title: Euroopan unionin jäsenvaltioiden taloudellinen lähentymiskehitys vuonna 1996 (perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa määrätty kertomus)

eurovoc_concepts:
European Central Bank
European System of Central Banks
European integration
coordination of EMU policies
law of banking

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 06. 11. 1996 KOM(96)560 lopull. EUROOPAN UNIONIN JÄSENVALTIOIDEN TALOUDELLINEN LÄHENTYMISKEHITYS VUONNA 1996 (perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa määrätty kertomus) (kommission esittämä) SISÄLLYSLUETTELO 1. JOHDANTO 2. KANSALLISEN LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOPIVUUS PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA EUROOPAN KESKUSPANKKIJÄRJESTELMÄN PERUSSÄÄNNÖN KANSSA 2. 1 Kansallisen lainsäädännön muuttaminen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen 2. 2 Asian kannalta merkitykselliset perustamissopimuksen ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän perussäännön määräykset 2. 3 Kansallisen lainsäädännön tarkastelu 2. 4 Käynnissä olevat lainsäädäntöhankkeet Kehikko: Keskuspankkilainsäädännön tarkastelu: havainnollistavia esimerkkejä 3. HINTAVAKAUS 3. 1 Hintavakautta koskevat perustamissopimuksen määräykset 3. 2 Väliaikaisella kuluttajahintaindeksillä mitattu hintavakaus 3. 3 Inflaatiokehitys EMU:n toisen vaiheen aikana 3. 4 Hintakehityksen lähentymisen kestävyys Kehikko Inflaation viitearvon laskenta Kehikko: Väliaikaisten ja kansallisten kuluttajahintaindeksien erot 4. JULKISEN TALOUDEN TILA 4. 1 Liiallinen alijäämä 4. 2 Julkisen talouden tilan kehitys vuonna 1996 4. 3 Julkisen talouden vakauttaminen EMU:n toisen vaiheen aikana 4. 4 Julkisen talouden lähentymisen kestävyys Kehikko: Liiallisen alijäämän menettely 5. VALUUTTAKURSSIT 5. 1 Valuuttakursseja koskevat perustamissopimuksen määräykset 5. 2 Valuuttakurssien vakauden tarkempi analysointi 6. PITKÄAIKAISET KOROT 6. 1 Korkojen lähentyminen 6. 2 Pitkäaikaisten korkojen viimeaikainen kehitys 6. 3 Selittävät tekijät ja arviointi Kehikko: Maakohtaiset tiedot ja viitearvo korkoja koskevan lähentymisperusteen arvioimiseksi 7. TÄYDENTÄVIÄ TIETOJA 7. 1 Ecun kehitys 7. 2 Markkinoiden yhdentymisen tulokset 7. 3 Vaihtotaseen tila ja kehitys 7. 4 Yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehitys 8. YHTEENVETO 8. 1 Yleisarvio 8. 2 Yhteenveto jäsenvaltioittain Sivu 5 7 19 32 45 50 59 72 TAULUKOT: 3. 1 Inflaatiovauhtien lähentyminen 3. 2 Keskimääräinen inflaatiovauhti 3. 3 Yksityisen kulutuksen deflaattori ja kuluttajahintaindeksi 3. 4 Inflaatiovauhtien lähentyminen mitattuna viitearvon eri laskentatavoilla, VKHI 3. 5 Väliaikaisten ja kansallisten kuluttajahintaindeksien ero 3. 6 Inflaatiovauhtien lähentyminen väliaikaisilla ja kansallisilla kuluttajahintaindekseillä mitattuna 4. 1 Julkisyhteisöjen alijäämä 4. 2 Julkisyhteisöjen bruttovelka 4. 3 Julkisyhteisöjen toteutuneen ja suhdannetasoitetun alijäämän muutos edellisestä vuodesta 4. 4 Julkisyhteisöjen alijäämän suhdannetasoitus vuonna 1996 4. 5 Muut velan määrää lisäävät tekijät kuin alijäämä 4. 6 Tulojen ja menojen osuudet vuosina 1993 ja 1996 4. 7 Julkisyhteisöj en investoinnit j a alij äämä 4. 8 Julkisyhteisöjen alijäämätavoitteet vuodelle 1997 6. 1 Jäsenvaltioiden pitkäaikaisten korkojen lähentyminen 6. 2 Pitkäaikaisten korkojen kehitys 6. 3 Pitkien korkojen viimeaikainen kehitys 7. 1 Vaihtotase 7. 2 Työvoimakustannukset 7. 3 Tuontihintainflaatio 7. 4 Tuontihintojen vaikutus loppukäytön deflaattoriin 7. 5 Nimellisen efektiivisen valuuttakurssin muutos suhteessa 23 teollisuusmaahan 7. 6 Välillisen verotuksen muutosten vaikutukset kuluttajahintaindeksiin 8. 1 Jäsenvaltioiden lähentymiskehitys vuonna 1996 KUVIOT: 3. 1 EUR 15:n ja jäsenvaltioiden VKHI 3. 2 Väliaikaiset kuluttajahintaindeksit (VKHI) 4. 1 Julkisyhteisöjen alijäämä 4. 2 Julkisyhteisöjen bruttovelka 4. 3 Julkisyhteisöjen alijäämä ja velka 1993-1996 5. 1 Valuuttakurssimekanismin vahvimman ja heikoimman valuutan välinen ero 5. 2 Vaihtelut valuuttakurssimekanismin sisällä 5. 3 Valuuttakurssien vakaus Saksan markkaan nähden 6. 1 Pitkäaikaisten korkojen viimeaikainen kehitys 6. 2 Pitkäaikaisten korkojen lähentyminen 6. 3 Valtion obligaatioiden tuoton keskiarvo EU:ssa 7. 1 Kansainväliset hyödykehinnat 1. JOHDANTO Tämä kertomus on laadittu noudattaen perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohtaa, jossa vaaditaan komissiota antamaan neuvostolle kertomuksia jäsenvaltioiden edistymisestä talous- ja rahaliiton (EMU:n) toteuttamiseen liittyvien jäsenvaltioiden velvollisuuksien täyttämisessä. Euroopan rahapoliittinen instituutti on samalla tavoin velvoitettu laatimaan kertomuksia neuvostolle. Kertomukset ovat ensimmäinen askel perustamissopimuksen 109 j artiklassa määrätyssä menettelyssä, jonka mukaisesti valtion- tai hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuva neuvosto päättää määräenemmistöllä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1996 ensimmäistä kertaa, täyttääkö jäsenvaltioiden enemmistö yhtenäisvaluutan vahvistamiseksi vaadittavat edellytykset ja onko yhteisön aiheellista siirtyä kolmanteen vaiheeseen. Käytännössä on ollut selvää jo jonkin aikaa, että huolimatta jäsenvaltioiden huomattavasta menestyksestä kaikilla lähentymisen osa-alueilla sekä talous- ja rahaliiton muiden valmisteluiden suhteen, suurin osa jäsenvaltioista ei ole vielä saavuttanut riittävää kestävää lähentymistä. Tämä johtuu pääasiassa siitä, että useissa jäsenvaltioissa tilanne julkistalouden kestävyyden suhteen ei vielä ole tyydyttävä. Eurooppa-neuvosto tuli jo Madridin kokouksessaan joulukuussa 1995 siihen tulokseen, että olosuhteet eivät olleet otolliset aikaiselle kolmanteen vaiheeseen siirtymiselle, mutta vahvisti EMU:n kolmannen vaiheen alkavan 1 päivänä tammikuuta 1999. Firenzen kokouksessaan kesäkuussa 1996 Eurooppa-neuvosto vahvisti kolmannen vaiheen alkamispäivän. Päätökset siitä, mitkä jäsenvaltiot siirtyvät ensimmäisinä yhtenäisvaluutan käyttöön, tehdään mahdollisimman varhaisessa vaiheessa vuonna 1998. Tämän kertomuksen tarkoitus on siis täyttää perustamissopimuksen muodolliset vaatimukset, mutta myös lainsäädännön yhteensopivuutta perustamissopimuksen velvoitteiden kanssa samoin kuin tarkastella edistystä, joka on saavutettu EMU:n toisen vaiheen alettua 1 päivänä tammikuuta 1994. lähentymisen nykyistä vaihetta ja kansallisen tarkastella Kertomuksen rakenne noudattaa perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa määrättyä menettelyä. Toisessa luvussa tutkitaan, onko kunkin jäsenvaltion kansallinen lainsäädäntö (sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna) sopusoinnussa perustamissopimuksen 107 ja 108 artiklan sekä Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ:n) perussäännön kanssa. Seuraavissa neljässä luvussa (3-6) tarkastellaan vuorotellen jäsenvaltioiden lähentymistä jokaisen rahoitusaseman, neljän valuuttakurssien ja pitkien korkojen suhteen. Seuraavaksi tarkastellaan 7 luvussa kehitystä useilla muilla aloilla, jotka on otettava huomioon komission ja rahapoliittisen instituutin kertomuksissa: ecun kehitystä, markkinoiden yhdentymisen tuloksia, vaihtotasetta, yksikkötyökustannuksia ja muita hintaindeksejä. Viimeisessä luvussa (8 luvussa) tehdään yhteenveto kertomuksen päätelmistä. eli hintojen vakauden, lähentymisperusteen julkisyhteisöjen Edinburghissa tehdyn sopimuksen mukaisesti Tanska on ilmoittanut, että se ei osallistu EMU:n kolmanteen vaiheeseen, mutta sitoutuu täysin osallistumaan taloudelliseen ja rahapoliittiseen yhteistyöhön EMU:n toisen vaiheen aikana. Tanskassa tapahtunut kehitys on sisällytetty kertomukseen tämä mielessä pitäen. Vaikka Yhdistynyt kuningaskunta on ilmoittanut neuvostolle pöytäkirjan N:o 1 11 kohdan mukaisesti, ettei se aio siirtyä kolmanteen vaiheeseen vuonna 1997, se voi kuitenkin liittyä myöhemmin, joten Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtunut kehitys on myös otettu mukaan tähän kertomukseen. Tämän kertomuksen ja rahapoliittisen instituutin kertomuksen lisäksi komissio toimittaa neuvostolle erikseen suosituksen perustamissopimuksen 109 j artiklan 2 kohdassa tarkoitettua arviointia varten. 2. KANSALLISEN LAINSÄÄDÄNNÖN YHTEENSOPIVUUS PERUSTAMISSOPIMUKSEN JA EUROOPAN KESKUSPANKKUÄRJESTELMÄN PERUSSÄÄNNÖN KANSSA Perustamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan toisen lauseen mukaan kyseisen artiklan perusteella laadituissa kertomuksissa tarkastellaan, onko kunkin jäsenvaltion kansallinen lainsää däntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, sopusoinnussa tämän sopimuksen 107 ja 108 artiklan sekä EKPJm perussäännön kanssa. jälkeen. Toisessa Tämä luku on omistettu kyseiselle tarkastelulle. Ensimmäisessä jaksossa esitetään yhteenveto muutoksista, joita kansallisiin lainsäädäntöihin on tehty Euroopan unionista vuonna 1992 tehdyn sopimuksen asian kannalta merkitykselliset jaksossa kerrataan perustamissopimuksen ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän perussäännön määräykset. Kolmannessa jaksossa tarkastellaan kansallisen keskuspankkilainsäädännön tarkistamisen tuloksia jotka ovat edelleen näiden määräysten pohjalta. Jaksossa yhteensopimattomia pemstamissopimuksen tai pemssäännön vaatimusten kanssa ja joita oletetaan muutettavan ennen Euroopan keskuspankkijärjestelmän perustamista. Neljännessä jaksossa esitellään lainsäädännölliset uudistukset, joita suunnitellaan parhaillaan kolmatta vaihetta varten. luetellaan ne määräykset, 2. 1 Kansallisen lainsäädännön muuttaminen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen aUekirjoittamisen jälkeen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen allekirjoittamisen ja voimaan tulon jälkeen monien kansallisten keskuspankkien perussääntöjä on muutettu sopimuksen mukaisiksi. Osalla näistä muutoksia on pyritty varmistamaan, että noudatetaan perustamissopimuksen 104 artiklaa, jossa kielletään keskuspankkien luotot julkiselle sektorille sekä 104 a artiklaa, jossa kielletään antamasta valtion tai julkis-oikeudellisille laitoksille erityisoikeuksia rahoituslaitoksis sa. Nämä säännöt ovat olleet voimassa toiseen vaiheen alusta alkaen. Jäsenvaltiot ovat sopeuttaneet sääntelyjärjestelmänsä tyydyttävällä tavalla näihin vaatimuksiin, eikä suuria vaikeuksia ole esiintynyt. Ranskassa Banque de Francen perussääntöä muutettiin vuonna 1993. Vastuu rahapolitiikan muotoilusta ja täytäntöönpanosta on annettu "rahapolitiikan neuvostolle", joka ei saa pyytää tai ottaa vastaan ohjeita hallitukselta tai miltään muulta laitokselta, kun taas kaikista muista pankin johtamiseen liittyvistä asioista on vastuussa "yleisneuvosto". Pankin tavoite hintojen vakauden varmistamisesta on lisäksi määritelty uudelleen. Espanja muutti Banco de Espanan lainsäädäntöä vuonna 1994. Laissa määrätään hintatason vakaus rahapolitiikan ensisijaiseksi tavoitteeksi, jonka määrittää ja toteuttaa pankki. Hallitusta tai mitään muuta julkisen vallan edustajaa kielletään antamasta rahapolitiikan tavoitteita tai täytäntöönpanoa koskevia ohjeita pankille. Belgiassa rajoitettiin vuoden 1993 muutoksella hallituksen komissaarin ja valtiovarainministerin vastustus- ja hylkäämisoikeuksia sellaisissa asioissa, jotka koskevat rahapolitiikan määrittelyä ja 8 täytäntöönpanoa, valuuttatoimien suorittamista, virallisen valuuttavarannon hallussapitoa ja hoitoa ja maksujärjestelmien moitteettoman toiminnan edistämistä. Italiassa valta päättää diskonttokoroista siirrettiin valtiovarainministeriltä Banca dTtalian pääjohtajalle vuonna 1992. Banca d' Italialle on lisäksi annettu vastuu päättää varantojen suuruudesta tietyin rajoituksin ja valvoa maksujärjestelmiä. Portugalissa hyväksyttiin vuonna 1995 muutokset Banco de Portugalia koskevaan lakiin. Laissa määriteltiin uudelleen muun muassa pankin päätavoite eli hintatason vakauden ylläpitäminen ottaen huomioon hallituksen yleisen talouspolitiikan. 2. 2 Asian kannalta merkitykselliset perustamissopimuksen ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän perussäännön määräykset Perustamissopimuksen 107 artiklassa varmistetaan, että Euroopan keskuspankkijärjestelmä toimii ilman kolmansien osapuolten ohjeita. Artikla kuuluu seuraavasti: "Käyttäessään sille tällä sopimuksella ja EKPJm perussäännöllä annettuja valtuuksiaan tai suorittaessaan niillä sille annettuja tehtäviään ja velvollisuuksiaan EKP tai kansallinen keskus pankki taikka EKP m tai kansallisen keskuspankin päätöksentekoelimen jäsen ei pyydä eikä ota ohjeita yhteisön toimielimiltä tai laitoksilta, jäsenvaltioiden hallituksilta eikä miltään muultakaan taholta. Yhteisön toimielimet ja laitokset sekä jäsenvaltioiden hallitukset sitoutuvat kunnioitta maan tätä periaatetta ja pidättymään yrityksistä vaikuttaa EKP m tai kansallisten keskuspankkien päätöksentekoelinten jäseniin heidän suorittaessaan tehtäviään. " Perustamissopimuksen 108 artiklassa velvoitetaan lainsäädäntöään EMU:n vaatimusten mukaisiksi: jäsenvaltiot muuttamaan kansallista "Jokainen jäsenvaltio huolehtii siitä, että viimeistään päivänä, jona EKPJ perustetaan, sen kansallinen lainsäädäntö, sen kansallisen keskuspankin perussääntö mukaan luettuna, on sopusoinnussa tämän sopimuksen ja EKPJm perussäännön kanssa. " Artiklalla tarkoitetaan kansallisen lainsäädännön sopusointua perustamissopimuksen määräysten kanssa yleensä. Tähän sisältyy sopusointu perustamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdan kanssa, jossa määritellään Euroopan keskuspankkijärjestelmän tavoitteet ja jonka kaksi ensimmäistä lausetta kuuluvat seuraavasti: "EKPJm ensisijaisena tavoitteena on pitää yllä hintatason vakautta. EKPJ tukee yleista talouspolitiikkaa yhteisössä osallistuakseen 2 artiklassa määriteltyjen yhteisön tavoitteiden saa vuttamiseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta hintatason vakauden tavoitetta. " Euroopan keskuspankkijärjestelmän perussäännön1 14. 2 artikla sisältää sääntöjä toimikauden turvaamisesta: Ks. perustamissopimuksen Pöytäkirja (N:o 3). "Kansallisten keskuspankkien perussäännöissä on erityisesti määrättävä, että keskuspankin pääjohtajan toimikausi on vähintään viisi vuotta. Pääjohtaja voidaan erottaa tehtävästään ainoastaan, jos hän ei enää täytä niitä vaatimuksia, joita hänen tehtävänsä edellyttävät, tai jos hän on syyllistynyt vakavaan rikkomukseen. " Jokaiselle edellä kuvatuista määräyksistä rajoitetaan kansallisista keskuspankkia koskevaa lainsäädäntöä: • Euroopan tehtävien suorittamisen keskuspankkijärjestelmää osalta koskevien perustamissopimuksen 107 artiklassa ilmaistut kiellot ja velvoitteet koskevat samalla tavoin Euroopan keskuspankkia ja kansallisia keskuspankkeja. Koska 107 artiklan ensimmäisessä lauseessa muotoillut kiellot on osoitettu kansallisille keskuspankeille ja niiden päätöksentekoelimille, näyttää siltä, että kolmansien osapuolten oikeudet antaa ohjeita missä muodossa tahansa eivät olisi yhteensopivia kieltojen kanssa. Kaikkia kansallisia määräyksiä, joiden tarkoitus tai seuraus on se, että hallitus yrittää vaikuttaa kansallisen keskuspankin päätöksentekoelimiin näiden suorittaessa tehtäviään, on lisäksi tarkasteltava yhdessä 107 artiklan toisen lauseen kanssa. Käsitteen "päätöksentekoelimet" on ymmärrettävä tarkoittavan mitä tahansa kansallisen keskuspankin elintä, jonka päätöksillä voi olla vaikutusta Euroopan keskuspankkijärjestelmää koskevien tehtävien suorittamiseen. • Pemstamissopimuksen 105 artiklan 1 kohdassa määritelty päätavoite on kohdistettu Euroopan keskuspankkijärjestelmälle, joka pemssäännön 1. 2 artiklan mukaan muodostuu Euroopan keskuspankista Euroopan keskuspankkijärjestelmän jokaisen jäsenen tavoitteen on oltava sopusoinnussa 105 artiklan 1 kohdan kanssa. keskuspankeista. kansallisista Tämän vuoksi ja • Euroopan keskuspankkijärjestelmän pemssäännön 14. 2 artikla on osoitettu yksinomaan kansallisille keskuspankeille; kansallisen lain yhteensopimattomuus artiklassa asetettujen rajojen kanssa edellyttää kansallisen lain muuttamista. • Näiden perustamissopimuksessa ja perussäännössä annettujen yhteensopivuutta edellyttävien erityisten määräysten lisäksi on todennäköisesti olemassa monia - luonteeltaan usein teknisiä - kansallisia sääntöjä, jotka voivat olla ristiriidassa sen kanssa, että Euroopan keskuspankin määräykset menevät kansallisten keskuspankkien määräysten edelle. Nämä säännöt on poistettava, jotta uudet yhteensopivat säännöt voivat tulla voimaan kolmannen vaiheen alkaessa niissä jäsenvaltioissa, joita ei koske poikkeus, ja sellaisissa valtioissa, joita koskee poikkeus tai joilla on erityinen asema, siinä vaiheessa kun nämä siirtyvät täydellisesti rahaliittoon. On syytä palauttaa mieliin muutamia määräyksiä, jotka koskevat kansallisen lain muuttamisen aikataulua ja vastaavien sääntöjen maantieteellistä kattavuutta. Euroopan keskuspankin on heti perustamisensa jälkeen vuoden 1998 alkupuolella tehtävä päätöksiä, jotka määräävät etukäteen sen rahapolitiikan 1 päivästä tammikuuta 1999. Tämän vuoksi 108 artiklassa määrätään, että lainsäädännön sopusointu on saavutettava viimeistään kyseisenä päivänä. Lisäksi 109 e artiklan 5 kohdassa kehotetaan jäsenvaltioita aloittamaan tarvittaessa menettely, jolla niiden keskuspankkien itsenäisyys toteutuu toisen vaiheen aikana. 10 Keskuspankkien itsenäisyyttä koskevan pemstamissopimuksen 107 artiklan ja kansallisen lainsäädännön muuttamista ja keskuspankkien perussääntöjä koskevan 108 artiklan soveltamisen suhteen perustamissopimuksessa ei erotella toisistaan jäsenvaltioita, joita koskee poikkeus, ja niitä, joita ei koske poikkeus (katso pemstamissopimuksen 109 k artiklan 3 kohta). Tanskaa kohdellaan jäsenvaltiona, jota koskee poikkeus (pöytäkirjan N:o 12 2 artikla). Tämän vuoksi sen keskuspankin pemssäännön on oltava sopusoinnussa 107 ja 108 artiklan kanssa. Siinä tapauksessa, että Yhdistynyt kuningaskunta ei osallistu kolmanteen vaiheeseen, pöytäkirjan N:o 11 2 artikla vapauttaa sen pemstamissopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamisesta. Pemstamissopimuksen 109 e artiklan 5 kohdan sanamuodon vuoksi Yhdistynyt kuningaskunta on vapautettu velvoitteesta käynnistää keskuspankkinsa itsenäistymiseen johtava prosessi, kunnes se ilmoittaa siirtyvänsä kolmanteen vaiheeseen. Pemstamissopimuksen 107 artiklassa tehdään selväksi, että vaatimukset sopusoinnusta pemstamissopimuksen ja pemssäännön kanssa rajoittuvat Euroopan keskuspankkijärjestelmään tehtäviin. Näihin kuuluvat pemstamissopimuksen 105 artiklan 2 kohdassa ja liittyviin pemssäännön 3. 1 artiklassa määrätyt perustehtävät, joita ovat yhteisön rahapolitiikan määritteleminen ja toteuttaminen, valuuttamarkkinatoimien suorittaminen pemstamissopimuksen 109 artiklan mukaisesti, jäsenvaltioiden virallisten valuuttavarantojen hallussapito ja hoito ja maksujärjestelmien moitteettoman toiminnan edistäminen. 2. 3 Kansallisen lainsäädännön tarkastelu ryhmiin, päätöksentekoelinten Keskuspankkien perussäännöt heijastavat erilaisia kansallisia perinteitä ja institutionaalisia rakenteita ja useat ominaisuudet, kuten keskuspankin oikeudellinen muoto, sen tavoitteiden ja tehtävien määrittely, rahapolitiikan välineet, suhteet kansalliseen kansanedustuslaitokseen ja ja yhteiskunnallis-taloudellisiin pidetään rahoitussäännöt, välillä. jäsenvaltioiden pemstamissopimuksen 105 ja 107 artiklaa ja keslaispankkijärjestelmän perussäännön 14. 2 artiklaa mittapuina, jäsenvaltioiden nykyisen lainsäädännön tarkastelu johtaa seuraaviin päätelmiin: monet kansallisen lainsäädännön ominaispiirteet vastaavat Euroopan yhteisön oikeudessa asetettuja rajoja. Useissa tapauksissa tarvitaan kuitenkin muutoksia. Useissa jäsenvaltioissa lainsäädäntöaloitteet tällaisten muutosten toteuttamiseksi ovat edenneet pitkälle (ks. 2. 4 jakso). ja kokoonpano Jos vaihtelevat merkittävästi rakenne jäsenvaltioissa Muutamissa lainsäädäntö antaa muille elimille mahdollisuuden antaa keskuspankille rahapolitiikan hoitamiseen liittyviä ohjeita. Tämä ei ole sopusoinnussa EMU:n kolmannen vaiheen vaatimusten kanssa. Useissa jäsenvaltioissa on voimassa muita lainsäädännöllisiä määräyksiä, joiden vaikutukset voivat johtaa lähes samaan kuin kolmansien osapuolten oikeus antaa suoria ohjeita. Tällaisia määräyksiä ovat muiden elinten oikeus puuttua Euroopan keskuspankin tekemiin päätöksiin, oikeus osallistua rahapolitiikkaa koskeviin äänestyksiin, oikeus tulla kuulluksi ennen keskuspankin päätöksentekoa, keskuspankin riittämätön rahoituksellinen itsenäisyys tai jäsenyys keskuspankin päättävissä elimissä ja keskuspankkijärjestelmän ulkopuolisissa elimissä. Eräissä tapauksissa on vaikea vetää rajaa yhteensopivien ja yhteensopimattomien määräysten välille, mutta on selvää, että useimmat tämän tyyppiset määräykset on muutettava. 11 Muutamassa jäsenvaltiossa pääjohtajan toimikauden turvaamista koskevat säännökset eivät ole sopusoinnussa keskuspankkijärjestelmän pemssäännön 14. 2 artiklan määräysten kanssa. Kehikossa "Keskuspankkilainsäädännön tarkastelu: havainnollistavia esimerkkejä" kuvataan joitain asiaa selventäviä kansallisen lainsäädännön säännöksiä. 2. 