføre, om der er tale om en civilretlig eller offentligretlig kontrakt. Kontraktens retlige status er f. eks. bestemmende for, hvilken kontraktlov der finder anvendelse, reglerne for erstatningsansvar og den kompetente domsmyndighed. Det har imidlertid ikke nogen indflydelse på aftalens generelle indhold eller dens karakter af bindende forpligtelse. Kontraktens retlige status, som også kan afhænge af de enkelte medlemsstaters traditioner, kan derfor defineres ved det nationale retssystem eller af de kontraherende parter selv. Endvidere skal den kompetente domsmyndighed udpeges eller i givet fald en voldgiftsret til bilæggelse af tvistemål. En aftale kan også indeholde bestemmelse om forudgående voldgift mellem parterne selv, inden sagen forelægges den kompetente domstol. Overensstemmelse med EF-traktaten Miljøaftaler skal naturligvis ikke blot være i overensstemmelse med den nationale lovgivning, de henhører under, men også med EF-traktaten og den heraf afledte ret. De bestemmelser i EF-retten, der har betydning for miljøaftaler, gennemgås kort nedenfor. 27. Miljøaftaler må ikke skabe hindringer for det indre markeds rette funktion. F. eks. må aftaler, der vedrører produkter, kun indebære begrænsninger af den frie bevægelighed for varer, hvis restriktionerne er begrundet i hensynet til beskyttelse af menneskers sundhed eller miljøet, og hvis de ikke udgør et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne. Tekniske produktspecifikationer, f. eks. vedrørende produktkvalitet eller emballage, skal forelægges Kommissionen til undersøgelse, fordi de kan indvirke på det indre marked. Siden juli 1995 har denne procedure også fundet anvendelse på udkast til aftaler, hvori en offentlig myndighed er kontraherende part10). Medlemsstaterne skal således meddele Kommissionen sådanne aftaleudkast, hvorefter denne giver de andre medlemsstater meddelelse herom. Både Kommissionen og de andre medlemsstater kan fremsætte bemærkninger hertil eller fremkomme med en begerundet udtalelse, hvis aftalen efter deres opfattelse kan skabe hindringer for den frie bevægelighed for varer i det indre marked. 28. Virksomheders frihed til at samarbejde begrænses af kravet om fri konkurrence: i praksis begrænses virksomhedernes frihed til at samarbejde af traktatens artikel 85 og 86. 10) Rådets direktiv 83/189/EØF om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109 af 26. 4. 1983), ændret ved Rådets direktiv 88/182/EøF, EFT L 81 af 26. 3. 1988, og ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/10/EF, EFT L 100 af 19. 4. 1994, s. 30. 13 I artikel 85, stk. 1, hedder det, at alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formål eller til følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, er forbudt. Artikel 85, stk. 3, indeholder dog en undtagelse for restriktioner, som bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne eller til at fremme den tekniske eller økonomiske udvikling, samtidig med at de sikrer forbrugerne en rimelig andel af fordelene herved. Disse restriktioner skal imidlertid være nødvendige for at nå disse mål og må ikke give virksomhederne mulighed for at udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende varer. Når Kommissionen analyserer de individuelle tilfælde i lyset af artikel 85, stk. 3, bedømmer den, efter proportionalitetsprincippet, de konkurrencerestriktioner, som den pågældende aftale medfører, i forhold til de miljømålsætninger, aftalen skal virkeliggøre. I praksis medfører dette på den ene side, at det skal afgøres, hvorvidt restriktionerne er nødvendige for at nå de pågældende miljømål, og på den anden side at det sikres, at forbrugerne får en rimelig andel af fordelen ved aftalen. Miljøbeskyttelse kan anses for en faktor, som bidrager til at forbedre produktionen eller fordelingen af varerne og til at fremme den tekniske og økonomiske udvikling. For at kunne udnytte undtagelsesbestemmelserne i artikel 85, stk. 3, skal parterne anmelde til Kommissionens generaldirektoratet for konkurrence1 [). Kommissionen har aftalen enekompetence til at anvende artikel 85, stk. 3. Indgives der således klage for en national domstol, kan denne ikke føre sagen på grundlag af artikel 85, stk. 3. Hvis der endelig i henhold til national lovgivning overdrages beføjelser på det økonomiske område til private aktører og dette resulterer i en mærkbar begrænsning af konkurrencen, vil der være tale om en dobbelt overtrædelse af traktatens bestemmelser (medlemsstaten overtræder EF-traktatens artikel 3, litra g), og artikel 5 og virksomhederne overtræder artikel 85 og/eller artikel 86). Artikel 86 forbyder misbrug af en dominerende stilling. såsom skatteundtagelser eller en 29. H vis en aftale omfatter finansielle bidrag fra de offentlige myndigheder eller andre fordele, skal overensstemmelse med traktatens artikel 92 sikres. For at tage hensyn til en bredere vifte af finansielle foranstaltninger har Kommissionen udsendt nye retningslinjer om statsstøtte til miljøbeskyttelse med angivelse af, i hvilke tilfælde statsstøtte er forbudt og i hvilke tilfælde der kan gives dispensation12). redistribution af afgiftsindtægter, Overensstemmelse med WTO-reglerne at at er sikre, vigtigt aftalerne 30. Det overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens regler om fri samhandel med varer og om tekniske handelshindringer. Det er af største betydning, at princippet om national behandling i GATT- aftalens artikel III efterleves, dvs. at importerede varer behandles på samme måde som indenlandsk fremstillede varer. Det er således vigtigt at sikre, at udenlandske producenter kan tiltræde en aftale på lige så gunstige betingelser som indenlandske virksomheder, hvis den pågældende aftale berører den internationale handel. er i li) Artikel 4 i forordning 17/62/EØF om gennemførelse af traktatens artikel 85 og 86, EFT 13 af 21. 2. 1962, s. 204. 12) Fællesskabsbestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse, EFT C 72 af 10. 3. 1994, s. 3. 14 Endvidere skal tekniske varespecifikationer, det være sig bindende "tekniske forskrifter" eller ikke-bindende "standarder", være i overensstemmelse med reglerne om høring og ikke- forskelsbehandling i WTO-aftalen om tekniske handelshindringer. Bestemmelserne i aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, der bl. a. tager sigte på at begrænse subsidier til fremme af anvendelsen af indenlandsk producerede varer eller til eksport, kan også være af relevans. V. Miljøaftaler til gennemførelse af visse bestemmelser i EF-direktiver 31. EF-traktaten angiver ikke, hvordan direktiver - der er bindende med hensyn til, hvilke resultater der skal opnås, men som overlader det til medlemsstaternes myndigheder at vælge, hvorledes de skal opnås i afatalen om social- og - skal gennemføres. Kun arbejdsmarkedspolitikken henvises der udtrykkeligt til aftaler mellem arbejdsmarkedets parter som middel til gennemførelse af direktiver på dette område13). Heri hedder det også udtrykkeligt, at medlemsstaterne på et hviklet som helst tidspunkt skal være i stand til at sikre de resultater, der er foreskrevet i de pågældende direktiver. Da direktiver er bindende, skal medlemsstaterne sikre, at de omsættes og gennemføres fuldstændigt og inden for den fastsatte frist. Det er derfor vigtigt, at den nationale lovgivning udgør en klar juridisk ramme og dermed garanterer retssikkerheden. Dette indebærer ikke nødvendigvis, at direktivernes bestemmelser formelt og ordret skal inkorporeres i specifik lovgivning. Afhængigt af direktivets indhold kan en generel lovtekst være tilstrækkelig. De nationale myndigheder kan således bestemme, i hvilken form og med hvilke midler et direktiv skal gennemføres. Hvis et direktiv tager sigte på at indføre rettigheder og forpligtelser for enkeltpersoner, f. eks. ved at opstille grænseværdier til beskyttelse af menneskers sundhed, skal gennemførelsesbestemmelserne være bindende og offentliggøres på passende vis. Kun på denne måde kan de berørte personer fuldt ud sikre deres rettigheder og om nødvendigt gøre dem gældende over for de nationale domstole14). ikke ikke omsættes Selv om en given praksis giver samme beskyttelse, som ydes i henhold til et direktiv, i national ret15). berettiger dette endvidere til, at direktivet Medlemsstaterne skal derfor træffe bindende foranstaltninger og kan ikke nøjes med at anerkende gensidige forpligtelser fra industriens side. For visse bestemmelser i EF- direktiverne kan bindende aftaler være et fyldestgørende gennemførelsesmiddel. I direktiv 85/339/EØF om drikkevareemballager hedder det f. eks. , at medlemsstaterne skal opstille programmer til mindskelse af sådanne emballagers vægt og omfang16). De franske myndigheder har således indgået aftaler med de berørte industrikredse for at opstille sådanne reduktionsprogrammer. De Europæiske Fællesskabers Domstol fandt, at disse aftaler indeholdt forpligtelser fra myndighedernes side og at det derfor i princippet kunne anses for programmer som omhandlet i det pågældende direktivi7). 