4 Käynnissä olevat lainsäädäntöhankkeet Irlannissa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Suomessa ja Belgiassa, jossa muutos tulee olemaan alustava työ keskuspankkia koskevan kansallisen perusteellisempi kuin vuonna 1993, lainsäädännön muuttamiseksi on hyvässä vauhdissa. Irlannissa maan keskuspankkia (Central Bank of Ireland) koskeva lakialoite sisältää määräyksiä pankin osallistumisesta maksujärjestelmään, tilastojen laadinnasta, vakavaraisuuden valvonnasta sekä päätöstentekoelinten jäsenten asemasta, mukaan lukien johtajien toimikausi, joka on rajattu viiteen vuoteen. Luxemburgissa Luxemburgin keskuspankkia ja Luxemburgin rahataloudellista asemaa koskeva lakiesitys jätettiin parlamentille joulukuussa 1993. Laki, jonka käsittely on edelleen kesken, koskee muun muassa Luxemburgin rahainstituutin tavoitteita ja tehtäviä. (Institut Monétaire Luxembourgeois) Alankomaissa valtiovarainministerin (Nederiandsche Bank) välisissä ja keskuspankin keskusteluissa keskuspankkia koskevan lainsäädännön muuttamisesta EMU: a varten on edetty pitkälle. annetussa Suomessa eduskunnan pankkivaltuusmiesten tulevaa roolia rahapolitiikassa, pääjohtajan toimikauden vähimmäispituutta ja erottamisen syitä. lainsäädäntöesityksessä käsitellään erityisesti hallitus Belgiassa ehdotuksen keskuspankkilainsäädännön laajasta uudistuksesta. Lakiesityksellä pyritään yhteensovittamaan toisaalta perustamissopimus ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän ohjesääntö ja toisaalta Belgian keskuspankin ohjesääntö. lähitulevaisuudessa suunnittelee antavansa 12 KESKUSPANKKILAINSÄÄDÄNNÖN TARKASTELU: HAVAINNOT IISTÄ VTA ESIMERKKEJÄ Yhteensopivuus pemstamissopimuksen 107 artiklan kanssa Seuraavat oikeudet näyttävät olevan vastoin tai loukkaavan 107 artiklassa ilmaistuja kieltoja tai sitoumuksia: a. Yleinen oikeus antaa ohjeita Määräykset, jotka alistavat kansallisen keskuspankin ohjeille, ovat keskuspankkien velvoitteen kanssa olla pyytämättä tai ottamasta vastaan ohjeita. ristiriidassa Englannin keskuspankkia koskevan lain 4 jakso2. "Kuultuaan pankin pääjohtajaa valtiovarainministeriö voi toisinaan antaa pankille sellaisia ohjeita, joiden se katsoo olevan yleisen edun kannalta tarpeellisia". Oikeus antaa tällaisia ohjeita on yhteensopimatonta pemstamissopimuksen kanssa myös silloin, kun keskuspankki voi vastustaa ohjeita mutta joutuu lopulta myöntymään. Alankomaiden keskuspankkia koskevan lain 26 artikla "1. Kuultuaan pankin hallintoneuvostoa ministeri voi antaa pankin hallitukselle sellaisia ohjeita, joiden hän katsoo olevan tarpeellisia pankin politiikan asianmukaiseksi yhteensovittamiseksi hallituksen raha- ja talouspolitiikkojen kanssa. Jäljempänä 2 kohdassa säädettyä lukuun ottamatta pankin hallitus noudattaa tällaisia ohjeita. 2. Jos pankin hallitus vastustaa edellä 1 kohdassa tarkoitettuja ohjeita, se voi ilmoittaa tämän majesteetille. Majesteetti päättää, onko ohjeita noudatettava. 3. (. ). 2 Kuten edellä on jo maimttu, Pöytäkirjan N:o 11 määräysten mukaisesti 107 artiklaa ei sovelleta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ellei Yhdistynyt kuningaskunta liittyä kolmanteen vaiheeseen. ilmoita aikomuksestaan 13 4. Jos majesteetti päättää, että ohjeita on noudatettava, pankin hallituksen vastalauseet ja majesteetin päätökset julkaistaan Nederiandsche Staatscourantissa, mikäli tämä ei majesteetin mielestä ole vastoin kansallista etua ". Suomen Pankin ohjesäännön 15 pykälä "Pankin hallintoa ja hoitoa valvovat eduskunnan pankkivaltuusmiehet, noudattaen tätä ohjesääntöä ja eduskunnan heille antamaa johtosääntöä. " Saman ohjesäännön 17 pykälä "Pankkivaltuusmiesten asiana on määrätä Suomen Pankin peruskorko sekä muut Suomen Pankin soveltamat korot tai niiden rajat. " b. Oikeus hyväksyä, keskeyttää, perna tai lykätä kansallisen keskuspankin päätös Tällaiset määräykset muodostavat oikeuden antaa tietyntyyppisiä ohjeita; arviointi on sama kuin yleisen ohjeidenmyöntämis-oikeuden suhteen. Saksan keskuspankkia koskevan lain 13 artiklan 2 kohta "Liittohallituksen jäsenillä on oikeus osallistua keskuspankkineuvoston kokouksiin. Heillä ei ole oikeutta äänestää mutta he voivat ehdottaa aloitteita. Jäsenten vaatimuksesta päätöstä lykätään enintään kahdella viikolla". c. Oikeus kieltää päätöksiä oikeudellisin perustein Hallituksen oikeus valvoa keskuspankin päätösten laillisuutta vaikuttaa yhteensopimattomalta 107 artiklan kanssa. Tämä pitää paikkansa myös silloin, kun hallituksen oikeutta voidaan käyttää ainoastaan epäsuorasti. Portugalin keskuspankkia koskevan lain 43 artikla "1. Pääjohtajalla on ratkaiseva ääni kokouksissa, joissa hän on puheenjohtajana, ja pääjohtaja voi lykätä johtokunnan tai johtajien komiteoiden päätösten voimaantuloa jos ne hänen mielestään ovat vastoin lakia, maan tai pankin etua. 2. Lykkäämisestä ilmoitetaan hallitukselle valtiovarainministerin kautta, ja lykkäämisen katsotaan rauenneen, ellei ministeristä vahvista sitä viidentoista päivän kuluessa sen tekemisestä. " 14 d. Oikeus toimia kansallisen keskuspankin päätöksentekoelimissä ja osallistua niiden äänestyksiin Kolmansien osapuolten oikeus äänestää päätöksissä, jotka liittyvät 105 artiklan 2 kohdassa määriteltyihin keskuspankkijärjestelmän tehtäviin, on ristiriidassa kolmansien osapuolten sitoumuksen kanssa olla vaikuttamatta tällaisiin päätöksiin. Irlannin keskuspankkia koskevan lain 14 artikla "Pankkia johtaa ja hoitaa tämän ohjesäännön mukaisesti johtokunta, joka muodostuu (a) pääjohtajasta ja (b) muista johtajista, joiden määrästä ministeri päättää ajoittain (enintään yhdeksän eikä milloinkaan enemmän kuin kaksi johtajaa ministeriöstä). Ministeriötä edustavat johtajat hoitavat tehtäväänsä ministerin pyynnöstä, ja ministeri voi erottaa heidät tehtävistään milloin haluaa. " e. Oikeus tulla kuulluksi ennen kuin kansallinen keskuspankki tekee päätöksen Pemstamissopimuksen 107 artiklalla ei tietenkään estetä kansallisten keskuspankkien ja hallituksen, parlamentin tai muiden valtiollisten elinten välistä yhteistyötä tai vuoropuhelua. Tällaisista yhteyksistä raportoinnista määrätään useissa pemstamissopimuksen määräyksissä. Kysymys on siitä, hyödyntääkö hallitus virallista mekanismia, jonka tarkoitus on vaikuttaa kansallisen keskuspankin lopulliseen päätökseen. Nimenomainen velvollisuus kuulla poliittisia elimiä ennen päätöstä on tällainen mekanismi eikä näytä olevan sopusoinnussa 107 artiklan toisen lauseen kanssa. ja Ruotsin keskuspankkia koskevan lain 42 artikla "Ennen kuin keskuspankki tekee merkittävän rahapoliittisen päätöksen, sen on kuultava hallituksen nimittämää ministeriä. Jos kuuleminen ei ole mahdollista ja kyseessä ovat poikkeukselliset syyt, keskuspankki voi tehdä tällaisen päätöksen ilman kuulemista. " f. Oikeus puuttua etukäteen keskuspankin budjettiin Kuten edellisessä kohdassa tässäkään ei ole aina helppo erottaa toisistaan rajoitteita, joihin ja yrityksiä vaikuttaa keskuspankkien kansallisten keskuspankkien on alistuttava, päätöksentekoelinten jäseniin heidän työssään. Kansallisen keskuspankin on tietenkin oltava taloudellisessa vastuussa toiminnastaan. Toisaalta keskuspankille asetettu vaatimus hyväksyttää budjettinsa etukäteen voi johtaa tilanteeseen, jossa keskuspankki ei voi itsenäisesti hyödyntää tarvittavia varoja hoitaakseen tehtävänsä. 15 Espanjan keskuspankkia koskevan lain 4. 2 artikla "Keskuspankin hallituksen hyväksyttyä pankin käyttökuluja ja budjettiluonnoksen 21. 1 g artiklan mukaisesti, luonnos toimitetaan hallitukselle, joka antaa sen Espanjan parlamentille hyväksymistä varten. Pankin budjetti perustuu arvioihin, eikä sitä konsolidoida valtion budjetin muiden sektoreiden kanssa. " investointeja koskeva g. Keskuspankin päättävien elinten jäsenten jäsenyys Euroopan keskuspankkijärjestelmän ulkopuolisissa elimissä Jäsenyys ulkopuolisissa elimissä voi aiheuttaa eturistiriitoja kansalliseen keskuspankkiin kohdistuvien velvollisuuksien ja ulkopuolisen tehtävän välillä (pääjohtajien kohdalla lisäksi Euroopan keskuspankkiin kohdistuvien velvollisuuksien suhteen). Näyttää kuitenkin olevan vaikeaa tai yhteensopimattomuudesta 107 artiklan kanssa. Keskeistä on, hoitaako keskuspankin elimen jäsen muita tehtäviä, jotka voivat vaarantaa hänen henkilökohtaisen riippumattomuutensa. yhteensopivuudesta jäsenyyden tällaisen sääntöä yleistä laatia Itävallan keskuspankkia koskevan lain 22 artikla "(3) Yleisneuvoston jäseniä voivat olla vain sellaiset Itävallan kansalaiset, jotka voivat tulla valituiksi kansallisneuvostoon. Yleisneuvoston jäsenet ovat merkittävässä asemassa jollain taloudellisen toiminnan alalla, lakimiehiä tai taloustieteilijöitä. Jäseniin kuuluu seuraavien alojen edustajia: 1. pankit 2. teollisuus 3. kauppa ja pienyritykset 4. maatalous 5. toimihenkilöt ja työntekijät. (4) Yleisneuvoston jäsen ei voi olla liittotasavallan tai osavaltion vakinaisessa palveluksessa eikä kansallisneuvoston, liittohallituksen tai osavaltion hallituksen jäsen. Liittotasavallan vakinaisessa palveluksessa olevia henkilöitä koskeva sääntö ei koske yliopistoiden oikeus- tai taloustieteiden professoreja. Enintään neljä yleisneuvoston jäsentä voi toimia päätoimisesti pankkihallinnossa; tällainen henkilö ei voi olla pankin pääjohtaja tai varapääjohtaja. " Yhteensopivuus Euroopan keskuspankkijärjestelmän pemssäännön 14. 2 artiklan kanssa Pemssäännön 14. 2 artiklassa käsitellään pääjohtajien toimikausia toimikauden pituuden ja erottamisperusteiden pohjalta. 16 a. Pääjohtajien toimikausi Pemssäännön 14. 2 artiklassa määrätään pääjohtajien toimikaudelle vähimmäispituus eli viisi vuotta. Tämän vuoksi perussääntöjä, joissa toimikausi on lyhempi, on muutettava. Perussäännöt, joissa ei erikseen määrätä toimikauden vähimmäispituudesta, täyttävät vähimmäispituutta koskevan vaatimuksen, jos erottamispemsteet rajoittuvat pemssäännön 14. 2 artiklan toisessa alakohdassa mainittuihin tapauksiin (ks. jäljempänä). Kreikan keskuspankin perussäännön 29 artikla "Pääjohtaja ja varapääjohtajat (. ) nimitetään (. ) hallituksen päätöksellä neljäksi vuodeksi pankin johtokunnan ehdotuksesta (. ). " Italian keskuspankin perussäännössä ei ole mainintaa pääjohtajan toimikauden pituudesta eikä erottamissyistä. Italian keskuspankin perussäännön 19 artikla "Johtokunta voi nimittää varatoimitusjohtajaa. " ja erottaa pääjohtajan, toimitusjohtajan ja kaksi Saksan keskuspankkia koskevan lain 7 artiklan 3 kohta "Liittotasavallan presidentti liittohallituksen ehdotuksesta pääjohtajan, varapääjohtajan ja muut johtokunnan jäsenet. Ennen nimityksiä liittohallitus kuulee keskuspankkineuvostoa. Johtokunnan jäsenet nimitetään kahdeksaksi vuodeksi tai poikkeustapauksissa lyhyemmäksi ajaksi, mutta vähintään kahdeksi vuodeksi. " nimittää b. Syyt pääjohtajan erottamiselle Pemssäännön 14. 2 artiklalla pyritään estämään nimittämismenettelyyn osallistuvia viranomaisia erottamasta pääjohtajaa mielivaltaisesti. Koska pemssääntöön sisältyy tältä osin kansallisen lainsäädännön sisältöä koskevia erityissääntöjä, kaikki sen vastaiset määräykset on muutettava. 17 Luxemburgin keskuspankkia koskevan lain 12 artiklan 3 kohta "Hallitus voi ehdottaa suurherttualle johdon erottamista, jos hallituksen ja johdon välillä vallitsee perustavaa laatua oleva erimielisyys keskuspankin politiikasta ja sen tehtävien suorittamisesta. Tässä tapauksessa erottaminen koskee koko johtoa. Samoin hallitus voi ehdottaa suurherttualle johdon yksittäisen jäsenen erottamista, mikäli tästä tulee pysyvästi kykenemätön hoitamaan tehtäviään. Hallitus kuulee keskuspankin neuvostoa ennen ehdotuksen antamista suurherttualle. " Belgian keskuspankin perussäännön 44 artikla "Kuningas nimittää pääjohtajan ja voi erottaa tämän pysyvästi tai väliaikaisesti. " Yhteensopivuus pemstamissopimuksen 105 artiklan kanssa Vaatimus, että kaikkien Euroopan keskuspankkijärjestelmän jäsenten tavoitteiden on vastattava 105 artiklan 1 kohtaa, ei tarkoita sitä, että tämän kohdan sanamuoto olisi jäljennettävä kaikissa tapauksissa kansallisiin perussääntöihin. jäsenvaltiot ovat muotoilleet keskuspankkinsa tavoitteet aivan eri lailla. Tämä kuvastaa osittain sitä, että keskuspankkien pemssäännöt ovat peräisin eri vuosikymmeniltä. Kaikissa muotoiluissa on kuitenkin vältettävä herättämästä epäilystä siitä, että kyseinen pankki ei olisi sitoutunut pemstamissopimuksessa määriteltyyn ensisijaiseen tavoitteeseen. Itse asiassa eri Tanskan keskuspankkia koskevan lain N:o 1161 artikla3 "Tanskan kansallisen pankin tavoite on ylläpitää turvallinen ja varma rahajärjestelmä tässä maassa sekä helpottaa ja säännellä rahaliikennettä ja luotonantoa. " Koska Tanska on ilmoittanut neuvostolle, ettei se aio osallistua kolmanteen vaiheeseen, Tanskan keskuspankkia koskevaa lainsäädäntöä ei tämän suhteen tarvitse muuttaa. 18 Muut lakisääteiset vaatimukset, jotka kansallisten keskuspankkien on täytettävä ollakseen erottamaton osa Euroopan keskuspankkijärjestelmää Pemssäännön 14. 3 artiklan mukaan kansalliset keskuspankit ovat erottamaton osa Euroopan keskuspankkijärjestelmää ja toimivat Euroopan keskuspankin suuntaviivojen ja ohjeiden mukaisesti. Tästä periaatteesta seuraavien kansallisen lain muutosten laajuus käy paremmin ilmi, kunhan valmistelutyö Euroopan keskuspankin oikeudellisten puitteiden laatimiseksi alkaa. On selvää, että kansalliset erikoisuudet ovat edelleen sallittuja siinä määrin kun ne eivät vaikuta yhteisen rahapolitiikan tehokkuuteen ja yhtenäisyyteen. Valtiollisten elinten toimivaltaa seteleiden liikkeelle laskemisessa koskevat säännöt ovat esimerkki tapauksesta, jossa kansalliset lakisääteiset määräykset eivät noudata Euroopan keskuspankin sääntöjä. 19 3. HINTAVAKAUS 3. 1 Hintavakautta koskevat perustamissopimuksen määräykset Hintavakauden arviointiperuste määritellään pemstamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa siten, että hintatason korkeatasoisen vakauden toteutuminen on ilmeistä, jos inflaatiovauhti on lähellä korkeintaan kolmen hintatason vakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion inflaatiovauhtia. Lähentymispemsteista tehdyssä pöytäkirjassa 6 täsmennetään 109 j artiklan 1 kohdassa määrätty hintavakaus. Pöytäkirjan 1 artiklassa säädetään, että jäsenvaltio on inflaation kannalta lähentynyt riittävästi, jos se on saavuttanut kestävän hintatason vakauden ja tarkasteluajankohtaa edeltävän vuoden enintään 1,5 prosenttiyksiköllä enintään kolmen hintatason vakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion inflaatiovauhdin. Inflaatiovauhti mitataan kuluttajahintaindeksin avulla yhtäläisin perustein ottaen huomioon kansallisten määritelmien erot. inflaatiovauhdin, keskimääräisen todetun aikana ylittää joka Kansallisten kuluttajahintaindeksien käsitteet, menetelmät ja käytännöt eroavat toisistaan huomattavasti. Näin ollen jotta inflaatio voidaan mitata yhtäläisin pemstein kuten pöytäkirjassa 6 edellytetään, neuvosto antoi 23 päivänä lokakuuta 1995 asetuksen (N:o 2494/95), jossa säädetään kansallisten kuluttajahintaindeksien yhdenmukaistamisesta kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa edellytetään 109 j artiklan 1 kohdassa määrättyä kertomusta eli käsillä olevaa kertomusta varten, että maaliskuuhun 1996 mennessä päätetään niin sanotuista väliaikaisista kuluttajahintaindekseistä (VKHI). Näillä on tarkoitus pienentää eroja, joita on havaittu tavaroiden ja palvelujen sisällyttämisessä nykyisiin kansallisiin indekseihin. Väliaikaisia kuukausittaisia kuluttajahintaindeksejä on julkaistu tammikuusta 1996 lähtien siten, että aikasarja ulottuu tammikuuhun 1994. Ensimmäisenä yhdenmukauttamistoimenpiteenä jätettiin VKHI:n ulkopuolelle ne kansallisten indeksien tavara- tai palveluryhmät, joiden osalta nykyiset käytännöt vaihtelevat selvimmin jäsenvaltioiden kesken. VKHI:hin ei lasketa mukaan omistusasumisen laskennallista vuokraa, terveys- ja koulutuspalveluja eikä erinäisiä muita eriä kuten asuntolainakorkoja, rahoituspalveluja, vakuutuksia, pakettilomamatkoja eikä tiettyjä paikallisviranomaisten tarjoamia palveluja. Toisaalta väliaikaisiin kuluttajahintaindekseihin lasketaan mukaan tiettyjä eriä, kuten alkoholin tai tupakan hinnat, joita ei joissakin jäsenvaltioissa lasketa mukaan kansallisiin indekseihin. Vaikka VKHI:t eivät olekaan täysin vertailukelpoisia, indeksejä vertailukelpoisemman perustan inflaatiovauhtien lähentymisen arvioimiseksi jäsenvaltioissa. toistaiseksi kansallisia katsotaan tarjoavan niiden Tammikuuksi 1997 suunnitellussa toisessa vaiheessa on tarkoitus ottaa käyttöön vertailukelpoiset yhdenmukaistetut indeksit (YKHI), jotka perustuvat yhteisiin määritelmiin ja menetelmiin, kuten samojen tavaroiden ja palvelujen mukaanlaskemiseen kaikissa jäsenvaltioissa ja mm. viitejakson, ja maantieteellisen otantamenetelmien, painojen kattavuuden yhdenmukaistamiseen. tarkistamistiheyden sekä demografisen 20 3. 2 Väliaikaisella kuluttajahintaindeksillä mitattu hintavakaus 3. 2. 1 Viimeaikainen kehitys Väliaikaisten kuluttajahintaindeksien aikasarjat ovat saatavina ainoastaan tammikuusta 1994 lähtien. Tästä syystä inflaatiokehitystä voidaan arvioida tämän indeksin perusteella vasta tammikuusta 1995 lähtien. Vuoden 1995 alusta lähtien on vallinnut yleinen suuntaus kohti entistä hitaampaa inflaatiota ja inflaatiovauhtien lähentymistä. Väliaikaisella kuluttajahintaindeksillä mitattu inflaatio (prosentuaalisena muutoksena edellisvuoden vastaavasta ajankohdasta) koko yhteisössä oli 2,8 prosenttia tammikuussa 1995 ja laski 2,4 prosenttiin syyskuussa 1996. Tämä on ennätyksellisen alhainen inflaatiovauhti eikä kaukana siitä, mitä voitaisiin kutsua hintavakaudeksi. Niissä seitsemässä jäsenvaltiossa, joissa vuotuinen inflaatiovauhti oli alle 2,5 prosenttia tammikuussa 1995 (Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Luxemburg, Alankomaat ja Suomi), hintojen nousuvauhti joko hidastui edelleen tai vakiintui alhaiselle tasolle seuraavien 20 kuukauden kuluessa (ks. kuvio 3. 1). Kolmessa niistä neljästä valtiosta, joissa vuotuinen inflaatiovauhti oli ollut 2,5 ja 3 prosentin välillä vuoden 1995 alussa (Irlanti, Itävalta ja Ruotsi, poikkeuksena oli Yhdistynyt kuningaskunta), se lähestyi alle kahta prosenttia vuoden 1996 puolivälissä. Hidastuminen oli selvintä Ruotsissa, jossa vuotuinen inflaatiovauhti laski alle yhteen prosenttiin tämän vuoden elokuun jälkeen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kehitys kohti hintavakautta on osoittautunut asteittaiseksi ja jonkin verran epävakaaksi, mutta inflaation hidastumiskehitys on vahvistunut vuoden 1996 aikana elpymisen jatkumisesta ja punnan aiemmista heikentymispaineista huolimatta. Muissa jäsenvaltioissa on saavutettu näkyvää edistystä inflaation hillitsemisessä, mutta hintavakauden taso ja inflaatiovauhtien lähentyminen ei ole vielä riittävä. Espanjassa ja Italiassa inflaatio kiihtyi huolestuttavasti vuoden 1995 ensimmäisellä puoliskolla, mikä johtui sekä maiden valuuttojen keväisestä heikkenemisestä aiheutuneesta tuontihintojen noususta että välillisen verotuksen kiristymisestä. Kuitenkin kummassakin maassa inflaatio oli nopeimmillaan vuoden 1995 puolivälissä, jonka jälkeen sen on selvästi voitu havaita tasaisesti hidastuneen. Italiassa inflaatiovauhti oli 3,5 ja Espanjassa 3,6 prosenttia tämän vuoden syyskuussa. Espanjassa inflaation hidastuminen on kuitenkin pysähtynyt viime kuukausina, vaikka pohjainflaatio (jalostamattomien elintarvikkeiden ja energian hinnat poislukien) onkin edelleen hidastunut. Myös Portugalissa inflaatiovauhti kiihtyi äkillisesti viime vuoden keväällä, mutta nousu oli edellisiin maihin verrattuna paljon lievempi ja lyhytaikaisempi. Kuitenkin hidastuttuaan lähelle kahta prosenttia tämän vuoden maaliskuussa inflaatio kiihtyi viime kuukausina ja oli syyskuussa 3,2 prosenttia. Kreikassa inflaatio hidastui tammikuun 1995 10,9 prosentista 8,1 prosenttiin syyskuussa 1996, mutta ylittää yhä huomattavasti yhteisön keskiarvon. 21 22 3. 2. 2 Inflaatiovauhtien lähentyminen suhteessa viitearvoon liittyvien laskenta" käytetään kertomuksessa Tässä seuraavia operationaalisia määritelmiä (ks. kehikko "inflaation viitearvon seikkojen tähän käsittelystä). Jäsenvaltion inflaatio mitataan kahdentoista keskiarvon kuukausi-indeksin prosentuaalisena muutoksena kauden aritmeettisesta kahdentoista keskiarvosta1. kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion inflaatiovauhdin aritmeettisena lisätään 1. 5 prosenttiyksikköä. kuukausi-indeksin Viitearvo aritmeettisen keskiarvona, lasketaan edellisen johon Sen jakson aikana, jolta viitearvo voidaan laskea2, viitearvo laski hiukan 2,7 prosentista joulukuussa 1995 2. 6 prosenttiin syyskuussa 1996 (ks. taulukko 3. 1). Kyseisenä aikana kolmen parhaan maan viiteryhmän kokoonpano ei juuri muuttunut. Alankomaat ja Suomi ovat poikkeuksetta olleet mukana ryhmässä, kun taas Saksa on ollut Belgian tilalla kesäkuusta 1996 lähtien. 1996 kymmenen Saksa, Ranska, Syyskuussa jäsenvaltion keskimääräinen inflaatio oli alle viitearvon (Belgia, Irlanti3, Luxemburg, Tanska, Alankomaat, Itävalta, Suomi ja Ruotsi) ja kahden maan (Portugalin kuningaskunnan) Yhdistyneen keskimääräinen inflaatiovauhti oli 0,4 prosenttiyksikköä viitearvoa korkeampi. Keskimääräinen inflaatio ylitti ja viitearvon 2,1 prosenttiyksiköllä ero viitearvoon oli 5,8 prosenttiyksikköä (ks. taulukko 3. 2). Espanjassa Kreikassa 1,2 prosenttiyksiköllä Italiassa. ja Taulukko 3. 1 Inflaatiovauhtien lähentyminen (inflaatio mitattuna VKHLn prosenttimuutoksena) Väliaikaiset kuluttajahintaindeksit Syyskuu Joulukuu 1996<J) 1Q95(,) __________________ 1. 4 - 1. 1 LO 2-7 1. 3 1. 2 0. 9 2-6 Kolme hintavakaudet- taan parasta maata B D NL FIN Viitearvo (2) Viitearvon saavuttaneet jäsenvaltiot 9 15 10 15 Lukumäärä: Jäsenvaltioita yht: B DK D F IRL(3) L NL A FIN _S (1) Kahdentoista kuukausi-indeksin 1. 4 2. 3 1. 5 1. 7 2. 4 1. 9 1. 1 2. 0 1. 0 - 1. 6 2. 2 1. 3 2. 1 2. 1 1. 3 1. 2 1. 7 0. 9 1. 6 I I aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. (2) Tässä käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion inflaatiovauhtien aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä (3) Laskettu neljännesvuositietojen perusteella. _______ Komissio. On syytä todeta, että tämä mittari eroaa tavallisesti käytetystä inflaatiovauhdista (laskettuna viimeisimmän kuukauden indeksin prosentuaalisena muutoksena 12 kuukautta aiemmin havaitusta indeksin arvosta), jota on käytetty kappaleessa 3. 2. 1 ja kuviossa 3. 1. Väliaikaisten kuluttajahintaindeksien aikasarjat ovat saatavana ainoastaan tammikuusta 1994 lähtien. Tästä syystä aikaisin viitearvo voidaan laskea joulukuulta 1995. Irlannin osalta VKHI ja kansallinen KHI ovat saatavana vain neljännesvuosittain. 23 Taulukko 3. 2 Lähen<vmistilanne oli parempi svvskuussa 1996 kuin keskimääräinen inllaauo oli aiie viitearvon ja jolloin muiden maiden kauempana inflaatiovauhti viitearvosta kuin nyt. oli Keskimääräinen intlaaltovaunu (mitattuna VKHLllä, prosenttimuutos) (i) Väliaikaiset kuluttajahintaindeksit Syyskuu Joulukuu (D 1996 1995 1. 6 1. 4 2. 2 2. 3 1. 3 1. 5 8. 4 9. 0 3. 8 4. 7 2. 1 1. 7 2. 1 2. 4 4. 7 5. 4 1. 3 1. 9 1. 2 1. 1 1. 7 2. 0 3. 0 3. 8 0. 9 1. 0 1. 6 2. 9 3. 0 3J 2. 7 3. 0 B DK D EL E F IRL(2) I L NL A P FIN S UK EUR (1) Kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi- indeksien keskiarvoon. (2) Laskettu neljännesvuositietojen perusteella. Lähde: Komissio. liJIilJlillilliWiiWIlliiiililllMJSS iiJlili)Jii!!llJJIIIIlJlillWlflllllJii;iilJ. ii!liillijl^ Kuvio 3. 2 Väliaikaiset kuluttajahiötaindeksit (VKHI) (1 % ltMuka«Bi«i«tJäk$tR mtS&<*t&Wft tesk&mj «ÉAottM *&$#«fi&jafeson it Ffosättti^asto* u> •Joulu 199S eaSyyg 1996 IL *Kttbtmp<tômm mum tafetane + i$pmmtttytotöfää D E F a& m aatataaeatœaaa staateaaeataaaiatat 3. 3 Inflaatiokehitys EMUm toisen vaiheen aikana 24 Väliaikaisten kuluttajahintaindeksien kattaman rajallisen aikajakson vuoksi viimeaikaista inflaatiokehitystä ei voida tarkastella aiempaa kehitystä vasten. Hintavakauden tason ja inflaatiokehityksen kestävyyden tarkastelemiseksi kokonaisvaltaisella ja tasapainoisella tavalla on käytettävä muita inflaatioindikaattoreita kuten yksityisen kulutuksen deflaattoreita ja kansallisia kuluttajahintaindeksejä (KHI). Näiden erojen laajuutta selvitetään kehikossa "Väliaikaisten ja kansallisten kuluttajahintaindeksien väliset erot". Yksityisen kulutuksen deflaattorien ja KHI:n muutokset vahvistavat, että inflaatiokehitys on yhtenäistynyt huomattavasti yhteisössä EMU: n toisen vaiheen alettua tammikuussa 1994. Vuosien 1993 ja 1995 välisenä aikana inflaatio koko yhteisössä hidastui 4 prosentista kolmeen yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitattuna ja 3,5 prosentista kolmeen KHLllä mitattuna. Tämä laskusuuntaus on jatkunut vuonna 1996 siten, että yhteisön keskimääräisen inflaation odotetaan tänä vuonna olevan hieman yli 2,5 % molemmilla mittareilla mitattuna (ks. taulukko 3. 3). kaikissa Maakohtaisesta kehityksestä saadaan yksityisen kulutuksen deflaattorin ja kuluttajahintaindeksin kehityksen perusteella samanlainen kuva kuin VKHLn perusteella. Inflaation havaitaan paljon. hidastuneen Valuuttakurssimekanismiin jo pitkään kuuluneissa jäsenvaltioissa (Alankomaissa, Belgiassa, Irlannissa, Luxemburgissa, Ranskassa, Saksassa ja Tanskassa) on jo ennestäänkin myönteinen inflaatiokehitys vahvistunut entisestään toisen vaiheen aikana. Kolme uutta jäsenvaltiota (Itävalta, Ruotsi ja Suomi) on lähentynyt tätä ykkösryhmää hintavakauden osalta. yhteisön maissa, kaikkialla joskaan yhtä ei Yhdistyneessä kuningaskunnassa kuluttajahintaindeksin kehitykseen vaikuttavat suuresti asuntolainakorkojen muutokset. Tämä selittää suurelta osin indeksin laskun 1,6 prosenttiin vuonna 1993 ja sitä seuranneen, vuoteen 1995 asti jatkuneen nousun 3,5 prosenttiin. Samaten suurin osa kuluttajahintainflaation hidastumisesta vuoden 1996 ensimmäisen puoliskon aikana johtuu asuntolainakorkojen laskusta. Yksityisen kulutuksen deflaattori osoitti kuitenkin inflaation hidastuneen 3,5 prosentista vuonna 1993 2,6 prosenttiin vuonna 1995, ja sen odotetaan olevan hieman tätä hitaampaa vuonna 1996. 25 Taulukko 3. 3 Yksityisen kulutuksen deflaattori ja kuluttajahintaindeksi (kansallisena valuuttana, prosenttimuutos) Yksityisen kulutuksen deflaattori Kuluttajahintaindeksi 1993 1994 1995 3. 0 0. 3 3. 9 13. 7 5. 5 2. 2 1. 9 5. 4 7. 0 2. 1 3. 4 7. 1 4. 2 5. 7 3. 5 4A 0. 73 0. 62 0. 59 3. 2 1. 7 2. 7 10. 8 4. 9 2. 1 2. 6 4. 6 2. 4 2. 7 3. 0 4. 8 1. 4 3. 1 2. 5 3. 3 0. 63 0. 35 0. 59 1. 6 2. 1 2. 0 9. 3 4. 7 1. 7 2. 0 5. 8 2. 0 0. 9 2. 3 4. 2 0. 2 2. 7 2. 6 3. 0 0. 75 0. 48 0. 76 1996 (1) 2. 0 2. 0 1. 8 8. 5 3. 6 1. 9 2. 0 3. 9 1. 7 1. 9 2. 0 3. 3 0. 9 1. 7 2. 5 2. 6 0. 66 0. 34 0. 63 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR CV CV ERM CV Non-ERM 1993 1994 1995 Syysk. 96(2) 1. 8 2. 0 1. 6 8. 6 3. 8 2. 1 1. 8 4. 6 1. 3 1. 9 1. 8 3. 3 0. 5 1. 2 2. 6 1. 5 2. 1 1. 8 9. 3 4. 7 1. 8 2. 6 5. 2 1. 9 1. 9 2. 2 4. 1 1. 0 2. 5 3. 4 3. 1 0. 66 0. 41 0. 67 2. 7 0. 74 0. 43 0. 66 2. 8 1. 3 3. 6 14. 4 4. 6 2. 1 1. 4 4. 5 3. 6 2. 6 3. 6 6. 4 2. 2 4. 6 1. 6 3. 4 0. 85 0. 49 0. 81 2. 4 2. 0 2. 7 10. 9 4. 7 1. 7 2. 3 4. 0 2. 2 2. 8 3. 0 5. 2 1. 1 2. 2 2. 5 3. 1 0. 68 0. 40 0. 63 (1) Syksyn 1996 talousennuste. (2) Kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. VK = variaatiokerroin (keskihajonnan suhde keskiarvoon). VK ERM on seuraaviin maihin sovellettava variaatiokerroin: B, DK, D, E, F, IRL, L, NL, P vuosina 1993 ja 1994. A laskettu mukaan vuosina 1995 ja 1996, FIN vuonna 1996. ERM:n ulkop. sisältää seuraavat: EL, I, UK 1993 ja 1994. FIN ja S mukana 1995 ja S myös 1996. Lähde: Komissio Portugalissa) Muissa jäsenvaltioissa (Espanjassa, Italiassa, Kreikassa tilanteen ja havaitaan selvästi parantuneen vuodesta 1993 lähtien, mutta Portugalissa ja Espanjassa inflaation hidastuminen keskeytyi keväällä 1996. joka yleiseen Inflaation hidastumiseen yhteisössä on liittynyt jäsenvaltioiden inflaatiovauhtien välisten erojen Jäsenvaltioiden kutistuminen. inflaation lähentymisen osoittaa variaatiokerroin4, on hajonnan tilastollinen mittari. Yksityisen kulutuksen deflaattorilla mitatun inflaation variaatiokerroin laski siten, että kun se vuonna 1993 oli 0,73 koko yhteisön osalta, vuonna 1996 se oli 0,66. Lähentymistä on tapahtunut vielä enemmän valuuttakurssimekanismiin kuuluvien maiden ryhmässä, joiden osalta variaatiokerroin laski 0,62:sta vuonna 1993 0,34:een 1996. vuonna inflaatiovauhdin Toisaalta edelleen vaihtelu huomattavasti suurempaa valuuttakurssimekanismin ulkopuolisten maiden ryhmässä. on Variaatiokerroin osoittaa yksittäisten jäsenvaltioiden inflaatiovauhtien hajonnan kunakin vuonna suhteessa (yhteisön) keskimääräiseen inflaatiovauhtiin; mitä korkeampi arvo, sitä suurempi inflaatiovauhdin hajonta tiettynä vuonna. 3. 4 Hintakehityksen lähentymisen kestävyys 26 Yli vuosikymmenen ajan yhteisössä jatkunut inflaation lähentymiskehitys on suurelta osin seurausta perustavaa laatua olevista muutoksista kaikkien talouden toimijoiden asenteissa inflaatiota kohtaan Tärkeimpänä rakenteellisena muutoksena on epäilemättä ollut hintavakauteen tähtäävän rahapolitiikan määrätietoinen harjoittaminen. Useat jäsenvaltiot ovat asettaneet eksplisiittisiä inflaatiotavoitteita tai välitavoitteita (kuten rahan määrän kasvutavoite tai vaihtokurssitavoite) ja näiden mukaisesti harjoittaneet uskottavaa rahapolitiikkaa. Institutionaaliset muutokset, kuten budjettialijäämien keskuspankkirahoituksen kieltäminen ja julkisen sektorin erityisoikeuksien kieltäminen rahoituslaitoksissa (jotka tulivat voimaan toisen vaiheen alkaessa) sekä itsenäisyyden myöntäminen keskuspankeille (jota perustamissopimuksessa edellytetään ennen toisen vaiheen lujittaneet loppumista, ks. jäsenvaltioiden vakauteen tähtäävän rahapolitiikan tehokkuutta ja uskottavuutta. luku 2), ovat osaltaan talouden toimijoiden käyttäytymiseen. Sen lisäksi, että rahapolitiikka vaikuttaa suoraan inflaatioon, se hillitsee hintojen nousua myös vastaista politiikkaa vaikuttamalla määrätietoisesti lisäävät hintavakaustavoitteiden uskottavuutta ja vaimentavat osaltaan voimakkaasti inflaatio-odotuksia. Kymmenen viime vuoden aikana on vähitellen päästy maltilliseen nimellispalkkakehitykseen (ks. kappale 7. 4. 1). Tämä suuntaus viittaa siihen, että työmarkkinaosapuolet ovat entistä paremmin sisäistäneet hintavakaustavoitteen palkkaneuvotteluissa. rahapolitiikasta harjoittamalla viranomaiset Inflaation vastaavat Muut keskeiset rakenteelliset tekijät ovat vaikuttaneet merkittävästi yhteisössä nykyään vallitsevaan hitaan inflaation ympäristöön. Yhtenäismarkkinoiden loppuun saattaminen on luonut ja tulee jatkossakin hidastamaan hintojen nousua yritys- ja toimialatasolla lähinnä kahta kautta. Ensinnäkin kansallisten kaupan esteiden poistaminen on lisännyt kilpailua monien tavaroiden ja palvelujen markkinoilla ja sen seurauksena pienentänyt voittoja, jotka johtuivat epätäydellisestä markkinatilanteesta. Toiseksi lisääntynyt kilpailu on johtanut myös voimavarojen tehokkaampaan kohdentumiseen yhteisössä lisäten tarjontapuolen tehokkuutta. Tuotantokustannukset on näin ollen pidetty kurissa, millä on ilmeinen hintoja laskeva vaikutus. 1980-luvun jälkeen useimmat jäsenvaltiot ovat muuttaneet finanssipolitiikkansa suuntaa. Harkinnanvaraisten finanssipoliittisten keinojen käyttö taloudellisen toiminnan säätelemiseksi katsotaan entistä useammin tehottomaksi ja jopa vahingolliseksi, koska pitkään jatkuneilla liiallisilla alijäämillä ja julkisen velan kasvamisella on ollut vakavia haittavaikutuksia tarjonnan ja inflaation kannalta. Alussa julkisen talouden tervehdyttämisessä onnistuttiin vaihtelevasti, mutta viime vuosina julkisten alijäämien alentamispyrkimykset ovat voimistuneet ja osoittautuneet uskottavammiksi, kuten selvitetään luvussa 4. Siirtyminen entistä kurinalaisempaan julkisen talouden hoitoon, jonka tavoitteena on julkisen talouden tasapaino keskipitkällä aikavälillä, on lisännyt hitaan ja vakaan inflaation odotuksia, mikä siten auttaa rahapolitiikan tehtävää saavuttaa ja säilyttää hintavakaus ja samalla entistä alhaisemmat korot. 27 Rakenteellisten tekijöiden ohella suhdannetekijät ovat myös osaltaan vaikuttaneet nykyisen suotuisan inflaatiokehityksen syntymiseen yhteisössä. Tuotannon tason pysyminen kapasiteetin täyskäyttöä vastaavan tason alapuolella on voimakkaasti hillinnyt yritysten halua nostaa hintoja tai sallia huomattavia palkankorotuksia. 28 INFLAATION VIITEARVON LASKENTA Pöytäkirjassa N:o 6 todetaan, että inflaation viitearvo olisi laskettava enintään kolmen hintavakauden parhaiten saavuttaneen jäsenvaltion vuoden aikana todetun keskimääräisen inflaatiovauhdin perusteella. Keskiarvon laskemisessa tässä kertomuksessa käytetään aritmeettista keskiarvoa eikä geometristä keskiarvoa, koska aritmeettinen keskiarvo on yleisimmin käytetty laskutapa. Aritmeettisen ja geometrisen keskiarvon välinen ero on lisäksi hyvin pieni erityisesti inflaation ollessa hidas. Vuoden mittaisen jakson mittaamisessa on kaksi vaihtoehtoa: joko käytetään kuukausi- indikaattorin vuosimuutosta (esim. syyskuu 1996/syyskuu 1995) tai 12 viime kuukauden keskimääräistä muutosta näitä edeltäneistä 12 kuukaudesta. Ensimmäisen tavan etuna on, että se on yksinkertainen ja helposti ymmärrettävä. Haitat kuitenkin ovat tätä etua suuremmat. Tulokset voivat nimittäin vaihdella huomattavasti kuukaudesta toiseen johtuen mahdollisista vertailujakson vaikutuksista, jotka voivat aiheutua esimerkiksi välillisen verotuksen muutoksista. Tätäkin olennaisempaa on, että koska viitearvon pitäisi arvioida hintavakauden ja inflaatiokehityksen lähentymisen kestävyyttä, pitemmän jakson tarkasteleminen vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta. lukumäärä voidaan valita usealla Viitearvon Ensimmäisen laskentatavan mukaan viitearvo lasketaan yhden maan mukaan seuraavasti: laskennassa käytettävien maiden tavalla. Menetelmä 1: hintavakaudeltaan paras maa + 1,5 prosenttiyksikköä Menetelmä 2: hintavakaudeltaan toiseksi paras maa + 1,5 prosenttiyksikköä Menetelmä 3: hintavakaudeltaan kolmanneksi paras maa + 1,5 prosenttiyksikköä Toisen tulkintatavan mukaan laskettaisiin kahden tai kolmen maan keskiarvo seuraavasti: Menetelmä 4: kahden hintavakaudeltaan parhaan maan painottamaton keskiarvo + 1,5 prosenttiyksikköä Menetelmä 5: kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan painottamaton keskiarvo + 1,5 prosenttiyksikköä Menetelmä 4: kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan painotettu keskiarvo + 1,5 prosenttiyksikköä. 29 Taulukko 3. 4 Inflaatiovauhtien lähentyminen mitattuna viitearvon eri laskentatavoilla, VKHI Syyskuu 1996(1) Joulukuu 1995 0) Viitearvo Viitearvon saavuttaneiden jäsenvaltioiden lukumäärä 0) Viitearvo Viitearvon saavuttaneiden jäsenvaltioiden lukumäärä (3) 1. Paras maa +1,5 prosenttiyksikköä 2. Toiseksi paras maa +1,5 prosenttiyksikköä 3. Kolmanneksi paras maa +1,5 prosenttiyksikköä 4. Kaksi parasta maata, painottamaton keskiarvo +1,5 prosenttiyksikköä 5. Kolme parasta maata, painottamaton keskiarvo +1,5 prosenttiyksikköä 6. Kolme parasta maata, painotettu keskiarvo +1,5 prosenttiyksikköä 2. 5 2. 6 2. 9 2. 5 2. 7 2. 7 9 9 9 9 9 9 2. 4 2. 7 2. 8 2. 6 2. 6 2. 8 10 10 10 10 10 10 (1) Kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. (2) Painoina on käytetty käypähintaisen yksityisen kulutuksen arvoja vuonna 1995 (laskettu käyttäen ostovoimastandardeja). (3) Joulukuussa 1995 viitearvon saavuttaneet 9 maata: B, DK, D, F, IRL, L, NL, A, FIN. Syyskuussa 1996 viitearvon saavuttaneet 10 maata: B, DK, D, F, IRL, L, NL, A, FIN, S. Lähde: Komissio Näiden kuuden menetelmän mukaiset viitearvot on laskettu sekä joulukuulta 1995 että syyskuulta 1996. Tätä kertomusta varten komissio on valinnut menetelmän 5. Taulukosta 3. 4 nähdään, että viitearvon alittaneiden maiden lukumäärä on sama sekä joulukuussa 1995 että syyskuussa 1996 riippumatta käytetystä menetelmästä. Näitä tuloksia selittäviä tekijöitä on kaksi. Ensinnäkin on merkittävä ryhmä maita, jotka ovat päässeet hitaaseen ja muiden kanssa yhteneväiseen inflaatioon kestävällä tavalla. Tästä syystä ei mukaanlaskettavien maiden määrällä eikä viiteryhmän kokoonpanolla ole suurta vaikutusta viitearvon suuruuteen. Toiseksi muiden jäsenvaltioiden inflaatiokehitys on yhä niin kaukana hitaan inflaation ryhmästä, että viitearvon pienet vaihtelut eivät merkitse sitä, että nämä maat alittaisivat viitearvon. 30 VÄLIAIKAISTEN JA KANSALLISIEN KULUTTAJAHINTAINDEKSIEN EROT Väliaikaisten ja kansallisten kuluttajahintaindeksien väliset erot riippuvat hyvin paljon kansallisten kuluttajahintaindeksien nykyisestä rakenteesta. Maissa, joissa kansalliset kuluttajahintaindeksit sisältävät terveydenhoidon ja omistusasumisen laskennallisten vuokrien kaltaisia tekijöitä, väliaikaiset kuluttajahintaindeksit ovat tyypillisesti kansallisia indeksejä alliaisemmat, koska näiden tekijöiden hinnat yleensä nousevat nopeammin kuin tavaroiden, joista käydään kansainvälistä kauppaa. Sen sijaan maissa, joissa kansallisesta indeksistä on jätetty alkoholin ja tupakan hinnat pois, ero väliaikaiseen indeksiin on positiivinen, koska näiden tuotteiden hintojen nousut ovat tyypillisesti keskimääräistä suuremmat. Maissa, joissa asuntolainakorot sisältyvät kansallisiin indekseihin, havaitaan epäsäännöllisiä eroja. Yhteisön tasolla ja usean maan osalta KHI:n ja VKHI:n väliset erot ovat vähäisiä vaihdellen ±0,1 ja. ±0,3 prosenttiyksikön välillä (ks. taulukko 3. 5). Joidenkin maiden osalta erot vaihtelevat kuitenkin ±0,5 prosenttiyksiköstä lähes yhteen prosenttiyksikköön (Irlanti, Alankomaat, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta). Taulukko 3. 5 Väliaikaisten ja kansallisten kuluttajahintaindeksien ero (prosenttimuutos) 1995{1) KHI VKHI Ero VKHI- KHI 1. 4 2. 3 1. 5 9. 0 4. 7 1. 7 2. 4 5. 4 1. 9 1. 1 2. 0 3. 8 1. 0 2. 9 3. 1 3. 0 1. 5 2. 1 1. 8 9. 3 4. 7 1. 8 2. 6 5. 2 1. 9 1. 9 2. 2 4. 1 1. 0 2. 5 3. 4 3. 1 -0. 1 0. 2 -0. 3 -0. 3 0. 0 -0. 1 -0. 2 0. 2 0. 0 -0. 8 -0. 2 -0. 3 0. 0 0. 4 -0. 3 -0. 1 B DK D EL E F IRL (3) I L NL A P FIN S UK EUR Maaliskuu 1996w KHI VKHI Ero VKHI- KHI Syyskuu 19960) KHI VKHI Ero VKHI- KHI 1. 7 2. 3 1. 4 8. 9 3. 4 2. 5 2. 1 4. 4 1. 3 1. 5 1. 8 2. 1 1. 1 1. 5 3. 0 2. 7 2. 0 2. 1 1. 7 9. 1 3. 4 2. 3 2. 0 4. 5 1. 2 2. 1 1. 8 2. 4 0. 6 1. 5 2. 7 2. 7 -0. 3 0. 2 -0. 3 -0. 2 0. 0 0. 2 0. 1 -0. 1 0. 1 -0. 6 0. 0 -0. 3 0. 5 0. 0 0. 3 0. 0 2. 1 2. 5 1. 3 8. 1 3. 6 1. 6 2. 2 3. 5 1. 5 1. 4 2. 2 3. 2 1. 2 0. 6 2. 9 2. 4 1. 9 2. 3 1. 4 8. 5 3. 6 1. 6 1. 4 3. 4 1. 4 2. 0 2. 0 3. 4 0. 6 -0. 1 2. 1 2. 3 0. 2 0. 2 -0. 1 -0. 4 0. 0 0. 0 0. 8 0. 1 0. 1 -0. 6 0. 2 -0. 2 0. 6 0. 7 0. 8 0. 1 (1) Vuosimuutos, %. (2) Prosenttimuutos edellisen vuoden vastaavasta kuukaudesta, kuukausiarvo/arvo 12 kk aikaisemmin (3) Neljännesvuositietojen perusteella mitattu. Lähde: Komissio Lisäksi on huomattava, että koska inflaatioperuste määritellään suhteessa muihin maihin eikä absoluuttisena arvona, VKHI:n käyttö ei merkittävästi vaikuta tuloksiin. Kuten taulukosta 3. 6 käy ilmi, viitearvoa noudattavien maiden lukumäärä ei muutu, jos KHI:tä käytetään VKHI:n sijaan. Kolmen inflaatioltaan alhaisimman jäsenmaan ryhmä ei kuitenkaan ole sama. 31 Taulukko 3. 6 Inflaatiovauhtien lähentyminen väliaikaisilla ja kansallisilla kuluttajahintaindekseillä mitattuna (prosenttimuutos) Väliaikaiset kuluttajahintaindeksit (1) Jouluk. (i) 1995 Syysk. (i) 1996 Kuluttajahintaindeksi (1) Jouluk. (i) 1995 Syysk. (O 1996 Kolme hintavakau deltaan parast maata B D F NL L FIN S Viitearvo (2) 1. 4 1. 1 1. 0 2. 7 1. 3 1. 2 0. 9 2. 6 1. 5 1. 8 LO 2. 9 Viitearvon saavuttaneet jäsenvaltiot Lukumäärä: Jäsenvaltioit yht. : B DK D F IRL (3) L NL A FIN S 9 15 1. 4 2. 3 1. 5 1. 7 2. 4 1. 9 1. 1 2. 0 1. 0 10 15 1. 6 2. 2 1. 3 2. 1 2. 1 1. 3 1. 2 1. 7 0. 9 Ï. 6 10 15 1. 5 2. 1 1. 8 1. 8 2. 6 1. 9 1. 9 2. 2 1. 0 2. 5 1. 3 0. 5 1. 2 2. 5 10 Î5 1. 8 2. 0 1. 6 2. 1 1. 8 1. 3 1. 9 1. 8 0. 5 1. 2 (1) Kahdentoista kuukausi-indeksin aritmeettisen keskiarvon prosenttimuutos verrattuna edeltäneiden 12 kuukauden kuukausi-indeksien keskiarvoon. (2) Tässä käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan inflaatiovauhtien aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. (3) Neljännesvuositietojen perusteella mitattu. Lähde: Komissio. 32 4. JULKISEN TALOUDEN TILA 4. 1 Liiallinen alijäämä Julkisyhteisöjen rahoitusaseman kestävyyttä koskevan arviointiperusteen täyttäminen riippuu, kuten 109 j artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa selvästi todetaan, siitä, onko jäsenvaltion julkisyhteisöjen rahoitusasema sellainen, että julkisyhteisöissä ei ole 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettua liiallista alijäämää. Lähentymisperusteista tehdyn kuudennen pöytäkirjan 4 artiklassa todetaan seuraavasti: uTämän sopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettu julkisyhteisöjen rahoitusasemaa koskeva arviointiperuste merkitsee, ettei jäsenvaltiota tarkasteluajankohtana koske tämän sopimuksen 104 c artiklan 6 kohdassa tarkoitettu neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta kyseisessä jäsenvaltiossa. " Tämän kertomuksen tarkoitus ei siten ole tehdä itsenäistä arviota siitä, täyttävätkö jäsenvaltiot tällä hetkellä julkisen talouden tilaa koskevan arviointiperusteen vai eivät. Tämä määritetään jo neuvoston päätöksissä liiallisen alijäämän olemassaolosta. Tämän luvun ensimmäinen osa kuvaa liiallisen alijäämän menettelyn soveltamista EMU:n toisen vaiheen aikana ja tällä hetkellä voimassa olevia päätöksiä liiallisen alijäämän olemassaolosta. Luvun muissa osissa luodaan katsaus jäsenvaltioiden julkista taloutta koskevaan viimeaikaiseen kehitykseen. Liiallisen alijäämän menettelyä koskevia määräyksiä (104 c artikla lukuun ottamatta 1, 9, 11 ja 14 kohtaa sekä siihen liittyvä pöytäkirja 5) on sovellettu EMU:n toisen vaiheen alusta, tammikuusta 1994 alkaen. Siitä lähtien komission ja neuvoston käytäntönä on ollut toteuttaa menettely vuosittain. Kunakin vuonna menettelyn eri vaiheet on toteutettu sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat maaliskuussa toimittaneet julkista taloutta koskevat tiedot (kuten neuvoston asetuksessa (EY) N:o 3605/93 edellytetään). Kehikko "Liiallisen alijäämän menettely" kuvaa menettelyn pääpiirteet toisen vaiheen aikana. Menettelyä ensimmäistä kerran sovellettaessa vuonna 1994 neuvosto päätti1 104 c artiklan 6 kohdan mukaisesti, että silloisista kahdestatoista jäsenvaltiosta kymmenessä oli liiallinen alijäämä. Ainoastaan Irlantia ja Luxemburgia ei koskenut tällainen päätös. Irlannissa julkisyhteisöjen alijäämän ja bruttokansantuotteen suhde alitti 3 prosentin viitearvon ja julkisyhteisöjen velan ja bruttokansantuotteen suhde, vaikka ylittikin selvästi 60 prosentin viitearvon, oli alentunut merkittävästi. Luxemburgissa julkisyhteisöjen taloudessa oli ylijäämä ja velkasuhde oli paljon alle viitearvon. Kaikkien muiden jäsenvaltioiden osalta katsottiin, että ne eivät täyttäneet jompaakumpaa tai kumpaakaan julkisyhteisöjen alijäämää ja velkaa koskevaa arviointiperustetta. Vuonna 1995 menettelyä sovellettiin ensi kertaa kolmeen uuteen jäsenvaltioon (Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin), ja neuvosto päätti2, että jokaisessa niistä oli liiallinen alijäämä. Samaan i 2 Neuvoston 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemät päätökset. Menettelyn soveltamisasiakirjoja ei ole julkaistu Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä. Neuvoston 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemät päätökset. 33 aikaan neuvosto päätti 104 c artiklan 12 kohdan mukaisesti kumota Saksaa koskevan päätöksen: julkisyhteisöjen alijäämä Saksassa oli laskenut viitearvon alapuolelle vuonna 1994 ja sen odotettiin tuolloin pysyvän viitearvon alapuolella vuonna 1995, ja velkasuhde jäi viitearvon alapuolelle. Menettelyä sovellettaessa vuonna 1996 neuvosto teki uuden päätöksen4 liiallisesta alijäämästä Saksassa, koska maan julkisyhteisöjen alijäämä ylitti viitearvon vuonna 1995 ja sen odotettiin pysyvän viitearvon yläpuolella vuonna 1996. Neuvosto päätti5 myös kumota Tanskaa koskevan päätöksen. Tanskassa julkisyhteisöjen alijäämä laski paljon viitearvon alapuolelle vuonna 1995 ja sen odotettiin pysyvän alhaisena vuonna 1996, ja vaikka velkasuhde oli yhä viitearvon yläpuolella, se pieneni huomattavasti vuosina 1994 ja 1995. Näin ollen kahtatoista jäsenvaltioita koskee tällä hetkellä neuvoston päätös siitä, että niissä on liiallinen alijäämä. Tällä hetkellä ainoastaan kolmea jäsenvaltiota (Tanskaa, Irlantia ja Luxemburgia) ei koske tällainen päätös, ja ne siten täyttävät julkisen talouden tilaa koskevan arviointiperusteen. lKuvio4. 