13) Aftale om social- og arbejdsmarkedspolitikken, EFT C 224 af 31. 8. 1992. s. 127, artikel 2. 14) Tilsvarende retspraksis ved De Europæiske Fællesskabers Domstol, første gang i sag C29/84, Sml. 1985, s. 1661. 15) De Europæiske Fællesskabers Domstol, sag C 339/87, Sml. 1990, s. 851. 16) Rådets direktiv 85/339/EØF om emballager til flydende levnedsmidler, EFT L 176 af 6. 7. 1985, s. 18, ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EØF om emballage og emballageaffald, EFT L 3 65 af 31. 12. 1994, s. 10. 17) Dom af 5. 10. 1994, C-225/93, Sml. 1994, s. 4949. Domstolen konkluderede imidlertid, at disse aftaler ikke opfyldte direktivets krav med hensyn til disses indhold, da aftalerne ikke indeholdt kvantificerede målsætninger og tidsplaner for programmernes fuldførelse. 15 32. Hvis sigtet med et direktiv er at skabe rettigheder og forpligtelser for enkeltpersoner, er det derfor generelt ikke muligt at gennemføre de relevante bestemmelser gennem aftaler: medlemsstaterne vil ikke være i stand til at sikre, at bestemmelserne finder anvendelse på alle ("gratister", nytilkomne på markedet)18). Hvis et direktiv på den anden side indeholder bestemmelser om udarbejdelse af generelle programmer eller virkeliggørelse af generelle mål, behøves der ikke nødvendigvis regulerende indgreb til sikring af, at de fastsatte mål eller delmål opfyldes fuldt ud. I en lang række miljødirektiver hedder det således, at medlemsstaterne bl. a. skal udarbejde reduktionsprogrammer og virkeliggøre generelle mål. Bindende miljløaftaler ville være et hensigtsmæssigt og fyldestgørende redskab til gennemførelse af sådanne bestemmelser19). De indeholder tilsagn fra deo ffentlige myndigheders side og kan derfor være et egnet redskab for medlemsstaterne til at opfylde sådanne forpligtelser i henhold til EF-direktiver. 33. 1 visse tilfælde kan fællesskabslovgivningen rumme mulighed for, at medlemsstaterne kan virkeliggøre målene enten gennem miljøaftaler eller gennem national lovgivning. Hvis et direktiv indeholder bestemmelser om fastsættelse af grænseværdier med henblik på opnåelse af en nærmere angivet mindskelse i emissionerne af visse stoffer, vil medlemsstaterne f. eks. kunne få mulighed for at virkeliggøre disse mål gennem aftaler i stedet for grænseværdier. Denne fremgangsmåde er særlig hensigtsmæssigt i tilfælde af aftaler, der indgås af en medlemsstat inden vedtagelsen af et givet direktiv. EF-lovgiveren bør imidleretid begerænse denne mulighed til klart definerede omstændigheder og lade den afhænge af udtrykkeligt fastsatte og kontrollerbare betingelser til sikring af retssikkerheden og effektiv håndhævelse af EF-direktiverne i hele Fællesskabet. 34. Kravet om retssikkerhed indebærer imidlertid normalt, at miljøaftaler kombineres med den formelle transponering af et direktiv. I gennemførelseslovgivningen kan parterne i en aftale undtages fra de relevante bestemmelser, forudsat at de opfylder aftalebetingelserne. En sådan lovgivningsmæssig rygdækning er et effektivt middel til at undgå "gratister" og er også en garanti for, at EF-lovgivningen efterleves. Da der til gennemførelse af samtlige bestemmelser i et direktiv i de fleste tilfælde kræves national lovgivning, kan "rygdækningslovgivning" nemt indføres sammen med direktivets omsætning i national ret. 35. For at skabe klarhed om mulighederne for anvendelse af miljøaftaler inden for rammerne af et direktiv vil Kommissionen i sine direktivforslag eksplicit opregne de bestemmelser, der kan blive tale om. En sådan specifik henvisning til muligheden for at anvende aftaler giver retssikkerhed med hensyn til formen for og metoderne til direktivernes gennemførelse. Det giver EU-institutionerne mulighed for at vurdere om miljøaftaler vil være et hensigtsmæssigt virkemiddel, navnlig med hensyn til det indre markeds funktion. 36. Hvis medlemsstaterne anvender miljøaftaler, skal de sikre, at de gøres klar inden for den i direktivet fastsatte tidsramme. Forhandlinger om en miljøaftale skal derfor være afsluttet inden udløbet af transponeringsfristen, så der kan indføres lovgivning i tide, såfremt det ikke lykkes at indgår en aftale. 18) Kun i tilfælde, hvor aftaler kan erklæres som havende almen gyldighed (DK), vil det være acceptabelt at omsætte et direktiv ved en sådan generelt gældende aftale. 19) Med hensyn til de franske aftaler om opstilling af reduktionsprogrammer i medfør af direktiv 85/339/EØF om drikkevareemballager henvises til Den Europæiske Domstols afgørelse af 5. 10. 1994, C- 225/93, sml. 1994, s. 4949. 16 Medlemsstaterne skal også sørge for effektiv overholdelse af miljøaftalen, så direktivets målsætninger opfyldes. Et effektivt middel hertil kunne f. eks. bestå i, at indviduelle tilladelser kun udstedes, hvis aftalen overholdes. Hvis det viser sig, at en aftale ikke indgås til tiden, eller at en aftale ikke kan sikres overholdt, eller der er fare for, at direktivet ikke overholdes som følge af "gratister", er lovgivmng imidlertid nødvendig. Selv om der i disse (sjældne) tilfælde af fiasko kan opstå forsinkelser i indførelsen og gennemførelsen af bindende foranstaltninger, skulle det som følge af den viden, der er indhentet under aftaleforhandlingerne, være muligt hurtigt at udarbejde forslag til relevant lovgivning, og den politiske kontekst skulle være gunstig for opnåelse af tilstrækkelig konsensus om de fornødne foranstaltmnger. 37. Som det er tilfældet med alle love og administrative bestemmelser, der vedtages med henblik på gennemførelse af et direktiv, er medlemsstaterne forpligtet til at meddele Kommissionen miljøaftaler, der indgås i dette øjemed, og at tilvejebringe al anden information, der behøves til vurdering af aftalen som middel til gennemførelse af det pågældende direktiv. Herved kan Kommissionen vurdere aftalen og udøve sit hverv som af samtidig og traktatens gennemførelsesforanstaltningerne i hele Fællesskabet. gennemsigtigheden vogter, øge det vil 38. Det skal endelig bemærkes, at anvendelse af miljøaftaler til gennemførelse af et direktiv - når dette er tilladt i henhold til EU-lovgivningen - er en mulighed og ikke en forpligtelse. Det er op til de enkelte medlemsstater at afgøre, om der skal indledes forhandlinger om indgåelse af en miljøaftale, da det er medlemsstaternes ansvar at nå de resultater, der er foreskrevet i det pågældende direktiv. 39. De retningslinjer, der er omtalt i kapitel IV, finder også anvendelse på miljøaftaler til gennemførelse af EF-direktiver, idet disse dog i så fald skal tage form af bindende aftaler. Da der med kontrakter er tale om en klar lovramme, er de den mest hensigtsmæssige form for gennemførelse af EF-direktiver. For at give medlemsstaterne klare og faste rammer for anvendelsen af miljøaftaler kombinerer Kommissionen denne meddelelse til Rådet og Europa- Parlamentet med en henstilling rettet til medlemsstaterne. Denne henstilling indeholder de retningslinjer, der er gjort rede for i de foregående kapitler. Kommissonen vil om nødvendigt revidere henstillingen ud fra erfaringerne med anvendelsen af miljøaftaler. VI. Miljøaftaler på EU-plan 40. Hidtil er der på europæisk plan kun indgået et ret begrænset antal ikke-bindende "aftaler" i form af ensidige forpligtelser, som Kommissionen har anerkendt eller støttet. I forlængelse af en resolution fra Rådet har Kommissionen således udsendt en række henstillinger til relevante industrigrene med henblik på afvikling af chlorfluorcarboner og haloner2^. Kommissionen har endvidere, i medfør af EF-traktatens artikel 155, udstedt en henstilling om mærkning af vaske- og rengøringsmidler21*. 41. Der er imidleretid ikke indgået bindende aftaler med Det Europæiske Fællesskab som aftalepart. Selvom EU, repræsenteret af Kommissionen, ofte indgår kontrakter under medlemsstaternes love, udgør disse kontrakter ikke politiske virkemidler i snæver betydning. 20) Rådets resolution 88/C/285/01 (EFT C 285 af 9. 11. 1988) og Kommissionens henstillinger vedrørende aerosolindustrien, skumplastindustrien og køleindustrien (henstilling 89/349/EØF, 90/437/EØF og 90/438, EFT L 144 af 27. 5. 1989, s. 56, EFT L 227 af 21. 8. 1990, s. 26 og s. 30). 21) Henstilling 89/542/EØF, EFT 291 af 10. 10. 1989, s. 55. 17 De bindende virkemidler, der udtrykkeligt er nævnt i trakten, er således forordninger, direktiver, afgørelser og beslutninger. Kommssionen må derfor indtil videre gribe til ikke-bindende aftaler til at fremme en "proaktiv" holdning hos industrien og som incitament til effektive miljøtiltag. Sådanne "aftaler" kan som tidligere tage form af tilsagn fra industrien, der anerkendes af Kommissionen, eller enhver anden form for ikke-bindende aftale (f. eks. udeksling af noter, hensigtserklæringer, erklæringer undertegnet i nærvær af et medlem af Kommissionen eller ikke-bindende aftaler). Kommissionen vil fra sag til sag tage stilling til, om forpligtelser fra industriens side kan anvendes som en effektiv miljøforanstaltning. 42. Der skal tages hensyn til fire vigtige punkter: passende vilkår for en miljøaftale på EU- plan, de mulige anvendelsesområder, den institutionelle ramme og kravene til aftalens udformning og indhold. For det første er det vigtigt, at antallet af parter er let at overskue, eller at parterne kan forhandle gennem erhvervssammenslutninger. Kun på disse betingelser kan de økonomiske aktører forhandle effektivt og med lave transaktionsomkostninger. Endvidere kan stærke erhvervssammenslutninger hjælpe med byrdefordelingen mellem parterne, en opgave som kan formodes at blive vanskeligere på EU-plan end på nationalt plan. Endnu vigtigere er det, at man hurtigt kan vurdere risikoen for "gratister" og dermed vurdere, om en aftale er et hensigtsmæssigt redskab i det pågældende tilfælde. 43. Om aftaler på EU-plan er et hensigtsmæssigt redskab, afhænger endvidere af mulighederne for en tilfredsstillende løsning af det pågældende miljølproblem. Der er kun beskeden eller ingen fordel forbundet med at indgå aftaler om miljløforanstaltninger til forudgribelse af lovgivning, hvis der herudover bliver behov for lovindgreb på EU-plan. indføre nationale Endvidere ville sådanne aftaler foranstaltninger på det samme område. forhindre medlemsstaterne i at 44. De generelle overvejelser med hensyn til de mulige anvendelsesområder er allerede omtalt i kapitel III. Aftaler er navnlig egnede til gennemførelse af omfattende, langsigtede mål eller som et midlertidigt supplement til et økonomisk instrument. Af mulige områder, der kan behandles på EU-plan, kan f. eks. nævnes reduktion af C02-emissionerne fra personbiler, S02- og NOx-emissioner fra elværker og mindskelse af energitabet, når tv-apparater og lignende apparater står i "stand by". 45. Hvad den institutionelle ramme angår, er det nødvendigt af basere ikke-bindende aftaler på mål, som EU-institutionerne allerede har tilsluttet sig, f. eks. i det femte handlingsprogam, i Parlamentets beslutninger eller Rådets resolutioner eller i internationale konventioner. Bevaring af den institutionelle ligevægt er ikke blot en garanti for det rette sigte, men det giver også industrien en vis stabilitet. Hvis Rådet og Parlamentet har opstillet klare målsætninger og Kommissionen har ført forhandlinger om, hvordan disse bedst kan virkeliggøres, vil der næppe blive brug for regulerende foranstaltninger på det samme område. 46. Med hensyn til udformning af aftaler på EU-plan gælder endelig de kriterier og krav, der er anført i kapitel IV, dog naturligvis med undtagelse af den kontraktlige form. Kommissionen skal sikre regelmæssig rapportering til Europa-Parlamentet og Rådet om industriens tiltag, således som det også er tilflældet med mange direktiver. Regelmæssig rapportering giver større gennemsigtighed og åbner mulighed for, at en ikke-bindende aftale om nødvendigt kan ændres eller erstattes med bindende foranstaltninger. 18 VII. Konklusioner 47. Som det fremgår af vedlagte tillæg er anvendelsen af aftaler med industrien på det miljøpolitiske område siden begyndelsen af 1990'erne blevet mere almindelig i så godt som alle medlemsstaterne. Miljøaftaler med industrien kan spille en vigtig rolle i den vifte af miljøpolitiske virkemidler, Kommissionen har eftersøgt siden vedtagelsen af det femte miljløhandlingsprogram. Sådanne aftaler kan være omkostningseffektive midler til virkeliggørelse af miljømål og kan resultere i effektive foranstaltninger forud for og til supplering af lovindgreb. For at være effektive er det afgørende, at sådanne aftaler er gennemsigtige og pålidelige. Bindende aftaler giver generelt større garanti for opfyldelse af miljømålene. Miljøaftaler bør derfor så vidt muligt tage form af bindende aftaler. 48. Kommissionen når derfor til følgende konklusioner: -Under hensyntagen til reaktionerne på denne meddelelse vil Kommissionen, fra sag til sag, overveje, om miljøaftaler er et hensigtsmæssigt redskab til opfyldelse af miljømålsætninger. -Forudsætningerne for effektiv anvendelse af miljøaftaler er opregnet i vedlagte checkliste. Denne checkliste kan tjene som retningslinje for offentlige myndigheder, der ønsker at indgå en miljøaftale. -Med hensyn til miljøaftaler indgået på nationalt plan vil Kommissionen, i sin egenskab af traktatens vogter, sikre, at de er i overensstemmelse med traktaten, herunder særlig bestemmelserne om det indre marked og konkurrencereglerne. -Bliver der behov for regulerende indgreb, vil Kommissionen nøje overveje, om visse bestemmelser i disse forskrifter kan gennemføres ved bindende miljøaftaler, og den vil i givet fald medtage sådanne bestemmelser i sine forslag. Kommissionen retter en henstilling til medlemsstaterne, der giver en klar ramme for anvendelsen af miljøaftaler som middel til gennemførelse af visse bestemmelser i EF- direktiverne. -Når Kommissionen anerkender miljøaftaler på EU-plan, ønsker den at sikre, at de er gennemsigtige og troværdige. Den vil derfor forlange kvantificerede målsætninger, en trinvis fremgangsmåde rapportering. Kommissionen vil offentliggøre sådanne forpligtelser og indberette resultaterne heraf for Rådet og Europa-Parlamentet. (delmål), passende overvågning af resultaterne og 19 Checkliste til miljøaftaler Denne checkliste gælder for miljøaftaler, uanset hvilket plan de indgås på. Aftalens retlige status og den kompetente domsmyndighed er kun relevant, når der er tale om aftaler i kontraktlig form. I. Årsager til valg af aftale 1. Fordele i forhold til lovgivningsmæssige og økonomiske foranstaltninger (miljømæssig og omkostningsmæssig effektivitet, gennemførlighed) 2. Bred sektordækning, stærke erhvervssammenslutninger 3. Offentlighedens opmærksomhed på problemet 4. Der er allerede anvendt lovforskrifter til fastsættelse af målsætninger II. Indhold 1. Parterne i aftalen (sammenslutninger og/eller enkeltvirksomheder) 2. Aftalens genstand 3. Definition på udtryk 4. Kvantificerede mål 5. Trinvis fremgangsmåde 6. Nærmere beskrivelse af forpligtelserne 7. Overvågning af resultaterne 8. Regelmæssig rapportering 9. Adgang til oplysninger 10. Arrangementer til indsamling/evaluering/kontrol af resultaterne 11. Sanktioner 12. Tiltrædelse af aftalen fra tredjeparters side 13. Varighed 14. Revision 15. Opsigelse 16. Aftalens retlige status 17. Domsmyndighed III. Overensstemmelse med EF-traktaten 1. Skal aftalen meddeles Kommissionen? 