1 li JulkisylitEisöjeii alijäämi -2 B 0 K D E LB F 8& I h WL A P i tî S M Neuvoston 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemä päätös. Neuvoston 27 kesäkuuta 1996 tekemä päätös. Neuvoston 27 kesäkuuta 1996 tekemä päätös. 4. 2 Julkisen talouden tilan kehitys vuonna 1996 34 Julkisen talouden tilaa on pyritty kohentamaan vuonna 1996 tilanteessa, jossa taloudellinen kasvu on suvantovaiheessa. Komissio ennustaa bruttokansantuotteen määrän kasvavan tänä vuonna 1,6 prosenttia koko Euroopan unionissa yhteensä, ja tätä hitaammin Belgiassa, Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa. Epäsuotuisasta taloudellisesta tilanteesta huolimatta lähes kaikkien jäsenvaltioiden odotetaan edistyvän julkisyhteisöjen alijäämien supistamisessa vuonna 1996. Komission tuoreimpien ennusteiden mukaan (ks. taulukko 4. 1 ja kuvio 4. 1) ainoastaan Saksassa alijäämä todennäköisesti kasvaa vuonna 1996. Kaikissa muissa jäsenvaltioissa ja koko Euroopan unionissa yhteensä alijäämän odotetaan pienenevän (Luxemburgissa ylijäämän odotetaan pienenevän). Alijäämän odotetaan supistuvan erityisen paljon eli enemmän kuin prosentilla BKT:sta Kreikassa, Espanjassa, Alankomaissa, Itävallassa, Portugalissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Taulukko 4. 1 Julkisyhteisöjen alijäämä (%BKT:sta)C 1993 1994 1995 1996 (1) B DK D EL E F IRL I L(2) NL A P FIN S UK 7. 5 3. 9 3. 5 14. 2 6. 8 5. 6 2. 4 9. 6 -1. 7 3. 2 4. 2 6. 9 8. 0 12. 3 7. 8 5. 1 3. 5 2. 4 12. 1 6. 3 5. 6 1. 7 9. 0 -2. 6 3. 4 4. 4 5. 8 6. 2 10. 8 6. 8 4. 1 1. 6 3. 5 9. 1 6. 6 4. 8 2. 0 7. 1 -1. 5 4. 0 5. 9 5. 1 5. 2 8. 1 5. 8 3. 3 1. 4 4. 0 7. 9 4. 4 4. 0 1. 6 6. 6 -0. 9 2. 6 4. 3 4. 0 3. 3 3. 9 4. 6 jo Nykyisten arvioiden perusteella näyttää todennäköiseltä, että vuonna 1996 vielä yksi jäsenvaltio (Alankomaat) onnistuu alentamaan alijäämän ja BKT:n suhteen alle 3 prosentin viitearvon ja siten liittymään samaan ryhmään, jossa on saavuttanutta kolme tämän jäsenvaltiota eli Tanska, ja Irlanti Luxemburg (jolla on ylijäämä). Kaksi jäsenvaltiota Suomi) (Belgia todennäköisesti pääsevät tänä vuonna 3 ja 3!/2 prosentin välillä olevaan alijäämään suhteessa BKT:hen ja niiden lisäksi kuuden jäsenvaltion (Saksan, Espanjan, Itävallan, Ranskan, Portugalin ja Ruotsin) alijäämän ja BKT:n suhteen odotetaan jäävän alle 4lA prosenttiin. ja 5. 4 5. 0 4. 4 EUR 6. 2 (1) Syksyn 1996 talousennuste. (2) Negatiivinen etumerkki osoittaa ylijäämää. Lähde: Komissio. Julkisyhteisöjen rahoitusaseman säilyminen alijäämäisenä ja suhteellisen hidas nimellisen bruttokansantuotteen heikosta kasvu tai reaalikasvusta että onnistuneesta parantuneesta inflaatiovauhdin hillitsemisestä) merkitsevät sitä, että muiden tekijöiden pysyessä ennallaan julkisyhteisöjen bruttovelka suhteessa bruttokansantuotteeseen kasvaa todennäköisesti edelleen useissa jäsenvaltioissa vuonna 1996 ja koko Euroopan unionissa yhteensä (ks. taulukko 4. 2 ja kuvio 4. 2). Belgiassa, Tanskassa, Kreikassa, Irlannissa, Italiassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Ruotsissa velkasuhteen odotetaan pienenevän tänä vuonna. (johtuen sekä 35 Taulukko 4. 2 Julkisyhteisöjen bruttovelka (% BKT. sta) Taso B DK (2) D(3) EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 1993 137. 0 80. 1 48. 2 111. 8 60. 5 45. 6 94. 5 119. 3 6. 2 80. 8 62. 8 68. 2 57. 3 76. 0 48. 5 66. 1 1994 135. 0 76. 0 50. 4 110. 4 63. 1 48. 4 87. 9 125. 5 5. 7 77. 4 65. 1 69. 6 59. 5 79. 3 50. 4 68. 1 1995 133. 7 71. 9 58. 1 111. 8 65. 7 52. 8 81. 6 124. 9 6. 0 79. 7 69. 0 71. 7 59. 2 78. 7 54. 1 71. 3 1996 (l) 130. 6 70. 2 60. 8 110. 6 67. 8 56. 4 74. 7 123. 4 7. 8 78. 7 71. 7 71. 1 61. 3 78. 1 56. 3 73. 5 Muutos 94/93 ! 95/94 -2. 0 -4. 1 2. 2 -1. 3 -4. 1 7. 7 96/95 -3. 1 -1. 7 2. 7 -1. 4 2. 6 2. 8 -6. 6 6. 2 -0. 5 -3. 4 2. 3 1. 4 2. 2 3. 3 1. 9 2. 0 1. 4 2. 6 4. 4 -6. 3 -0. 6 0. 3 2. 3 3. 9 2. 1 -0. 3 -0. 6 3. 7 3. 2 -1. 2 2. 1 3. 6 -6. 9 -1. 5 1. 8 -1. 0 2. 7 -0. 6 2. 1 -0. 6 2. 2 2. 2 (1) Syksyn 1996 talousennuste. (2) Julkisyhteisöjen talletukset keskuspankissa, julkisyhteisöjen hallussa olevat muut kuin valtion joukkolainat ja valtionyhtiöihin liittyvä velka olivat noin 18 % BKT:sta v. 1995. (3) Saksan velkasuhteen jyrkkä kasvu vuonna 1995 johtuu pääasiassa siitä, että valtio otti vastatakseen talousarvion ulkopuolisia yhdistymiseen liittyviä velkoja, joista huomattavin on "Treuhandanstaltin" velka. Lähde: Komissio. 1996 hieman lopussa Vuoden komissio odottaa velan ja bruttokansantuotteen suhteen alle 60 prosentin olevan kolmessa viitearvon Ranskassa, jäsenvaltiossa, ja Luxemburgissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. odotetaan Velkasuhteen yli kasvavan viitearvon 60 prosentin Saksassa ja asettuvan 60 ja 70 prosentin Espanjassa. välille myös Tanskassa, Irlannissa, Alankomaissa, Portugalissa ja velkasuhteen Ruotsissa 70 odotetaan ja 80 prosentin välissä. jäsenvaltiossa Kolmessa (Belgiassa, Kreikassa ja Italiassa) velan määrä on edelleen yli 110 prosenttia suhteessa BKT:hen. ja Suomessa olevan Kuvio 4. 2 $ä$ Julkisyhteisöjen bruttovelka (% BKTsla) 4. 3 Julkisen talouden vakauttaminen £MU:n toisen vaiheen aikana 36 EMU:n toisen vaiheen alussa useimpien jäsenvaltioiden julkinen talous oli erittäin vakavasti epätasapainossa. Alijäämät olivat kasvaneet useissa tapauksissa ennätyksellisen korkeiksi vuonna 1993 johtuen jyrkästä taantumasta, ja Irlantia ja Luxemburgia lukuun ottamatta kaikkien jäsenvaltioiden velkasuhteet olivat kasvamassa. Kolmen viime vuoden aikana jäsenvaltioiden hallitusten ponnistelut julkisyhteisöjen talouden tilan korjaamiseksi ovat tehostuneet ja niitä on laajennettu. Yhä laajemmin ollaan tietoisia siitä, että hoitamattomat julkisen talouden epätasapainot johtavat velan kasvu-uralle, jolta sitä on vaikea kääntää laskuun, ja vaarantavat inflaatio- ja korkokehityksen sekä talouskasvun. Tänä aikana rahoitusmarkkinat ovat yleisesti entistä selvemmin asettaneet riskipreemion maille, joilla on ratkaisemattomia ongelmia julkisen talouden hoidossa. Lisäksi jäsenvaltioiden talouspolitiikka on saanut tukea, tarpeesta saavuttaa korkea lähentymisen taso yhteisen rahan vuoksi. Kaikki jäsenvaltiot, joissa on suuret alijäämät, ovat laatineet kunnianhimoisia keskipitkän aikavälin julkisen talouden vakauttamisohjelmia. Julkisen talouden epätasapainon vähentäminen on keskeisessä asemassa lähentymisohjelmissa, jotka jäsenvaltiot ovat esittäneet yhteisölle. Vaikka useissa tapauksissa edistyminen ei ole ollut yhtä ripeää kuin alunperin suunniteltiin ja joitakin takaiskuja on koettu, vuoden 1993 jälkeen julkisyhteisöjen alijäämät ovat supistuneet tasaisesti useimmissa jäsenvaltioissa (ks. taulukko 4. 1 ja kuvio 4. 3). Ainoat poikkeukset ovat Saksa, jossa vuoden 1994 laskun jälkeen alijäämä kasvoi jälleen niin vuonna 1995 kuin 1996, Espanja, jossa alijäämä kasvoi vuonna 1995 ennen kuin supistui jälleen vuonna 1996, Alankomaat, jossa alijäämä kasvoi vuosina 1994 ja 1995 ennen kuin supistui vuonna 1996, ja Itävalta, jossa alijäämä myös kasvoi vuosina 1994 ja 1995 ja supistui vuonna 1996. Luxemburgin ylijäämä on vaihdellut vuodesta toiseen. Vuosien 1993 ja 1996 välisenä aikana alijäämät ovat pienentyneet erityisen paljon, yli 4 prosenttia suhteessa BKT: hen, Belgiassa, Kreikassa, Suomessa ja Ruotsissa, kun taas alijäämien supistuminen on ollut 2 ja 4 prosentin välillä suhteessa BKT:hen Tanskassa, Espanjassa, Italiassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kuitenkin monilla näistä maista lähtökohtana oli hyvin suuri alijäämä eivätkä ne vielä ole päässeet tyydyttävään alijäämään. Vaikka lyhyen aikavälin painopiste on saada alijäämien ja bruttokansantuotteen suhde pienenemään 3 prosenttiin, tämä on nähtävä ainoastaan askeleena kohti julkisen talouden vakauttamista. Kuten viimeaikaisissa keskusteluissa, teki ehdotukset 16. lokakuuta 1996, on käynyt ilmi, viitearvoksi asetettu 3 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen on tarkoitus katsoa enimmäismääräksi eikä tavoitetasoksi. Kasvun ja työllisyyden edistämiseksi jäsenvaltioiden olisi tarkoituksenmukaista tähdätä keskipitkällä aikavälillä lähellä tasapainoa olevaan tai ylijäämäiseen julkisen talouden rahoitusasemaan. jotka ovat koskeneet vakaussopimusta, josta komissio 37 Kuvio 4. 3 Julkisyhteisöjen alijäämä ja velka 1993-1996 (%BKT:sta) Velka. &• + * oB •v 'OI EL 01993 • 1994 • 1995 #1996 IRL. O • \ (DK '96) DK i #- •* &— G. $ F 140 130 120 110 100 90 80 70 60 50 40 -1 o 1 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Velka 100 Alijäämä 01993 • 1994 rf D1995 #1996 *^9?^ # 90 80 70 60 50 40 30 20 10 O -3 -1 Lähde: Komissio. -2 (NL '96) 'Q6) # NL ,VP ^ # # <^ #- &: <- <a '95; p -&----<- - *- •o 4 5 6 Alijäämä 10 11 12 13 38 4. 3. 1 Suhdannevaihtelujen vaikutus julkiseen talouteen Aivan kuten vuoden 1993 alijäämiä paisutti taantuman vaikutus, voidaan osan alijäämien myöhemmästä toimeliaisuuden elpymisen laskea vaikutuksista kulutukseen ja verotuloihin. Komission käyttämän varovaisen supistumisesta taloudellisen johtuvan J] Kuvio 4. 4 Toteutunut j# suhdatttretasGtotit juöd$$%te&dj*ii alijäSml - 1HE <%BîCfîsla) 'Toteutunut alijäämä "Suhdannetasoitettu alijäämä mm- TiïilitiïhiilMrtifiriri^ i i ii WM mm mu suhdannetasausmenetelmän mukaan yli puolet alijäämien supistumisesta koko EU: n tasolla vuosina 1994 ja 1995 johtui näistä suhdannevaikutuksista. Vuoden 1995 puolivälin ja 1996 puolivälin välisenä aikana talouskasvu pysähtyi, mikä yleisesti on johtanut alhaiseen BKT:n kasvuvauhtiin vuonna 1996 ja useissa maissa on vaikuttanut haitallisesti julkisen talouden rahoitusasemaan. Tuoreimpien arvioiden mukaan alijäämän ja BKT:n suhteen ennakoidaan supistuvan 0,6 prosenttiyksiköllä koko EU:ssa vuonna 1996, mihin suhdannetekijöillä on ollut 0,2 prosenttiyksikön suuminen alijäämää kasvattava vaikutus, ja suhdannevaihteluista puhdistetun alijäämän arvioidaan supistuvan 0,8 prosenttia suhteessa BKT:hen. 39 Taulukko 4. 3 Julkisyhteisöjen toteutuneen ja suhdannetasoitetun alijäämän muutos edellisestä vuodesta f%BKT:staï Alijäämän muutos 1994 -2. 3 -0. 4 -1. 0 -2. 1 -0. 4 0. 0 -0. 7 -0. 5 -1. 0 0. 2 0. 2 -1. 1 -1. 8 -1. 5 -1. 0 1995 -1. 0 -1. 8 1. 1 -3. 0 0. 3 -0. 8 0. 3 -1. 9 1. 1 0. 7 1. 5 -0. 7 -1. 0 -2. 7 -1. 0 1996 -0. 8 -0. 2 0. 5 -1. 2 -2. 2 -0. 8 -0. 4 -0. 5 0. 6 -1. 4 -1. 6 -1. 1 -1. 9 -4. 1 -1. 1 Suhdannetasoitetun alijäämän muutos 1996 1995 -1. 0 -1. 0 -0. 3 -1. 3 0. 0 0. 9 1994 -2. 0 1. 1 -0. 8 -2. 2 -0. 6 0. 5 0. 1 -0. 2 0. 7 0. 7 -1. 7 0. 1 -0. 4 -0. 1 -2. 9 0. 6 -0. 6 2. 8 -1. 2 1. 5 0. 4 1. 2 -0. 7 1. 0 -1. 3 -0. 7 -0. 9 -2. 3 -1. 2 0. 4 -0. 9 0. 3 -1. 4 -2. 0 -1. 0 -1. 7 -3. 8 -1. 1 B DK D EL E F IRL I L(l) NL A P FIN S UK -0. 6 -0. 2 -0. 2 -0. 4 -0. 7 EUR Negatiivinen (positiivinen) etumerkki merkitsee alijäämän pienenemistä (kasvamista). (1) Luxemburgilla on ylijäämä, ja siten negatiivinen (positiivinen) etumerkki merkitsee ylijäämän kasvua (pienenemistä). -0. 8 Taulukko 4. 4 Julkisyhteisöjen alijäämän suhdannetasoitus vuonna 1996 f%BKT;fita) Julkis yhteisöjen alijäämä Suhdanne- tekijän vaikutus Suhdanne- tasoitettu alijäämä B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 3. 3 1. 4 4. 0 7. 9 4. 4 4. 0 1. 6 6. 6 -0. 9 2. 6 4. 3 4. 0 3. 3 3. 9 4. 6 4. 4 0. 6 0. 2 0. 5 0. 4 0. 9 0. 6 -2. 0 0. 4 0. 4 0. 3 0. 2 0. 8 1. 1 0. 9 0. 6 0. 5 2. 7 1. 2 3. 5 7. 5 3. 5 3. 4 3. 6 6. 2 -1. 3 2. 3 4. 1 3. 2 2. 2 3. 0 4. 0 3. 9 Lähde: Komissio; syksyn 1996 talousennuste. Lähde: Komissio: svksvn 1996 talousennuste. Johtuen 1990-luvun alun taantumasta ja epävarmasta elpymisestä sen jälkeen bmttokansantuotteet vuonna 1996 jäävät edelleen alle trenditasonsa kaikissa jäsenvaltioissa lukuun ottamatta Irlantia. Tällainen ns. negatiivinen tuotantokuilu merkitsee sitä, että suhdannetasoitettu ahjäämä ei ole yhtä suuri kuin toteutunut alijäämä. Komission suhdannetasoitusmenetelmän mukaan kolmen jäsenvaltion (Belgian, Suomen ja Ruotsin), joiden alijäämän ja BKT:n suhde on todennäköisesti yli 3 prosenttia tänä vuonna, suhdannetasoitetun alijäämän arvioidaan olevan 3 prosenttia BKT. sta tai sitä pienempi (ks. taulukko 4. 4). Tämä menetelmä on kuitenkin melko varovainen: esimerkiksi World Economic Outlook -julkaisussa lokakuussa 1996 julkaistujen IMF:n lukujen mukaan niistä jäsenvaltioista, joiden alijäämän ja BKT:n suhde on tänä vuonna yli 3 prosenttia, rakenteellisen alijäämän arvioitiin olevan tasan tai alle 3 prosenttia Belgiassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 40 4. 3. 2 Velkasuhteen kehitys ollut selvästi riittävää Taulukko 4. 5 Vaikka alijäämien pienentämisessä on laajasti edistytty, tämä on ainoastaan muutamissa suhteessa velan määrän taittaakseen tapauksissa bmttokansantuotteeseen (ks. taulukko 4. 2 ja kuvio 4. 3). Belgiassa velan ja BKT:n suhde on vuosittain pienentynyt siten, että kun se vuonna 1993 oli erittäin korkea eli 137 prosenttia, sen odotetaan pienenevän 130,6 prosenttiin vuonna 1996. Vastaavasti huipussaan 80. 1 prosenttia vuonna 1993 sen odotetaan olevan 70. 2 prosenttia vuonna 1996. Irlannin aiempi velkasuhteen pieneneminen on jatkunut vuoden 1993 94,5 prosentista 74,7 rosenttiin suhteessa BKT:hen vuonna 1996. Muut velan määrää lisäävät tekijät kuin alijäämä (varanto/virta - korjauserät) (% BKT:sta) velkasuhde ja " ^ " " n ^ 9 8 9 - 93 1 "Î994-96 Tanskassa kasvun oli •'-"" j "• vuosi- keskiarvo LÔ~" 3. 7 2. 1 8. 1 2. 8 0. 9 ~B """" DK D EL E F "i~ vuosi keskiarvo " Ï Ï! -2. 0 2. 9 Î. 7 0. 6 0. 5 IRL I L NL A P FIN S UK 1. 7 1. 8 2. 5 0. 1 Î. 4 3. 4 7. 6 5. 1 -04 -0. 3 1. 3 2. 6 -0. 7 0. 8 0. 6 -0. 5 -2. 9 -0. 6 0-9 EUR I Lähde; Komissio 1 0-6 Kreikan velan odotetaan vuonna 1996 olevan 110,6 prosenttia suhteessa BKT:hen, mikä on alle vuonna 1993 olleen tason. Myös Alankomaissa vuoden 1996 velkasuhteen odotetaan jäävän alle vuoden 1993 tason. Muualla velkaantuminen on lisääntynyt merkittävästi kolmen viime vuoden aikana: vähintään 5 prosenttia suhteessa BKT:hen Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Italiassa velkasuhde kasvoi vuonna 1994 jyrkästi ja pieneni sen jälkeen hyvin vähän vuonna 1995 ja samoin vuonna 1996. Myös todennäköisesti pienenee Portugalin velkasuhteen odotetaan pienenevän vuonna 1996. Suomen velkasuhteen odotetaan suurenevan jälleen tänä vuonna pienennyttyään hieman vuonna 1995. Ruotsin velkasuhde pienentynee sekä vuonna 1995 että 1996, mutta jää silti vuoden 1993 tasoa korkeammalle. Julkisyhteisöjen bruttovelan absoluuttisen määrän muutokseen ei perustamissopimuksen määritelmien mukaan vaikuta ainoastaan luotonotto alijäämän rahoittamiseksi kunakin vuonna, vaan myös useat muut tekijät, jotka lisäävät julkisyhteisöjen velkaa. Valuuttamääräisen velan kansallisessa valuutassa ilmaistu arvo voi muuttua valuuttakurssien muuttuessa, julkisyhteisöt voivat lisätä velkaansa rahoittaakseen lainanantoaan talouden muille sektoreille, yksityistämisestä saaduilla tuloilla tai rahoitusomaisuuden vähentämisellä voidaan pienentää bruttovelan määrää jne. Useimmissa jäsenvaltioissa nämä tekijät ovat yhteisvaikutukseltaan yleensä säännöllisesti lisänneet velkakantaa. Vuosina 1989-93 ne merkitsivät vuodessa keskimäärin yli 2 prosenttiyksikön lisäystä velan määrään suhteessa BKT: hen kahdeksassa jäsenvaltiossa ja niillä oli velkaa huomattavasti lisäävä vaikutus kaikissa muissa maissa paitsi Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (ks. taulukko 4. 5). Vuosien 1994-96 aikana velan määrään kohdistuva keskimääräinen vuosivaikutus on pienentynyt edelliseen ajanjaksoon verrattuna lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Merkittävänä poikkeuksena oli Saksa, jossa on ollut suurta jälleenyhdistymiseen liittyvää luotonottoa. Keskimääräinen vuotuinen vaikutus on itse asiassa ollut negatiivinen (ts. velka on supistunut) seitsemässä jäsenvaltiossa tänä aikana ja ainoastaan neljässä jäsenvaltiossa sillä on ollut positiivinen vaikutus, joka on ollut suurempi kuin 1 prosentti BKT:sta. Tähän muutokseen on useita syitä, joita ovat mm. valuuttakurssien vähentynyt heilahtelu vuoden 1993 jälkeen ja 41 vähentynyt tarve pankkien ja muiden alojen hätärahoitukseen, jota oli ilmennyt useissa maissa. On kuitenkin myös merkkejä siitä, että hallitukset ovat ryhtyneet hoitamaan julkista taloutta entistä huolellisemmin, koska velkasuhdetta on ruvettu seuraamaan aiempaa tarkemmin toisen vaiheen aikana. 4. 3. 3 Julkisen talouden sopeutuskeinot Koko Euroopan unionin tasolla julkisyhteisöjen alijäämän ja BKT: n suhteen supistumiseen 1,8 prosentilla vuosien 1993 ja 1996 välisenä aikana on päästy vähentämällä julkisyhteisöjen muiden kuin korkomenojen osuutta BKT:sta. Näiden kahden vuoden aikana tulojen ja korkomenojen osuudet ovat pysyneet lähes ennallaan (ks. taulukko 4. 6). Taulukko 4. 6 Tulojen ja menojen osuudet vuosina 1993 ja 1996 (% BKT:sta) Tulot 1996 (1) 1993 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 49. 2 58. 3 46. 4 34. 4 42. 8 49. 5 37. 8 47. 4 44. 7 52. 9 49. 4 37. 7 53. 8 60. 3 35. 9 EUR 46. 2 50. 5 58. 8 45. 7 38. 0 40. 3 50. 6 34. 7 46. 3 41. 7 48. 3 48. 2 41. 5 55. 3 63. 0 37. 7 46. 2 Muutos 96/93 + 1. 3 +0. 5 -0. 7 +3. 6 -2. 5 +1. 1 -3. 1 -1. 1 -3. 0 -4. 6 -1. 2 +3. 8 + 1. 5 +2. 7 + 1. 8 +0. 0 (1) Syksyn 1996 talousennuste. [Lähde: Komissio Muut kuin korkomenot 1996 (1) 1993 Korkomenot 1996 (1) Muutos 96/93 -0. 6 -0. 7 -0. 7 -1. 6 -5. 0 -0. 8 -2. 0 -2. 5 -2. 1 -4. 6 -1. 4 +2. 9 -4. 4 -7. 0 -2. 2 •1. 9 1993 10. 8 7. 8 3. 3 12. 8 5. 2 3. 4 6. 5 12. 1 0. 4 6. 2 4. 3 6. 8 4. 6 6. 2 2. 9 5. 4 Muutos 96/93 -2. 3 -1. 4 +0. 5 -0. 9 +0. 2 +0. 4 -2. 0 -1. 6 -0. 1 -0. 6 +0. 2 -1. 9 +1. 3 +1. 3 +0. 9 +0. 0 8. 5 6. 4 3. 8 11. 9 5. 4 3. 8 4. 5 10. 5 0. 3 5. 6 4. 5 4. 9 5. 9 7. 5 3. 8 5. 4 45. 9 54. 5 46. 6 35. 7 44. 4 51. 7 33. 8 44. 9 42. 5 49. 9 49. 4 38. 1 57. 2 66. 4 40. 8 47. 1 45. 3 53. 8 45. 9 34. 1 39. 4 50. 9 31. 8 42. 4 40. 4 45. 3 48. 0 41. 0 52. 8 59. 4 38. 6 45. 2 Yksittäisiä jäsenvaltioita tarkasteltaessa kuvio on vaihtelevampi. Useimmat jäsenvaltiot ovat hyötyneet alhaisemmista koroista. Ne jäsenvaltiot, joiden velkasuhde on pienentynyt tasaisesti, ovat hyötyneet korkomenojen selvästä pienenemisestä (Belgia, Tanska ja Irlanti), ja joissain muissa maissa nimelliskorot ovat alentuneet niin paljon, että myös korkomenot ovat pienentyneet (Kreikka, Italia, Alankomaat ja Portugali). Useimmissa muissa jäsenvaltioissa velkasuhteen kasvun korkomenoja lisäävä vaikutus on ollut suurempi kuin alhaisempien nimelliskorkojen suotuisa vaikutus, ja korkomenojen osuus on kasvanut - erityisen jyrkästi Suomessa ja Ruotsissa. Julkisyhteisöjen muiden kuin korkomenojen osuus bruttokansantuotteesta on pienentynyt vuosien 1993 ja 1996 välisenä aikana kaikissa jäsenvaltioissa paitsi Portugalissa. Pieneneminen on ollut erityisen huomattavaa eli yli 4 prosenttia suhteessa BKT:hen Espanjassa, Alankomaissa, Suomessa ja Ruotsissa. 42 Useat jäsenvaltiot ovat kiristäneet verotusta osana julkisen talouden sopeutusta. Julkisyhteisöjen tulojen osuus BKT:sta on noussut vuosien 1993 ja 1996 välillä Belgiassa, Tanskassa, Kreikassa, Ranskassa, Portugalissa, Suomessa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Muualla tämä osuus on laskenut. Erityisen jyrkkää tulojen osuuden pieneneminen on ollut Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa. Kuitenkin useimmissa jäsenvaltioissa suurin osa julkisen talouden sopeutuksesta on johtunut kokonaismenojen osuuden pienenemisestä. Jotkin jäsenvaltiot ovat käyttäneet menojen pienenemisen osittain tai kokonaan alhaisemman verotuksen rahoittamiseen. Sitä vastoin muut jäsenvaltiot ovat täydentäneet menojen karsintaa kiristämällä myös verotusta. Suurempien tulojen kautta saavutettu alijäämän väheneminen vuosien 1993 ja 1996 välisenä aikana on ollut vähintään yhtä tärkeä kuin kokonaismenojen osuuden pieneneminen Kreikassa, Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Portugali erottuu muista jäsenvaltioista tänä aikana siinä, että se on käyttänyt jyrkästi kasvaneita verotuloja, joiden taso alunperin oli suhteellisen alhainen, rahoittaakseen sekä menojen kasvun että alijäämän supistamisen. 4. 3. 4 Alijäämät ja kiinteät investoinnit Taulukko 4. 7 Julkisyhteisöjen investoinnit ja alijäämä (% BKT:sta) Seuratessaan julkisen talouden kehitystä liiallisten alijäämien menettelyä varten komission on paitsi tarkasteltava julkisyhteisöjen alijäämää ja velkaa koskevien arviointiperusteiden täyttymistä, myös otettava huomioon, ylittääkö julkisyhteisöjen niiden Taulukon 4. 7 investointimenot. luvuissa julkisyhteisöjen kiinteän pääoman bruttomuodostus vuonna 1995 ja tuoreimmat vuotta 1996 jokaisen jäsenvaltion osalta sekä vertaillaan näitä vastaaviin julkisyhteisöjen alijäämiin. Julkisyhteisöjen alijäämä ilmaistaan koskevat alijäämä arviot 1996 1. 2 2. 0 2. 3 Julkisyhteisöjen kiinteät investoinnit mL 1. 3 2. 0 2. 5 2. 9 3. 6 3. 0 2. 3 2. 3 4. 6 2. 7 3. 1 4. 0 2. 7 3. 3 1. 8 2. 9 3. 2 3. 1 2. 3 n. a. 4. 8 2. 7 3. 1 4. 3 2. 7 3. 2 1. 5 B DK D EL E F IRL I L(2) NL A P FIN S UK 1995 4. 1 1. 6 3. 5 9. 1 6. 6 4. 8 2. 0 7. 1 -1. 5 4. 0 5. 9 5. 1 5. 2 8. 1 5. 8 i296_Ql 3. 3 1. 4 4. 0 7. 9 4. 4 4. 0 1. 6 6. 6 -0. 9 2. 6 4. 3 4. 0 3. 3 3. 9 4. 6 2. 6 EUR 2. 5 (3) (1) Syksyn 1996 talousennuste. (2) Negatiivinen etumerkki tarkoittaa ylijäämää. (3) Italiaa ei ole otettu mukaan. Lähde: Komissio 5. 0 4. 4 joissa ja jäsenvaltioissa, alijäämän suhde Niissä julkisyhteisöjen bruttokansantuotteen 3 prosentin viitearvon, alijäämä on suurempi kuin julkisyhteisöjen kiinteät investoinnit (paitsi Portugalissa vuonna 1996). Lukuun ottamatta jäsenvaltioita, alijäämä joilla vähäinen on jo 43 (Tanska, Irlanti ja Luxemburg), julkisyhteisöjen menoja rahoitetaan muualla osaksi velanotolla (ts. julkisyhteisöjen säästäminen useimmissa jäsenvaltioissa on negatiivista). 