2. Berøres den frie bevægelighed for varer? 3. Berøres konkurrencen (udelukkelse af konkurrenter, fastsatte priser osv. )? 4. Finder reglerne om statsstøtte anvendelse og overholdes de? 5. Er fordrejning af konkurrencen begrundet i miljøhensyn? 6. Står konkurrencefordrejningen i et rimeligt forhold til det fastsatte mål? IV. Offentliggørelse 20 Bilag: Kort oversigt over medlemsstaternes erfaringer Denne oversigt giver en faktuel beskrivelse af hvor og hvordan medlemsstaterne har anvendt miljøaftaler. Den bygger på tidligere høringer mellem Kommissionen og medlemsstaternes repræsentanter, såvel som på en undersøgelse igangsat af Kommissionen. Anvendelsen af aftaler i medlemsstaterne har givet indsigt i, hvorledes aftaler kan tilpasses, så de kan bruges til gennemførelse af miljøpolitiske mål i Den Europæiske Union. Belgien Der er siden slutningen af 1980'erne blevet indgået i alt 14 aftaler i Belgien vedrørende genbrug, genanvendelse og genvinding af affald, emballageaffald og husholdningsaffald, afvikling af CFC (aerosoler, køleskabe, plast) og substitution af forurenende stoffer i visse produkter, som f. eks. batterier. Der er indgået to brancheaftaler ("accords de branche") med sigte på at mindske emissionerne fra elværkerne (S02og NOx, fyldestgørende gennemførelse af direktiv 88/609/EØF om store fyringsanlæg) og smelteovne til glas. Da kompetencen på dette område deles mellem den føderale stat og regionerne, er denne brancheaftale undertegnet af den føderale stat sammen med de tre regioner. Også regionerne har indgået regionale aftaler: regionen Bruxelles (miljøministeriet) har indgået aftaler med private kontorer vedrørende sortering, genvinding og genanvendelse af kontoraffald. I den wallonske region er der indået aftaler om bevaring af naturressourcerne og mindskelse af fast affald. Flanderen har haft negative erfaringer med aftaler, som ikke var bindende. I 1994 vedtog den flamske region derfor et dekret om miljøaftaler, som opstiller retligt bindende kriterier for aftaler. Miljøaftaler indgås i form af en kontrakt (en særlig aftalekategori); parterne skal have retsevne, være repræsentative for den pågældende branche og have udtrykkeligt mandat til at indgå aftaler. Aftaleudkastet skal offentliggøres i statstidende og visse offentlige instanser skal høres ("Sociaal-Economische Raad", "Milieu en Natuurraad"). Løbetiden for en aftale er højst 5 år. Så længe en gyldig aftale løber, må regionen ikke indføre strengere retsbestemmelser. Der er endnu ikke indgået aftaler i henhold til dette dekret. Danmark chlorfluorcarboner Ï Danmark er der siden 1987 indgået 16 frillige miljøaftaler vedrørende energibesparelser, (f. eks. kontrolleret genvinding eller bortskaffelse af kølemidler affaldshåndtering indeholdende (HCFC), brændbeskyttelsesudstyr, batterier, emballager og dæk), afvikling af visse stoffer (f. eks. organiske opløsningsmidler i maling og fernis, flygtige organiske forbindelser, PVC, svære kulbrinter i dieselolie) og oprensning af forurenede arealer. De igangværende initiativer vedrører også affaldshåndtering (elektronik, køretøjer, bygningsaffald). hydrochlorfluorcarboner (CFC) og Aftaleparterne er sædvanligvis Miljøministeriet og Energiministeriet eller Miljøstyrelsen og de pågældende industribrancher (firmaer eller organisationer). Aftalerne tager generelt form af en hensigtserklæring eller en handlingsplan, som ikke er retligt bindende, men som parterne alligevel opfatter som bindende. eller Et vigtigt træk ved de aftaler, der indgås i Danmark, er at de er kombineret med økonomiske incitamenter, som f. eks. afgiftslempelser, eller med deponeringsfonde. indgå aftaler med I medfør af miljøbeskyttelsesloven af 1991 kan miljøministeren virksomheder nationale forureningsreduktionsmål. Ministeren kan også fastsætte regler for indgåelsen af aftaler og regler om generelle aftalebetingelser, herunder sanktioner for forsinket gennemførelse eller andre overtrædelser af aftalebetingelserne. Ministeren har også beføjelse til at stille de samme krav som aftalekravene til virksomheder, der er ikke er omfattet af aftalen, hvorved "gratister" kan undgås. virksomhedssammenslutninger opfyldelse om af Inden en sådan aftale gennemføres, skal den forhandles med de mest relevante erhvervs- og miljøorganisationer, med organisationer af lokale myndigheder og med andre berørte regeringsmyndigheder. Den første aftale, der er indgået i medfør af miljøbeskyttelsesloven (i april 1996), vedrører indsamling og genanvendelse af blybatterier. En anden aftale om elektriske og elektronisk affald er under udarbejdelse. Tyskland I Tyskland har erhvervslivet siden slutningen af 1970'erne indgået omkring 80 forpligtelser på miljøområdet. De omfatter navnlig affaldshåndtering (f. eks. batterier, papir, emballage, udtjente biler), afvikling af visse stoffer (asbest, CFC i visse apparater, visse stoffer i vaskemidler), udledning af farlige stoffer i vandmiljøet (ammonium, sikkerhedsregler for kemiske anlæg) og C02-emissioner række erhvervssektorer). Kun i visse enkelttilfælde er aftalerne indgået i form af kontrakt. Bayern har for nylig indgået en aftale med erhvervs- og handelssammenslutninger om en række gerenelle spørgsmål såsom virksomhedernes deltagelse i ordningen for miljøstyring og miljørevision, affaldsreduktion, energieffektivitet og øget anvendelse af jernbaner som transportmiddel. (brændselsforbruget i biler og en Med undtagelse af den sidstnævnte aftale er de offentlige myndigheder ikke formelt inddraget i disse forpligtelser, der tager form af ensidige erklæringer. Disse erklæringer er imidlertid ofte resultatet af omfattende drøftelser med de berørte ministerier (miljø, økonomi) og anerkendes uformelt, f. eks. ved at det pågældende ministerium udsender en pressemeddelelse eller holder en pressekonference herom. Praktisk taget alle disse aftaler indeholder rapporteringskrav til industrien. Der har i den seneste tid været øget opmærksomhed om sådanne uformelle aftaler, men parternes mulighed for at udforme forpligtelserne er imidlertid begrænsede i henhold til loven om konkurrencebegrænsninger. Der er i 1996 indgået flere forpligtelser (udtjente biler, den kemiske industri, papirindustrien og udgivervirksomhed). Industriens forpligtelse til at mindske C02-emissionerne, som blev indgået i forbindelse med klimakonferencen i Berlin i 1995, er for nylig blevet udvidet og præciseret til nærmere (flere deltagere, klar målsætning, uafhængig vurdering af resultaterne). 80% af den tyske industris energiforbrug er omfattet af denne reviderede forpligtelse. Sidstnævnte forpligtelse såvel som den bayerske aftale synes at vise at der nu er en tendens til at indgå mere formelle og offentlige aftaler i Tyskland. 22 Spanien Der er hidtil indgået i alt 6 aftaler i Spanien. For tiden forhandles en lang række aftaler, og de ser ud til at få øget betydning som middel til at opfylde miljømålene. De aftaler, der er indgået af ministeriet for offentlige arbejder, transport og miljø i aerosoler (inden udgangen af (MOPTMA), vedrører afvikling af chlorfluorcarboner fremme 1989), og affaldshåndtering. De sidstnævnte aftaler gennemførelsen af minsiteriets landsdækkende plan for affaldshåndtering og -bortskaffelse. Industrien og de regionale regeringer i de forskellige autonome provinser skal gennemføre planen på regionalt niveau; lokalsamfundene er ansvarlige for affaldsindsamling, -behandling og -bortskaffelse. Planen omfatter finansiering på de enkelte administrative niveauer. tager sigte på at Der for nylig indgået aftaler om udtjente biler og brugte dæk. En affaldshåndteringsafgift af salg af nye dæk skal skaffe penge til indsamling, genvinding og bortskaffelse af dæk. De igangværende initiativer vedrører 12 typer elektrisk og elektronisk udstyr. Der er også drøftelser (opløsningsmidler, chlorprodukter, malinger, byggeaffald). i gang på andre områder industrispildevand giver det nye dekret vandmyndighederne I det kongelige dekret 484/1995 om regulering af og kontrol med spildevand henvises der direkte til anvendelsen af aftaler. I erkendelse af manglerne i behandlingen af og kontrollen med (Confederaciones Hidrogråficas) beføjelse til at behandle og indgå sektorplaner om spildevandskontrol med industrisammenslutninger. Dekretet indeholder også bestemmelser om økonomisk støtte til virksomheder til opfyldelse af disse mål. I industri- og energiministeriets strategi for energi og miljø (1995-2000) medtages aftaler som et af de redskaber, der kan bruges til at opfylde miljømålene på kort og mellemlang sigt. Aftalerne skal tage sigte på at skabe en ramme til fremme af miljøinvesteringer i virksomhederne. Disse aftaler indskrænker ikke håndhævelsen af gældende bestemmelser. I en række programmer til finansiering af miljøinvesteringer i industrien (PITMA, PAE) fremgår det, at aftaler mellem industrien og myndighederne bør være den foretrukne måde til opnåelse af finansiel støtte. Frankrig Frankrig synes at være den første medlemsstat, der har indgået en aftale om miljøbeskyttelse; der blev således indgået en "accord de branche" mellem miljøministeriet tidsplan for udbedrende og cementsektoren foranstaltninger gennem et sektorprogram for bestående anlæg (programme de branche). Nye anlæg skulle opfylde de fastsatte emissionsnormer. i august 1971. Aftalen indeholdt en indgået ca. 20 aftaler omfattende de største I det efterfølgende årti blev der forureningstunge industrisektorer. Disse aftaler havde forskellige mål og betegnelser (f. eks. contrat de branche, programme de branche, contrat d!entreprise, programme d'entreprise, plans sectoriels antipollution). Aftalerne begrænsedes af juridiske krav til beskyttelse af statens myndighed og tredjeparters rettigheder. Forvaltningsdomstolen (Conseil d'Etat) afgjorde f. eks. , at en anlægskontrakt fra 1995 mellem miljøministeriet og en papirfabrikant 23 var ulovlig, fordi den begrænsede statens myndighed og den krævede beskyttelse af tredjeparter. I sidste ende tjente de fleste af de første aftaler som grundlag for udviklingen af national lovgivning og emissionsnormer, som erstattede aftalerne. De nyligt indgåede aftaler vedrører emballageaffald og udtjente køretøjer. Ca. 10 aftaler vedrørende C02-emissioner fra industrisektorer (smelteri, kemisk industri, papir, svejsning, glas, puds, sukker, cement) er under udarbejdelse, og en tilsvarende aftale med aluminiumsektoren er blevet undertegnet for nylig. Grækenland Der er endnu ikke indgået miljøaftaler i Grækenland. Myndighederne og industrien synes at vurdere, at regulerende foranstaltninger er nødvendige og tilstrækkelige til beskyttelse af miljøet. Da aftaler industrien og myndighederne, begynder nogle af industriens repræsentanter at få øjnene op for de muligheder, sådanne aftaler indebærer. imidlertid kan resultere i partnerskaber mellem Irland I Irland tager aftaler sædvanligvis form af industri-"initiativer"; den irske regering ser positivt på disse aftaler, men undertegner dem ikke. En aftale om emballageaffald, benævnt REPAK, blev undertegnet i februar 1996 af miljøministeriet og erhvervssammenslutninger (den irske erhvervs- og arbejdsgiversammenslutning såvel som sammenslutninger af detailgrossister, sodavands- og øltapperier, plastvirksomheder, fødevarer, drikkevarer og tobak samt vin og spiritus). Den sidstnævnte aftale blev indledt i 1994, da miljøministeriet offentliggjorde en såsom emballage, genanvendelsesstrategi med mål drikkevarebeholdere samt kompostering. I strategien opfordres industrien til at fremsætte forslag til aftaler. for genanvendelse af affald Den irske erhvervs- og arbejdsgiversammenslutning (IBEC) har nedsat en task force, som aflagde beretning for ministeret i december 1995, hvori de bl. a. foreslår REPAK. "Society of the Irish Motor Industry" er i færd med at udarbejde en aftale om bilbatterier. Af andre mulige mål for fremtidige aftaler kan nævnes brugt avispapir, vaskemidler, lægemidler og kemikalier. Lovforslaget om affaldshåndtering, som ventes vedtaget i midten af 1996, vil give ministeren vide beføjelser til at bestemme, hvordan emballage kan anvendes, hvordan det skal mærkes, hvordan pantordningerne skal fungere og hvilke indsamlingsordninger der behøves. Ved at undertegne REPAK til industrien undgå sådanne forskrifter, da loven giver ministeren mulighed for at godkende en aftale, som undtager deltagerne fra andre krav. Italien Der er hidtil indgået 11 aftaler i Italien, på såvel føderalt som på regionalt plan. I slutningen af 1980'erne udvekslede miljøministeriet og Fiat-koncernen en hensigtsskrivelse 24 om bekæmpelse af luftforurening og støj i storbyområderne. Efter dette initiativ blev der indgået en protokol "miljø og udvikling", som ikke blot omfattede forureningsbekæmpelse i storbyområderne, men også renere biler og miljøforskningsprogrammer. affaldsreduktion, udvikling af I affaldssektoren har "REPLASTIC", som startede som frivilligt og senere blev et tvunget konsortium, til opgave at sørge for særskilt indsamling, sortering og genanvendelse af plastbeholdere til væsker. Genanvendelse af udtjente blybatterier er genstand for en aftale, som blev indgået i 1995 mellem miljøministeriet, lokalsamfundene (ANCI - Associazione Nazionale Comuni d'Italia) og Federambiente (sammenslutning af miljømyndigheder) på den ene side og industrisammenslutninger på anden side. Aftaler indgået på regionalt plan omfatter f. eks. genanvendelse af tonerkassetter (Lombardiet) og indsamling af papir og pap. Luxembourg Der er indgået 5 aftaler på miljø- og energiområdet. Den første aftale, der vedrører industriaffald, blev indført i 1989. En aftale om energieffektivitet i energisektoren er netop blevet indgået (1996), og andre aftaler er under forberedelse (bankvæsen, forsikringsvæsen, sygepleje og handel). Der er udarbejdet aftaler om affaldshåndtering på grundlag af miljøministeriets vejledende og program; de vedrører byggeaffald, industriaffald. farligt affald, drikkevareemballageaffald Nederlandene Der er indgået over 100 aftaler i Nederlandene. De vedrører hovedsagelig affaldshåndtering (f. eks. emballage, genanvendelse af asbest, plast) emissionssbekæmpelse (f. eks. flygtige organiske forbindelser, S02 og NOx fra elværkerne, ammoniak fra kvægbrug) oprensning af forurenet jord (benzintanke), energibesparelser og strategier til bekæmpelse af støj fra integreret industrien. Nogle af aftalerne industri, forureningsbekæmpelse trykkerivirksomheder, mejerier). De igangværende initaitiver vedrører bl. a. papir- og papindustrien. industrisektorer (grundmetaller, kemisk indeholder omfattende programmer i forskellige for Sådanne skriftlige og undertegnede aftaler, der anvendes som et politisk virkemiddel og hvori de offentlige myndigheder er part, optræder sædvanligvis under benævnelsen kontrakt, men de kan, snarere benævnes som hensigtserklæring eller adfærdskodeks. Den generelle baggrund for den øgede brug af kontrakter er den nationale miljøplan (NEEP) og NEPP Plus der blev offentliggjort i 1989 og 1990. Disse planer opstiller en strategi for bæredygtig udvikling frem til år 2010. Planerne opstiller kvalitetsmålsætninger på en række miljøområder og omsætter disse til over 200 konkrete mål. I denne sammenhæng udgør kontrakter et tilsagn fra industrisektorerne om at bidrage til opfyldelsen af de opstillede miljømål. Hidtil er der hensigtserklæringer opstillet miljømål for 16 industrisektorer, omfattende ca. 12 000 virksomheder, der tegner sig for over 90% af den industrielle forurening i Nederlandene. 