4. 4 Julkisen talouden lähentymisen kestävyys Taulukko 4. 8 Julkisen talouden vakauttamistoimia on tehostettu vuoden 1996 aikana. Useimmat jäsenvaltiot, mukaan lukien kaikki ne, joiden alijäämän ja bruttokansantuotteen suhde yhä tällä hetkellä ylittää 3 prosentin viitearvon, tähtäävät alijäämien supistamiseen entisestään vuonna 1997. Tähän mennessä esitetyt talousarviosuunnitelmat ovat selventäneet, miten tavoitteen. hallitukset aikovat saavuttaa tämän Taulukossa 4. 8 esitetään julkisyhteisöjen alijäämää koskevat vuodeksi 1997 asetetut tavoitteet, jotka ilmoittaneet jäsenvaltioiden tai niitä uusimmissa tuoreemmissa koskevissa lausunnoissaan. Julkisyhteisöjen alijäämätavoitteet vuodelle 1997 (% BKT:sta) lähentymisohjelmissaan talousarviota hallitukset syksyllä 1996 ovat Useat jäsenvaltiot odottavat pääsevänsä selvästi alle 3 prosentin tason vuonna 1997. Toisen ryhmän tavoitteena on saavuttaa viitearvon suuruinen alijäämä ensi vuonna. Ainoastaan Kreikka tähtää yli 3 prosentin alijäämään suhteessa BKT: hen vuonna Tarkistetussa lähentymisohjelmassaan Kreikka asetti tavoitteeksi viitearvon alittamisen vuonna 1998. 1997. B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK(1) 2. 9 0. 6 2. 5 4. 2 3. 0 3. 0 <3 3. 0 2. 2 3. 0 2. 9 1. 4 2. 6 3 (1) Varainhoitokausi 1997/98 Lähde: Jäsenvaltioiden lähentymisohjelmat tai uusimmat tiedot talousarvioista. rahoitusaseman saavuttaminen, velkasuhde on liian korkea, pitämiseksi alhaisina vakaussopimusta määrätietoista kolmannessa vaiheessa. koskevat täytäntöönpanoa, ja tähtäävät jäsenvaltiot Monet jo alijäämiensä supistamiseen entisestään vuoden 1997 jälkeisenä aikana, ja usein keskipitkän aikavälin tavoitteeksi on asetettu julkisen talouden tasapaino tai ylijäämä. talouden Vakaan mikä johtaa velkaantuneisuuden alenemiseen maissa, joissa on olennainen edellytys vakauden ylläpitämiseksi, korkojen työllisyyden kasvun edistämiseksi. Komission pemstamissopimuksen määräysten finanssipolitiikan kurinalaisuus jotta voidaan varmistaa ehdotukset merkitsevät kestävän julkisen ja ja tuotannon 44 LIIALLISEN ALIJÄÄMÄN MENETTELY Perustamissopimuksen 104 c artiklassa ja siihen liittyvässä pöytäkirjassa N:o 5 tarkoitetussa liiallisen alijäämän menettelyssä määritellään vaiheet, joiden mukaisesti edetään, jotta neuvosto voi tehdä päätöksen siitä, että liiallinen alijäämä on olemassa. Komission edellytetään (104 c artiklan 2 kohdassa) valvovan jäsenvaltioiden julkisten talouksien tilaa, ja julkisyhteisöjen velan määrän kehitystä vakavien virheiden tunnistamiseksi. Komission on erityisesti tarkasteltava finanssipolitiikan kurinalaisuuden noudattamista seuraavilla kahdella arviointiperusteella: a) ylittääkö ennakoidun tai toteutuneen julkisyhteisöjen alijäämän suhde bruttokansantuotteeseen viitearvon, paitsi - jos tämä suhde on pienentynyt merkittävästi ja jatkuvasti tasolle, joka on lähellä viitearvoa, taikka - jos viitearvon ylittäminen on vain poikkeuksellista ja väliaikaista ja suhde pysyy lähellä viitearvoa; b) ylittääkö julkisyhteisöjen velan suhde bruttokansantuotteeseen viitearvon, ottamatta lukuun tapauksia, joissa tämä suhde pienenee riittävästi ja lähestyy riittävän nopeasti viitearvoa. Komission on laadittava kertomus, jos jäsenvaltio ei täytä joirrniankumman tai kiimmankaan arviointiperusteen mukaisia vaatimuksia. Kertomuksessa otetaan huomioon myös se, ylittääkö julkisyhteisöjen alijäämä julkisyhteisöjen investointimenot, sekä muut merkitykselliset tekijät, jäsenvaltion keskipitkän aikavälin taloudellinen tilanne ja julkisen talouden tila mukaan luettuina (3 kohta). Menettelyn seuraavia vaiheita ovat rahapoliittisen komitean lausunto komission kertomuksesta (4 kohta), komission lausunto neuvostolle, jos komissio katsoo, että jäsenvaltiossa on liiallinen alijäämä (5 kohta) ja neuvoston päätös kokonaistilanteen arvioinnin jälkeen siitä, onko jäsenvaltiossa liiallinen alijäämä (6 kohta). Lopuksi neuvosto antaa jäsenvaltiolle, jossa on todettu liiallinen alijäämä, tilanteen lopettamiseksi määräajassa suosituksia, joita ei julkisteta (7 kohta). Neuvosto voi myöhemmin julkistaa suosituksensa, jos neuvosto toteaa, että suositus ei ole asetetussa määräajassa johtanut tuloksellisiin toimiin (8 kohta). Kun liiallinen alijäämä kyseisessä jäsenvaltiossa on neuvoston käsityksen mukaan oikaistu, neuvosto kumoaa päätöksensä (12 kohta). 104 c artiklan 9 ja 11 kohdan määräyksiä ei sovelleta talous- ja rahaliiton toisen vaiheen aikana. 5. VALWTTAKIUKSIT 45 5. 1 Valuuttakursseja koskevat penistamissopimuksen määräykset Pemstamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa määritellään valuuttakurssiperuste "Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä määrättyjen tavanomaisten vaihteluvälien noudattaminen ainakin kahden vuoden ajan siten, ettei valuutan ulkoista arvoa ole alennettu suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan". Saman artiklan neljännessä luetelmakohdassa viitataan jäsenvaltion saavuttaman lähentymisen ja jäsenvaltion Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin osallistumisen pysyvyyteen, sellaisena kuin se ilmenee pitkäaikaisten korkojen tasossa. Lisäksi lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 6 3 artiklassa täsmennetään seuraavasti: Tämän sopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa valuuttakurssijärjestelmään osallistumista koskeva arviointiperuste merkitsee, että jäsenvaltio on noudattanut Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssijärjestelmässä määrättyjä tavanomaisia vaihteluvälejä ilman, että siihen on kohdistunut merkittäviä paineita, ainakin kahtena viimeisenä tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena. Erityisesti jäsenvaltio ei ole omasta aloitteestaan heikentänyt valuuttansa kahdenvälistä keskuskurssia suhteessa toisen jäsenvaltion valuuttaan samana aikana. tarkoitettu Euroopan valuuttajärjestelmän Yksitoista valuuttaa osallistuu nykyään valuuttakurssimekanismiin. Itävallan sillinki liittyi valuuttakurssimekanismiin vuoden 1995 alussa, ja se on pysynyt perinteisessä, erittäin kapeassa vaihteluvälissä Saksan markkaan nähden. Suomen markka liittyi mekanismiin 14. lokakuuta 1996. Drakma ja Ruotsin kruunu ovat pysyneet mekanismin ulkopuolella, kun taas liira ja punta eivät ole liittyneet uudelleen irtauduttuaan mekanismista syyskuussa 1992. I Kuvio 5. 1 Valttuttakumim«kaimmin vahvimman m valuutan väline» ero wm LMj^-mmmi nuaawmowa iiii Iiii! 46 47 Vuoden 1995 alkupuoliskolla ilmeni kansainvälisillä markkinoilla valuuttakurssijännitteitä, jotka pääasiassa heijastelivat Meksikon rahoitusmarkkinakriisiä sekä Yhdysvaltojen ja Japanin kauppasuhteiden kireyttä. Nämä aiheuttivat Yhdysvaltojen dollarin huomattavan heikkenemisen, joka yhdessä Euroopan maakohtaisten ongelmien kanssa osaltaan johti Saksan markan vahvistumiseen suhteessa moniin valuuttakurssimekanismiin kuuluviin valuuttoihin ja näiden valuuttojen volatiliteetin lisääntymiseen. Tämän seurauksena valuuttakurssimekanismin sisällä syntyi paineita, jotka johtivat keskuskurssien muutoksiin 6. maaliskuuta 1995: Espanjan viranomaisten esityksestä ministerit ja keskuspankkien pääjohtajat päättivät pesetan 7 prosentin devalvaatiosta ja samalla escudo devalvoitiin 3,5 prosentilla. Valuuttakurssimekanismin jännitteet näkyvät mekanismin vahvimman ja heikoimman valuutan välisessä kurssierossa, kuten kuvio 5. 1 osoittaa. Ero laajeni noin 12 prosenttiin helmikuussa 1995. Kansainvälisten rahoitusmarkkinoiden rauhoituttua ero pieneni 4 prosenttiin kesällä 1995. Pääasiassa Yhdysvaltain dollarin heikkoudesta johtuneen tilapäisen piikin jälkeen ero kaventui edelleen vuoden 1995 lopulla. Kesäkuuhun 1996 mennessä ero oli kaventunut alle 2 prosenttiin. Tämä varsin ilmenikin, jatkui syksyyn. Vaikka valuuttakurssimekanismi on yleisesti ottaen pysynyt hyvin vakaana suurimman osan vuotta 1996. jännitteitä tilapäisiä lupaava tilanne Valuuttakurssimekanismiin kuuluvien valuuttojen vaihteluvälissä (ks. kuvio 5. 2) Saksan markka, guldeni, sillinki ja Belgian frangi ovat olleet vahvoja koko kahden vuoden ajan. Peseta vahvistui jyrkästi vuoden 1995 devalvaatiota seuranneiden kahden kuukauden kuluessa ja on pysynyt vahvana vuonna 1996. Sen sijaan Irlannin punta, johon dollarin ja Englannin punnan muutokset vaikuttivat, heikkeni huomattavasti vuoden 1995 ensimmäisen neljänneksen aikana ja huolimatta tätä seuranneesta vahvistumisestaan pysyi keskuskurssinsa alapuolella toukokuuhun 1996 asti, mutta on sen jälkeen vahvistunut huomattavasti. Ranskan frangi pysyi vaihteluvälin alaosassa suurimman osan näistä kahdesta vuodesta, mutta viime aikoina Ranskan frangi vahvistui ja läheni keskuskurssiaan. Escudo ja Tanskan kruunu pysyivät yleisesti lähellä keskuskurssejaan. on tällä hetkellä valuuttaa seuraavat yhdeksän kaikkiaan kuulunut Kaiken valuuttakurssimekanismiin yli kahden vuoden ajan: Tanskan kruunu, Belgian frangi, Saksan markka, Espanjan peseta, Ranskan frangi, Irlannin punta, Luxemburgin frangi, Alankomaiden guldeni ja Portugalin escudo. Itävallan sillingin kahden vuoden jäsenyys täyttyy vuoden 1996 loppuun mennessä. Pesetaa ja escudoa lukuun ottamatta mainitut valuutat eivät ole muuttaneet keskuskurssejaan kahden viime vuoden aikana eikä vaihteluvälin sisällä tapahtuneista suurista vaihteluista huolimatta mihinkään näistä kahdeksasta valuutasta voida sanoa kohdistuneen vakavia jännitteitä. Pesetan keskuskurssia heikennettiin maaliskuussa 1995 Espanjan viranomaisten esityksestä. Myös Portugalin escudon keskuskurssia heikennettiin Espanjan valuutan keskuskurssin muutospäätöksen seurauksena. Lokakuun 1996 puolivälistä myös Suomen markka on kuulunut valuuttakurssimekanismiin. 5. 7 Valuuttakurssien vakauden tarkempi analysointi Samanlaisia tuloksia saadaan, jos valuuttakurssien vakautta tarkastellaan variaatiokertoimen avulla2, jolloin voidaan tehdä maiden välisiä vertailuja. Kuvio 5. 3 esittää Saksan markkaan nähden tapahtunutta vaihtelua. 2 EU:n tiedonanto 6. maaliskuuta 1995. Määritellään keskihajonnaksi keskiarvolla jaettuna. 48 Voidaan nähdä, että vuoden 1995 ensimmäisen puoliskon levottomuuden jälkeen useimpien valuuttojen vaihtelu palasi aiemmille tasoille. ERM-valuuttojen vaihtelu oli lisäksi pienempää kuin sen ulkopuolisten valuuttojen vaihtelu: kyseisen kahden vuoden aikana ERM:n ulkopuoliset viisi valuuttaa ovat myös ne, jotka keskimäärin vaihtelivat eniten. Näistä Suomen markka on vaihdellut vähiten ja on ollut suhteellisen vakaa vuosina 1995 ja 1996. Liira ja Ruotsin kruunu heilahtelivat eniten. ERM-valuutoista guldeni, sillinki ja Belgian frangi heilahtelivat tuskin ollenkaan ja Tanskan kruunu kuului tähän ryhmään marraskuusta 1995. Muiden ERM-valuuttojen vaihtelu on myös näyttänyt olleen vähäisempää vuonna 1996 kuin aiempina vuosina. Valuuttakurssilevottomuuden kotimaisia syitä on huoli maiden kyvystä tai hallitusten halukkuudesta saavuttaa yhteisen rahan edellyttämä huomattava lähentyminen. Lisäksi talouden perustekijöiden, lähinnä julkisen talouden ja inflaation mutta myös työttömyyden, kehitys vaikutti valuuttakursseihin. Odotukset valuuttakurssimekanismiin loivat jonkin verran vahvistumis- ja vakautumispaineita Suomen markkaa ja Italian liiraa kohtaan. liittymisestä Vuonna 1996 useat tekijät vaikuttivat jännitteiden vaimentumiseen valuuttamarkkinoilla. Ensinnäkin Yhdysvaltain dollarin vahvistumisella oli merkittävä osuus: kun dollarin kurssi Saksan markkaan nähden oli ollut alle 1,40 vuoden 1995 lopussa, se nousi noin 1,54 Saksan markkaan kesäkuussa 1996. Dollarin myötä vahvistuivat pääasiassa Englannin ja Irlannin punnat, ja yleisesti Euroopan heikommat valuutat suhteessa vahvempien valuuttojen ryhmään. Tällä oli myös merkittävä vaikutus valuuttakurssimekanismin toimivuuteen, koska se pienensi heikoimman ja vahvimman valuutan välistä eroa. Niinpä dollarin tilapäinen heikkeneminen 1,48 Saksan markkaan heinäkuussa 1996 ei merkittävästi vaikuttanut mekanismin kurssieroihin. Kun dollari vahvistui uudelleen syys- ja lokakuussa 1996, ero kasvoi lievästi Irlannin punnan vahvistuttua edelleen ja noustua vahvimmaksi ERM-valuutaksi. Toisena tekijänä on se, että suhdanteiden lisääntynyt samanaikaisuus Euroopan kansantalouksissa ja inflaation hillitseminen nopean inflaation maissa antoi mahdollisuuden toteuttaa samansuuntaisia rahapoliittisia toimenpiteitä ja vähensi spekulatiivisen käyttäytymisen mahdollisuuksia. Erittäin merkittävänä tekijänä oli vielä lähentymisnäkymiin liittyvä kaupankäynti. Vuoden 1995 jälkipuoliskosta lähtien hallitukset ryhtyivät yhä näkyvämpiin toimenpiteisiin lähentymistilanteensa parantamiseksi. Samaan aikaan Euroopan päättäjät osoittivat toistuvasti päättäväisyyttä edetä rahaliittoon, erityisesti Eurooppa-neuvoston kokoonnuttua Madridissa, jossa EMU:n toteutuminen vuonna 1999 varmistui. Nämä näkymät osaltaan rauhoittivat valuuttakursseja ja pienensivät huomattavasti korkoeroja. 49 50 6. PTTKÄAIKAISET KOROT 6. 1 Korkojen lähentyminen saavuttamana lähentymisenä Tässä tarkoitettu arviointiperuste on määritelty pemstamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa jäsenvaltion jäsenvaltion Euroopan valuuttajärjestelmän ja valuuttakurssimekanismiin osallistumisen kestävyytenä, mikä ilmenee pitkäaikaisten korkojen tasossa. Tätä korkojen lähentymisen arviointiperustetta tarkennetaan lähentymisperusteista tehdyn pöytäkirjan N:o 6 4 artiklassa, jossa todetaan, että kyseinen lähentymisperuste merkitsee, että jäsenvaltion keskimääräinen pitkäaikainen nimelliskorko on tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena ylittänyt enintään 2 prosenttiyksiköllä enintään kolmen hintavakauden parhaiten toteuttaneen jäsenvaltion vastaavan koron. Siinä todetaan edelleen, että korkoja mitataan pitkäaikaisten valtion obligaatioiden tai vastaavien arvopapereiden perusteella ottaen huomioon kansallisten määrittelyjen erot. Tässä kertomuksessa viitearvon laskennassa on käytetty kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan pitkäaikaisten korkojen painottamatonta aritmeettista 12 kuukauden keskiarvoa (ks. myös luku 3). Useimpien jäsenvaltioiden osalta laskelmissa käytetään kymmenen vuoden viitelainojen tuottoa. Nämä tiedot on pyritty saamaan mahdollisimman vertailukelpoisiksi. Yksityiskohtaisempia tietoja kunkin jäsenvaltion kohdalla käytetyistä koroista on kehikossa "Maakohtaiset tiedot ja viitearvo korkoja koskevan lähentymisperusteen arvioimiseksi". Tässä jaksossa pitkäaikaisilla koroilla tarkoitetaan aina 12 viime kuukauden pitkäaikaisten nimelliskorkojen keskiarvoa. Kuluttajahintainflaatioltaan1 kolme parhaiten onnistunutta jäsenvaltiota syyskuussa 1996 olivat Saksa, Alankomaat ja Suomi. Näiden maiden pitkäaikaisten nimelliskorkojen keskiarvo syyskuussa oli 6,3 %, 6,3 % ja 7,4 % tässä järjestyksessä, jolloin viitearvoksi saatiin 8,7 % (ks. taulukko 6. 1). Kahdella näistä kolmesta maasta, Saksalla ja Alankomailla, oli myös alhaisimmat keskimääräiset korot. Kaiken kaikkiaan yhdentoista jäsenvaltion keskimääräiset korot alittivat viitearvon syyskuussa 1996. Maat olivat Belgia, Tanska, Saksa, Ranska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Neljän jäsenvaltion (Kreikan, Espanjan, Italian ja Portugalin) keskimääräiset pitkäaikaiset korot ylittivät viitearvon. Ruotsin keskimääräinen korko ylitti viitearvon vuoden 1995 lopussa, mutta korkojen laskettua vuoden 1996 mittaan viitearvo alittui elokuussa 1996. Kolmen hintavakauden parhaiten saavuttaneen maan määrittämisessä käytettävä hintaindeksi on väliaikainen kuluttajahintaindeksi (VKHI) joulukuusta 1995 lähtien ja kuluttajahintaindeksi (KHI) sitä ennen (ks. luku 3). 51 kuin korot edelliseen vaikutelma Tämä lähentymistilanteen paranemisesta vuoden 1995 lopun jälkeen saa tarkastellaan yksittäisten vahvistuksen, kun jäsenvaltioiden taustatilannetta (ks. kuvio 6. 1 ja taulukko 6. 2). Tänä aikana viitearvo laski vähitellen, ja hajonta viitearvon ympärillä väheni siten, että oltuaan 2,0 vuoden 1995 lopussa se oli 1,6 syyskuussa 1996 (ks. taulukko 6. 2). Tämän yleisen suuntauksen taustalla on jonkin verran erilaista kehitystä perusteen täyttävissä jäsenvaltioissa ja niissä, jotka eivät vuoden 1995 lopussa täyttäneet perustetta. Vaikka keskimääräiset korot laskivat kaikissa maissa, laskun vauhti oli huomattavasti lievempi jälkimmäiseen ryhmään kuuluvissa maissa. Suomi, jonka laskivat keskimääräiset 1. 5 prosenttiyksikköä vuoden 1995 lopun ja syyskuun 1996 välillä, oli poikkeus tästä havainnosta. lasku Itse asiassa viitearvon perustuu pääasiassa Suomen korkojen laskuun, kun lasku niissä viidessä jäsenvaltiossa, jotka ylittivät viitearvon vuoden 1995 lopussa, auttaa selittämään hajonnan pienenemisen. Joulukuuhun 1995 verrattuna keskimääräisen kotimaisen koron ja viitearvon Kreikassa välinen Italiassa 6,4 prosenttiyksikköön 1. 6 prosenttiyksikköön Espanjassa 0,8 prosenttiyksikköön (-0,8), ja Portugalissa 0,7 prosenttiyksikköön (-1,1). Kreikka on taas edelleen kauimpana viitearvosta, kun Ruotsi, viitearvon 0,5 prosenttiyksiköllä vuoden 1995 lopussa, siirtyi 0,2 prosenttiyksikköä alle viitearvon syyskuussa 1996. (-1,3), (-0,9), taas korkojen pieneni ylitti joka ero Taulukko 6. 1 Jäsenvaltioiden pitkäaikaisten korkojen lähentyminen 12 kuukauden keskiarvo 1993 1994 1995 1996(1) Kolme hintavakaudeltaan parasta maata B DK D F IRL L NL FIN UK Viitearvo ^ 7. 3 7. 9 7. 5 6. 3 7. 2 7. 7 6. 9 8. 8 6. 3 7. 4 9. 6 9. 7 8. 7 7. 7 7. 5 9. 5 Viitearvon saavuttaneet jäsenvaltiot Lukumäärä: Jäsenvaltioita yht: 8 12 8 12 10 15 11 15 7. 2 7. 3 6. 5 6. 8 7. 7 6. 5 6. 3 7. 9 7. 9 7. 1 7. 2 7. 9 7. 7 6. 9 B DK D F IRL L NL A FIN S UK (1) Lokakuu 1995 - syyskuu 1996 (2) Tässä käytetty määritelmä: kolmen 8. 2 7. 5 7. 5 8. 3 6. 9 7. 5 8. 3 7. 6 6. 9 7. 1 8. 8 8. 3 6. 7 7. 4 6. 3 6. 6 7. 5 7. 0 6. 3 6. 5 7. 4 8. 5 8. 0 hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion pitkien korkojen (12 kuukauden keskiarvo) aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 2 prosenttiyksikköä. Lähde: Euroopan rahapoliittinen instituutti oli että laskuvauhti täyttävien maiden hieman kuva Yleisesti Perusteen joukossa toisenlainen. keskimääräisten pitkäaikaisten oli korkojen tarkasteluajanjaksolla hitaampi kuin niissä maissa, jotka eivät täyttäneet perustetta. Tämä oli odotettavissa, koska pitkäaikaiset korot olivat jo alhaiset näissä maissa (ks. kuvio 6. 1). Suomi oh poikkeus tästä yleissuuntauksesta. Suomen pitkäaikaisten korkojen voimakas lasku samaan aikaan, kun Yhdistyneen kuningaskunnan korkojen lasku pysähtyi, merkitsi sitä, jälkimmäinen otti Suomen paikan maana, jolla on tässä korkeimmat pitkäaikaiset korot. 2 Hajonta itse ryhmän sisällä väheni. Ruotsia lukuun ottamatta alhaisimman koron ja korkeimman koron (Suomessa, oli 8,8%) vuoden 1,9 prosenttiyksikköä 1995 laski 1,7 prosenttiyksikköön (= Yhdistyneen kuningaskunnan 8,0 vähennetty Alankomaiden 6,3 prosenttia) syyskuussa 1996. Ruotsi mukaan lukien ero oli syyskuussa 1996 tätä eli korkeampi 2,2 prosenttiyksikköä. lopussa. Tämä prosentista (Saksassa, ryhmässä välinen 6,9%) ero 52 Pitkäaikaisten korkojen kehitys 12 kuukauden keskiarvo 1993 (1) 1994(1) 1995(1) 7. 2 7. 3 6. 5 23. 3 10. 2 6. 8 7. 7 11. 2 6. 5 6. 3 6. 7 9. 7 8. 8 8. 5 7. 5 7. 9 7. 9 7. 1 20. 8 10. 0 7. 2 7. 9 10. 5 7. 7 6. 9 7. 0 10. 5 9. 1 9. 7 8. 2 Lisätietoja 7. 5 8. 3 6. 9 17. 4 11. 3 7. 5 8. 3 12. 2 7. 6 6. 9 7. 1 11. 5 8. 8 10. 2 8. 3 1996(1) (2) 6. 7 7. 4 6. 3 15. 1 9. 5 6. 6 7. 5 10. 3 7. 0 6. 3 6. 5 9. 4 7. 4 8. 5 8. 0 7. 5 7. 6 7. 7 6. 7 1. 6 1. 5 2. 0 1. 6 Taulukko 6. 2 DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK Kolmen hintavakaudel taan maan keskiarvo parhaan Hajonta kolmen hintavakaudel taan maan keskiarvon suhteen(3) parhaan (1) Vuoden 1993 tiedot eivät ole vertailukelpoisia Luxemburgin (tammi-syyskuu) ja Portugalin (tammi-kesäkuu) osalta. Kreikan tiedot eivät ole vertailukelpoisia. (2) Keskiarvo lokakuu 1995 - syyskuu 1996. (3) Keskihajonta suhteessa kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan keskiarvoon (Kreikka jätetty pois laskuista kaikkien vuosien ja Luxemburg vuoden 1993 osalta) Lähde: Euroopan rahapoliittinen instituutti. Kunnes Ruotsi liittyi tähän ryhmään elokuussa 1996. 53 Kuvio 6. 1 Pitkäaikaisten korkojen v iimeaikainen kehitys (10 vuoden viMamoje» tuottojen 12 kuukauden liukuva kaskiarvo) 54 ,'. !. j. |. !l'!;!!ll!;. !. !l;. !. ^ Htfcäaikaiateit korkö|ett lâ^ntvinliiem Kuvio 6. 2 • •Jouluk. 1993 aSyysk. 1996 D K D Ë LE F ttL 1 L M, À ? FM I M l fc Köml^^ Euixrop^ ralwpol»«men msîîtuwtti, 6. 2 Pitkäaikaisten korkojen viimeaikainen kehitys Tässä jaksossa pitkäaikaisten korkojen viimeaikaista kehitystä analysoidaan tarkastelemalla kuukausittaisia pitkäaikaisia nimelliskorkoja (verrattuna edellisessä jaksossa käytettyihin 12 ja koko Euroopan unionissa. Pitkäaikaisten kuukauden keskiarvoihin) nimelliskorkojen jyrkkää nousua Euroopan unionissa vuonna 1994 seurasi tasainen lasku vuonna 1995. Vuoden alkuun osuneen lyhyen katkoksen jälkeen tämä laskusuuntaus on jatkunut vuonna 1996 (ks. kuvio 6. 3). Pitkäaikaisten korkojen lasku vuonna 1995 nähtiin yleisesti kansainväliseksi ilmiöksi, joka johtui kasvun hidastumisesta Yhdysvalloissa, deflaatiopaineista Japanissa ja arvioista, joiden mukaan inflaatiopaineet olivat vähentyneet Euroopassa. jäsenvaltioissa Saksan ja Yhdysvaltain virallisten korkojen laskemisen todennäköisyyttä koskevien markkinoiden odotusten tarkistaminen mainittiin laajasti syyksi pitkäaikaisten korkojen nopeaan nousuun vuoden 1996 alussa. Odotukset siitä, että Saksan rahapolitiikan keventäminen oli tullut päätepisteeseensä, heräsivät loppua kohti. Samaan suuntaan vaikuttivat helmikuussa odotukset rahapolitiikan kiristymisestä Yhdysvalloissa, joiden vaikutukset heijastuivat Yhdysvaltojen joukkovelkakirjamarkkinoilta Euroopan markkinoille. Tätä kansainvälistä suuntausta pitivät osittain yllä markkinoiden huoli liiallisesta globaalista likviditeetistä korkojen laskettua jatkuvasti koko vuoden 1995 ajan tärkeimmissä maissa. tammikuun 55 1 Kuvio 6. 3 Valtion obligaatioiden tuoton keskiarvo El :ssa ftCaskiatm £Uft M vuoteet* 1$94 asti, EÖR IS vuodesta l£9S im im M É î ,, KouiisRiö» Euroopan r ^ j p J Ä j e n. bMtrö*^, is#5 #** im im mi 1992 t«>3 im im *??<> Keskimääräisten pitkäaikaisten nimelliskorkojen kääntyminen uudelleen laskuun EU:ssa huhtikuun 1996 jälkeen selittyy usean tekijän perusteella. Näitä ovat Yhdysvaltojen ja Euroopan joukkovelkakirjamarkkinoiden kehityssuuntien eriytyminen vuoden toisen vuosineljänneksen aikana sekä kolmannen vuosineljänneksen aikana jälleen tapahtunut muutos markkinoiden odotuksissa, kun Yhdysvaltojen ja Japanin rahapolitiikan ei enää odotettu kiristyvän lähiaikoina, minkä 1996 joukkovelkakirjojen tuottojen keskiarvo EU:ssa oli 7,2 prosenttia, mikä oli yksi prosenttiyksikkö vähemmän kuin syyskuussa 1995 ja alle vuoden 1996 tammikuisen 7,3 prosentin. laskivat kansainvälisesti. Syyskuussa seurauksena pitkäaikaiset korot Pitkäaikaisten korkojen kehityksessä eri jäsenvaltioissa voidaan poimia useita piirteitä. Ensinnäkin vaikka pitkäaikaiset korot laskivat kaikissa EU:n jäsenvaltioissa syyskuun 1995 ja syyskuun 1996 välisenä aikana, laskun jyrkkyys vaihteli maittain (ks. taulukko 6. 3). Yleisesti maissa, joissa korot olivat korkeimmat, lasku oli jyrkintä. Italiassa, Portugalissa, Espanjassa ja Ruotsissa lasku oli 1,8 ja 2,9 prosenttiyksikön välillä. 56 Taulukko 6. 3 Pitkien korkojen viimeaikainen kehitys Päivähavaintojcn kuukausikeskiarvo Muutos (proscnttiyks. ) Syyskuu 1996 6. 5 7. 2 6. 2 14 8 (helmik ) 8. 4 6. 2 7. 2 9. 2 6. 8 6. 1 6. 3 8. 3 -0. 5 -0. 6 -0. 4 -1. 0 -2. 4 -1. 2 -0. 8 -2. 3 -0. 6 -0. 5 -0. 6 -2. 9 B DK D EL E F ERL I L NL A P Syyskuu 1995 7. 0 7. 8 6. 6 15. 8 10. 8 7. 4 8. 0 11. 5 7. 4 6. 6 6. 9 11. 2 8. 0 9. 6 8. 1 Kreikassa lasku oli vähäisempi, joten pitkäaikaiset korot pysyivät korkeina3. Niiden maiden joukossa, joiden korot jo olivat alemmat, Suomi, joka hyötyi myös inflaatio-odotusten alenemisesta, laskun kirjasi huomattavan Ottaen (1,1 prosenttiyksikköä). huomioon, laskivat syyskuuta 1996 edeltäneen vuoden aikana eniten niissä jäsenvaltioissa, joissa pitkäaikaiset nimelliskorot olivat korkeimmat, vastaaviin Saksan joukkovelkakirjalainoihin kutistuivat4 vuoden aikana. Eniten korkoerot Espanjassa, laskivat Italiassa, Portugalissa ja Ruotsissa. korkoerot korot että 8. 2 7. 2 EU. n 6. 9 7. 8 8. 0 -1. 1 -1. 8 -0. 1 FIN S UK EUR(l) (1): painotettu keskiarvo, joka on laskettu käyttäen painoina Toisena piirteenä on se, että kun kaikissa jäsenvaltioissa pitkäaikaisten nimelliskorkojen kehitys oli samansuuntaista elokuun 1995 ja maaliskuun 1996 välisenä aikana, kehitys on sittemmin vaihdellut jonkin verran kesken. jäsenvaltioiden neljänneksellä Ensimmäisellä tapahtuneen lyhyen piikin jälkeen korot laskivat jälleen elokuussa kaikissa maissa Yhdistynyttä kuningaskuntaa lukuun ottamatta. Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Luxemburgissa ja Itävallassa pitkäaikaiset korot nousivat touko- kesäkuun välisenä aikana ja laskivat jälleen heinä-elokuussa. Korot sen sijaan laskivat edelleen korkeatuottoisissa maissa eli Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa. vuoden 1995 bruttokansantuotteita. Lähde: Euroopan rahapoliittinen instituutti. -1. 0 6. 3 Selittävät tekijät ja arviointi Viime vuoden aikana korkojen lähentymisessä tapahtui edistymistä, kun Ruotsi täytti tämän arviointipenisteen elokuusta 1996 alkaen ja muut neljä maata (Kreikka, Espanja, Italia ja Portugali) lähestyivät viitearvoa. Myös Espanjassa, Italiassa ja Portugalissa keslrimääräisten kotimaisten korkojen ja viitearvon välinen ero pieneni huomattavasti. Itse asiassa jos korot pysyisivät nykyisellä tasollaan, Espanjan ja Portugalin keskimääräiset. pitkäaikaiset korot alittaisivat hyvin pian viitearvon. Tähän suotuisaan kehitykseen on useita taustalla vaikuttavia On syytä todeta, että Kreikan aineisto ei ole vertailukelpoinen muiden jäsenvaltioiden aineiston kanssa. Pitkäaikaisten pääomamarkkinoiden puuttuessa on käytetty alkuperäiseltä laina-ajaltaan viiden vuoden lainaa. Lisäksi aineiston saamisessa oleva ilmoitusviive haittaa ajantasaisten vertailujen tekemistä. Kaikissa maissa paitsi Yhdistyneessä kuningaskunnassa. 57 syitä. Eräs tärkeä tekijä on näiden maiden hidastuva inflaatiovauhti, joka puolestaan osaltaan vaimensi inflaatio-odotuksia. Tämä koskee erityisesti Espanjaa, Portugalia ja Ruotsia, joissa keskimääräinen inflaatiovauhti hidastui huomattavasti joulukuun 1995 ja syyskuun 1996 välisenä aikana. Edelliseen vuoteen verrattuna Portugalin inflaatiovauhdin nopea hidastuminen on ilmeisesti vaikuttanut pitkäaikaisiin korkoihin. Kreikan vaatimattomampi edistyminen inflaatiovauhdin hidastamisessa, ottaen huomioon korkea lähtötaso, saattaa osaltaan selittää maan hitaampaa edistymistä korkoeron kaventamisessa. Toisena tärkeänä selittävänä tekijänä olivat näiden maiden pyrkimykset pienentää julkisyhteisöjen alijäämiä. Osaksi tällaisten julkisyhteisöjen alijäämien korjaamistoimien ansiosta entistä tasapainoisempi talouspolitiikkayhdistelmä oli mahdollinen, ja siten luottojen riskipreemiot pienenivät. Valuuttamarkkinoiden asteittainen rauhoittuminen vuonna 1996 loi olosuhteet, joissa joukkovelkakirjamarkkinat saattoivat vakautua. 38 MAAKOHTAISET TIEDOT JA VIITEARVO KORKOJA KOSKEVAN LÄPF^n^YMISPERUSTEEN ARVIOIMISEKSI Maakohtaiset tiedot Lähentymisperusteita koskevan pöytäkirjan 4 artiklassa määrätään seuraavaa: Korkoja mitataan pitkäaikaisten valtion obligaatioiden tai vastaavien arvopapereiden perusteella ottaen huomioon kansallisten määrittelyjen erot. Saman pöytäkirjan 5 artiklan mukaan komissio toimittaa tilastotiedot, joita käytetään korkojen lähentymisen arviointiperusteen soveltamiseksi. Yhteistyössä Euroopan rahapoliittisen instituutin kanssa, jolla on erityistuntemusta rahoitustilastojen analysoinnissa ja joka on antanut asiassa asiantuntija-apua komissiolle, seuraavat ehdot täyttävät korot on katsottu soveliaimmiksi korkojen lähentymisen tarkastelussa: laina-aika: jäljellä oleva laina-aika noin 10 vuotta (9 -10,5 vuotta) liikkeeseenlaskija: valtio (Saksassa Treuhandanstalt mukaan lukien) - - - obligaatioiden valinta: likvidiys on tärkein valintaperuste; valinnan yksittäisen viitelainan ja usean lainan keskiarvon välillä olisi perustuttava likvidiysnäkökohtiin; useimmat (yksitoista) jäsenvaltiota valitsevat yhden viitelainan (Belgia, Tanska, Ranska, Irlanti, Italia, Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ja kolme jäsenvaltiota valitsevat usean lainan keskiarvon (Saksa, Espanja ja Portugali) - aggregointi: yksinkertaista keskiarvoa olisi käytettävä, jos otoksessa on useampia obligaatioita - veroja ei ole vähennetty - - nimelliskorko: kiinteä tuoton laskenta: ISMA-menetelmää käyttäen tuotto maturiteetille Koska Kreikassa ei ole pitkäaikaisia pääomamarkkinoita, valittiin obligaatio, jonka alkuperäinen laina-aika oli 5 vuotta. Sen nimelliskorko on sidottu 12 kuukauden valtion obligaatioon ja tarkistetaan vuosittain. Toisin kuin muissa jäsenvaltioissa, joissa päiväkurssit on saatavina, käytetään kuukauden lopun lukuja. Tässä tehty arvio pitkäaikaisten korkojen lähentymisperusteesta perustuu pitkäaikaisiin korkoihin, jotka on yhdenmukaistettu edellä kuvattujen ominaisuuksien mukaisesti. Viitearvo Lähentymispemsteista tehdyn pöytäkirjan 4 artiklan mukaan korkoja koskeva lähentymisperuste merkitsee, että jäsenvaltion keskimääräinen pitkäaikainen nimelliskorko on tarkasteluajankohtaa edeltävänä vuotena ylittänyt enintään 2 prosenttiyksiköllä enintään kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion vastaavan koron. Korkojen lähentymisperusteen tarkastelussa viitearvon laskemista varten käytetään kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion korkojen painottamatonta aritmeettista keskiarvoa. 7. TÄYDENTÄVIÄ TIETOJA 59 Tässä luvussa tarkastellaan kehitystä useilla muilla alueilla, jotka komission (ja rahapoliittisen instituutin) on pemstamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdan perusteella otettava huomioon kertomuksissaan. Seuraavissa jaksoissa tarkastellaan ecun kehitystä, markkinoiden yhdentymisen tuloksia, vaihtotasetta, yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehittymistä. 7. 1 Ecun kehitys Tilanne ecumarkkinoilla pysyi vaikeana vuonna 1995 ja suurimman osan vuotta 1996. Joukkovelkakirjojen ensimarkkinoilla toiminta supistui ennätysmäisen alhaiselle tasolle, mutta jälkimarkkinoilla kokonaisvaihto pysyi vakaampana. Säännöllisiä velkaohjelmiaan jatkavat jäsenvaltiot huolehtivat ecumääräisillä liikkeeseen laskuilla tietynasteisesta vakaudesta, mutta koska yksityiset liikkeeseenlaskijat eivät juurikaan käyttäneet ecua, markkinoiden likviditeetti väheni huomattavasti. Vuoden 1996 toisen puoliskon alussa kiinnostus ecua kohtaan alkoi elpyä samalla kun luottamus EMU-prosessia kohtaan lisääntyi ja aiemmat epävarmuudet, kuten rahaliiton alkamisajankohta, ecun korvaaminen eurolla suhteessa 1:1, ja ecumääräisten sopimusten jatkuminen, alkoivat hälvetä. Euron oikeudellista asemaa koskevien asetusten julkaisemisen jälkeen markkinoilla on vahvistunut myönteinen asenne ecua kohtaan, ja markkina-analyytikot uskovat nyt uuteen kasvuun ecumarkkinoilla vuoden 1999 tammikuun 1 päivän ja rahaliiton lähestyessä. Eräs osoitus ecun vaikeuksista oli vuoden 1994 puolivälissä syntynyt sitkeä, yli 0,50 prosenttiyksikön suuminen ero ecukurssin markkinakurssin ja teoreettisen kurssin välillä. Tähän mennessä ±0,20 prosenttia on pidetty tavanomaisen vaihtelun mukaisena erona. Lisäksi kun ero aiemmin ylitti tavanomaiset rajansa, erityisesti Euroopan valuuttakurssimekanismin ERM:n kriisien aikana vuosina 1992 ja 1993, tätä kesti vain lyhyen aikaa, jonka jälkeen ecua käyttävien pankkien arbitraasitoiminta palautti eron nopeasti tavanomaisemmalle tasolle. Vuoden 1994 loppua kohden ero supistui noin 0,20 prosenttiyksikköön, vaikka tilanne pysyikin edelleen epävakaana. Uusien jännitteiden ilmettyä valuuttakurssimekanismissa vuoden 1995 alkupuolella ero kasvoi nopeasti ja saavutti maaliskuun 1995 lopussa 1,52 prosenttiyksikön ennätyskorkeuden. Vaikka ero tämän jälkeen supistui alle 1,00 prosenttiyksikköön, helpotus oli vain väliaikainen. Vuoden 1995 lopussa ero oli yli 3,00 prosenttiyksikköä. Vuoden 1996 ensimmäisellä puoliskolla luottamus ecumarkkinoita kohtaan alkoi palautua ja ero vaihteli 1,50 ja 2,50 prosenttiyksikön välillä ja alkoi pienentyä toukokuussa. Vuoden 1996 toisella puoliskolla ero vakiintui noin 1,00 prosenttiyksikköön heinä- ja elokuussa ja kuroutui alle 0,60 prosenttiyksikköön syyskuun loppuun mennessä. Tämän jälkeen ero on supistunut edelleen 0,30-0,20 prosenttiyksikköön. Kurssieron käyttäytymisen syitä ja niiden suhteellista merkitystä on hankala määrittää tarkkaan, mutta useilla tekijöillä on todistettavasti ollut merkitystä. Ensinnäkin valuuttakurssimekanismissa ERM. ssä ilmenneillä jännitteillä on ollut kielteinen vaikutus ecuun. Lisäksi avointen ecupositioiden riskejä on alettu pitää suurempina, minkä vuoksi ecua käyttävät pankit ovat 60 siirtyneet pitkän aikavälin strategiasta, jossa ne olivat valmiita pitämään avoimia ecupositioita pitkänkin aikaa, lyhyen aikavälin strategiaan, jossa positiot suljetaan mahdollisimman pian, vaikka niiden pitäminen auki pitemmän aikaa voisi johtaa suurempiin voittoihin. Riskin kokeminen suurempana johtuu osittain myös kasvaneesta tietoisuudesta siitä, että vuoden 1987 jälkeen ei ole enää ollut institutionaalista yhteyttä markkinaecun ja koriecun välillä lukuun ottamatta kolmannen vaiheen alkaessa 1 päivänä tammikuuta 19991 tapahtuvaa ecun muuttamista euroksi suhteessa 1:1. Useat markkinatoimijat kokivat EMU:n aikataulun ja oikeudelliset kysymykset sen verran epäselviksi, että pemstamissopimuksen määräystä vaihtosuhteesta 1:1 ei juurikaan pidetty lohdutuksena. Epävarmuus EMU:sta johti siis epävarmuuteen ecun tulevasta arvosta. Madridissa joulukuussa 1995 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston jälkeen markkinoiden luottamus on kuitenkin lisääntynyt: vakaa poliittinen sitoutuminen rahaliittoon on osoitettu useaan otteeseen, ja komission ehdottamat asetukset ovat suurimmaksi osaksi poistaneet epävarmuuden oikeudellisista kysymyksistä, kuten sopimusten jatkamisesta ja ecun vaihtamisesta euroon suhteessa 1:1. kurssia ovat mahdollisesti heikentäneet myös Ecun annettujen joukkovelkakirjalainojen suuret nettokuoletukset vuosina 1995 ja 1996. Koska ecumääräisten joukkovelkakirjalainojen kanta on laskenut, tulot lainojen takaisinmaksuista, jotka on rahoitettu pienentämällä ecumääräisiä talletuksia, on yleensä vaihdettu muihin valuuttoihin uudelleen sijoittamista varten. Tämä on aiheuttanut heikentymispaineita ecun kurssiin. Luottamuksen EMU:a kohtaan lisääntyessä myös luottamus ecumarkkinoihin on hitaasti palautunut ja kurssiero on pienentynyt. ecumääräisenä laskettujen liikkeeseen Vuonna 1995 ecumääräisinä joukkovelkakirjalainojen kanta oli huomattavasti alhaisempi kuin erääntyvien velkakirjojen määrä, minkä vuoksi ecumääräisten lainojen kokonaismäärä laski 6 prosenttia 127 miljardiin ecuun (ei sisällä Kreikan ecuun sidottuja joukkovelkakirjalainoja). Ecumääräisten lainojen kanta oli suurimmillaan vuonna 1993, jolloin se oli 140 miljardia ecua. Vuoden 1996 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana ecun kysyntä institutionaalisten sijoittajien taholta oli vähäistä; yksityisiä liikkeeseenlaskijoita oli vain vähän ja hekin olivat varovaisia. Liikkeeseenlasku oli sen vuoksi vähäistä ja ajoittain täysin pysähdyksissä. Vuoden 1996 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana liikkeeseen laskettu kokonaismäärä oli 10,9 miljardia ecua verrattuna 13,5 miljardiin ecuun samana ajanjaksona vuonna 1995. Koska erääntyvien joukkovelkakirjalainojen kanta oli 18,9 miljardia ecua, ecumääräiset lainat laskivat 119 miljardiin ecuun vuoden 1996 syyskuun loppuun mennessä. Jälkimarkkinoilla ecumääräisten joukkovelkakirjalainojen keskimääräisen kokonaisvaihdon arvo nousi 8 prosenttia vuonna 1996 ja saavutti siten korkeimman tasonsa vuoden 1992 jälkeen. Vuoden 1996 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana tapahtui vielä neljän prosentin nousu. laski 5,6 prosentista vuonna 1993 Ecun osuus 5,2 prosenttiin vuosina 1994 ja 1995, mutta nousi hiukan 5,3 prosenttiin vuonna 1996 (syyskuun loppuun mennessä). jälkimarkkinoiden kokonaisvaihdosta Vuoteen 1987 asti ecuselvitysjärjestelmää hoitava ECU Banking Association hyväksyi koriecun ecupositioiden selvittämisessä, mikä muodosti institutionaalisen yhteyden markkinaecun ja koriecun välille. 61 Ecumääräisten joukkovelkakirjalainojen tasaisen vähenemisen vastapainona muut ecumarkkinat ovat kehittyneet paremmin, mutta niilläkin toiminta on vähentynyt. ECU Banking Associationin ecu-selvitysjärjestelmän päivittäinen vaihto antaa käsityksen ecuissa tapahtuvan kaupallisen ja rahoitustoiminnan määrästä. Kyseisen järjestelmän vaihto on vähentynyt hiukan 50,0 miljardista ecusta vuonna 1994 46,8 miljardiin ecuun vuonna 1995, mikä merkitsee 6,5 prosentin supistumista vuositasolla. Vuoden 1996 yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana keskimääräinen päivittäinen vaihto on ollut noin 45,8 miljardia ecua eli noin 2,1 prosenttia alhaisempi kuin vuonna 1995. Tutkimukset tavanomaiseen kaupankäyntiin (siis tavaroiden ja palveluiden hankintaan) liittyvistä ecu-virroista verrattuna puhtaasti rahoituksellisiin ecu-liiketoimiin viittaavat siihen, että kaupankäyntiin liittyvien maksujen osuus kaikista ecu-maksuista on pieni (7,1 prosenttia määrästä ja 0,7 prosenttia arvosta vuonna 1996), mutta niidenkin suumudeksi arvioidaan silti noin 50-75 miljardia ecua. 7. 2 Markkinoiden yhdentymisen tulokset Kaikki jäsenvaltiot ovat saattaneet keskimäärin 93 prosenttia yhtenäismarkkinalainsäädännöstä osaksi kansallista lainsäädäntöään, joten yhtenäismarkkinat alkavat olla tosiasia. Täydelliset ne eivät ole vieläkään, mutta tähänastisia saavutuksia ei ole syytä aliarvioida. Yhtenäismarkkinat ovat jo tehneet Euroopan unionista taloudellisesti tiukimmin yhdentyneen kansallisvaltioiden yhteisön maailmassa. Todisteet yhdentymisen syventymisestä lisääntyvät jatkuvasti. 7. 2. 1 Markkinoiden yhdentyminen kaupan kautta Yhtenäismarkkinat poistivat kaupan esteet maiden väliltä, minkä uskottiin lisäävän Euroopan unionin jäsenvaltioiden välistä kauppaa. EU:n sisäisen tuonnin osuus teollisuustuotteiden kokonaistuonnista onkin lisääntynyt keskimäärin 6,7 prosenttiyksikköä vuoden 1985 61,2 prosentista 67,9 prosenttiin vuonna 1995. Lisäksi EU-yritysten markkinaosuudet EU:n sisällä kasvoivat huomattavasti keskimääräistä nopeammin niillä 15 teollisuuden alalla, joihin erityisen voimakkaasti. yhtenäismarkkinahankkeen oli etukäteen Palvelualoilla EU: n kasvoi keskimäärin sisäisen viennin osuus kokonaisviennistä 3,1 prosenttiyksikköä vuoden 1985 46,9 prosentista 50,0 prosenttiin vuonna 1995. Nämä muutokset unionin sisäisessä tuonnissa selittyvät lähes kokonaan yhtenäismarkkinahankkeen välittömillä ja kilpailua lisäävillä vaikutuksilla. arvioitu vaikuttavan taloudellinen yhdentyminen voi Lisääntyvä suhteellisten etujensa pohjalta (toimialojen välinen kauppa) tai se voi suosia ristikkäiskauppaa, saman toimialan tuotteiden samanaikaista tuontia ja vientiä, jäsenvaltioiden välillä. johtaa maiden suurempaan erikoistumiseen Toimialojen välinen kauppa eri maiden välillä lisää tehokkuutta jokaisen maan erikoistuessa sellaiseen tuotantoon, jossa se on suhteellisesti muita tehokkaampi, ja kuluttajien hyötyessä tästä seuraavasta hintojen laskusta. Tosin tämä johtaa suurempaan erikoistumiseen vähemmän kehittyneiden ja kehittyneempien jäsenvaltioiden välillä, jolloin toiset alat laajenevat ja toiset supistuvat kaikissa maissa, mistä taas voi aiheutua huomattavia sopeuttamiskustannuksia. 62 Ristikkäiskauppa sen sijaan hyödyttää kuluttajaa siten, että tuotevalikoima kasvaa huomattavasti, ja samalla tuottajien sopeutumiskustannukset jäävät alhaisemmiksi. Tällaisessa tapauksessa sopeutuminen ei tapahdu toimialojen välillä vaan tietyllä alalla toimivien yritysten sisällä. ja laadultaan jaotella edelleen hinnaltaan. Yhtenäismarkkinoiden alkuvaiheeseen Vielä 1980-luvun alussa suurin osa yhteisön sisäkaupasta (noin 45 prosenttia) voitiin luokitella toimialojen väliseksi kaupaksi2 liittyi kuitenkin toimialojen välisen kaupan väheneminen Euroopassa ja ristikkäiskaupan kasvu. Ristikkäiskauppa tuotteilla käytävään voidaan ristikkäiskauppaan sekä hinnaltaan ja laadultaan erilaistettujen tuotteiden ristikkäiskauppaan (toinen maa vie esimerkiksi kalliita merkkipaitoja ja toinen halpoja huonompilaatuisia paitoja). Ristikkäiskaupassa tapahtunut kasvu on ollut pääasiassa jälkimmäistä tyyppiä (osuus kasvoi alle 35 prosentista vuonna 1985 yli 42 prosenttiin vuonna 1994), ja samanlaisilla tuotteilla käytävä kauppa on pysynyt suhteellisen vakaana (noin 20 prosenttia unionin koko sisäisestä kaupasta). Yhtenäismarkkinat ovat siis lisänneet kuluttajien saatavilla olevien tuotteiden valikoimaa sekä hinnan että laadun suhteen ja kannustaneet erilaisiin liiketoiminnallisiin strategioihin: joko suunnittelun, tutkimuksen ja kehittämisen ja mainonnan painottamiseen joissain tapauksissa (korkea hinta-laatu -suhde) tai tuotantokustannusten minimointiin toisissa (alhainen hinta). samanlaisilla Vuosina 1985-1994 toimialojen välinen kauppa väheni kaikissa EU-maissa, mutta erityisesti Espanjassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Saksassa. Vuonna 1994 toimialojen välisen kaupan osuus oli silti vielä yli 58 prosenttia Kreikan, Portugalin, Irlannin ja Tanskan teollisuustuotteiden kaupasta. Samaan aikaan hinnaltaan ja laadultaan erilaistetuilla tuotteilla käytävän ristikkäiskaupan osuus oli yli 42 prosenttia Yhdistyneen kuningaskunnan, Saksan, Ranskan, Belgian, Luxemburgin ja Alankomaiden kaupasta, ja osuus kasvoi vuosina 1987-1994 näiden maiden lisäksi Espanjassa ja Portugalissa. Tutkittaessa hinnaltaan ja laadultaan erilaistetuilla tuotteilla käytävää ristikkäiskauppaa huomio kiinnittyy selvään eroon pohjoisten ja eteläisten maiden välillä. Tarkasteltaessa alhaisen, keskinkertaisen ja korkean hinta-laatu -suhteen omaavien tuotteiden osuutta kauppataseessa voidaan erottaa erilaisia maaryhmiä. Saksalla on suhteellinen etu kalliiden ja korkealaatuisten tuotteiden suhteen, Ranskan etu ulottuu keskihintaisista ja -laatuisista kalliisiin ja korkealaatuisiin tuotteisiin, Yhdistyneen kuningaskunnan, Alankomaiden, Belgian, Luxemburgin ja Tanskan etu rajoittuu keskihintaisiin ja- laatuisiin tuotteisiin, Espanjan etu ulottuu keskihintaisista ja -laatuisista halpoihin ja huonompilaatuisiin tuotteisiin ja Kreikalla ja Portugalilla on suhteellista etua ainoastaan halpojen ja huonompilaatuisten tuotteiden suhteen. Valuuttakurssivaihtelut eivät ole vaikuttaneet tähän erikoistumiseen. Vuosina 1985-1994 keskihintaisten sisäkaupasta -laatuisten kokonaisuudessaan on laskenut (noin 10 prosenttiyksikköä) kalliiden ja korkealaatuisten tuotteiden (osuus kasvanut 7 prosenttiyksikköä) sekä halpojen ja huonompilaatuisten tuotteiden hyväksi. Tämä pätee useimpiin Euroopan kehittyneimpiin talouksiin, mutta myös eteläisissä jäsenvaltioissa tuotteiden osuus EU:n ja Kahden maan välinen kauppa on toimialojen välistä kauppaa, jos tietyn toimialan tuotteiden vienti (tuonti) ensimmäisestä maasta toiseen on alle 10 prosenttia ensimmäisen maan saman toimialan tuotteiden tuonnista (viennistä) jälkimmäisestä maasta. Ristikkäiskauppa on samanlaisilla tuotteilla käytävää ristikkäiskauppaa silloin, kun viennin ja tuonnin yksikköarvot poikkeavat toisistaan alle 15 prosenttia, ja erilaistetuilla tuotteilla käytävää ristikkäiskauppaa silloin, kun yksikköarvot poikkeavat toisistaan yli 15 prosenttia. 