25 Mens de fleste af den første generation disse kontrakter ikke kan håndhæves ad rettens vej, tager de senere indgåede kontrakter form af kontrakter, der er kan håndhæves med civilretlige midler, og de indgår i en overordnet strategi vedtaget af regeringen. forhandlinger mellem de offentlige myndigheder til Skønt proceduren ikke er fastlagt ved lov, indgås kontrakter sædvanligvis efter følgende procedure: den kompetente minister underretter generalstaternes to kamre om, at han/hun agter at indgå en kontrakt. Der udarbejdes en integreret plan for den pågældende sektor (herunder provins- og efter kommunalmyndigheder) og tider arbejdsgiver- og fagforeninger). På grundlag af denne plan udarbejdes der en kontrakt på brancheniveau, hvis den pågældende sektorer anvender ensartede processer der tillader en standardiseret fremgangsmåde. I heterogene sektorer udarbejdes der virksomhedsmiljøplaner i snævert samarbejde med godkendelsesmyndigheden. industrisektoren (herunder Undertegnede kontrakter offentliggøres i statstidende (Staatscourant). Ministeriet for boliger, fysisk planlægning og miljø har udstedt retningslinjer for indgåelse af kontrakter i form af en adfærdskodeks. En administrativ vejledning, der blev udsendt af miljøministeren i december 1995, giver generelle instrukser om kontrakters indhold og de hermed forbundne procedurer. Østrig plast, I Østrig er der siden begyndelsen af 1980'erne indgået ca. 25 aftaler. De fleste af aftalerne vedrører genanvendelse af affald (udtjente biler, papir, dæk, byggematerialer, bilbatterier, elektronik, indføre dampgenindvindingsudstyr på benzintanke (til mindskelse af kulbrinteemissionerne) eller mindske tømmer. Som en særlig frivillig aftale kan nævnes klimakoalitionen der blev oprettet i 1994. Den omfatter primært tilsagn fra kommuner og stat vedrørende offentlige indkøb, men den også åben for industrien. importen af tropisk emballage), mens andre tager sigte på at Der kan skelnes mellem to typer aftaler, forpligtelser fra industrien, hvori myndighederne ikke formelt er inddraget, skønt forpligtelserne normalt er et resultat af intensive forhandlinger med det kompetente ministerieum, og aftaler, der indgås mellem industrien og regeringen. Forpligtelser fra industriens side er den fremherskende form. er Aftaleparterne industrisammenslutning (underafdelinger af handelskammeret) og i visse tilfælde også individuelle virksomheder. sædvanligvis det kompetente ministerium og den nationale (handelskammeret) eller nationale branchesammenslutninger Næsten alle frivillige forpligtelser og aftaler er blevet udarbejdet eller indgået på nationalt plan. Portugal I Portugal blev de første frivillige aftaler indgået i 1984 med opstilling af mål for spildevand, luftforurening og reduktion af affald fra papirmasseindustrien. Der er indgået 10 aftaler, hovedsagelig vedrørende affaldsreduktion og eliminering af forskellige stoffer. 26 I 1994 videreførte regeringen denne linje gennem offentliggørelsen af den globale aftaleprotokol vedrørende miljø og bæredygtig udvikling. Denne protokol beskriver regeringens holdning til miljøproblemerne og de mulige løsninger herpå. På grundlag af denne prokotol har regeringen fastlagt en ramme for frivillige sektoraftaler. Denne ramme blev opstillet genem forhandlinger mellem ministerierne for miljø, landbrug og industri på regeringens side og en række regionale og nationale landbrugs- og industrisammenslutninger. I henhold til sektorprotokollen skal industrigrenene udvikle en miljøplan for opfyldelse af miljølovgivningen under hensyntagen til deres særlige situation. Denne plan skal godkendes af myndighederne. Regeringen forpligter sig til ikke at indføre nye miljønormer i aftalens løbetid. Hvis der opstilles nye fællesskabsforskrifter, forpligter regeringen sig til at indføre disse gradvis. Sektorprotokollen omfatter bestemmelser om genforhandling af aftalen i sådanne tilfælde og om forslag til specifikke foranstaltninger, hvis sådanne findes påkrævet efter en undersøgelse af situationen. Protokollen indeholder også bestemmelser om oprettelse af et styringsudvalg, der repræsenterer de kontraherende parter. Dette udvalg skal kontrollere, at målene opfyldes, og skal om nødvendigt udarbejde nye foranstaltninger. Det skal også løse industrianlæg mangler opdukkende problemer miljøtilladelse. Aftaler, der indgås inden for rammerne af sektorprotokollen, udløber ved udgangen af 1999; de til myndighederne og "gratister". indeholder bestemmelser om regelmæssig således, at visse indberetning forudses - det Finland Der er indgået aftaler om afvikling af chlorfluorcarboner og energibesparelser. De sidstnævnte aftaler er baseret på statsrådets programmer for energibesparelser, som regeringen opstillede i 1992 som led i sine bestræbelser på at nedskære energiforbruget. Hovedmålet med disse aftaler er at mindske energiforbruget med 10-15% frem til år 2005. Der blev i december 1995 fremlagt et nyt program for energibesparelser. Dette program fremmer aftaler, som sigtre mod kontrol med energieffektivitet, udarbejdelse af energispareplaner, energisyn, investeringer i energibesparelser, indførelse af ny teknologi og forbrugeroplysning og -vejledning med hensyn til energiforbrug. indgås sædvanligvis mellem Aftalerne og industrisammenslutninger; to af aftalerne vedrørende energibesparelser er indgået mellem industriministeriet og lokale myndigheder (byen Helsinki og sammenslutningen af lokalmyndigheder). kompetente ministerium det Miljøministeriet har for nylig (1995) indgået en aftale med emballageindustrien. Der er som led i en overordnet strategi for frivillige aftaler inden for affaldshåndtering indledt forhandlinger om visse produktkategorier elektronik, husholdningsapparater). (biler, dæk, bilbatterier, 27 Sverige De tretten aftaler, der er indgået i Sverige, vedrører affaldshåndtering (bildæk, byggevarer og -materialer, papir og emballagematerialer), energibesparelser (biler og virksomheder), afvikling af visse stoffer (bly i benzin og i malinger), forskning og udvikling (alternative motorbrændstoffer) og tungmetalindholdet i slam fra spildevandsrenseanlæg. I praksis kan de fleste af aftalerne karakteriseres som "gentlemen's agreements" eller hensigtsskrivelser fra industrien. Enkeltfirmaer kan ikke holdes ansvarlige, hvis den industriorganisation, som har udviklet og administreret systemerne, ikke opfylder målene. Opfylder industrien ikke et givet mål vil det typisk medføre, at der indføres afgifter, eller at reguleringsansvaret i stedet deles med de lokale myndigheder. Aftalerne i energisektoren er indgået med individuelle virksomheder, hvorfor der kan anvendes sanktioner, hvis virksomhederne ikke opfylder betingelserne. Det Forenede Kongerige Det Forenede Kongerige har med betydeligt held anvendt en lang række frivillige metoder, f. eks. i form af "Best Practice Programme" vedrørende energieffektivitet (Making a Corporate Commitment for producentansvar eller til fremme af dialogen mellem regeringen og erhvervslivet (f. eks. rådgivende udvalg om erhverv og miljø, lokale grønne erhvervsklubber). "MACC"), miljøteknologi eller initiativer inden - Der er siden begyndelsen af 1970'erne indgået ca. 8 aftaler (vedrørende oplagring og transport af pesticider ("BASIS "-aftalens standarder for og certificering af personale, der sælger pesticider, er formelt anerkendt i Control of Pesticides Regulation fra 1986), forbud mod visse stoffer i vaskemidler til husholdnings- og industribrug (alkylphenol ethoxylater og, til husholdningsbrug, nitrilo tri-eddikesyre), indsamling af plastfilm fra landbrug og anvendelse og emission af hydrofluorcarboner (HFC). Med henblik på at reducere HFC'erne, som er et vigtigt alternativ til chlorfluorcarbonerne (CFC), men som også har et højt globalt opvarmningspotentiale, indgik regeringen i januar 1996 tre separate aftaler og en hensigtserklæring med sammenslutninger af aerosolindustrien, luftkonditionerings- og køleindustrien, brandbeskyttelses- og skumindustrien. 28 ISSN 0254-1459 KOM(96) 561 endelig udg. DOKUMENTER DA 14 10 06 Katalognummer : CB-CO-96-626-DA-C ISBN 92-78-12841-4 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg cH


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 3425/96 af Herbert BÖSCH til Kommissionen. Klage, journalnummer GD IV - a/377772 - 23.10. 1995

eurovoc_concepts: action brought before an administrative court

formats: html print


title: Decisione della Commissione del 27 novembre 1996 che approva il programma di eradicazione della pleuropolmonite contagiosa dei bovini per il 1997 presentato dal Portogallo e che stabilisce il livello del contributo finanziario della Comunità (Il testo in lingua portoghese è il solo facente fede)

eurovoc_concepts:
EU financing
Portugal
action programme
animal disease
cattle
national implementing measure

formats: html pdfa1b print


title: 96/711/CE: Décision de la Commission du 27 novembre 1996 modifiant la décision 93/452/CEE autorisant les États membres à prévoir des dérogations à certaines dispositions de la directive 77/93/CEE du Conseil pour les végétaux de Chamaecyparis Spach, de Juniperus L. et de Pinus L., originaires du Japon

eurovoc_concepts:
Japan
arboriculture
derogation from EU law
parasitology
plant disease
plant health control


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem "Vorschlag für eine Entscheidung des Rates zur Änderung des Anhangs der Entscheidung 93/383 des Rates vom 14. Juni 1993 über die Referenzlaboratorien für die Kontrolle mariner Biotoxine"

eurovoc_concepts:
fishery product
health control
mollusc
research body
toxic substance


title: Commission Regulation (EC) No 2265/96 of 27 November 1996 amending Regulation (EEC) No 1517/77 fixing the list of the various groups of hop varieties cultivated in the Community

eurovoc_concepts:
EU production
aromatic plant
directory
hops
industrial plant


title: Sklep Skupnega odbora EGP št. 66/96 z dne 27. novembra 1996 o spremembah Priloge XVIII (Zdravje in varnost pri delu, delovno pravo in enako obravnavanje moških in žensk) k Sporazumu EGP

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
industrial equipment
occupational health
occupational safety
safety standard

formats: html pdf print

text: 11/Zv. 2 SL Uradni list Evropske unije 21997D0313(07) 13. 3. 1997 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI SKLEP SKUPNEGA ODBORA EGP št. 66/96 z dne 27. novembra 1996 215 L 71/39 o spremembah Priloge XVIII (Zdravje in varnost pri delu, delovno pravo in enako obravnavanje moških in žensk) k Sporazumu EGP SKUPNI ODBOR EGP JE – ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, kakor ga spreminja Protokol o prilagodi- tvi Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, v nadaljnjem besedilu „Sporazum“, in zlasti člena 98 Sporazuma, ker je bila Priloga XVIII k Sporazumu spremenjena s Sklepom št. 3/96 Skupnega odbora EGP z dne 26. januarja 1996 (1); ker je Direktivo Sveta 95/63/ES z dne 5. decembra 1995 o spremembah Direktive 89/655/EGS o minimal- nih varnostnih in zdravstvenih zahtevah za uporabo delovne opreme delavcev pri delu (druga posamična direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (2), treba vključiti v Sporazum – SKLENIL: Člen 1 V točki 10 (Direktiva Sveta 89/655/EGS) v prilogi XVIII k Sporazumu se doda naslednje: „, kakor je bila spremenjena z: — 395 L 0063: Direktiva Sveta 95/63/ES z dne 5. decembra 1995 (UL L 335, 30. 12. 1995, str. 28). “ Člen 2 Besedili Direktive Sveta št. 95/63/ES v islandskem in norveškem jeziku, ki sta priloženi ustreznim jezikov- nim različicam tega sklepa, sta verodostojni. Ta sklep začne veljati 1. decembra 1996 pod pogojem, da so bila Skupnemu odboru EGP predložena vsa uradna obvestila v skladu s členom 103(1) Sporazuma. Člen 3 Ta sklep se objavi v sklopu EGP in v Dopolnilu EGP Uradnega lista Evropskih skupnosti. Člen 4 V Bruslju, 27. novembra 1996 Za Skupni odbor EGP Predsednik H. HAFSTEIN (1) UL L 90, 11. 4. 1996, str. 41. (2) UL L 335, 30. 12. 1995, str. 28


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se modifica por tercera vez la Directiva 88/344/CEE, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre los disolventes de extracción utilizados en la fabricación de productos alimenticios y de sus ingredientes»

eurovoc_concepts:
approximation of laws
consumer protection
environmental protection
foodstuff
solvent


title: Besluit van het Gemengd Comité van de EER nr. 69/96 van 27 november 1996 tot wijziging van bijlage XX (Milieu) bij de EER-Overeenkomst

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
environmental protection
public health
waste disposal
waste management


title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2267/96 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 27ης Νοεμβρίου 1996 για καθορισμό των κατ' αποκοπή τιμών κατά την εισαγωγή για τον καθορισμό της τιμής εισόδου ορισμένων οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
import price


title: Voorstel voor een VERORDENING (EG) VAN DE RAAD tot verlenging van de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 houdende vaststelling, in verband met de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomsten inzake de landbouw, van bepaalde concessies in de vorm van communautaire tariefcontingenten voor bepaalde landbouwprodukten en van een autonome overgangsregeling tot aanpassing van bepaalde in de Europa-Overeenkomsten opgenomen landbouwconcessies

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
agricultural product
import policy
tariff preference
tariff quota

text: COMMISSE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN Brussel, 27. 11. 1996 COM(96) 612 def. 96/0292 (ACC) Voorstel voor een VERORDENING (EGÏ VAN DE RAAD tot verlenging van de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 houdende vaststelling, in verband met de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomsten inzake de landbouw, van bepaalde concessies in de vorm van communautaire tariefcontingenten voor bepaalde landbouwprodukten en van een autonome overgangsregeling tot aanpassing van bepaalde in de Europa-Overeenkomsten opgenomen landbouwconcessies (door de Commissie ingediend) 1. 2. 3. 4. 5. TOELICHTING Overeenkomstig haar verbintenissen krachtens de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomst inzake de landbouw heeft de Commissie de variabele landbouwheffingen en de overige, niet- tarifaire, belemmeringen met ingang van 1 juli 1995 door vaste douanerechten vervangen. Deze vervanging dreigt de portee van de krachtens de Europa-Overeenkomsten (Hongarije, Polen, Tsjechië, Slowakije, Bulgarije en te beperken en met name de Roemenië) verleende mogelijkheden inzake preferentiële toegang tot de communautaire markt voor bepaalde landbouwprodukten van oorsprong uit de betrokken landen te verkleinen. Met het oog op een harmonische overgang naar het vanaf 1 juli 1995 geldende stelsel en om de toegekende preferenties op hetzelfde niveau te houden, moeten de bij de Europa-Overeenkomsten vastgestelde concessies derhalve worden aangepast. landbouwconcessies Krachtens de artikelen 76, 102 en 128 van de Toetredingsakte moeten Oostenrijk, Finland en Zweden met ingang van 1 januari 1995 de bepalingen toepassen van de preferentiële overeenkomsten die de Gemeenschap met sommige derde landen, en met name met Bulgarije, Tsjechië, Slowakije, Hongarije, Polen en Roemenië heeft gesloten. De Raad heeft op 6 maart 1995 richtsnoeren vastgesteld voor onderhandelingen met het oog op de sluiting van aanvullende protocollen bij de Europa-Overeenkomsten, met landbouwprodukten. Deze onderhandelingsrichtsnoeren voorzien in maatregelen tot aanpassing van de bij de rekening Europa-Overeenkomsten vastgestelde houdend met enerzijds de verbintenissen van de Gemeenschap op grond van de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomst inzake de landbouw (zie punt 1) en anderzijds de gevolgen van de Akte van toetreding van Oostenrijk, Finland en Zweden (zie punt 2). landbouwconcessies, daarbij name voor Zodra deze onderhandelingen zijn afgesloten, en in afwachting van de goedkeuring van de aanvullende protocollen door alle betrokken partijen, zullen aanvullende interimprotocollen, die uitsluitend de handelsaspecten van bovenbedoelde aanvullende protocollen betreffen, worden toegepast. Wegens de te korte termijnen kunnen de aanvullende interimprotocollen evenwel niet op 1 janauri 1997 in werking treden. Op 21 december 1995 heeft de Raad bepaalde autonome maatregelen vastgesteld op grond waarvan enerzijds het niveau van de in het kader van de Europa- Overeenkomsten verleende preferenties kan worden gehandhaafd en anderzijds rekening kan worden gehouden met de handelsregelingen die voor landbouwprodukten bestonden tussen de nieuwe Lid-Staten en de geassocieerde landen van Midden-Europa. Die maatregelen golden tot en met 30 juni 1996. Bij «O Verordening (EG) nr. 1194/96 van de Raad is de geldigheidsduur ervan verlengd tot en met 31 december 1996. Dit voorstel is erop gericht om de geldigheidsduur van de door de Raad op 21 december 1995 vastgestelde maatregelen tot en met 31 december 1997 te verlengen. 3) VERORDENING (EG) NR /96 VAN DE RAAD van. tot verlenging van de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 houdende vaststelling, in verband met de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomsten inzake de landbouw, van bepaalde concessies in de vorm van communautaire tariefcontingenten voor bepaalde landbouwprodukten en van een autonome overgangsregeling tot aanpassing van bepaalde in de Europa-Overeenkomsten opgenomen landbouwconcessies DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, inzonderheid op artikel 113, Gezien het voorstel van de Commissie, Overwegende dat de in Verordening (EG) nr. 3066/95 van de Raad vervatte maatregelen met het oog op een autonome overgangsregeling voor bepaalde in de Europa- Overeenkomsten vervatte landbouwconcessies in verband met de landbouwovereenkomst die is gesloten in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde, bij Verordening (EG) nr. 1194/96 van de Raad tot en met 31 december 1996 zijn verlengd; Overwegende dat was overwogen om deze maatregelen te vervangen door aanvullende interimprotocollen bij de Europa-Overeenkomsten; dat deze protocollen, wegens de te korte termijnen, niet op 1 januari 1997 in werking kunnen treden; dat de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 derhalve tot en met 31 december 1997 moet worden verlengd, PB nr. L 161 van 26. 6. 1996, blz. 2. Artikel 1 De tweede alinea van artikel 11 van Verordening (EG) nr. 3066/95 wordt vervangen door : "Zij is van toepassing van 1 januari tot en met 31 december 1997". Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op de derde dag volgende op die van haar bekendmaking in het Publikatieblad van de Europese Gemeenschappen. Zij is van toepassing met ingang van 1 januari 1997. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke Ud-Staat. Gedaan te Brussel, VoorMe^Raaid, *Be voorzitter FINANCIEEL MEMORANDUM BEGROTINGSPOST: 1000 DATUM: KREDIETEN: 864 min ecu 2. TITEL VAN DE MAATREGEL: Ontwerp-verordening van de Commissie tot verlenging van de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 houdende vaststelling, in verband met de in het kader van de multilaterale handelsbesprekingen van de Uruguay-Ronde gesloten Overeenkomst inzake de landbouw, van bepaalde concessies in de vorm van communautaire tariefcontingenten voor bepaalde landbouwprodukten en van een autonome overgangsregeling tot aanpassing van bepaalde in de Europa-Overeenkomsten opgenomen landbouwconcessies. RECHTSGRONDSLAG: Artikel 113 van het Verdrag. DOEL VAN DE MAATREGEL: Verlenging van de geldigheidsduur van Verordening (EG) nr. 3066/95 in afwachting van de sluiting van aanvullende interimprotocollen met de LMOE. FINANCIËLE CONSEQUENTIES: PERIODE 12 MAANDEN LOPEND BEGRO TINGSJAAR (96) VOLGEND BEGRO TINGSJAAR (97) 5. 0. 5. 1. 5. 0. 1. 5. 1. 1. 5. 2. 6. 0. 6. 1. 6. 2. 6. 3. ONTVANGSTEN - EIGEN MIDDELEN EG (HEFFINGEN/DOUANERECHTEN) - OP NATIONAAL VLAK RAMING VAN DE UITGAVEN RAMING VAN DE ONTVANGSTEN 1998 1999 2000 2001 BEREKENINGSMETHODE: Aangezien bij deze verordening geen enkel contingent wordt gewijzigd zijn er, in afwachting van de sluiting van interimprotocollen, geen financiële consequenties. FINANCIERING MOGELIJK UIT KREDIETEN DIE IN HET BETROKKEN HOOFDSTUK VAN DE LOPENDE BEGROTING ZIJN OPGEVOERD? FINANCIERING MOGELIJK DOOR OVERSCHRIJVING VAN EEN HOOFDSTUK NAAR EEN ANDER HOOFDSTUK VAN DE LOPENDE BEGROTING? AANVULLENDE BEGROTING NODIG? MOETEN OP DE VOLGENDE BEGROTING KREDIETEN WORDEN OPGEVOERD? OPMERKINGEN: (> ISSN 0254-1513 COM(96) 612 def. DOCUMENTEN NL «2 03 11 Catalogusnummer : CB-C0-96-6IÎ-NL-C ISBN 92-78-11873-7 Bureau voor officiële publikaties der Europese Gemeenschappen L-298S Luxemburg


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over : - de "Mededeling van de Commissie aan de Raad, aan het Europees Parlement, aan het Economisch en Sociaal Comité en aan het Comité van de Regio's: 'De informatiemaatschappij: van Korfoe naar Dublin - De nieuwe prioriteiten'", en - de "Mededeling van de Commissie aan de Raad, aan het Europees Parlement, aan het Economisch en Sociaal Comité en aan het Comité van de Regio's: 'De gevolgen van de informatiemaatschappij voor het beleid van de Europese Unie - Voorbereiding van de volgende stappen'"

eurovoc_concepts:
action programme
information policy
information technology
single market
telecommunications


title: Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 68/96 av den 27 november 1996 om ändring av bilaga XX (Miljö) i EES-avtalet

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
eco-label
labelling
lighting equipment
marketing standard


title: EMP Ühiskomitee otsus nr 65/96, 27. november 1996, millega muudetakse EMP lepingu XIV lisa (konkurents)

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
air freight rate
air transport
competition
transport planning

text: 214 ET Euroopa Liidu Teataja 11/2. kd 21997D0313(06) L 71/38 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 13. 3. 1997 EMP ÜHISKOMITEE OTSUS nr 65/96, 27. november 1996, millega muudetakse EMP lepingu XIV lisa (konkurents) EMP ÜHISKOMITEE, võttes arvesse Euroopa Majanduspiirkonna lepingut, mida on kohandatud Euroopa Majanduspiirkonna lepingut kohandava protokolliga, edaspidi “leping”, eelkõige selle artiklit 98, ning arvestades, et: lepingu XIV lisa muudeti EMP Ühiskomitee 19. juuli 1996. aasta otsusega nr 46/96; (1) lepingusse tuleb lisada komisjoni 24. juuli 1996. aasta määrus (EÜ) nr 1523/96, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1617/93 asutamislepingu artikli 85 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes, mis käsitlevad sõiduplaanide ühist planeerimist ning kooskõlastamist, ühistegutsemist, konsultatsioone regulaarlennuliinide reisijate- ja lastiveotariifide kohta ning õhkutõusmis- ja maandumisaegade jaotamist lennuväljadel, (2) ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE: Lepingu XIV lisa punktile 11b (komisjoni määrus (EMÜ) nr 1617/93) lisatakse: “, muudetud järgmiste aktidega: Artikkel 1 — 396 R 1523: komisjoni määrus (EÜ) nr 1523/96, 24. juuli 1996, millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1617/93 (EÜT L 190, 31. 7. 1996, lk 11). ” Komisjoni määruse (EÜ) nr 1523/96 islandi- ja norrakeelne tekst, mis on lisatud käesoleva otsuse vastava- tes keeltes versioonidele, on autentne. Artikkel 2 Käesolev otsus jõustub 1. detsembril 1996 tingimusel, et kõik lepingu artikli 103 lõikes 1 ettenähtud teated on EMP Ühiskomiteele esitatud. Artikkel 3 Käesolev otsus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teataja EMP osas ja EMP kaasandes. Artikkel 4 Brüssel, 27. november 1996 EMP Ühiskomitee nimel eesistuja H. HAFSTEIN (1) EÜT L 291, 14. 11. 1996, lk 39. (2) EÜT L 190, 31. 7. 1996, lk 11


title: 97/533/EG: Besluit nr. 164 van 27 november 1996 betreffende de modelformulieren ten behoeve van de toepassing van de Verordeningen (EEG) nr. 1408/71 en (EEG) nr. 574/72 van de Raad (E 101 en E 102) (Voor de EER relevante tekst)

eurovoc_concepts:
form
migrant worker
social-security benefit
social-security harmonisation


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om: - »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 3528/96 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening«, og - »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande«

eurovoc_concepts:
air quality
environmental monitoring
fire protection
forest conservation
pollution control measures