63 erikoistuminen on muuttunut ja halpojen huonompilaatuisten tuotteiden osuus on yleensä laskenut ja kalliiden, korkealaatuisten tuotteiden kasvanut. Hinnan erilaistamiseen perustuvan ristikkäiskaupan kasvu viittaa siihen, että jäsenvaltiot yhä useammin erikoistuvat yksittäisten alojen sisällä eri hintaluokkiin kuuluviin tuotteisiin. Useimmissa kehittyneissä maissa tällainen kehitys merkitsee lisää aineettomia investointeja T&K:een, koulutukseen, innovaatioon, jotta säilyttäisiin kilpailukykyisinä perinteisillä kypsillä se merkitsee mahdollisuutta päästä toimialoilla, huipputeknologiaa käyttäville aloille, joilla arvon lisäys on suuri, ja kilpailla hinnalla. ja vähemmän kehittyneissä maissa 7. 2. 2 Markkinoiden yhdentyminen suorien ulkomaisten sijoitusten kautta Kauppa ei ole ainoa mekanismi, jonka avulla markkinoiden yhdentymistä voidaan lisätä. Suorat ulkomaiset sijoitukset ovat vaihtoehto kaupalle, kun halutaan päästä ulkomaanmarkkinoille. Monikansalliset yhtiöt ovat suorien ulkomaisten sijoitusten pääasiallinen lähde, ja niiden ulkomaisten tytäryhtiöiden myynnin arvo on joidenkin arvioiden mukaan kaksi kertaa suurempi kuin maailmanlaajuisen viennin arvo. Itse asiassa yhtenäismarkkinoiden vaikutus suoriin ulkomaisiin sijoituksiin näyttää olleen jopa myönteisempi kuin niiden vaikutus kauppaan. Kaikista ulkomaisista suorista sijoituksista 44,4 prosenttia kohdistui 1990-luvun alussa Euroopan unioniin, kun osuus vuosina 1982-1987 oli 28,2 prosenttia. Lisäksi EU:n sisäiset ulkomaiset suorat sijoitukset (eli suorat sijoitukset jäsenvaltioiden välillä) kasvoivat neljä kertaa nopeammin kuin EU:n sisäkauppa vuosina 1984- 1992. Vuosina 1984-1985 ja 1992-1993 suorat ulkomaiset sijoitukset EU. hun kaikista lähteistä kasvoivat viisinkertaisiksi (EU:n sisällä ne seitsenkertaistuivat). Suorien ulkomaisten sijoitusten vaikutus maan talouteen (ulkomailta tulleiden suorien sijoitusten suhde BKT:een) vaihtelee suuresti jäsenvaltioiden välillä. Ulkomailta Irlantiin tehtyjen suorien sijoitusten arvo oli 1990-luvun alussa yli 9 prosenttia BKT:sta. Belgiassa ja Luxemburgissa vastaava suhde oli vuosittain 4,7 prosenttia. Seuraavina olivat Alankomaat (2,7 prosenttia), Portugali (lähes 1,8 prosenttia). Sitä vastoin Saksassa (alle 0,4 prosenttia), Italiassa (0,4 prosenttia) ja Kreikassa (0,6 prosenttia) nämä luvut olivat erittäin alhaiset. Vuosina 1986-1993 kahden jäsenvaltion (Belgian ja Irlannin) vetovoima suorien ulkomaisten sijoitusten kohteena on lisääntynyt merkittävästi. Kaiken kaikkiaan Irlanti, Portugali, Espanja ja Benelux-maat ovat maita, jotka ovat hyötyneet eniten yhtenäismarkkinoista suorien ulkomaisten sijoitusten suhteen. (2,6 prosenttia), Yhdistynyt kuningaskunta (1,8 prosenttia) ja Espanja 7. 2. 3 Markkinoiden yhdentyminen ja kilpailuolosuhteet Euroopan unionissa syntyivät Vuosina 1985-1993 saavutetut mittakaavaetuihin perustuvat kustannussäästöt suurimmaksi osaksi kiinteistä investoinneista markkinointiin, tuotekehittelyyn, T&K:een, ja uusien tuotantomenetelmien kehittämiseen. Vain harvoin tehokkuuden paraneminen johtui tuotantolaitoksen kokoon liittyvien puhtaasti teknisten tehokkuusetujen hyödyntämisestä. 64 Tästä huolimatta tuottavuuden paraneminen on ollut huomattavaa esimerkiksi jakelutoiminnassa ja maantiekuljetuksissa. lentoliikenne) tuottavuuden ja tehokkuuden kasvu ei ole ollut yhtä voimakasta, ja yleisesti ottaen on hyvin epäselvää, johtuvan havaittujen muutosten yhtenäismarkkinaohjelmasta. Ainoastaan vapautettujen telepalveluiden alalla on havaittu suuria missä määrin Säännellymmillä (televiestintä, pankkiala, voidaan alueilla katsoa Katteita ja yritysten näkemyksiä koskevat tiedot viittaavat siihen, että yhtenäismarkkinoista seuraavan kasvavan kilpailun ansiosta suuresta koosta seuraavat tehokkuusedut on siirretty kuluttajille ja käyttäjille. Euroopan teollisuuden katteiden voidaan todeta kasvaneen noin 2 prosenttia vuodessa vuosina 1980-1992 ottaen huomioon suhdannekehityksen ja EU:n jäsenvaltioiden erilaiset taloudelliset rakenteet. Tämän yleissuuntauksen lisäksi tilastotietojen tarkastelu vahvistaa, että yhtenäismarkkinaohjelman toteuttaminen lisäsi katteisiin kohdistuvia paineita, ja varmisti siten, että kustannusten aleneminen siirtyi kuluttajille ja jatkojalostajille. On arvioitu, että yhtenäismarkkinaohjelma on johtanut katteiden pienenemiseen yhdellä prosentilla vuodessa sitten vuosien 1986/1987. Ilman yhtenäismarkkinoita katteet olisivat siis kasvaneet nopeammin kyseisenä ajanjaksona. Yhtenäismarkkinaohjelma on muuttanut huomattavasti myös palvelualojen kilpailuoloja. Kilpailu on lisääntynyt merkittävästi sellaisilla aloilla kuin televiestintä, pankkiala, mutta myös lentoliikenteessä, jossa yhtenäismarkkinaohjelman toteuttaminen on vielä kesken. Kaiken kaikkiaan kilpailun lisääntyminen vaikuttaa kuitenkin olevan vähäisempää kuin teollisuudessa, mikä kuvastaa sitä, että palvelualat ovat edelleen voimakkaasti säänneltyjä ja useilla alueilla yhtenäismarkkinaohjelmaa ei ole vielä toteutettu kokonaisuudessaan. Lisääntyvä kilpailu on johtanut merkittävään ja yleiseen hinnan laskuun sellaisilla aloilla kuten televiestintä, ja valikoivampaan laskuun lentoliikenteen ja pankkitoiminnan aloilla. Maantieliikenteessä rajat ylittävän liikenteen katteet pienenivät selvästi vuosina 1986-1994. Tämän seurauksena kuljetusten reaalihinnat ovat alentuneet, mikä on yhdessä jakelualan lisääntyvän tehokkuuden kanssa aiheuttanut huomattavia muutoksia valmistusalojen ja vähittäiskauppiaiden hankintarakenteeseen. Hankintamahdollisuuksien lisääntyminen on alentanut tuotantopanosten kustannuksia. Yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen aiheuttamat rakennemuutokset ja kilpailu Euroopan markkinoilla ovat myös lähentäneet monien tuotteiden hintoja kaikkialla EU:ssa. Vuosina 1990-1993 hintavaihtelu laski kulutustavaroissa 22,8 prosentista 19,6 prosenttiin ja palveluissa 31,8 prosentista 28,6 prosenttiin mutta nousi energia-alalla 28 prosentista 31,7 prosenttiin. jäsenvaltioiden välillä (sisältäen verot) 7. 3 Vaihtotaseen tila ja kehitys 65 on sen jälkeen Taulukko 7. 1 Vaihtotase (kansantalouden tilinpidon määritelmä, % BKT:sta) 1993 1994 1995 1996 (1) 4. 1 1. 0 -0. 9 -3. 0 0. 9 1. 7 Vuosien 1991 ja 1992 alijäämien jälkeen EU:n vaihtotase on joko ollut tasapainossa, kuten vuosina 1993 ja 1994, tai lievästi ylijäämäinen, kuten vuonna 1995; vuodelle 1996 odotetaan hieman suurempaa ylijäämää. Sen lisäksi, että nämä taseet kuvaavat kansantalouksien säästämistä, ne ovat viime vuosina kuvastaneet myös kotimaisen kysynnän määrää verrattuna kotimaiseen tuotantoon. Rahoitusmarkkinoiden yhdentyminen kun edistynyt pääomanliikkeet vapautettiin kokonaisuudessaan ja kun kahden viime vuoden kuluessa eräät jäsenvaltiot luopuivat vielä jäljellä olleesta valuuttasäännöstelystään, ja unionin rahoitusmarkkinat yhteydessä kansainvälisiin rahoitus- ja pääomamarkkinoihin. Tämä on helpottanut kotimaiset investoinnit ylittävän kotimaisen säästämisen tai kotimaisen tulonmuodostuksen ylittävän kohdentamista. Useiden tulonkäytön jäsenvaltioiden säännöllisesti on ylijäämäinen 1990-luvun alusta (Belgia, Tanska, Ranska, Irlanti, Luxemburg ja Alankomaat), ja muissa maissa aiempien vuosien alijäämä on muuttunut ylijäämäksi (Espanja, Italia, Suomi ja Ruotsi); viidessä jäsenvaltiossa (Saksassa, Kreikassa, ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) vaihtotase on ollut alijäämäinen vuosikymmenen alusta alkaen (ks. taulukko 7. 1). B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 5. 3 1. 0 15. 2 4. 9 -0. 4 -2. 1 -1. 3 -1. 4 -2. 5 4. 5 0. 6 -1. 2 -2. 7 0. 9 1. 6 4. 3 2. 4 17. 9 kansainvälistä vaihtotase 4. 9 -1. 9 -1. 0 4. 0 1. 2 -1. 8 5. 2 -1. 0 -1. 8 1. 3 -0. 7 -2. 1 5. 2 -2. 3 -0. 2 4. 5 0. 6 -1. 8 3. 8 2. 9 -1. 1 -1. 7 -1. 0 1. 0 4. 0 1. 6 -1. 4 -1. 0 -1. 2 1. 0 Portugalissa 3. 4 1. 5 15. 9 3. 7 3. 6 16. 3 Itävallassa, tiukasti ollut ovat nyt 0. 0 0. 0 0. 2 1. 0 EUR 1) Syksyn 1996 talousennuste. Lähdei Komissio Useimmissa jäsenvaltioissa vaihtotaseen tila on parantunut huolimatta taloudellisen kasvun elpymisestä 1990-luvun alun taantuman päätyttyä. Tähän on vaikuttanut erityisesti julkisen sektorin epätasapainon vähentyminen ja tästä seuraava kansantalouden säästämisen kasvaminen. Maksutaseen yli- tai alijäämän ei odoteta muuttuvan merkittävästi vuonna 1996 edellisvuoteen verrattuna; komission viimeisimmät arviot osoittavat Belgian, Irlannin, Luxemburgin, Alankomaiden ja Suomen ylijäämien pienenneen ja Kreikan ja Portugalin alijäämän olevan kasvussa. Vuonna 1996 ylijäämä todennäköisesti kasvaa Tanskassa, Ranskassa, Italiassa ja Ruotsissa ja alijäämän odotetaan kaventuvan Itävallassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Vaihtotaseen ylijäämä Espanjassa ja alijäämä Yhdistyneessä kuningaskunnassa pysynevät vuonna 1996 suunnilleen samalla tasolla kuin edellisvuonna. 7. 4 Yksikkötyökustannusten ja muiden hintaindeksien kehitys Erilaisten kuluttajahintaindeksien (VKHI:n, KHI:n, yksityisen kulutuksen deflaattorin) kehitys antaa tärkeää vaikkakin epätäydellistä tietoa taloudessa vallitsevasta inflaatiosta (ks. 3 luku). Jotta hintojen vakautta ja inflaatiokehityksen kestävyyttä voitaisiin tutkia kattavasti ja tasapainoisesti, 66 pemstamissopimuksen 109 j artiklan 1 kohdassa vaaditaan, että "myös yksikkötyökustannusten ja muiden hintaosoittimien kehitys otetaan huomioon". 7. 4. 1 Yksikkötyökustannukset Yksikkötyökustannusten kehityksellä on erityistä merkitystä inflaatiokehitykselle. Se kuvastaa työvoiman tuottavuuden ja työntekijää kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten kehityssuuntaa. Jälkimmäiset ovat keskeisen tärkeitä panoshintojen ja sitä kautta kuluttajahintojen määräytymisessä ja heijastavat lisäksi yksityisen sektorin inflaatio-odotuksia. Tämän vuoksi ne ovat tärkeä osoitin muun muassa rahapoliittisten viranomaisten harjoittaman inflaation vastaisen politiikan uskottavuuden kannalta. Yhteisön tasolla työntekijää kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten kasvu on hidastunut tasaisesti 4,2 prosentista vuonna 1993 3,4 prosenttiin vuonna 1996, mikä on hitain kasvuvauhti 35 vuoteen. Hidastumista on tapahtunut useimmissa yhteisön jäsenmaissa, vaikkakin sen suuruus on vaihdellut (ks. taulukko 7. 2). Italia, Ruotsi ja vähäisemmässä määrin Tanska muodostavat selvän poikkeuksen. Tarkasteltavana ajanjaksona työntekijää kohti laskettujen nimellisten työvoimakustannusten kasvu kiihtyi Italiassa 3,7 prosentista 6,2 prosenttiin ja Ruotsissa 4,4 prosentista 6,6 prosenttiin. Tämä merkitsee sitä, että palkat kasvavat nyt inflaatiota nopeammin, mikä voi aiheuttaa palkka/hintajännitteitä talouskasvun nopeutuessa. Nimellispalkkojen yleisesti maltilliselle kehitykselle on kolme pääasiallista syytä. Kuten jo todettiin, palkkasopimusten inflaatio-odotukset tuntuvat yhä yleisemmin olevan rahapoliittisten viranomaisten ilmoittamien hintatavoitteiden mukaisia. Toiseksi: palkkaneuvotteluissa otetaan kasvavassa määrin huomioon reaalitalouden kehitys (tuotannon kasvu, työmarkkinatilanne, kannattavuusnäkökohdat). Kolmanneksi: useissa jäsenvaltioissa on toteutettu toimenpiteitä työmarkkinoiden työttömien kannustamiseksi aktiivisempaan työnhakuun, yleisen ja ammatillisen koulutuksen uudistamiseksi, työajan ja työehtojen joustavuuden lisäämiseksi ja työnvälityksen tehostamiseksi. Nämä rakenteelliset toimenpiteet auttanevat välttämään liian suuret palkankorotuspaineet taloudellisen kasvun kiihtyessä ja alentanevat siten työttömyyttä. joustavuuden parantamiseksi, esimerkiksi Toinen yksikkötyökustannuksiin vaikuttava tekijä on työvoiman tuottavuus. Tämä on kehittynyt viime vuosina tavanomaisesti suhdannekehitystä seuraten. Työvoiman tuottavuuden kasvu hidastui vuoden 1993 taantuman aikana, ja nopeutui vuonna 1994 taloudellisen toiminnan vilkastumisen myötä. Yhteisössä vuoden 1995 puolivälissä alkanut kasvun hidastuminen hidasti kuitenkin myös työvoiman tuottavuuden kasvua sekä vuonna 1995 että vuonna 1996. Tämän seurauksena nimellisten yksikkötyökustannusten kasvu oli erittäin maltillista vuosina 1994 1995. Vuonna 1994 yksikkötyökustannukset itse asiassa laskivat kahdeksassa jäsenvaltiossa, ja vuonna 1995 niiden kasvu jäi Kreikkaa lukuun ottamatta kaikissa jäsenvaltioissa enintään 2V2 prosenttiin. Täten näiden kahden vuoden aikana yksikkötyökustannukset kasvoivat kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa Kreikkaa lukuun ottamatta inflaatiovauhtia hitaammin. Myönteinen 67 kehitys suhdanneluonteinen työvoiman tuottavuuden kasvu. johtui pääasiassa maltillisista palkankorotuksista, mutta sitä on edistänyt Yksikkötyökustannusten maltillinen kasvu on jatkunut vuonna 1996. Vaikka kiihtymistä on havaittavissa, yksikkötyökustannusten kasvu on edelleen sopusoinnussa yhteisön ja useimpien jäsenvaltioiden myönteisen inflaatiokehityksen kanssa. Yksikkötyökustannusten kasvun odotetaan kiihtyvän Espanjassa, Italiassa ja Ruotsissa ja vähäisemmässä määrin Tanskassa, Portugalissa, Suomessa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Italiaa lukuun ottamatta useimmissa näissä maissa kiihtyminen on maltillista ja yksikkötyökustannusten kasvu pysyy inflaatiovauhtia alhaisempana tai sitä lisäksi olla väliaikaista, koska se heijastaa osittain suhdannetekijöitä. lähellä. Kiihtyminen voi Taulukko 7. 2 Työvoimakustannukset (prosentuaalinen muutos, koko talous) Nimellispalkat työntekijää kohden Työvoiman tuottavuuden kasvu 1993 1994 1995 1996 1993 1994 1995 1996 Nimelliset yksikkötyökustannukset 1993 1995 1994 1996 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK 3. 5 1. 6 4. 3 10. 1 6. 5 2. 8 6. 7 3. 7 5. 2 3. 3 4. 6 9. 1 1. 0 4. 4 4. 3 4. 4 3. 6 3. 2 11. 9 3. 1 2. 2 2. 3 3. 0 3. 7 2. 4 3. 1 8. 2 3. 5 5. 4 3. 5 2. 5 3. 6 3. 8 12. 7 3. 0 2. 3 1. 1 5. 2 3. 8 2. 0 3. 8 5. 3 4. 7 3. 1 2. 9 EUR (1) Syks; Lähde: l 3. 5 4. 2 3. 3 m 1996 talousennuste. Comissio 1. 6 4. 1 2. 6 11. 1 3. 9 2. 2 4. 0 6. 2 3. 4 1. 0 2. 9 5. 8 4. 0 6. 6 3. 3 3. 4 0. 0 2. 5 0. 6 -3. 2 2. 6 -0. 2 3. 0 1. 8 -1. 7 0. 9 0. 8 0. 7 5. 7 3. 2 3. 7 1. 4 2. 9 5. 0 3. 6 -0. 4 2. 7 2. 9 4. 1 3. 7 1. 0 3. 3 2. 9 0. 9 5. 6 3. 6 3. 8 3. 3 1. 5 1. 1 2. 2 1. 1 1. 1 1. 0 6. 1 3. 4 0. 9 0. 2 2. 1 2. 9 3. 1 1. 4 1. 8 1. 9 1. 5 1. 5 2. 2 1. 2 0. 8 1. 3 4. 3 0. 5 1. 1 1. 0 1. 7 2. 0 1. 0 2. 3 1. 9 1. 5 3. 5 -0. 8 3. 6 13. 7 3. 7 2. 9 3. 6 1. 9 7. 0 2. 5 3. 7 8. 3 -4. 4 1. 2 0. 5 2. 7 1. 4 -1. 4 -0. 4 12. 3 0. 4 -0. 7 -1. 7 -0. 7 2. 7 -0. 8 0. 2 7. 2 -2. 0 1. 7 -0. 3 0. 0 1. 0 2. 5 1. 5 11. 5 1. 9 1. 4 -4. 6 1. 7 2. 8 1. 8 1. 6 2. 3 1. 5 1. 7 1. 2 1. 5 0. 1 2. 6 0. 4 9. 8 3. 1 0. 9 -0. 2 5. 7 2. 2 0. 0 1. 2 3. 8 2. 9 4. 1 1. 4 1. 9 7. 4. 2 Tuontihinnat Yhteisön talouden kasvaneen kansainvälisen avoimuuden vuoksi tuontihintojen kehityksellä on tärkeä rooli kotimaisessa hinnanmuodostuksessa. Kotimaan valuuttana ilmaistut tuontihinnat riippuvat useiden erilaisten tekijöiden kehityksestä: valuuttakurssin arvosta, kansainvälisistä hinnoista, toimittajien hinnoittelupolitiikasta. tuonnin maantieteellisestä koostumuksesta ulkomaisten ja 68 Useat tekijät auttoivat pitämään tuontihinnat erittäin kohtuullisina vuosina 1990-1992: alhainen öljyn hinta, heikko Yhdysvaltain ja maailmankaupan dollari sisämarkkinoiden vapauttamisen toteuttamisen kanssa. Tämän vuoksi tuontihintojen vaikutus loppukysynnän hintojen muutokseen oli tänä ajanjaksona (vaihtelevassa määrin) useimmissa negatiivinen. jäsenvaltioissa edistyminen yhdessä Vuosina 1993-1995 eräiden tekijöiden vaikutus kuitenkin kääntyi päinvastaiseksi tai heikkeni. Öljyn hinta nousi suhteellisen nopeasti vuoden 1994 ensimmäisellä puoliskolla ja vuoden 1995 alussa, ja dollari vahvistui jonkin verran vuosina 1993 ja 1994. Lisäksi yhtenäismarkkinoiden hintoja hillitsevä vaikutus heikkeni vähitellen. Taulukko 7. 3 Tuontthintaînflaatio (kansallisena valuuttana ilmaistun tavaroiden ja palveluiden tuonnin deflaattorin prosentuaalinen muutos; kansantalouden tilinpidon määritelmä) 1993 1994 1995 B DK D EL E F IRL I L -2. 6 -1. 1 -1. 5 9. 1 6. 6 -2. 5 4. 4 12. 1 5. 4 0. 9 0. 4 0. 5 8. 3 6. 0 1. 7 0. 5 1. 3 0. 7 7. 1 4. 2 1. 3 4. 2 11. 7 0. 5 1996 (D 1. 6 2. 1 0. 7 4. 0 0. 9 1. 8 0. 5 -0. 6 3. 1 2. 8 5. 0 0. 2 0. 6 0. 7 4. 5 -0. 3 3. 3 1. 9 0. 4 5. 1 7. 3 0. 2 0. 9 1. 5 NL A P -2. 3 0. 8 8. 9 8. 7 14. 5 8. 4 FIN' S UK 2. 0 1. 2 1. 2 2. 3 -3. 1 2. 0 Näiden tekijöiden hintoja korottava vaikutus vaihteli toiseen riippuen valuuttakurssien voimakkaasti maasta kehityksestä. Maissa, joiden valuutat säilyivät vahvoina (Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Ranskassa, Alankomaissa ja Itävallassa), tuontihintojen nousu pysyi aisoissa (ks. taulukko 7. 3), ja sen vaikutus loppukysynnän hintojen muutokseen oli vielä vuonna 1993 negatiivinen ja vuosina lievästi positiivinen (ks. taulukko 7. 4). 1994-95 vain joiden valuutta devalvoitui Toisaalta niissä maissa, huomattavasti vuosina 1993-1995 (Espanja, Italia, Ruotsi ja nousivat Yhdistynyt voimakkaasti samaan aikaan. Vaikutukset kotimaiseen inflaatioon jäivät kuitenkin suhteellisen rajallisiksi, mikä johtui osaksi oikeanlaisesta talouspolitiikasta mutta myös talouskasvun hitaudesta näissä maissa. EUR (1) Syksyn 1996 talousennuste. Lähde: Komissio kuningaskunta), tuontihinnat 2. 2 | 3. 8 3. 1 1. 1 Useimpien hyödykkeiden hinnat ovat laskeneet edelleen vuoden 1996 puolivälin jälkeen (ks. kaavio 7. 1). Toisaalta dollari on vahvistunut hiukan sitten vuoden 1995 puolivälin. Myös ne eurooppalaiset valuutat, jotka heikkenivät merkittävästi vuoden 1995 alussa, ovat vahvistuneet vuoden 1995 ja 1996 kuluessa. Tämän vuoksi tuontihintojen nousu pysynee maltillisena koko yhteisössä vuonna 1996. Tuontihintojen vaikutuksen yleiseen inflaatioon odotetaan vähenevän niissä maissa, joiden valuutat ovat vahvistuneet viime aikoina, ja pysyvän maltillisena muissa jäsenvaltioissa (noin 0,5 prosentissa). 69 Taulukko 7. 4 Taulukko 7. 5 Tuontihintojen vaikutus loppukäytön deflaattoriin (prosentuaalinen muutos) 1994 1995 1993 B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK -1. 0 -0. 3 -0. 2 1. 9 1. 1 -0. 4 1. 5 2. 0 2. 6 -0. 7 0. 2 2. 4 1. 8 3. 0 1. 7 0. 4 0. 1 0. 1 1. 7 1. 0 0. 3 1. 0 0. 8 0. 1 0. 2 0. 2 1. 2 -0. 1 0. 8 0. 4 0. 2 0. 3 0. 1 1. 5 0. 8 0. 2 1. 5 2. 0 0. 2 0. 1 0. 2 0. 4 0. 1 1. 2 1. 6 (1) Syksyn 1996 talousennuste. Lähde: Komissio 1996 (1) 0. 6 0. 5 0. 1 0. 9 0. 2 0. 3 0. 2 -0. 1 1. 4 0. 6 0. 3 0. 4 0. 5 -0. 8 0. 4 Nimellisen efektiivisen valuuttakurssin muutos suhteessa 23 teollisuusmaahan (vuotuinen muutos prosentteina) 1993 1994 1995 1. 4 3. 1 4. 1 -7. 0 -11. 5 3. 0 -5. 3 -15. 8 3. 7 3. 3 -6. 3 -13. 0 -18. 5 -7. 9 2. 6 0. 8 2. 0 -4. 8 -5. 3 2. 0 0. 7 -2. 5 1. 5 1. 2 -3. 7 9. 0 -0. 3 1. 5 5. 4 5. 1 6. 8 -1. 5 1. 2 4. 7 0. 6 -8. 0 4. 8 4. 2 2. 3 11. 4 0. 4 -3. 4 1996 (D -1. 4 -0. 4 -1. 6 -0. 8 1. 7 0. 8 1. 9 9. 7 -1. 4 -1. 3 -0. 2 -2. 5 10. 1 0. 6 B/L DK D EL E F IRL I NL A P FIN S UK -10. 5 3. 4 EUR (2) (i) Perustuu kuukausittaisten valuuttakurssien geometriseen keskiarvoon 23 päivään lokakuuta 1996 asti. 4. 7 7. 9 (2) Suhteessa seuraaviin 9 maahan: Yhdysvallat, Japani, Meksiko, Kanada, Sveitsi, Norja, Australia, Uusi-Seelanti ja Turkki Lähde: Komissio 7. 4. 3. Välillisessä verotuksessa tapahtuneiden muutosten vaikutus inflaatioon 70 Vaikka EMU:n toisessa vaiheessa julkista taloutta tervehdytettiin ensisijaisesti leikkaamalla julkisia menoja suhteessa BKT. een, kaikki jäsenvaltiot turvautuivat talouden tervehdyttämisessä myös välillisten verojen korotuksiin, joiden suumusluokka tosin vaihteli maittain. Useissa maissa välillisten verojen korotukset ovat hidastaneet merkittävästi inflaatiota, kuten ilmenee taulukosta 7. 6, jossa kuvataan korotusten suoria mekaanisia vaikutuksia olettaen, että muutokset siirtyvät suoraan kuluttajahintoihin. Välillisen verotuksen muutosten vaikutukset kuluttajahintaindeksiin J Taulukko 7. 6. | I J ja Suomessa Välillisen verotuksen kiristämisellä on ollut eniten vaikutusta inflaatioon Belgiassa (1994), Ranskassa (1995), Italiassa Yhdistyneessä (1995), (1995-1996) kuningaskunnassa (1994-1995). Suoraa vaikutusta -jonka jo määritelmästä- kertaluonteinen merkittävämpi on vaara, että välillisen verotuksen kiristäminen lisää inflaatio-odotuksia ja siten laukaisee palkka/hinta-kierteen. Näin ei näytä käyneen yhdessäkään mainituista maista. Inflaatio kiihtyi sinä vuonna, jolloin välillistä verotusta kiristettiin, mutta palasi lyhyen viiveen jälkeen entiselle tasolleen. vaikutus ilmenee | (prosenttiyksikköinä) 1994 1995 1996 B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK 0. 7 0. 4 0. 4 0. 8 0. 3 0. 1 0. 3 0. 3 0. 1 0. 2 0. 2 0. 2 0. 7 0. 3 0. 7 0. Ï 0. 4 0. 0 0. 6 Ï. 0 1. 1 O. i 0. 8 0. 1 0. 1 0. 5 0. 5 1. 1 0. 4 0. 6 0. 2 1 0. 4 -0. 2 0. 8 0. 2 0. 1 0. 2 0. 0 0. 0 0. 4 0. 2 -0. 2 0. 7 0. 3 0. 4 Lähde: Komissio 71 72 8. YHTEENVETO 8. 1 Yleisarvio Tämä kertomus on laadittu pemstamissopimuksen 109 j artiklassa määrätyn menettelyn ja aikataulun mukaisesti. Kaikki jäsenvaltiot ovat lähentyneet toisiaan huomattavasti ja kestävällä tavalla EMU:n toisen vaiheen alusta lähtien. Tämä edistyminen voimistui vuonna 1996, kun useissa jäsenvaltioissa tehostettiin ponnisteluja saavuttaa lähentyminen (erityisesti julkisen talouden osalta). Myös muut kolmatta vaihetta varten tarvittavat valmistelut etenevät kansallisella ja yhteisön tasolla. Menneenä vuonna päästiin sopimukseen yhteisen rahan käyttöönoton skenaariosta. Komissio on lisäksi hiljattain tehnyt ehdotuksia euron oikeudellisesta asemasta ja vakaussopimuksesta, jonka tarkoitus on taata julkisen talouden kurinalaisuus kolmannessa vaiheessa. Yhteisymmärrykseen ollaan myös pääsemässä niin kutsutun "ERM II:n" rakenteesta, ja tiedotuskampanja on aloitettu. Tämän kertomuksen toisessa luvussa esitetty tarkastelu, joka koskee kansallisen lainsäädännön yhteensopivuutta pemstamissopimuksen 107 ja 108 artiklan ja EKPJm pemssäännön kanssa, osoitti aluksi edellytykset, jotka on täytettävä kolmannen vaiheen alkuun mennessä. Sen jälkeen siinä täsmennettiin vielä ristiriidassa olevat nykyiset määräykset, joita on pääasiassa kansallisten keskuspankkien perussäännöissä. Käytännöllisesti katsottuna kaikissa jäsenvaltioissa on edelleen voimassa määräyksiä, joita tulee muuttaa. Useat jäsenvaltiot ovat valmistelemassa tai jo toteuttaneet lainsäädännön muutosehdotuksia. Neljässä lähentymisperusteen osalta. seuraavassa luvussa on tarkasteltu kunkin jäsenvaltion edistymistä kunkin saavuttaneen Koko Euroopan unionissa ja yksittäisissä jäsenvaltioissa tapahtunut tasaisesti edennyt kehitys kohti huomattavaa hintavakautta tai sen säilyttämistä on jatkunut vuonna 1996. Hintakehityksen lähentymistä on arvioitu käyttäen hiljattain käyttöön otettuja väliaikaisia kuluttajahintaindeksejä (VKHI), jotka ovat kansallisia indeksejä vertailukelpoisempia joskaan eivät vielä täysin yhdenmukaistettuja. Kunkin jäsenvaltion keskimääräinen inflaatiovauhti on laskettu VKHI. n prosentuaalisena muutoksena 12 viime kuukauden ajalta suhteessa edeltäneiden 12 kuukauden keskimääräiseen indeksiin. Tätä kertomusta varten viitearvo on laskettu kolmen hintavakauden parhaiten yksinkertaisena jäsenvaltion laskettuna ja aritmeettisena keskiarvona, johon on viimeisimpien saatavissa olevien tietojen (syyskuulta 1996) perusteella kolme hintavakauden parhaiten saavuttanutta maata olivat Suomi, Alankomaat ja Saksa, ja viitearvo oli 2,7 prosenttia (ks. taulukko 8. 1). Kymmenen jäsenvaltion (Belgian, Tanskan, Saksan, Ranskan, Irlannin, Luxemburgin, Alankomaiden, Itävallan, Suomen ja Ruotsin) keskimääräinen inflaatiovauhti jäi tämän viitearvon alapuolelle. Luvun 3 kehikossa osoitetaan, että hintavakauden perusteen täyttävien jäsenvaltioiden lukumäärään ei tällä hetkellä vaikuta viitearvon laskentamenetelmä. inflaatiovauhti on edelleen syyskuussa viitearvoa korkeampi viidessä Keskimääräinen jäsenvaltiossa (Kreikassa, Espanjassa, Italiassa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa), keskimääräisten lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. Näin inflaatiovauhtien 73 mutta erot ovat kaventuneet viime vuosina ja jälleen vuonna 1996. Portugalin ja Yhdistyneen kuningaskunnan inflaatiovauhti on alle V2 prosenttiyksikköä viitearvon yläpuolella. Vain kolmea jäsenvaltiota (Tanskaa, Irlantia ja Luxemburgia) ei tällä hetkellä koske neuvoston päätös julkisyhteisöjen liiallisen alijäämän olemassaolosta, ja siten ne täyttävät julkisen talouden tilaa koskevan arviointiperusteen. Viimeksi liiallisen alijäämän menettelyn (104 c artikla) mukaisia päätöksiä tehtiin kesäkuussa 1996. Luvussa 4 luotiin myös katsaus jäsenvaltioiden julkisen talouden kehitykseen toisen vaiheen aikana ja esitettiin arvioita todennäköisestä kehityksestä vuonna 1996. Useimmat jäsenvaltiot ovat vuoden 1993 jälkeen onnistuneet huomattavasti pienentämään julkisyhteisöjen alijäämää. Vuonna 1996 odotetaan julkisyhteisöjen Taulukko 8. 1 Jäsenvaltioiden lähentymiskehitys vuonna 1996 Inflaatio Julkisyhteisöjen rahoitusasema Väliaikaiset kuluttaja hintaindeksi (1) Liiallinen alijäämä Alijää mä (% BKT :sta) Velka (% BKT:sta) (2) Pitkät korot Valuutta kurssit Osallistu minen valuutta kurssijär jestelmään Lokak. 1995 Syysk. 1996 Neuvoston päätökset 26. 9. 1994, 10. 7. 1995 ja 27. 6. 1996 1996 1996 Muutos 94/93 95/94 96/95 Lokakuu 1996 Lokak. 1995 Syysk. 1996 Viitearvo B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EUR 2. 6 (3) 1. 6 2. 2 1. 3 8. 4 3. 8 2. 1 2. 1(5) 4. 7 1. 3 1. 2 1. 7 3. 0 0. 9 1. 6 3. 0 2. 7 kyllä ei kyllä kyllä kyllä kyllä ei kyllä ei kyllä kyllä kyllä kyllä kyllä kyllä 3. 0 3. 3 1. 4 4. 0 7. 9 4. 4 4. 0 1. 6 6. 6 -0. 9 2. 6 4. 3 4. 0 3. 3 3. 9 4. 6 4. 4 60 130. 6 70. 2 60. 8 110. 6 67. 8 56. 4 74. 7 123. 4 7. 8 78. 7 71. 7 71. 1 61. 3 78. 1 56. 3 73. 5 -2. 0 -4. 1 2. 2 -1. 4 2. 6 2. 8 -6. 6 6. 2 -0. 5 -3. 4 2. 3 1. 4 2. 2 3. 3 1. 9 2. 0 -1. 3 -4. 1 7. 7 1. 4 2. 6 4. 4 -6. 3 -0. 6 0. 3 2. 3 3. 9 2. 1 -0. 3 -0. 6 3. 7 3. 2 -3. 1 -1. 7 2. 7 -1. 2 2. 1 3. 6 -6. 9 -1. 5 1. 8 -1. 0 2. 7 -0. 6 2. 1 -0. 6 2. 2 2. 2 kyllä kyllä kyllä ei kyllä kyllä kyllä ei kyllä kyllä kyllä kyllä kyllä ei ei 8. 7 (4) 6. 7 7. 4 6. 3 15. 1 9. 5 6. 6 7. 5 10. 3 7. 0 6. 3 6. 5 9. 4 7. 4 8. 5 8. 0 7. 6 (1) 12 vi keskia (2) Arvioi (3) Tässä keskia (4) Tässä (12 ku (5) Lasket Lähde: Ke ime kuukauden indeksien keskiarvon prosenttimuutos edeltävien 12 kuukauden indeksien rvosta. komission laatimasta syksyn 1996 talousennusteesta. käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan parhaan maan inflaatiovauhtien aritmeettinen rvo, johon on lisätty 1,5 prosenttiyksikköä. 1 käytetty määritelmä: kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion pitkäaikaisten korkojen ukauden keskiarvo) aritmeettinen keskiarvo, johon on lisätty 2 prosenttiyksikköä, ttu neljännesvuositietojen perusteella, »missio = = = _ I „ L: • 74 rahoitusaseman olevan neljässä maassa (Tanskassa, Irlannissa, Luxemburgissa ja Alankomaissa) parempi kuin mitä viitearvoksi asetettu 3 prosentin alijäämä suhteessa BKT:hen edellyttää. Belgiassa ja Suomessa alijäämän ja bruttokansantuotteen suhde jää todennäköisesti alle 1V% prosentin. Vuoden 1996 loppuun mennessä kolmen jäsenvaltion (Ranskan, Luxemburgin ja Yhdistyneen kuningaskunnan) julkisyhteisöjen bruttovelan odotetaan olevan pienempi kuin viitearvona oleva 60 prosenttia bmttokansarituotteesta. Saksassa ja Suomessa velan ja BKT:n suhteen odotetaan ylittävän 60 prosentin viitearvon vuoden 1996 loppuun mennessä, kun se sitä ennen oli näissä maissa yhtäjaksoisesti viitearvon alapuolella. Useat jäsenvaltiot ovat onnistuneet kääntämään velkasuhteen aiemman kasvusuunnan laskuun. Vuodesta 1993 velkasuhde on pienentynyt tasaisesti Belgiassa, Tanskassa ja Irlannissa ja sen odotetaan supistuvan vuonna 1996 myös Kreikassa, Italiassa, Alankomaissa, Portugalissa ja Ruotsissa. Valuuttamarkkinoiden häiriöiden jälkeen, jotka johtivat Espanjan pesetan ja sen jälkeen Portugalin escudon keskuskurssin muutokseen valuuttakurssimekanismissa maaliskuussa 1995, suuria jännitteitä ei ole ollut. Valuuttakurssimekanismissa vahvimman ja heikoimman valuutan välinen ero on kaventunut (kuten kuvataan luvussa 5). Tällä hetkellä mekanismiin osallistuu yksitoista valuuttaa. Yhdeksän näistä (Belgian, Tanskan, Saksan, Espanjan, Ranskan, Irlannin, Luxemburgin, Alankomaiden ja Portugalin valuutat) on ollut valuuttakurssimekanismin jäsenenä pitkälti yli kaksi vuotta. Itävalta liittyi siihen vuoden 1995 alussa ja Suomi lokakuun puolivälissä 1996. Neljä jäsenvaltiota (Kreikka, Italia, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta) ei tällä hetkellä osallistu valuuttakurssimekanismiin. Näistä kolmen jälkimmäisen valuutat vahvistuivat huomattavasti vuonna 1996 oltuaan aiempina vuosina heikkoja. Neljättä arviointiperustetta eli lähentymisen kestävyyttä siten kuin se ilmenee pitkäaikaisissa koroissa on tarkasteltu luvussa 6. Arviointi perustuu vertailukelpoisten kymmenen vuoden viitelainojen korkoihin (eivät täysin vertailukelpoisia Kreikan osalta), ja siinä on käytetty 12 viime kuukauden keskiarvoa. Viitearvo on laskettu kolmen hintavakaudeltaan parhaan jäsenvaltion pitkäaikaisten korkojen yksinkertaisena aritmeettisena keskiarvona, lisätty 2 prosenttiyksikköä. Syyskuussa 1996 viitearvo oli 8,7 prosenttia. Yhdentoista jäsenvaltion (Belgian, Tanskan, Saksan, Ranskan, Irlannin, Luxemburgin, Alankomaiden, Itävallan, Suomen, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan) keskimääräiset korot ovat viitearvoa alhaisemmat. Joukkovelkakirjamarkkinoiden kehitys vuonna 1996 syyskuussa kavensi huomattavasti korkoeroja ennen kaikkea korkeampituottoisissa maissa, joissa arviointiperuste ei vielä täyty. ja erityisesti johon on Pemstamissopimuksessa edellytetään myös, että iässä kertomuksessa on tarkasteltava kehitystä useilla muilla alueilla, jotka ovat oleellisia taloudellisen yhdentymisen ja lähentymisen kannalta. Näitä käsitellään luvussa 7. Ecuissa suoritettavat rahoitusmarkkinatoimet ovat menettäneet merkitystään vuosina 1992 ja 1993 tapahtuneiden vakavien valuuttakurssihäiriöiden jälkeen, mutta huomattava määrä kaupallisia liiketoimia tehdään ecumääräisinä. Yksityisen ja virallisen ecun välinen ero on kutistumassa varmuuden levitessä markkinoille ecun ja euron vaihdettavuudesta yhden suhteessa yhteen. Yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen on vaikuttanut huomattavasti taloudelliseen yhdentymiseen ja erityisesti jäsenvaltioiden välisen kaupan rakenteeseen, suoriin ja palvelujen hintojen sijoituksiin ulkomaille, kilpailuoloihin lähentymiseen. Vaihtotase ilmaisee kunkin jäsenvaltion kansantalouden säästämisen tason. Euroopan unionin kokonaisuudessaan ja kymmenen jäsenvaltion vaihtotaseiden odotetaan olevan ylijäämäisiä vuonna 1996. Muut yksikkötyökustannuksia ja tuontihintoja kuvaavat osoittimet tavaroiden joidenkin ja 75 vahvistavat luvussa 3 annettua kuvaa hintakehityksestä useimmissa jäsenvaltioissa. tyydyttävästä ja terveelle pohjalle pemstuvasta Pääasiassa julkisen talouden sitkeiden tasapainottomuuksien seurauksena (vaikka ne ovatkin supistumassa) ja kuten käy ilmi siitä, että kahdessatoista jäsenvaltiossa on liiallinen alijäämä, on selvää, että tällä hetkellä jäsenvaltioiden valtaosa ei ole vielä edistynyt riittävästi kestävän ja korkeatasoisen lähentymisen saavuttamisessa. 8. 2 Yhteenveto jäsenvaltioittain Tässä kertomuksen viimeisessä osassa selvitetään maakohtainen kehitys lähentymisperusteiden kannalta 109 j artiklan 1 kohdan mukaisesti. Artiklassa edellytetään, että kestävän ja korkeatasoisen lähentymisen saavuttamista tarkastellaan sen mukaan, miten kukin jäsenvaltio on täyttänyt perusteet. Inflaatiota ja pitkäaikaisia korkoja koskevia perusteita on tarkasteltu käyttäen syyskuuhun 1996 ulottuvaa aineistoa. Kummassakin tapauksessa viitearvo on laskettu käyttäen inflaatiokehitykseltään parhaiden kolmen jäsenvaltion keskiarvoa. Julkisen talouden tilaa koskevan perusteen osalta esitetään tarpeen mukaan niitä koskevat komission arviot vuodelle 1996 kokonaisuudessaan. Belgiassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 1,6 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 6,7 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Belgiassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 0,8 prosenttiyksiköllä 3,3 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 133,7 prosentista vuonna 1995 130,6 prosenttiin vuonna 1996. Belgia on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Belgian frangi on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, frangiin ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. Tanskassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 2. 2 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 7,4 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto päätti 27. kesäkuuta 1996 kumota 26. syyskuuta 1994 tekemänsä päätöksen julkisyhteisöjen liiallisen alijäämän olemassaolosta Tanskassa. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 0,2 prosenttiyksiköllä 1,4 prosenttiin, ja julkisen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan edelleen vuonna 1996 70,2 prosenttiin sen oltua 71,9 prosenttia vuonna 1995. Tanska on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Tanskan kruunu on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, kruunuun ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. Saksassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 1. 3 prosenttia, joka on kolmanneksi hitain inflaatiovauhti EU:ssa ja siten viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 6,3 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto päätti 27. kesäkuuta 1996, että Saksassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan kasvavan 4,0 prosenttiin 3,5 prosentista vuonna 1995. Julkisen bmttovelan ja 76 bmttokansantuotteen suhde, joka on oliut alle 60 prosenttia, kasvaa vuonna 1996 todennäköisesti 60,8 prosenttiin. Saksa on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Saksan markka on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, markkaan ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. Kreikassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 8,4 prosenttia, joka on huomattavasti viitearvon yläpuolella. Samana akana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 15,1 prosenttia, joka myös on selvästi viitearvon yläpuolella. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Kreikassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuorina 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bruttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 1,2 prosenttiyksiköllä 7,9 prosenttiin, ja julkisen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 111,8 prosentista vuonna 1995 110,6 prosenttiin vuonna 1996. Kreikan drakma ei osallistu valuuttakurssimekanismiin. Espanjassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 3,8 prosenttia, joka on viitearvon yläpuolella. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 9,5 prosenttia, joka myös on viitearvon yläpuolella. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Espanjassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 2,2 prosenttiyksiköllä 4,4 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan kasvavan 65,7 prosentista vuonna 1995 67,8 prosenttiin vuonna 1996. Espanja on kuulunut valuuttakurssimekanismiin kesäkuusta 1989 lähtien. Maaliskuussa 1995 pesetan kahdenvälistä keskuskurssia heikennettiin 7 prosenttia Espanjan esityksestä. Siitä lähtien peseta on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, eikä pesetaan ole kohdistunut vakavia jännitteitä. Ranskassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 2,1 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 6,6 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Ranskassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 0,8 prosenttiyksiköllä 4,0 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhde jää edelleen alle 60 prosentin vuonna 1996. Ranska on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Ranskan frangi on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, frangiin ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. Irlannissa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 2,1 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 7,5 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Irlantia ei koske neuvoston päätös liiallisen alijäämän olemassaolosta. Julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhde on ollut alle 3 prosenttia vuodesta 1989 lähtien ja sen odotetaan supistuvan edelleen 0,4 prosenttiyksiköllä 1,6 prosenttiin vuonna 1996, ja bmttokansantuotteen suhde todennäköisesti laskee edelleen 74,7 prosenttiin vuonna 1996 oltuaan 81,6 prosenttia vuonna 1995. Irlanti on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Irlannin punta on noudattanut valuuttakurssimekanismin julkisyhteisöjen bmttovelan ja vaihteluvälejä, siihen ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. 77 Italiassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 4,7 prosenttia, joka on selvästi viitearvon yläpuolella. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 10,3 prosenttia, joka myös on viitearvon yläpuolella. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Italiassa on ja julkisyhteisöjen bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 0,5 prosenttiyksiköllä 6,6 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 124,9 prosentista vuonna 1995 123,4 prosenttiin vuonna 1996. Italia kuului valuuttakurssimekanismiin sen alusta lähtien syyskuuhun 1992 asti, jolloin interventiovelvoitteet keskeytettiin Italian liiran osalta. Italian liira ei sittemmin ole liittynyt uudelleen valuuttakurssimekanismiin. alijäämä. Vuonna julkisyhteisöjen alijäämän liiallinen 1996 Luxemburgissa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 1,3 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 7,0 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Luxemburgia ei koske rahoitusasema on liiallisen alijäämän olemassaolosta. Julkisyhteisöjen neuvoston päätös perinteisesti ollut ylijäämäinen, ja ylijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan olevan 0,9 prosenttia vuonna 1996. Julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhde on edelleen huomattavasti alle 60 prosenttia. Luxemburg on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen frangi on noudattanut alusta valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, siihen ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. lähtien. Kahden viime vuoden aikana Luxemburgin Alankomaissa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 1,2 prosenttia, joka on toiseksi hitain inflaatiovauhti EU:ssa ja siten viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 6,3 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Alankomaissa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän suhteen odotetaan supistuvan 1,4 prosenttiyksiköllä 2. 6 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 79,7 prosentista vuonna 1995 78,7 prosenttiin vuonna 1996. Alankomaat on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen sen alusta lähtien. Kahden viime vuoden aikana Alankomaiden guldeni on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, siihen ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. ja bmttokansantuotteen Itävallassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 1. 7 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 6,5 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Itävallassa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 1,6 prosenttiyksiköllä 4,3 prosenttiin. Julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan kasvavan 69,0 prosentista vuonna 1995 71,7 prosenttiin vuonna 1996. Itävalta on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen tammikuusta 1995 lähtien. Siitä lähtien Itävallan sillinki on noudattanut valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, siihen ei ole kohdistunut vakavia jännitteitä eikä sen kahdenvälistä keskuskurssia ole heikennetty. 78 Portugalissa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 3,0 prosenttia, joka on viitearvon yläpuolella. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 9,4 prosenttia, joka myös on viitearvon yläpuolella. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Portugalissa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 1,1 prosenttiyksiköllä 4,0 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bruttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 71,7 prosentista vuonna 1995 71,1 prosenttiin vuonna 1996. Portugali on kuulunut valuuttakurssimekanismiin huhtikuusta 1992 lähtien. Maaliskuussa 1995 pesetan devalvaation jälkeen Portugalin escudon kahdenvälistä keskuskurssia heikennettiin noudattanut lähtien valuuttakurssimekanismin vaihteluvälejä, eikä siihen ole kohdistunut vakavia jännitteitä. prosenttia. Portugalin escudo Siitä 3,5 on Suomessa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 0,9 prosenttia, joka on hitain inflaatiovauhti EU:ssa ja siten viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 7,4 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Suomessa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 1,9 prosenttiyksiköllä 3,3 prosenttiin. Julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen, joka on ollut alle 60 prosenttia, odotetaan kasvavan 61,3 prosenttiin vuonna 1996. Suomi on ollut valuuttakurssimekanismin jäsen vuoden 1996 lokakuun puolivälistä lähtien. Ruotsissa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneen 12 kuukauden aikana oli 1,6 prosenttia, joka on viitearvoa alempi. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 8,5 prosenttia, joka myös jää viitearvon alapuolelle. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 10 päivänä heinäkuuta 1995 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan Ruotsissa on julkisyhteisöjen liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen alijäämän ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan supistuvan 4,2 prosenttiyksiköllä 3,9 prosenttiin. Julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhteen odotetaan laskevan 78,7 prosentista vuonna 1995 78,1 prosenttiin vuonna 1996. Ruotsin kruunu ei osallistu valuuttakurssimekanismiin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa keskimääräinen inflaatiovauhti syyskuuta 1996 edeltäneiden 12 kuukauden aikana oli 3,0 prosenttia, joka on viitearvon yläpuolella. Samana aikana pitkäaikaiset nimelliskorot olivat keskimäärin 8,0 prosenttia, joka on viitearvon alapuolella. Neuvosto ei ole vielä kumonnut 26 päivänä syyskuuta 1994 tekemäänsä päätöstä, jonka mukaan liiallinen alijäämä. Vuonna 1996 julkisyhteisöjen Yhdistyneessä kuningaskunnassa on julkisyhteisöjen supistuvan odotetaan bmttokansantuotteen 1,2 prosenttiyksiköllä 4,6 prosenttiin, ja julkisyhteisöjen bmttovelan ja bmttokansantuotteen suhde on edelleen alle 60 prosenttia vuonna 1996. Yhdistyneen kuningaskunnan valuutta liittyi valuuttakurssimekanismiin lokakuussa 1990; osallistuminen keskeytettiin syyskuussa 1992, eikä valuutta sittemmin ole liittynyt uudelleen valuuttakurssimekanismiin. alijäämän suhteen ja ¥\ ISSN 1024-4492 KOM(96) 560 lopullinen ASIAKIRJAT FI 09 10 Luettelonumero : CB-CO-96-569-F1-C ISBN 92-78-11429- Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg