title: Komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille - Ympäristösopimuksista

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
European industrial area
directive (EU)
environmental law
negotiation of an agreement (EU)

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 27. 11. 1996 KOM(96)561 lopull. KOMISSION TIEDONANTO NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE YMPÄRISTÖSOPIMUKSISTA SISÄLTÖ Tiivistelmä I. n. Johdanto Tiedonannon sisältö ja tavoitteet DI. Yleisiä huomioita ympäristösopimuksista politiikan työvälineenä IV. Ympäristösopimusten käyttöä koskevia yleisiä suuntaviivoja V. Ympäristösopimukset täytäntöönpanossa yhteisön direktiivien tiettyjen säännösten VI. Ympäristösopimukset yhteisön tasolla VH. Päätelmät Liite: Katsaus kansallisiin kokemuksiin Tiivistelmä Yhteisöllä on ollut ympäristöalan lainsäädäntöä yli kahdenkymmenen vuoden ajan ja lainsäädännöllinen peruskehys on nyt paikallaan. Tämän yhteisön säännöstön asianmukainen täytäntöönpano on yksi ympäristöalan toiminnan pääalueista pyrittäessä saavuttamaan kestävä kehitys. Sääntelytoimenpiteiden täydentäminen muilla politiikan välineillä on myös yksi viidennessä ympäristöpolitiikan toimintaohjelmassa esitetyistä päätavoitteista. Teollisuuden kanssa tehtävien sopimusten edistäminen on osa pyrkimystä laajentaa politiikan välineistöä. Tämänhetkinen aloite kuuluu viidennessä toimintaohjelmassa esitetyn strategian piiriin. Komissio vahvisti tämän vastikään ohjelman tarkistusta koskevassa ehdotuksessaan. Teollisuuden kanssa tehtävät sopimukset edustavat monipuolista välinettä, jota voidaan käyttää alueellisella, kansallisella, yhteisön ja kansainvälisellä tasolla. Tähän saakka sopimukset ovat olleet pääasiassa vapaaehtoisia, eivätkä ne ole olleet sitovia. Viime aikoina tietyt jäsenvaltiot ovat kuitenkin suosineet muodollisempaa ja sitovampaa lähestymistapaa. Ympäristösopimuksilla voidaan käynnistää tehokkaita toimenpiteitä ennen lainsäädännön laatimista ja siten vähentää sääntelevien ja hallinnollisten toimien määrää. Tämänhetkinen aloite liittyy siten komission pyrkimyksiin yksinkertaistaa yhteisön lainsäädäntöä ja parantaa sen laatua. Sopimuksia voidaan käyttää lainsäädännön täydentämiseen ja ne voivat olla sopiva täytäntöönpanon työkalu. Sitovassa muodossa ne ovat tehokas ja sopiva työkalu yhteisön erityisesti direktiiveissä päästövähennysohjelmien toteuttamisessa. Näiden sopimusten ansiosta komissio voi ottaa ympäristöasioita käsittelyyn yhteisön tasolla siten, että perinteisiin säänteleviin välineisiin ei tarvitse turvautua. saavuttamisessa, tavoitteiden asetettujen yleisten Ympäristösopimuksilla on kolme pääasiallista etua. Ne edistävät teollisuuden aktiivisempaa toimintaa, tarjoavat kustannustehokkaita, räätälöityjä ratkaisuja ja mahdollistavat sen, että tavoitteet saavutetaan nopeammin ja helpommin. Sopimusten käytön edistämiseksi tässä tiedonannossa määritellään yleiset suuntaviivat niiden avoimuuden takaamiseksi, mikä on keskeinen asia niiden tehokkuuden kannalta. Tässä tiedonannossa ehdotetaan sen vuoksi asianosaisten kuulemista ennen sopimuksen tekemistä, sitovaa muotoa, määrällisiä ja vaiheittaisia tavoitteita, tulosten seurantaa sekä sopimuksen ja saavutettujen tulosten julkaisemista. Näiden perusteiden avulla pitäisi olla mahdollista välttää ainoastaan epämääräisten ja mahdollinen "vapaamatkustajien" aiheuttama kilpailun vääristyminen. asettaminen, avoimuuden tavoitteiden puute Jäsenvaltioille osoitetaan suositus selkeiden kehysten muodostamiseksi ympäristösopimusten käytölle yhteisön direktiivien täytäntöönpanon välineenä. I. 1. 2. Johdanto puoltanut politiikan välineistön Komissio on laajentamista vuonna 1992 valmistuneen viidennen ympäristöpolitiikan toimintaohjelman1 laatimisesta lähtien ympäristöpolitiikan tehokkuuden lisäämiseksi. Syynä tähän uuteen suuntaukseen on, että yhteisön alalla, lainsäädännöllinen peruskehys on valmiina. Pelkästään lainsäädännöllisillä toimilla ei kuitenkaan voida saada aikaan niitä huomattavia muutoksia tämänhetkisissä jotka ovat välttämättömiä kestävän kehityksen suuntauksissa edistämisessä. toimittua yli kaksikymmentä vuotta ympäristön toimissa, ja Viidennessä toimintaohjelmassa ehdotetaan siten uusia yhteistoimia teollisuuden kanssa: "Kun aikaisemmat ympäristösopimukset olivat usein luonteeltaan ohjailevia ja niiden painopiste oli "ei saa" -lähestymistavassa, uudessa suunnitelmassa suuntaudutaan enemmän kohti "työskennellään yhdessä" -lähestymistapaa. Tämä heijastaa sitä teollisuuden ja liike-elämän piirissä kasvavaa käsitystä, että teollisuus ei ole ainoastaan merkittävä osa (ympäristö) ongelmaa, vaan myös osa ratkaisua. Uudella lähestymistavalla pyritään erityisesti vahvistamaan keskustelua teollisuuden kanssa ja kannustamaan soveltuvissa tapauksissa vapaaehtoisia sopimuksia ja muita itsesääntelyn muotoja. " Neuvosto on avoimesti tunnustanut tarpeen laajentaa välineistöä ja ottaa kaikki yhteiskunnan tasot mukaan yhteisen vastuun hengessä. Välineistön laajentaminen on kuitenkin osoittautunut kuviteltua vaikeammaksi. Kun viidettä toimintaohjelmaa tärkeimmästä uudistettiin, komissio ehdotti tätä kysymystä yhdeksi viidestä painopistealueesta. Tässä tarkoituksessa olisi kiinnitettävä erityistä huomiota ympäristömaksuihin, verotusjärjestelmän muutoksen kannustamiseen, ympäristön vastuukysymyksiin ja vapaaehtoisiin sopimuksiin. Komission yksiköt laativat tällä hetkellä luonnosta tiedonannoksi jäsenvaltioiden ympäristöveroista, jolla pyritään helpottamaan tällaisten verojen käyttöönottoa jäsenvaltioissa selkeyttämällä näiden toimenpiteiden käyttöön liittyviä mahdollisuuksia ja esteitä. Komissio aikoo myös ja edistää yleistä voimaansaattamisesta parlamentille ja neuvostolle annettavalla tiedonannolla. ympäristölainsäädännön täytäntöönpanosta keskustelua 3. Luottamalla enemmän markkinoihin perustuviin välineisiin ja sellaisiin välineisiin, jotka ovat paremmin sopeutuneita markkinoiden toimintaperiaatteisiin, edistetään taloudellisten toimijoiden ohjaamista oikeaan suuntaan ja voidaan tällä tavoin myötävaikuttaa sääntelyn poistamiseen ja hallinnon osuuden vähentämiseen. 1 COM (92) 23 3. 4. 1992, 31 kohta. 2 Neuvoston päätöslauselma 93/C/138/0, 1. 2. 1993, EYVLN:oC 138, 17. 5. 1993, s. 1. ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevan poliittisen toimintaohjelman "Kohti kestävää kehitystä" tarkistuksesta, EYVLN. o C 140, 11. 5. 1996, s. 5. 4 Komission tiedonanto taloudellisesta kasvusta ja ympäristöstä, COM(94) 465, 3. 11. 1994. n. 4. 5. ennen Teollisuuden kanssa tehdyillä sopimuksilla, erityisesti jos ne on tehty yhteisön tasolla, voidaan vähentää sääntelyn tarvetta, kun teollisuus ottaa käyttöön tehokkaita toimenpiteitä olla myös kustannustehokkaita välineitä yhteisön direktiiveissä esitettyjen lainsäädännöllisten tavoitteiden täytäntöönpanossa. Sopimukset voivat myös edesauttaa lainsäädännön yksityiskohtaisuuden tason alentamisessa. Sopimusten soveltuvuus näissä erilaisissa olosuhteissa on arvioitava tapauskohtaisesti. laatimista. Ne voivat lainsäädännön Teollisuuden kanssa tehtäviä sopimuksia on ollut käytössä käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenvaltioissa, sopimusten käytön laajuus ja niiden muoto vaihtelevat kuitenkin suuresti. Tiedonannon sisältö ja tavoitteet täytäntöönpanon tiedonannossa keskitytään ympäristösopimusten yhteisön Tässä ympäristöpolitiikan tiedonannossa ympäristösopimukset edustavat teollisuuden ja viranomaisten välisiä sopimuksia ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi. Tällaiset ympäristösopimukset voivat olla oikeudellisesti sitovia ja niihin voi sisältyä velvoitteita sopimuspuolille. Ne voivat olla myös teollisuuden tekemiä ja viranomaisten tunnustamia yksipuolisia sitoumuksia. välineenä. käyttöön Tässä Jäsenvaltioissa tällä hetkellä vallitsevaan tilanteeseen perustuen tässä tiedonannossa: kehitetään ympäristösopimusten tehokasta käyttöä koskevia suuntaviivoja, määritellään edellytykset, joiden mukaisesti tällaisia sopimuksia voidaan käyttää yhteisön direktiivien tiettyjen säännösten täytäntöönpanossa, varmistetaan, miten ympäristösopimuksia voidaan käyttää yhteisön tasolla. Tämän tiedonannon yleisenä tarkoituksena on edistää ja helpottaa tehokkaiden ja hyväksyttävien ympäristösopimusten käyttöä. Tämä aloite olisi selkeästi nähtävä osana vapaaehtoisia jonka periaatteet, perustelut ja tavoitteet on tuotu julki viidennessä toimintaohjelmassa. Ympäristösopimukset ovat osa politiikan välineistöä, jolla myötävaikutetaan kestävään kehitykseen (katso III luku). lähestymistapoja koskevaa laajempaa politiikkaa, Lisäksi sopimukset on suunniteltava huolellisesti, jotta niiden tehokkuus ympäristön kannalta sekä kustannustehokkuus, eli yhdellä sanalla sanottuna niiden onnistuminen, voidaan varmistaa. Tässä suhteessa tärkeimmät tekijät ovat määrällisten tavoitteiden asettaminen, vaiheittainen lähestymistapa, johon kuuluu välitavoitteita, sopimuksen julkaiseminen, tulosten seuranta ja niistä laadittava kertomus. Tässä tiedonannossa määritellään kehys merkittävimmille tehokkuuteen ja uskottavuuteen liittyville kysymyksille (katso IV luku). Näitä perusteita noudattamalla olisi voitava estää eri muotojen ja lähestymistapojen sekava käyttö, joka voi olla esteenä sisämarkkinoiden kitkattomalle toiminnalle. Tiedonannon kolmantena tavoitteena on yhteisön direktiivien tiettyjen säännösten liittyviä ympäristösopimuksia koskevien täytäntöönpanoon luku V) (katso erityiskysymysten selkeyttäminen ja sopimusten käyttö Euroopan tasolla (katso VI luku). 6. Lainsäädäntö on edelleen yhteisön ympäristöpolitiikan välttämätön selkäranka, mutta sitä on täydennettävä markkinoihin perustuvilla välineillä ja vapaaehtoisilla lähestymistavoilla. Tässä suhteessa ympäristösopimukset ovat pikemminkin työväline kuin keino purkaa sääntelyä. Komissio pyrkii täytäntöönpanon yksinkertaistamaan laatua. ja Tämänsuuntaisia pyrkimyksiä edustaa itsenäisten asiantuntijoiden ryhmän kertomus ja hallinnon yksinkertaistamisesta5. Komissio on esitellyt lainsäädännön "Parempaa yksinkertaistamista koskevan lainvalmistelua" ja ja suhteellisuusperiaatteiden soveltamisesta7 toissijaisuus- välikertomuksessaan kesäkuussa 1996 pidetylle Firenzen Eurooppa-neuvostolle. vuonna 1995 pidetylle Madridin Eurooppa-neuvostolle lähestymistapansa kertomuksessaan lainsäädäntöä parantamaan yhteisön sen m. Yleisiä huomioita ympäristösopimuksista politiikan työvälineenä Hyödyt ja kriittiset kysymykset Ympäristöpoliittisia sopimuksia ja niiden käyttöä koskeva kasvava kiinnostus perustuu siihen huomioon, että kestävä kehitys vaatii kyseessä olevilta reagointia. Vapaaehtoisten teollisuussektoreilta toimenpiteiden mahdollisia hyötyjä hahmotellaan jäljempänä. ainoastaan toimintaa eikä Teollisuuden aktiivisen lähestymistavan edistäminen,. 7. Lainsäädännöllisessä lähestymistavassa teollisuus otetaan mukaan varsin myöhäisessä vaiheessa, enemmän tai vähemmän virallisiin kuulemistilaisuuksiin. Tämä johtaa todennäköisesti pikemminkin puolustuskannalla olevaan asenteeseen kuin avoimeen ja aktiiviseen suhtautumiseen asiaan. Tämän puolustusasenteen ylitsepääsemisessä auttavat keskustelut ja neuvottelut siitä, "mitä" tiettyjen päämäärien saavuttamiseksi tehdään ja "miten" se tehdään. Lisäksi, neuvotteluprosessi sellaisenaan, huolimatta ja itse sopimuksesta, voi molemminpuolisista velvollisuuksista. Tällainen yhteisymmärrys on jo sinällään etu, joka auttaa muokkaamaan järkevää ympäristöpolitiikkaa, ja jota ei tulisi aliarvioida. Tämä merkitsee myös sitä, että sopimukset olisi nähtävä pikemminkin viranomaisten ja teollisuuden kumppanuuden jatkeena, kuin ainoastaan sen tuloksena. johtaa yhteisymmärrykseen ympäristöongelmista. kustannustehokkuus,. 8. Ympäristösopimuksista saatava tärkeä hyöty on se, että ne jättävät teollisuudelle suuremman vapauden päättää yrityksen tasolla siitä, miten ympäristötavoitteet saavutetaan, kuin lainsäädäntö, jossa kuvaillaan tai edellytetään tai sektorin 5 KOM (95) 228 ja SEK (95) 2121 lopullinen. 6 CSE (95) 580. 7 CSE (96) 2 final. esimerkiksi tietyn teknologian käyttöä. Tämä antaa teollisuudelle vapauden etsiä kustannustehokkaita ratkaisuja, jotka on mukautettu sen erityistilanteeseen, ottaen huomioon esimerkiksi aikaisemmat investoinnit. Mikäli yritykset osallistuvat ympäristösopimuksiin, lupaviranomaiset voivat myöntää yleisempiä ja tavoitteisiin vähemmän perustuvia lupia, jättäen yritykselle liikkumavaran tehokkaimman tavan löytämiseksi tavoitteiden saavuttamiseen. Lisäksi, yrityksen ei ehkä tarvitse hakea lupaa jokaista prosessissa tapahtuvaa muutosta varten. Joustavuus edistää myös luovia ratkaisuja ja teknisiä innovaatioita, jotka voivat alentaa noudattamisesta aiheutuvia kustannuksia ja lisäksi tuoda mukanaan kylkiäisenä innovatiivisista ja kilpailullisia etuja sisältävistä ratkaisuista aiheutuvia hyötyjä. Kun teollisuus sitoutuu vastuuseensa, noudattaa se yleensä myös paremmin asianmukaisesti julkaistua ja valvottua sopimusta. Mikäli viranomaiset kantavat vastuunsa, niillä on käytössään parempia tietoja ja parempaa ymmärtämystä mahdollisista ongelmista, mikä lopulta alentaa voimaansaattamisen kustannuksia tekemällä sen tehokkaammaksi. ja tulosten saavuttaminen nopeammin. 9. Lainsäädäntöä ja sopimuksia ei saada aikaan yhdessä yössä. Kuitenkin erityisesti sellaisissa tilanteissa, joissa saavutettaviksi tarkoitetut tavoitteet koskevat ainoastaan rajallista määrää yrityksiä, sopimusten tekeminen voi olla huomattavasti nopeampaa kuin lainsäädännön hyväksyminen, mikä tarkoittaa, että teollisuutta velvoittavat ympäristövaatimukset ovat voimassa suhteellisen nopeasti. Mitä tulee tavoitteiden asettamiseen yhteisön tasolla, yhteisön ja kansallisella tasolla lainsäätäjien osuus kestää varsin kauan. Keskimääräinen aika esimerkiksi ympäristödirektiivistä tehdyn ehdotuksen ja sen hyväksymisen välillä on reilusti yli kaksi vuotta, toiset kaksi vuotta taas vie tavallisesti se, kun jäsenvaltiot saattavat direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään. Kun direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, mikä varsin usein tapahtuu myöhässä, se on silti pantava täytäntöön ja sitä on sovellettava. Tämän takia sopimukset voivat olla nopeampia ja siten mahdollisesti tehokkaampia toimintamuotoja, jopa silloin, kun sopimusneuvotteluihin ja sopimuksen tekemiseen menee enemmän kuin pari kuukautta. unohtamatta kuitenkaan tiettyjä riskejä. 10. Kaikki sopimukset eivät kuitenkaan ole aikaisemmin olleet onnistuneita. Tietyt kysymykset näyttävät olevan ratkaisevia, jotta ympäristösopimuksia voidaan pitää uskottavina politiikan työvälineinä. Ensinnäkin, tällaisten sopimusten neuvotteluissa on oltava ennakkoehtona viranomaisten selkeä sitoutuminen ja vakaa päätös pyrkiä hyvin määriteltyihin ympäristötavoitteisiin. Avoimet neuvottelut tai keskustelut yleisistä sitoumuksista eivät voi johtaa merkittäviin toimiin ja niitä pidetään yleisesti tehokkaiden toimenpiteiden lykkäämisenä. Tilannetta helpottaa varmasti yleisten tavoitteiden asettaminen lainsäädännön kautta. Se mahdollistaa asianosaisten, erityisesti teollisuuden ja kiinnostuneiden kansalaisten, osallistumisen tavoitteiden asettamiseen perustuslailla tai muulla lainsäädännöllä säädettyjen menettelyjen kautta. Tällainen osallistuminen lisää tavoitteiden oikeudenmukaisuutta ja varmistaa myös sen, että tavoitteiden tasoa ei lasketa neuvottelujen aikana. Yleisemmin ajateltuna avoimuus ja 11. 12. 13. yleisölle tiedottaminen tavoitteista ovat takuu siitä, että kyseessä ei ole vain sopimus, joka ei ole paljon muuta kuin "tavanomaista toimintaa" ja joka ei vastaa yleisiä odotuksia. Toinen ratkaiseva kysymys on mahdollisuus saattaa sopimus voimaan oikeusteitse. Voimaansaattamismekanismien ja seuraamusten puuttuminen nähdään siten, että noudattamatta jättäminen on tehty houkuttelevaksi. Sitovat sopimukset voidaan kuitenkin saattaa voimaan oikeudellisin keinoin ja niihin voi sisältyä seuraamuksia, kuten sakkoja ja muita rangaistuksia. Tiettyihin aikaisempiin pettymyksiä aiheuttaneisiin kokemuksiin perustuen jäsenvaltiot ovat viime aikoina itse asiassa siirtyneet epävirallisesta lähestymistavasta virallisempaan. Mutta myös tämän tiedonannon suuntaviivojen mukaan suunniteltuihin yksipuolisiin sitoumuksiin sisältyisi useita uskottavia lisämekanismeja, kansalaisten painostuksesta säännösten pikaiseen käyttöönottoon, jotta noudattamatta jättämistä ei rohkaistaisi. Avoimesti tehtyjen ja avoimesti toimivien sopimusten avulla voidaan antaa kansalaisille mahdollisuuksia tutkia tarkoin toimenpiteiden toteuttamista ja harjoittaa tehokasta painostusta. Nämä mahdollisuudet ovat korvauksena siitä tosiasiasta, että yksittäiset kansalaiset eivät voi kaikissa tapauksissa saattaa ympäristösopimuksia voimaan hallinnollisten tai oikeudellisten tarkistusten avulla. Lopuksi, koska ympäristösopimukset sitovat ainoastaan niitä, jotka ovat sitoutuneet niihin, yksipuolista etua voivat saada ne, jotka eivät liity sopimukseen. Näiden "vapaamatkustajien" ei tarvitse jakaa kilpailijoiden maksamia kustannuksia: "hyvien" työ hyödyttää pääasiassa "pahoja". Sopimuspuolet voivat kuitenkin yleisesti arvioida vapaamatkustajista aiheutuvat riskit, koska neuvotteluissa selviää, ketkä voisivat hyötyä poissa pysyttelemisellä. Tietyissä tapauksissa yksin lainsäädännön uhka voi että Jäsenvaltioiden ehkäistä "vapaamatkustajien" mahdollisesti saamat hyödyt eivät ole esteenä sopimusten tekemiselle. vapaamatkustamista. osoittavat, käytännöt Olisi kuitenkin huomattava, että vapaamatkustamisen riski kasvaa sopimuksessa edellytettyjen torjuntakustannusten myötä. Sen vuoksi sääntelytoimenpiteet ovat tarkoituksenmukaisempi silloin, kun "vapaamatkustajien" voitot olisivat niin suuria, että sopimuksen noudattaminen vaarantuu tai että kilpailu vääristyy. Useampien välineiden käyttöä, joihin sisältyy tiettyjä etuja sopimuksen tekeville, voidaan myös harkita sopimukseen osallistumisen kannustamiseksi ja vapaamatkustamisen ehkäisemiseksi. Ympäristösopimusten perusteet ja ominaispiirteet Politiikan tekijällä on käytössään joukko vaihtoehtoisia politiikan välineitä, jotka voidaan luokitella otsikoiden "sääntelevä", "markkinoihin perustuva" (esimerkiksi verot ja vaihdettavat päästöluvat), "vapaaehtoiset lähestymistavat", "taloudellinen tuki" (ympäristötuki) ja "markkinoiden edistäminen" (kuten tietojen jakaminen, koulutus) alle. Kaikilla näillä välineillä on erilaisia ominaisuuksia ympäristöllisen tehokkuuden, toteutettavuuden kannalta, jotka olisi otettava huomioon, kun valitaan politiikan välineitä ympäristöongelmien ratkaisemiseen kustannustehokkaalla tavalla. täytäntöönpanon tehokkuuden taloudellisen tai 14. 15. ja siitä poliittisesta yhteydestä, tämän välineen kustannustehokas käyttö Ympäristösopimusten soveltuvuus ympäristöpolitiikan välineiksi riippuu suurelta osin jossa niitä käytetään. niiden luonteesta Todennäköisimmin tehdään osaksi politiikkojen yhdistelmää, johon kuuluu esimerkiksi säänteleviä ja taloudellisia välineitä. Sopimusten avulla voidaan esimerkiksi täydentää lainsäädäntöä. Niitä voidaan myös käyttää täydentämään väliaikaisesti ympäristöveroja, alentamaan siirtymäkustannuksia (esimerkiksi työpaikkojen menetys runsaasti saastuttavilla sektoreilla, joilla ulkomainen kilpailu on kovaa, vaikka puhtaammille aloille ei kuitenkaan synny vastaavaa määrää työpaikkoja). Aloilla, joilla vero aiheuttaisi korkeampia makroekonomisia siirtymäkustannuksia runsaamman saastuttamisen ja kovan ulkomaisen kilpailun takia, sopimuksen sopimuspuolet voidaan vapauttaa kyseisestä verosta edellyttäen, että yhteisön kilpailu-ja sisämarkkinasääntöjä noudatetaan. siirryttäessä puhtaampiin tuotantotapoihin Yhtenä soveltamisalana on sopimusten käyttö laajojen, pitkän aikavälin tavoitteiden toteuttamisessa, jotka voidaan sopivimmin saavuttaa siirtymällä yhdennettyyn ympäristöhallintoon ja yhdennettyihin tuotanto-ohjelmiin yhdellä tai useammalla teollisuuden riittävästi mahdollisuuksia kustannustehokkaille, luoville ratkaisuille, joita ei voitaisi helposti saavuttaa yleisellä ja abstraktilla lainsäädännöllä. alalla. Näissä tapauksissa on Tällaiset tavoitteet liittyvät esimerkiksi seuraaviin: päästötavoitteet (esimerkiksi C02, S02, NOx, haihtuvat orgaaniset hiilivedyt), ympäristön laatutavoitteet, esimerkiksi meluntorjunnan, vesiensuojelun tai ilmanlaadun aloilla, jätteen määrän vähentämiseen, jätteen hyödyntämiseen tai kierrättämiseen liittyvät tavoitteet, tiettyjen aineiden määrän vähentäminen tai niiden käytöstä poistaminen, energiatehokkuus, tietojen kerääminen (muun muassa päästöinventointeja varten). 16. Tiettyjä selviä perusteita voidaan soveltaa mahdollisesti onnistuviin sopimuksiin ja ne voivat auttaa tunnistamaan tällaisten sopimusten edellytyksiä, yleisiä muotoja ja ominaispiirteitä. Ensimmäiseksi, sopimuspuolten määrä on rajallinen, sopimisesta aiheutuvat kustannukset pienenevät. neuvotteluilla on onnistumisen mahdollisuuksia, mikäli torjuntatoimien kohdentamisen jolloin Toiseksi, sopimusten on katettava kyseinen ala riittävästi, koska ainoastaan siten voidaan asettaa kunnianhimoisia kokonaistavoitteita. Tämä on toinen syy sille, että sopimukset ovat erityisen soveltuvia, kun muutamat osanottajat valvovat suurinta osaa sopimukseen kuuluvista kysymyksistä. Mikäli yritysten yhteenliittymillä on mahdollisuus huolehtia neuvotteluista lukuisten yritysten puolesta siten, että myös itse yritykset liittyvät sopimukseen, osanottajien määrä ei ole niin merkittävä. Tässä tapauksessa kuitenkin sellaisten pienten ja keskisuurten yritysten, jotka eivät ole yritysten yhteenliittymien jäseniä, näkökohdat olisi otettava huomioon. Lisäksi viranomaisten on pystyttävä määrittelemään selkeästi asemansa tavoitteiden osalta voidakseen varmistaa, että sopimuksista saadaan lisäarvoa nykyisten politiikan välineiden mukaiseen "tavanomaiseen toimintaan" verrattuna. Tämä merkitsee usein teknisten torjuntamahdollisuuksien ja kustannusten ennakkoarviointia sekä ennustetta asiaan jotka toimenpiteistä, ("perustoimenpiteet"). että kansalaiset puuttuvat tehdään ilman, Neljänneksi, kansalaisten tietoisuus ratkaistavina olevista ongelmista kannustaa molempia osapuolia toimintaan ja edistää sopimuksen noudattamista. on kuluttajien käyttäytyminen Lopuksi, huomioon. Koska ympäristösopimuksilla ei voida suoranaisesti vaikuttaa kuluttajien käyttäytymiseen, olisi vältettävä sitoumusten määrittelyä siten, että noudattaminen riippuu suurelta osalta kysynnän kehittymisestä. Samaan aikaan viranomaisten on kannustettava kuluttajia valintansa tavalla, ympäristötekijöihin. perustamaan syrjintää, otettava aiheuta joka ei IV. Ympäristösopimusten käyttöä koskevia yleisiä suuntaviivoja 17. Seuraavat vaatimukset olisi nähtävä suuntaviivoina, jotka on otettava huomioon suunniteltaessa, tehtäessä ja toteutettaessa sopimusta kansallisella tai paikallisella tasolla yhteisön direktiivin soveltamiseksi tai riippumatta yhteisön lainsäädännöstä. Niillä pyritään varmistamaan tehokkuutta, uskottavuutta ja avoimuutta. Tällä alalla suuntaviivojen ei kuitenkaan pitäisi olla liian yksityiskohtaisia tai tiukkoja, jotta jätetään tilaa toimenpiteille erityisolosuhteisiin sopeutumista varten ja riittävälle joustavuudelle, jotta tämän politiikan työvälineen tehokkuuden mahdollisuuksia voidaan hyödyntää. Neuvottelut 18. 19. tekemistä asiasta kiinnostuneille Ennen sopimuksen tahoille olisi annettava mahdollisuus tehdä huomioita luonnoksesta. Sopimusneuvotteluihin varsinaisesti osallistuvien lisäksi kaikille asianosaisille yritysten yhteenliittymille ja yrityksille, ympäristöjärjestöille, paikallisille tai muille viranomaisille olisi siten tiedotettava asianmukaisesti asiasta ja huomautukset olisi otettava huomioon lopullisissa neuvotteluissa ja pantaessa sopimusta täytäntöön. Kirjallinen muoto Vaikka kirjallisessa muodossa olevien sopimusten käyttö on vielä rajallista, sopimuksia laajasti käyttävien jäsenvaltioiden kokemuksista voidaan päätellä, että sopimusten oikeudellinen asema on tärkeä tekijä niiden menestyksen kannalta. Kirjalliset sopimukset ovat hyvin tunnettuja ja yleisesti hyväksyttyjä oikeudellisia välineitä. Sopimukset sitovat molempia sopimuspuolia ja muodostavat selkeän kehyksen, johon voi kuulua noudattamatta jättämisestä aiheutuvia seuraamuksia ja sopimukset voidaan panna täytäntöön oikeuden päätöksellä. Sitovat sopimukset 10 saavuttamisen. Tämä turvaavat yleensä paremmin ympäristötavoitteiden sopimustyyppi on sopivin yhteisön direktiivien tiettyjen säännösten täytäntöönpanoon ympäristösopimuksilla (katso V luku). Olennaiset sopimusvelvoitteet koskevat yleensä teollisuutta, koska sopimusten tavoitteena on ohjata teollisuuden ympäristösuorituksia. Sopimuksiin liittyy kuitenkin myös useita merkittäviä tehtäviä myös viranomaisille. Usein voi olla sopivaa velvoittaa yleiset viranomaiset esimerkiksi perustamaan tilastollisia tietokantoja, tutkimusta tai kertomusten helpottamaan laatimista tai järjestämään ennakkokuulemisia, mikäli on epäilyksiä siitä, ettei sopimusta noudateta. tietojen vaihtoa, yhteensovittamaan Usein vallitsee epäsuorasti ymmärrys siitä, että säädösehdotuksia ei tehdä niin kauan kuin sopimus toimii tyydyttävällä tavalla. Itse asiassa silloin, kun teollisuus voi olla varmaa saavutettavista tavoitteistaja suoritettavista toimenpiteistä, se voi allekirjoittaa kunnianhimoisia ympäristötavoitteita. Tällaisen varmuuden saavuttamiseksi voitaisiin todeta suoraan, että hallinnollisia määräyksiä ei hyväksytä voimassaolevan sopimuksen alueella (esimerkiksi Alankomaiden asetus ympäristösopimuksista). Kuitenkin useimmissa tapauksissa tällaista virallista sitoumusta ei tarvita, koska sopimuksen tekevä viranomainen toimisi itseään vastaan, mikäli se ryhtyisi säänteleviin toimenpiteisiin, vaikka sopimus on osoittautunut tehokkaaksi. Määrälliset tavoitteet 20. Tiettyjen aikaisempien sopimusten heikkous ja huono maine johtuvat osaksi tavoitteiden puutteesta, jättäen mahdollisuuden käsitykselle, että määrällisten sopimuksia käytettiin tehokkaiden toimien välttämiseen tai lykkäämiseen. Tavoitteet täytyy määritellä lukuina toisin kuin parhaita pyrkimyksiä koskevissa lausekkeissa, eli ne täytyy ilmoittaa joko ehdottomina lukuina (esimerkiksi suurimpina mahdollisina päästömäärinä) tai prosentteina (esimerkiksi päästövähennyksinä, jotka on ilmaistu prosenttiosuutena päästöistä tiettynä aikana). Ehdottomien lukujen etuna on, että silloin on olemassa varmuus sektorin osuudesta yleisiin ympäristötavoitteisiin, kun taas suhteellisilla tavoitteilla vältetään riski, että ulkopuoliset tekijät, kuten kuluttajien käyttäytyminen, nostavat torjuntakustannuksia. Erityisesti olisi huolehdittava, että määrällinen ilmaisu on yksiselitteistä. Kun kuvaillaan esimerkiksi saavutettavaa vähennystä prosentteina, on tarkasteluvuoden lisäksi ilmoitettava myös, miten tavoitteen vertailuarvo on laskettu. Vaiheittainen lähestymistapa 21. Välitavoitteita olisi asetettava. Jotta näin voidaan menetellä, on määriteltävä aikataulu ja vastaavasti tavoitteet on ilmaistava määrällisesti ("virstanpylväät"). Näiden virstanpylväiden avulla varmistetaan, että kaikilla sopimuspuolilla on selkeä kuva siitä, onko sopimus tehokas vai ei. Siten on mahdollista päättää jo aikaisessa vaiheessa, miten ilmeneviin vaikeuksiin reagoidaan. Sopimuspuolilla on myös mahdollisuus osoittaa, että sopimus on tehokas ja että välineen valinta oli oikea. 11 22. 23. Näiden välitavoitteiden, jotka voivat olla myös ohjeellisia, avulla ei muodosteta uusia velvoitteita. Niillä ainoastaan kuvaillaan sellaisia vaiheita, jotka ovat välttämättömiä kokonaistavoitteen saavuttamiseksi tietyn ajan kuluessa. Olisi kuitenkin harkittava sen määrittelemistä, missä vaiheessa ja missä olosuhteissa viranomaiset aikovat laatia sopimusta täydentäviä tai korvaavia säädöksiä. Tulosten seuranta Tuloksia on seurattava. Sopimuksessa on määriteltävä, miten seuranta tapahtuu. On tärkeää varmistaa riittävässä määrin täydelliset, vertailukelpoiset ja puolueettomat tiedot, eli seuranta on järjestettävä niin^ että luotettavuudesta ja tarkkuudesta on riittävät vakuudet. Useissa tapauksissa soveltuvia seurantamenetelmiä on jo olemassa, lainsäädännössä. Lisäksi joko yhteisön vapaaehtoisesta ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmästä annettu asetus tai kansallisessa lainsäädännössä o (EMÄS) voi toimia mekanismina, jonka avulla yritykset voivat seurata omaa ympäristösuoritustaan. Euroopan ympäristökeskus voisi osallistua saavutettujen tulosten arviointiin ja todentamiseen yhteisön tasolla. Tiedottaminen kansalaisille, avoimuus Toinen syy sille, että tietyt sopimukset epäonnistuivat aikaisemmin, on tiedon puute niiden sisällöstä ja sitoumuksista. Sanonta "älä luota meihin, valvo meitä", viittaa näistä näkökohdista saatuun palautteeseen. Ensimmäinen askel avoimuuden saavuttamisessa on sopimuksen julkaiseminen kansallisessa virallisessa lehdessä tai muussa asiakirjassa, joka on yhtäläisesti kansalaisten ulottuvilla. Viranomaisten, mukaan lukien komissio, olisi harkittava rekisterin perustamista voimassa olevista sopimuksista, jotta kiinnostuneet henkilöt voisivat tutustua sopimusten aiheellisuuteen yleisesti. Tässä yhteydessä tietotekniikan käyttö voi osoittautua hyödylliseksi tarjottaessa kiinnostuneille osapuolille, myös kuluttajille, tietoja sopimusten sisällöstä ja täytäntöönpanosta. täydellisiä laativat säännöllisesti kertomuksia Sopimuspuolet toimivaltaisille viranomaisille, jotta sopimus, tehdyt toimenpiteet ja saavutetut tulokset saavat asianmukaista julkisuutta. Kertomusten laatimisen olisi tapahduttava asteittaisten tavoitteiden mukaisesti. Niissä olisi vähintään kuvattava tehtyjä toimenpiteitä, seuraavaksi toteutettavia toimenpiteitä, tähän mennessä saavutettuja tuloksia ja annettava muu kuin tekninen selvitys siitä, miten ne on saavutettu. tuloksista Ottaen huomioon, että avoimuus on ratkaisevan tärkeää vakuutettaessa kolmansille osapuolille, että vapaaehtoiset velvoitteet täytetään, sopimuksen sopimuspuolet voisivat pyydettäessä antaa asiaankuuluvia tietoja kansalaisille. Helpoin tapa varmistaa tiedonsaanti on, että sopimuksessa edellytetään, että yritykset soveltavat 8 Neuvoston asetus (ETY) N:o 1836/93 teollisuusyritysten vapaaehtoisesta osallistumisesta yhteisön ympäristöasioiden hallinta-ja auditointijärjestelmään, EYVL N:o L 168, 10. 7. 1993, s. l. 12 viranomaisten tapaan direktiivin 90/313/ETY asiaan liittyviä artikloja tai vastaavia kansallisia määräyksiä, joilla direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä. Näitä velvoitteita ei saa pitää vain lisärasitteina. Niiden avulla sopimuksen tehneet yritykset voivat myös luoda "vihreän" maineen täysin siinä merkityksessä, joka sillä työntekijöiden ja kuluttajien mielestä on. Tulosten riippumaton todentaminen 24. Joissakin tapauksissa saattaa olla sopivaa perustaa komitea tai riippumaton toimielin, jonka tehtävänä on tulosten kerääminen, arviointi ja todentaminen. Tämä on erityisen tärkeää tapauksissa, joissa mittausmenetelmät vaihtelevat tai joissa liikesalaisuuksien paljastumista on vältettävä. Tämä riippuu hyvin paljon tapauksissa vallitsevista olosuhteista, erityisesti voimassa olevien standardien ja menetelmien osalta, joita olisi käytettävä todentamisen helpottamiseksi ja tarpeettomien kustannusten välttämiseksi. Lisätakuut 25. Lisätakuuna sitovan sopimuksen toteuttamiselle sopimuksen sopimuspuolet voivat sopia rangaistusseuraamuksista, esimerkiksi sakoista ja rangaistuksista, mikäli sopimusta ei noudateta. Yksipuoliset sitoumukset voidaan muuttaa voimaansaatettaviksi velvoitteiksi silloin kun ne voidaan liittää lupamenettelyihin esimerkiksi teollisuusprosesseissa: uusien tai uudistettavien lupien lupaehtoihin voi sisältyä oleellisia osia sitoumuksesta. Julkisten viranomaisten määrätietoisuus säädösten tai verojen käyttöönotossa on noudattamisen kannalta toinen tärkeä eteenpäin vievä voima, mikäli sopimusten avulla ei saavuteta asetettuja tavoitteita. Yleiset määräykset 26. Tiettyjä yleisiä kysymyksiä on käsiteltävä ympäristösopimuksissa. Ympäristösopimuksen sopimuspuolet on osoitettava selvästi. Silloin kun yritysten yhteenliittymät ovat mukana, olisi osoitettava, toimivatko ne jäsentensä puolesta vai omasta puolestaan. Sopimuksen aihe on määriteltävä. Tämä auttaa ymmärtämään paremmin sopimuksen viittauksia ja vastaamaan tulkintaa koskeviin kysymyksiin, joita voi nousta myöhemmässä vaiheessa. Tavoitteet on muutettava sopimuspuolten velvoitteiksi. Lyhyesti sanottuna on tehtävä selväksi, kuka tekee mitäkin tavoitteiden saavuttamiseksi. Esimerkiksi silloin, kun yritysten yhteenliittymät ovat sopimuksen sopimuspuolia, on välttämätöntä tehdä ero 9 Neuvoston direktiivi 90/313/ETY ympäristöä koskevan tiedonsaannin vapaudesta, EYVL N:o L 158, 23. 6. 1990, 3 ja 5 artikla. 13 niiden omien velvoitteiden (esimerkiksi tietojen kokoaminen) ja niiden jäsenten velvoitteiden välillä. Teollisuuden aloja koskevissa sopimuksissa olisi myös suositeltavaa osoittaa yleisemmällä tavalla yksittäisten yritysten osuus. Tällä hetkellä useissa jäsenvaltioissa käytössä olevien yksipuolisten sitoumusten yhteydessä viranomaiset voivat osallistua sitoumukseen sitoutumalla toteuttamaan tiettyjä toimia, kuten tutkimuksen edistämiseen tai tulosten seurantaan ja todentamiseen liittyviä toimia. Sopimuksessa on määriteltävä tärkeimmät termit, erityisesti tekniset termit, ottaen huomioon voimassa olevat määritelmät asiaankuuluvassa lainsäädännössä. Koska ympäristösopimuksilla on yleistä mielenkiintoa ja ne ovat osa ympäristöpolitiikkaa, kolmansilla osapuolilla, mukaan lukien ne, jotka eivät ole yritysten yhteenliittymien tai yrittäjäjärjestöjen jäseniä, olisi oltava oikeus liittyä. Sopimusten ehdot ja menettelytavat olisi siten määriteltävä. Silloin kun erityistavoitteita on asetettu (yksikkökohtainen ympäristösuoritus), liittyminen ei vaikuta sopimuspuolten velvoitteisiin. Kuitenkin silloin, kun tavoitteet liittyvät koko teollisuuden alaan, voi olla välttämätöntä sopia uudelleen taakanjaosta. Ympäristösopimuksen kesto on määriteltävä. Sopimusten olisi päätyttävä silloin, kun kaikki tavoitteet on saavutettu. Mikäli näin ei tapahdu sovitun ajan kuluessa, sopimusta voidaan esimerkiksi jatkaa tai se voi päättyä yksipuolisesti sellaisen sopimuspuolen osalta, joka on noudattanut sopimuksen velvoitteita. Ympäristösopimusta olisi voitava muuttaa, jotta uudet havainnot, mukautuminen tekniseen kehitykseen tai muuttuneet markkinaolosuhteet (esimerkiksi kuluttajien antama etusija ympäristön kannalta kestäville tuotteille) voidaan ottaa huomioon. Sitovan sopimuksen yksipuolinen irtisanominen kumman tahansa sopimuspuolen toimesta on sallittava reaktiona sopimuksen noudattamatta jättämiseen. Olisi myös harkittava sitä, että teollisuuden olisi mahdollista peruuttaa sitoumuksensa, mikäli vastoin sopimuksen tekohetkellä vallinnutta yhteisymmärrystä on otettu käyttöön sääntelytoimenpiteitä tai veroja, jotka vaikuttavat suoraan sopimuskohteeseen. Kirjallisten sopimusten yhteydessä on harkittava vielä kahta näkökohtaa. Ottaen huomioon sen, että viranomaiset ovat sopimuksen sopimuspuolia ja riippuen jäsenvaltion oikeusjärjestelmästä, on välttämätöntä määritellä, kuuluuko sopimus yksityis- vai julkisoikeuden piiriin. Sopimuksen oikeudellisen luonteen mukaan määritellään muun muassa, mitä sopimusoikeuden säännöksiä ja vastuujärjestelmää sovelletaan sekä mikä on asiassa toimivaltainen tuomioistuin. Se ei kuitenkaan vaikuta sopimuksen yleiseen sisältöön tai sen sitovuuteen. Siten sopimuksen oikeudellinen luonne, mikä voi olla riippuvainen myös jäsenvaltioiden perinteistä, voidaan määritellä kansallisen oikeusjärjestelmän tai sopimuspuolen toimesta. Lisäksi olisi tarvittaessa välitystuomioistuin, jonka ratkaistavaksi erimielisyydet jätetään. Sopimuksessa asia on käsiteltävä osapuolten kesken voidaan myös määrätä, välimiesmenettelyssä ennen tuomioistuimen saattamista ratkaistavaksi. toimivaltainen toimivaltaisen tuomioistuin että sen osoitettava asiassa tai 14 Yhteisön perustamissopimuksen noudattaminen On tarpeetonta sanoa, että ympäristösopimuksissa on noudatettava kansallisten määräysten lisäksi Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja siitä johdetun lainsäädännön määräyksiä. Jotta perustamissopimuksessa määriteltyä kehystä voidaan kuvailla, tuodaan jäljempänä lyhyesti esiin sopimusten kannalta asiaankuuluvat määräykset ympäristön osalta. 27. luoda esteitä sisämarkkinoiden kitkattomalle Ympäristösopimuksilla ei saa toiminnalle. Esimerkiksi tuotteisiin liittyvissä sopimuksissa voidaan antaa tavaroiden vapaata liikkumista koskevia määräyksiä ainoastaan, mikäli ne ovat perusteltuja ihmisten terveyden tai ympäristön kannalta ja mikäli ne eivät ole keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen. Sisämarkkinoihin kohdistuvien mahdollisten vaikutusten takia tuotteiden tekniset määräykset, jotka liittyvät esimerkiksi tuotteiden laatuun tai pakkauksiin, on toimitettava komissiolle ennakkokäsittelyä varten. Heinäkuusta 1995 lähtien tätä menettelyä on sovellettu myös sopimusluonnoksiin, joiden sopimuspuolena on tällaiset viranomainen. Näin sopimusluonnokset komissiolle, joka puolestaan ilmoittaa niistä muille jäsenvaltioille. Sekä komissio että muut jäsenvaltiot voivat tai esittää yksityiskohtaisen lausuntonsa, mikäli niiden mielestä sopimusluonnos voi aiheuttaa esteitä tavaroiden vapaalle liikkuvuudelle sisämarkkina-alueella. tehdä huomioita jäsenvaltioiden toimitettava ollen on 28. Yritysten yhteistyövapautta on rajoitettu tehokkaan kilpailun ylläpidon vaatimuksella: käytännössä soveltamalla yhteistyövapautta perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa. rajoitetaan yritysten Perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa todetaan, että kaikki yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, ja joiden tarkoituksena tai tavoitteena voi olla kilpailun estäminen, tai vääristäminen yhteismarkkinoilla, kielletään. rajoittaminen Kuitenkin 85 artiklan 3 kohdassa tehdään poikkeus sellaisten rajoitusten osalta, jotka vaikuttavat tuotannon tai tuotteiden jakelun tehostamiseen taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä. Tällaisten rajoitusten on kuitenkin oltava välttämättömiä näiden tavoitteiden toteuttamiseksi, eikä niistä saa olla seurauksena, että yrityksille annetaan mahdollisuus poistaa kilpailua merkittävältä osalta kyseisiä tuotteita. 10 Neuvoston direktiivi 83/189/ETY teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä ja asetus (EYVL N:o L 109, 26. 4. 1983), sellaisena kuin se on muutettuna neuvoston direktiivillä 88/182/ETY, EYVL N:o L 81, 26. 3. 1988 ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/10/EY, EYVL N:o L 100, 19. 4. 1994, s. 30. 15 Tutkiessaan yksittäisiä 85 artiklan 3 kohtaan liittyviä tapauksia komissio vertaa, soveltaessaan suhteellisuusperiaatetta, sopimuksesta aiheutuvia kilpailun rajoituksia sopimuksen avulla saavutettaviin ympäristötavoitteisiin. Käytännössä tähän liittyy toisaalta sen määritteleminen, ovatko rajoitukset välttämättömiä ympäristötavoitteiden saavuttamiselle ja toisaalta sen varmistaminen, että kuluttajille jää kohtuullinen osuus sopimuksen hyödyistä. Erityisesti ympäristönsuojelua voidaan pitää tekijänä, joka tehostaa tuotantoa tai tuotteiden jakelua sekä edistää teknistä ja taloudellista kehitystä. ilmoitettava sopimuksesta Voidakseen hyötyä 85 artiklan 3 kohdan nojalla myönnettävästä poikkeuksesta on sopimuspuolien kilpailusta vastaavalle komission pääosastolle11. Komissiolla on yksinomainen toimivalta 85 artiklan 3 kohdan soveltamisessa. Siten kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävässä valitustapauksessa viimeksimainittu ei voi tehdä analyysia 85 artiklan tähän kohtaan perustuen. lainsäädännöllä siirretään Lopuksi, mikäli kansallisella taloudellisen alueen toimivaltaa yksityiselle toimijalle, minkä seurauksena kilpailu rajoittuu tuntuvasti, on kyseessä kaksinkertainen perustamissopimuksen sopimusrikkomus (jäsenvaltio rikkoo Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 3 artiklan g kohtaa ja 5 artiklaa ja yritykset rikkovat 85 artiklaa ja/tai 86 artiklaa). Määräävän aseman kaikki väärinkäyttö kielletään 86 artiklassa. 29. Jos sopimukseen kuuluu viranomaisten rahoitusosuuksia tai muita etuja, kuten tai verotulojen uudelleenjakoa, on varmistettava, että vapautuksia veroista perustamissopimuksen 92 artiklaa noudatetaan. Jotta laajempi valikoima taloudellisia toimenpiteitä otettaisiin huomioon, komissio on julkaissut ympäristönsuojelun valtiontukea koskevat uudet suuntaviivat, joissa määritellään, milloin valtiontuki on 12 kielletty ja milloin verovapautuksia voidaan myöntää. 30. WTO:n sääntöjen noudattaminen On myöskin välttämätöntä varmistaa, että sopimukset ovat Maailman kauppajärjestön WTO:n tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen ja kaupan teknisiin esteisiin liittyvien sääntöjen mukaisia. Kaikkein tärkeintä on, että noudatetaan GATT-sopimuksen III artiklan kansallisen kohtelun periaatetta, jossa määrätään maahantuotujen ja kotimaassa tuotettujen tuotteiden samanlaisesta kohtelusta. Siksi on tärkeää varmistaa, että ulkomaisten tuottajien ehdot sopimukseen liittymiselle eivät ole huonompia kuin kotimaisen teollisuuden, mikäli sopimuksella on vaikutuksia kansainväliseen kauppaan. Lisäksi tuotteiden teknisten määräysten, olivatpa ne pakollisia "teknisiä määräyksiä" tai ainoastaan muita kuin pakollisia "standardeja", on oltava neuvotteluja ja syrjintää ohjaavien WTO:n kaupan teknisiä esteitä koskevan sopimuksen sääntöjen mukaisia. 11 Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan täytäntöönpanosta annetun asetuksen 17/62/ETY 4 artikla, EYVLN:oL 13, 21. 2. 1962, s. 204. 12 Yhteisön suuntaviivat ympäristönsuojelun valtiontuesta, EYVL N:o C 72, 10. 3. 1994, s. 3. 16 Tukia ja tasoitustoimenpiteitä koskevan sopimuksen määräykset, jotka on laadittu ehkäisemään muun muassa kotimaassa valmistettujen tuotteiden käyttöä suosivia tukia tai vientitukia, voivat myös olla olennaisia. V. Ympäristösopimukset yhteisön direktiivien täytäntöönpanossa 31. EY:n perustamissopimuksessa ei määritellä, miten sellaisia direktiivejä pannaan täytäntöön, jotka ovat sitovia saavutettavien tulosten osalta mutta jotka jättävät kansallisten viranomaisten päätettäväksi täytäntöönpanoa koskevien muotojen ja menetelmien valinnan. Ainoastaan sosiaalipolitiikasta tehdyssä sopimuksessa viitataan yksiselitteisesti työmarkkinaosapuolten välisiin sopimuksiin keinona panna tällä alalla hyväksyttyjä direktiivejä13. Siinä määritellään myös täytäntöön yksiselitteisesti, että jäsenvaltioiden on pystyttävä minä tahansa ajankohtana takaamaan direktiivissä säädettyjen tulosten saavuttaminen. Direktiivien sitovasta luonteesta seuraa, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että ne saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä ja että niitä sovelletaan kokonaisuudessaan sekä aikataulun mukaisesti. Tässä tarkoituksessa on ehdottoman tärkeää, että kansallisissa laeissa asetetaan selkeät kehykset ja taataan siten oikeus- varmuus. Tämä ei välttämättä edellytä, että direktiivit saatetaan muodollisesti ja sananmukaisesti osaksi nimenomaista erityislainsäädäntöä; yleinen oikeudellinen sisältö voi direktiivin sisällöstä riippuen olla riittävä. Itse asiassa direktiivit "jättävät kansallisille viranomaisille mahdollisuuden valita muodot ja menetelmät". Kuitenkin silloin kun direktiiveissä annetaan kansalaisille oikeuksia tai asetetaan velvoitteita, esimerkiksi asettamalla yleisesti sovellettavia raja-arvoja ihmisten terveyden suojelemiseksi, on säädösten, joilla direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä, oltava sitovia ja ne on julkaistava asianmukaisesti. Ainoastaan tässä tapauksessa asianosaiset voivat varmistaa oikeuksiensa todellisen laajuuden ja vedota niihin tarvittaessa kansallisessa tuomioistuimessa. Lisäksi se tosiasia, että käytäntö on yhdenmukainen direktiivin antaman suojelun kanssa, ei oikeuta sitä, että direktiivin täytäntöönpano epäonnistuu kansallisessa. Jäsenvaltioiden on siten toteutettava sitovia toimenpiteitä oikeusjärjestyksessä eivätkä ne voi turvautua ainoastaan teollisuuden tekemien yksipuolisten sitoumusten tunnustamiseen. Yhteisön direktiivien tiettyjen säännösten täytäntöönpanossa sitovat sopimukset voivat olla riittävä väline. Esimerkiksi nestemäisten ravintoaineiden pakkauksista annetussa direktiivissä 85/339/ETY edellytetään, että jäsenvaltiot laativat ohjelmia tällaisten pakkausten painon ja tilavuuden vähentämiseksi. Ranskan viranomaiset ovat tehneet sopimuksia asianomaisten teollisuuspiirien kanssa 13 Sopimus sosiaalipolitiikasta, EYVLN:o C 224, 31. 8. 1992, s. 127, 2 artikla 14 Euroopan yhteisön tuomioistuimen yhdenmukainen oikeuskäytäntö, ensimmäisen kerran asiassa 29/84 Kok. 1985, s. 1661. 15 Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, asia 339/87, Kok. 1990, s. 851. 16 Nestemäisten ravintoaineiden pakkauksista annettu direktiivi 85/339/ETY, EYVL L 176, 6. 7. 1985, s. 18, joka on kumottu pakkauksista ja pakkausjätteistä annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 94/62/ETY, EYVL L 365, 31. 12. 1994, s. 10. 17 32. 33. 34. tällaisten vähennysohjelmien laatimiseksi. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on päättänyt, että periaatteessa näitä sopimuksia, joihin sisältyy viranomaisten toimia, voidaan pitää direktiivissä tarkoitettuina ohjelmina17. tai asetetaan Siten, mikäli direktiiveissä annetaan kansalaisille oikeuksia velvollisuuksia, ei ole yleensä mahdollista saattaa asianomaisia säännöksiä voimaan sopimuksilla. Jäsenvaltioiden ei ole mahdollista varmistaa, että näitä säännöksiä sovelletaan toimijat markkinoilla)18. ("vapaamatkustajat", kansalaiseen jokaiseen uudet saavuttamista, tai yleisten päämäärien Toisaalta, silloin kun direktiivin säännöksessä edellytetään yleisten ohjelmien laatimista tavoitteiden saavuttaminen kokonaisuudessaan ei välttämättä edellytä säänteleviä toimia. Itse asiassa varsin monissa ympäristödirektiiveissä edellytetään, että jäsenvaltiot muun muassa laativat päästöjen vähennysohjelmia ja saavuttavat yleiset tavoitteet. Sitovat ympäristösopimukset olisivat soveltuva ja riittävä täytäntöönpanon väline tällaisten säännösten osalta. Ne sisältävät viranomaisten antamia sitoumuksia ja voivat siten olla jäsenvaltioille soveltuvia tällaisten yhteisön direktiivien velvoitteiden täyttämiseksi. täytäntöönpanotoimia asetettujen Tietyissä tapauksissa yhteisön lainsäätäjä voi säätää, että jäsenvaltiot voivat valita tavoitteiden saavuttamisen keinoksi joko ympäristösopimukset tai kansallisen lainsäädännön. Esimerkiksi silloin, kun direktiivissä asetetaan raja-arvoja tiettyjen aineiden määriteltyjen päästövähennysten saavuttamiseksi, jäsenvaltioille voitaisiin sallia tavoitteiden saavuttaminen mieluummin sopimusten kautta kuin raja-arvojen avulla. Tätä voidaan soveltaa erityisesti silloin, kun jäsenvaltiot ovat tehneet sopimuksia ennen direktiivin hyväksymistä. Yhteisön lainsäätäjän olisi kuitenkin rajattava tämä mahdollisuus tarkoin määriteltyihin tilanteisiin ja edellytettävä tarkasti ilmoitettuja ja todennettavia olosuhteita oikeusvarmuuden ja yhteisön direktiivien tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi yhteisön alueella. vaatimus kuitenkin tavallisesti, Oikeusvarmuuden että merkitsee ympäristösopimusten käyttö yhdistetään direktiivin muodolliseen saattamiseen osaksi lainsäädäntöä. Voimaansaattamislainsäädännössä voidaan vapauttaa kansallista sopimuksen sopimuspuolet asiaankuuluvista säännöksistä, niin kauan kuin ne noudattavat sopimuksen ehtoja. Tällainen lainsäädännöllinen varmistusjärjestelmä muodostaa tehokkaan perustan "vapaamatkustamisen" hyötyjen estämiseksi ja takaa myös yhteisön lainsäädännön noudattamisen. Direktiivin säännösten täytäntöönpano edellyttää myös kansallista lainsäädäntöä, joten varmistavaa lainsäädäntöä voidaan hyväksyä helposti saatettaessa direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä. 17 Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 5. 10. 1994, asia 225/93, Kok. 1994, s. 4949. Tuomioistuin päätti kuitenkin, että sopimuksissa ei noudatettu direktiivin säännöksiä asiasisällön osalta, koska niihin ei sisältynyt määrällisiä tavoitteita eikä ohjelmien loppuunsaattamista koskevia aikatauluja. 18 Ainoastaan silloin kun sopimukset julistetaan yleisesti sovellettaviksi (Tanska), tuntuu direktiivin saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä tällaisella yleisesti sovellettavalla sopimuksella hyväksyttävältä. 18 35. 36. 37. 38. 39. komissio yhteydessä käytettävän ympäristösopimusten luettelee direktiiviehdotuksissaan Direktiivien soveltamisalan yksiselitteisesti selkeyttämiseksi soveltuvat säännökset. Tällaiset erityiset viittaukset sopimusten mahdolliseen käyttöön takaavat oikeusvarmuuden toteutumisen muotojen ja menetelmien suhteen. tarkastella että yhteisön Tämä mahdollistaa ympäristösopimusten soveltuvuutta, erityisesti sisämarkkinoiden toiminnan osalta. toimielimet voivat sen, Kun jäsenvaltiot käyttävät ympäristösopimuksia, niiden on varmistettava, että sopimukset ovat toiminnassa direktiivissä asetettujen aikarajojen mukaisesti. Tämä vuoksi ympäristösopimusta koskevat neuvottelut olisi saatava valmiiksi ennen kuin voimaansaattamiselle varattu aika on päättynyt, jotta mikäli sopimukseen ei päästä, lainsäädäntöä voidaan hyväksyä ajoissa. on myös Jäsenvaltioiden todellinen noudattaminen direktiivissä asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Noudattamisen sopimuksen varmistamisen noudattaminen yksittäisten lupien myöntämisen edellytyksenä. tehokkaana välineenä voisi olla ympäristösopimusten varmistettava esimerkiksi Silloin kun on selvää, että sopimusta ei saada valmiiksi ajoissa, sopimuksen noudattamista ei voida varmistaa tai direktiivin noudattaminen vaarantuu "vapaamatkustajien" vuoksi, lainsäädännön hyväksyminen on välttämätöntä. Vaikka on totta, että näiden (poikkeuksellisten) epäonnistumisten yhteydessä voi esiintyä toteuttamisessa, viiveitä sopimusneuvotteluissa saatujen tietojen avulla voidaan laatia sopivaa lainsäädäntöä nopeasti ja sen poliittisen sisällön olisi oltava myönteisempi riittävän kannatuksen saavuttamiseksi näille toimenpiteille. Tällaisessa tapauksessa kuitenkin, oikeudellinen vastuu on jäsenvaltioilla, koska ne eivät ole noudattaneet yhteisön oikeutta. käyttöönottamisessa toimenpiteiden sitovien ja täytäntöönpano, Kuten kaikkien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteydessä, joiden ilmoitettava tarkoituksena on direktiivin komissiolle tässä tarkoituksessa tehdyistä ympäristösopimuksista ja toimitettava kaikki muut asiaankuuluvat tiedot sen todentamiseksi, miten direktiivi on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä sopimuksen avulla. Näin komissio voi tarkastella sopimusta ja täyttää velvollisuutensa perustamissopimuksen valvojana. Se myös lisää direktiivin täytäntöönpanemiseksi toteutettujen toimenpiteiden avoimuutta yhteisön alueella. jäsenvaltioiden on Lopuksi olisi kuitenkin huomattava, että ympäristösopimusten käyttäminen direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteenä on, yhteisön lainsäätäjän niin salliessa, vaihtoehto jäsenvaltion päätettävissä, olisiko ympäristösopimusta koskevat neuvottelut käynnistettävä vaiko ei. Tämä valinnan mahdollisuus vastaa jäsenvaltioiden velvollisuutta saavuttaa direktiivissä säädetyt tulokset. eikä vaatimus. On jokaisen täytäntöönpaneviin ympäristösopimuksiin sovelletaan IV Yhteisön direktiivejä luvussa mainittuja suuntaviivoja sen ollessa selvää, että tässä tarkoituksessa ympäristösopimusten on oltava sitovia. Jotta jäsenvaltioille voitaisiin antaa selkeät ja tarkat ympäristösopimusten käyttöä koskevat puitteet, komissio yhdistää tähän 19 neuvostolle ja Euroopan parlamentille annettavaan tiedonantoon jäsenvaltioille osoitetun suosituksen. Tässä suosituksessa asetetaan suuntaviivat, kuten edellä olevissa luvuissa on selitetty. Ympäristösopimusten käytöstä saatujen kokemusten pohjalta komissio muuttaa suositusta tarvittaessa. VI. Ympäristösopimukset yhteisön tasolla 40. 41. Tähän päivään mennessä Euroopan tasolla on tehty varsin rajallinen määrä ei-sitovia sopimuksia, jotka ovat komission edistämiä tai tunnustamia yksipuolisia sitoumuksia. Neuvoston päätöslauselman johdosta komissio teki useita kloorifluorihiilivetyjen ja halonien vähentämistä koskevia suosituksia19 asiaankuuluville teollisuuden haaroille. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 155 artiklan mukaisesti komissio antoi myös pesu-ja puhdistusaineiden merkintöjä koskevan suosituksen20. Sellaisia sitovia sopimuksia ei ole kuitenkaan tehty, joissa Euroopan yhteisö olisi sopimuksen sopimuspuolena. Vaikka yhteisö komission edustamana tekeekin usein jäsenvaltioiden tiukasti tulkittuina eivät ole politiikan toimenpiteitä tämän varsinaisessa merkityksessä. Perustamissopimuksessa nimenomaisesti mainitut sitovat politiikan välineet ovat asetukset, direktiivit ja päätökset. lakeihin perustuvia sopimuksia, tällaiset sopimukset Tällä hetkellä komission on siten käytettävä ei-sitovia sopimuksia välineenä teollisuuden aktiivisemman toiminnan edistämisessä ja tehokkaiden ympäristötoimien kannustimena. Tällaisissa "sopimuksissa" voidaan käyttää jo aikaisemmin käytettyjä muotoja (komission tunnustama teollisuuden sitoumus) tai muissa ei-sitovan sopimuksen muodossa (esimerkiksi noottien vaihto, aiesopimukset, komission jäsenen läsnäollessa allekirjoitetut julistukset tai ei-sitovat sopimukset). Komissio harkitsee tapauskohtaisesti, voidaanko teollisuuden sitoumuksia käyttää tehokkaana ympäristötoimenpiteenä. 42. Neljä päänäkökohtaa, joita on harkittava: ympäristösopimuksen tarkoituksenmukaiset ehdot yhteisön tasolla, mahdolliset soveltamisalat, institutionaaliset kehykset ja sopimusten muotoa ja sisältöä koskevat vaatimukset. Ensimmäiseksi on oleellista, että sopimuksen tekevien sopimuspuolten määrää voidaan helposti seurata tai että neuvottelut voidaan hoitaa yritysten yhteenliittymien kautta. Ainoastaan näissä olosuhteissa taloudelliset toimijat voivat neuvotella tehokkaasti ja pienillä kustannuksilla. Lisäksi voimakkaat yritysten yhteenliittymät voivat auttaa yritysten välisessä taakanjaossa. Tämä tehtävä on luultavasti vaikeampi tärkeämpi asia on, että yhteisön tasolla kuin kansallisella tasolla. Vielä 19 Neuvoston päätöslauselma 88/C/285/01 (EYVL N:o C 285, 9. 11. 1988) ja komission suositukset aerosoliteollisuudelle, vaahtomuoviteollisuudelle sekä pakastusteollisuudelle (suositukset 89/349/ETY, 90/437/ETY ja 90/438/ETY, EYVL N. o L 144, 27. 5. 1989, s. 56, EYVL N:o L 227, 21. 8. 1990, s. 26 ja s. 30). 20 Suositus 89/542/ETY, EYVL N:o L 291, 10. 10. 1989, s. 55. 20 43. 44. 45. 46. vapaamatkustajien mahdollinen riski ja siten välineen soveltuvuus voidaan arvioida nopeasti. Sopimusten käyttökelpoisuus yhteisön tasolla riippuu lisäksi siitä, miten onnistuneesti niiden avulla voidaan vaikuttaa ympäristökysymyksiin. Tämä johtuu siitä, että ympäristötoimenpiteistä sopimisessa ennen lainsäädäntöä ei ole lainkaan tai on vain vähän etua, jos lainsäädännölliset toimet osoittautuvat tarpeellisiksi yhteisön tasolla. Lisäksi tällaiset yhteisön toimet eivät estä jäsenvaltiota ottamasta käyttöön kansallisia toimenpiteitä samalla alalla. Toiseen näkökohtaan, mahdollisiin soveltamisaloihin, liittyviä asioita on jo käsitelty III luvussa. Sopimukset soveltuvat erityisen hyvin laajojen, pitkän aikavälin tavoitteiden toteuttamiseen tai taloudellisen välineen väliaikaiseksi täydennykseksi. Mahdollisia asioita, joita yhteisön tasolla voitaisiin käsitellä, ovat siten muun muassa henkilöautojen C02-päästöjen vähentäminen, sähkön tuotannon S02 ja NOx - päästöjen vähentäminen sekä laitteiden, kuten televisioiden ja videonauhureiden stand-by -tilan energiahävikin pienentäminen. Institutionaalisten puitteiden osalta on tarpeellista, että ei-sitovat sopimukset perustuvat yhteisön toimielinten jo hyväksymiin tavoitteisiin, esimerkiksi viidenteen toimintaohjelmaan, parlamentin tai kansainvälisiin sopimuksiin. Institutionaalisen tasapainon säilyttäminen ei ole vain tae tulosten oikeudenmukaisuudesta vaan se tarjoaa myös teollisuudelle jatkuvuuden elementin. Kun neuvosto ja parlamentti ovat asettaneet selkeitä poliittisia tavoitteita, lainsäädännölliset lisätoimenpiteet samalla alalla osoittautuvat epätodennäköisiksi tai tarpeettomiksi. ja neuvoston antamiin päätöslauselmiin Lopuksi, yhteisön tason sopimuksen laatimiseen sovelletaan edellä IV luvussa mainittuja perusteita ja vaatimuksia. Ainoana poikkeuksena on luonnollisesti kirjallinen muoto. Komissio varmistaa, että Euroopan parlamentille ja neuvostolle laaditaan säännöllisesti kertomuksia sopimusten soveltamisesta ja teollisuuden toimenpiteiden tehokkuudesta, kuten tapahtuu useiden direktiivien osalta. Tällaiset kertomukset lisäävät avoimuutta ja mahdollistavat tarpeen mukaan ei-sitovan sopimuksen muuttamisen tai korvaamisen sitovilla toimilla. VH. Päätelmät 47. Kuten liitteenä olevasta liitteestä voidaan huomata, teollisuuden kanssa tehtävien sopimusten käyttö ympäristöpolitiikan alalla on 1990-luvun alun jälkeen yleistynyt käytännöllisesti katsoen kaikissa jäsenvaltioissa. Teollisuuden kanssa tehtävillä ympäristösopimuksilla on tärkeä tehtävä osana sitä politiikan välineistöä, jotka komissio on koonnut viiden ympäristöpolitiikan toimintaohjelman hyväksymisen jälkeen. Ne voivat tarjota kustannustehokkaita ratkaisuja ympäristötavoitteiden tehokkaita toteuttamiseen toimenpiteitä ennen lainsäädännön voimaantuloa ja lainsäädännön täydennykseksi. Jotta ne olisivat tehokkaita, on tärkeää varmistaa niiden avoimuus ja luotettavuus. ja saada aikaan 21 Sitovat sopimukset turvaavat yleensä paremmin ympäristötavoitteiden saavuttamisen. Siksi ympäristösopimusten olisi oltava sitovia aina kun se on mahdollista ja asianmukaista. 48. Näin ollen komissio tekee seuraavat päätelmät: ottaen huomioon tämän tiedonannon saaman vastaanoton, komissio harkitsee tapauskohtaisesti, väline ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi, ympäristösopimukset ovatko sopiva ympäristösopimusten tehokasta käyttöä koskevat vaatimukset on esitetty tiivistetyssä muodossa liitteenä olevassa muistilistassa. Ympäristösopimuksen tekoa harkitsevat viranomaiset voivat käyttää muistilistan, tietoja suuntaviivoina, tasolla tehtyjen ympäristösopimusten osalta komissio jäsenvaltioiden varmistaa ovat perustamissopimuksen ja erityisesti sisämarkkina- ja kilpailusääntöjen mukaisia, perustamissopimuksen valvojana, että ne jos yhteisön tason sääntelevät toimenpiteet osoittautuvat tarpeelliseksi, komissio harkitsee tarkkaan, voidaanko tietyt näihin lainsäädäntötoimiin sisältyvät säännökset täytäntöönpanna sitovilla ympäristösopimuksilla ja sisällyttää tarvittaessa tällaisia säännöksiä ehdotuksiinsa, Komissio osoittaa jäsenvaltioille suosituksen, jossa määritellään selkeät tiettyjen kehykset ympäristösopimusten käytölle yhteisön direktiivien säännösten täytäntöönpanossa. tunnustaessaan yhteisön tason ympäristösopimukset komissio varmistaa niiden avoimuuden ja uskottavuuden. Komissio edellyttää näin ollen määrällisiä tavoitteita, vaiheittaista lähestymistapaa, asianmukaista seurantaa ja kertomusten laatimista. Komissio julkaisee tällaiset sitoumukset ja laatii tuloksia koskevan kertomuksen neuvostolle ja Euroopan saavutettuja parlamentille. 22 Ympäristösopimusten muistilista Tämä muistilista pätee ympäristösopimuksiin kaikilla tasoilla. Osatekijät, kuten oikeudellinen luonne ja toimivaltainen tuomioistuin, ovat olennaisia ainoastaan kirjallisessa muodossa olevien sopimusten osalta. I. Perusteet välineen valinnalle 1. 2. 3. 4. Edut verrattuna lainsäädännöllisiin ja taloudellisiin toimenpiteisiin (tehokkuus ympäristön kannalta, kustannus-tehokkuus, toteuttamiskelpoisuus) Alan kattavuus, yritysten yhteenliittymien vahvuus Kansalaisten tietoisuus asiasta Lainsäätäjän aikaisempi osallistuminen tavoitteiden asettamiseen H. Sisältö 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. 16. 17. Sopimuksen sopimuspuolet (yhteenliittymät ja/tai yksittäiset yritykset) Aihe Määritelmät Määrälliset tavoitteet Vaiheittainen lähestymistapa Velvoitteiden määrittely Tulosten seuranta Säännölliset kertomukset Tiedonsaanti Järjestelyt tulosten kokoamista/arviointia/todentamista varten Seuraamukset Kolmansien osapuolten liittyminen Sopimuksen kesto Sopimuksen tarkistaminen Sopimuksen päättyminen Sopimuksen oikeudellinen luonne Toimivaltainen tuomioistuin m Euroopan yhteisön perustamissopimuksen noudattaminen 1. 2. 3. 4. 5. 6. Vaaditaanko ilmoitusta komissiolle? Vaikuttaako sopimus tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen? Vaikuttaako sopimus kilpailuun (muun muassa kilpailijoiden poissulkeminen, sovitut hinnat) Sovelletaanko ja noudatetaanko valtion tukea koskevia sääntöjä? Oikeuttavatko ympäristösyyt kilpailun vääristämiseen? Onko kilpailun vääristyminen suhteessa saavutettaviin tavoitteisiin? TV Julkaiseminen 23 Liite: Lyhyt katsaus jäsenvaltioiden kokemuksiin Tämän katsauksen tarkoituksena on kuvata tosiasioihin perustuen, miten ja missä jäsenvaltiot ovat käyttäneet ympäristösopimuksia. Se perustuu komission ja jäsenvaltioiden edustajien aikaisempiin neuvotteluihin sekä komission alullepanemaan tutkimukseen. Sopimusten käyttö jäsenvaltioissa on antanut käsityksen siitä, miten sopimuksia voidaan mukauttaa niiden käyttämiseksi Euroopan unionin ympäristöpolitiikan täytäntöönpanossa. Belgian kokemukset Belgiassa on tehty kaikkiaan 14 sopimusta 1980-luvun loppupuolelta lähtien. Sopimukset koskevat jätteiden (pakkaus- ja yhdyskuntajätteet) uudelleen käyttöä, hyödyntämistä ja kierrätystä, CFC-yhdisteiden vaiheittaista käytöstä poistamista (aerosolit, jääkaapit, muovit) ja saastuttavien aineiden korvaamista tuotteissa, kuten paristoissa. Kaksi sektorikohtaista sopimusta ("accords de branche") on tehty sähköntuotannon päästöjen (S02 ja NOx, näillä sopimuksilla täytäntöönpannaan tyydyttävällä tavalla tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan pääsevien epäpuhtauspäästöjen rajoittamisesta annettu neuvoston direktiivi 88/609/ETY) ja lasin sulatusuunien päästöjen vähentämiseksi. Koska valtiolla ja alueilla on tällä alueella jaettu toimivalta, liittovaltio on allekirjoittanut tämän sektorikohtaisen sopimuksen yhdessä kolmen alueen kanssa. Alueet ovat tehneet myös omia sopimuksiaan: Brysselin alue (ympäristöministeriö) on tehnyt yritysten kanssa toimistojätteen lajittelua, kierrätystä ja hyödyntämistä koskevia sopimuksia. Vallonian alueella on tehty luonnonvarojen säilyttämistä ja kiinteän jätteen määrän vähentämistä koskevia sopimuksia. Flanderin alueella on saatu kielteisiä kokemuksia sopimuksista, jotka eivät ole sitovia. Tämän vuoksi Flanderin alue antoi vuonna 1994 ympäristösopimuksia koskevan asetuksen, jossa määritellään perusteellisesti ja oikeudellisesti sitovasti sopimusten perusteet. Ympäristösopimukset (ja ovat oma sopimustyyppinsä), sopimuspuolten on oltava oikeushenkilöitä, niiden on edustettava sektoria ja niillä on oltava yksiselitteinen valtuutus sopimusten tekemiseen. Sopimusluonnos on julkistava virallisessa lehdessä, julkisia elimiä on kuultava ("Sociaal-Economische Raad", "Milieu en Natuurraad"). Sopimusten pisin mahdollinen kesto on viisi vuotta. Sopimuksen voimassaolon aikana alue ei voi säätää tiukempia lakeja. tehdään kirjallisessa muodossa Tämän asetuksen perusteella ei ole vielä tehty yhtään sopimusta. Tanskan kokemukset Tanskassa on tehty 16 ympäristösopimusta vuoden 1987 jälkeen. Sopimukset liittyvät energian säästämiseen, jätehuoltoon (esimerkiksi CFC- ja HCFC-yhdisteitä sisältävien jäähdytysaineiden, sammutuslaitteiden, patterien, pakkausmateriaalien, autonrenkaiden valvottu kierrätys tai käsittely) tiettyjen aineiden (esimerkiksi maaleissa ja lakoissa käytettyjen orgaanisten liuottimien, haihtuvien orgaanisten yhdisteiden, PVC-muovien, diesel-polttoaineen raskaat hiilivedyt) vaiheittainen käytöstä poistaminen ja saastuneiden liittyvät myös jätehuoltoon maa-alueiden puhdistaminen. Tämän hetkiset aloitteet (sähkölaitteet, ajoneuvot, purkujäte). 24 Sopimusten sopimuspuolina ovat yleensä ympäristö- ja energiaministeriö tai Tanskan ympäristövirasto ja kyseessä olevat teollisuuden sektorit (yritykset tai niitä edustavat järjestöt). Sopimukset ovat yleensä aiesopimuksia oikeudellisesti sitovia mutta joita sopimuspuolet pitävät sitovina. tai toimintasuunnitelmia, jotka eivät ole Tanskassa tehtyjen sopimusten pääpiirre on, että niihin yhdistetään kannustimia, kuten verohelpotuksia tai vakuusrahastoja. Vuodelta 1991 olevan ympäristönsuojelulain mukaan ympäristöministeri voi tehdä yritysten tai niitä edustavien järjestöjen kanssa sopimuksia kansallisten saastumisen vähentämistä koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi. Ministeri voi myös antaa sääntöjä, joiden perusteella sopimukset tehdään, ja määritellä yleisiä sopimusehtoja, mukaan lukien sopimuksen toteuttamisen viivästymisestä tai muusta rikkomisesta määrättävät rangaistukset. Ministerillä on valtuudet asettaa sopimuksen vaatimuksia vastaavia vaatimuksia niille yrityksille, reagoida "vapaamatkustajiin". jotka eivät ole sopimuksen sopimuspuolia, eli hän voi Ennen tällaisen sopimuksen toteuttamista siitä on neuvoteltava tärkeimpien kansallisten kauppa- ja ympäristöjärjestöjen, paikallisia viranomaisia edustavien järjestöjen ja muiden asianosaisten valtion viranomaisten kanssa. Huhtikuussa 1996 tehtiin ensimmäinen ympäristönsuojelulakiin perustuva sopimus. Se liittyy lyijyakkujen keräämiseen ja hyödyntämiseen. Sähkö-ja elektroniikkasektorin jätteitä koskeva sopimus on valmisteilla. Saksan kokemukset Saksassa teollisuus on tehnyt noin 80 yksipuolista sitoumusta ympäristön alalla 1970-luvun lopun jälkeen. Ne liittyvät useimmiten jätehuoltoon (esimerkiksi paristot, paperi, pakkausjätteet, romuautot), tiettyjen aineiden vaiheittaiseen käytöstä poistamiseen (asbesti, CFC-yhdisteet useissa laitteissa, tietyt pesuaineiden ainesosat), vaarallisten aineiden päästöt vesistöihin (ammoniakki, kemian laitosten turvallisuusnäkökohdat) ja C02-päästöt (autojen ja useiden teollisuuden sektorien polttoaineen kulutus). Ainoastaan joissain yksittäisissä tapauksissa sopimukset ovat kirjallisessa muodossa. Baijerin osavaltio on tehnyt äskettäin teollisuuden, kaupan ja kauppaa edustavien järjestöjen kanssa sopimuksen, joka kattaa joukon yleisiä kysymyksiä, kuten yritysten osallistumisen ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmään, jätteen määrän vähentämisen, energiatehokkuuden ja rautateiden käytön lisäämisen. Viimeksi mainittua sopimusta lukuunottamatta viranomaiset eivät ole virallisesti mukana näissä sitoumuksissa, jotka ovat yksipuolisia julistuksia. Nämä julistukset ovat kuitenkin usein tuloksena pitkällisistä neuvotteluista toimivaltaisten ministeriöiden kanssa (ympäristö, taloudelliset asiat) ja ne tunnustetaan epävirallisesti, esimerkiksi kyseessä olevan ministeriön tiedotteessa tai lehdistötilaisuudessa. Käytännössä kaikkiin sopimuksiin kuuluu teollisuuden velvollisuus laatia kertomuksia sopimuksen toteuttamisesta. 25 Tällaisten epävirallisten sopimusten käyttö on viime aikoina herättänyt enemmän kiinnostusta. Yritysten toimintavapaus sitoumusten muodon määrittelyssä on kuitenkin rajallinen kilpailun esteitä koskevan lain perusteella. Vuonna 1996 tehtiin joukko sitoumuksia (romuautot, kemian teollisuus, paperiteollisuus ja kirjapainot). Teollisuuden sitoumusta vähentää C02-päästöjä, joka tehtiin vuonna 1995 järjestettyä Berliinin ilmastokonferenssia silmälläpitäen, on äskettäin laajennettuja selkeytetty (enemmän osanottajia, suorat tavoitteet, tulosten riippumaton arviointi). Saksan teollisuuden energian kulutuksesta kuuluu 80 prosenttia muutetun sitoumuksen piiriin. Viimeksi mainittu sitoumus sekä Baijerin osavaltion sopimus osoittavat muutosta virallisempien sopimusten ja julkisemman lähestymistavan suuntaan Saksassa. Espanjan kokemukset Tähän päivään mennessä Espanjassa on tehty yhteensä kuusi sopimusta. Useista sopimuksista keskustellaan tällä hetkellä ja näyttää siltä, että niiden merkitys ympäristötavoitteiden saavuttamisessa olisi kasvamassa. Julkisten töiden-, liikenne-ja ympäristöministeriön (MOPTMA) tekemät sopimukset liittyvät aerosoleissa käytettävien CFC-yhdisteiden vaiheittaiseen käytöstäpoistamiseen (vuoteen 1989 mennessä) ja jätehuoltoon. Viimeksi mainitun sopimuksen tavoitteena on ministeriön kansallisen jätehuoltoa ja jätteiden käsittelyä koskevan yleissuunnitelman toteuttamisen helpottaminen. Teollisuuden ja alueellisten hallitusten on toteutettava suunnitelma alueelliselta pohjalta jokaisessa autonomisessa hallintoalueessa. Kunnat ovat lopullisessa vastuussa kaatopaikalle. sijoittamisesta käsittelystä Rahoituskysymykset kullakin hallinnollisella tasolla on liitetty sopimukseen. keräämisestä, jätteen ja Viime aikaiset sopimukset liittyvät romuautoihin ja käytettyihin autonrenkaisiin. Uusista autonrenkaista perittävän maksun tarkoituksena on kerätä rahaa autonrenkaiden keräystä, kierrätystä ja käsittelyä varten. Tämän hetkiset aloitteet koskevat sähkö- ja elektronisia laitteita ja 12 sellaista laitetta on tunnistettu, joista voidaan tehdä sopimus. Muita alueita (liuottimet, kloorituotteet, maalit, rakennusjätteet) harkitaan myös. Sopimusten käyttöön liittyviä suoria viittauksia on tehty myös jäteveden sääntelystä ja valvonnasta annetussa kuninkaallisessa asetuksessa 484/1995. Uudessa asetuksessa tunnustetaan teollisuuden jätevesien käsittelyn ja valvonnan puutteet ja valtuutetaan jokialueiden viranomaiset (Confederaciones Hidrograficas) neuvottelemaan ja tekemään teollisuusyhdistysten kanssa sektorikohtaisia jäteveden valvontaa koskevia suunnitelmia. Asetuksessa on myös säännös teollisuudelle myönnettävästä taloudellisesta tuesta näiden tavoitteiden saavuttamisen helpottamiseksi. Vuosille 1995 - 2000 laaditussa energia- ja ympäristöstrategiassaan teollisuus- ja energiaministeriö on tunnistanut sopimukset yhdeksi välineeksi ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Näiden sopimusten avulla pyritään luomaan teollisuuden ympäristövalmiuksien kehittämistä voidaan edistää. ympäristöinvestointien kannustamiseksi, puitteet jotta 26 Ranskan kokemukset Ranska näyttää olevan ensimmäinen sopimuksia ympäristönsuojelun alalla. Ympäristöministeriö ja sementtisektori tekivät "accord de brachen" elokuussa 1971. Sopimuksessa vahvistettiin sektorikohtaisen ohjelman (programme de branche) mukaisesti suoritettavien korjaavien toimien aikataulu nykyisten laitosten osalta. Uusien laitosten on noudatettava päästöstandardeja. jäsenvaltio, joka on tehnyt Seuraavan vuosikymmenen aikana tehtiin noin 20 sopimusta pahiten saastuttavilla teollisuussektoreilla. Näillä sopimuksilla oli erilaisia tarkoituksia ja nimiä (esimerkiksi contrat de branche, programme de branche, contrat d'entreprise, programme d'entreprise, plans sectoriels anti-pollution). Rajoittavana tekijänä ovat valtion ja kolmansien osapuolten oikeuksia suojelevat oikeudelliset vaatimukset. Korkein hallinto-oikeus (Conseil d'Etat) esimerkiksi totesi päätöksessään, että ympäristöministeriön ja paperin valmistajan välinen laitossopimus oli laiton, koska se rajoitti valtion vaikutusvaltaa ja edellytti kolmansien osapuolten suojelua. Viime kädessä useimmat alkuajan sopimuksista toimivat pohjana kansallisen lainsäädännön kehittämiselle ja ne korvaaville päästöstandardeille. Viime aikaiset sopimukset liittyvät pakkausjätteisiin ja romuautoihin. Noin kymmenen C02- päästöjä koskevaa sopimusta on valmisteltu teollisuuden sektorien (sulatto-, kemian-, hitsaus- , laasti-, sokeri- ja sementtiteollisuus) kanssa ja vastaavanlainen sopimus alumiinisektorin kanssa on vastikään allekirjoitettu. lasi-, Kreikan kokemukset Tällä hetkellä Kreikalla ei ole ympäristösopimuksia. Yleinen arviointi viranomaisista ja teollisuudesta osoittaa, että säännökset ovat tarpeellisia ja riittäviä ympäristön suojelemiseksi. Koska sopimukset kuitenkin voivat onnistua edistämään teollisuuden ja viranomaisten kumppanuutta, jotkut teollisuuden edustajat ovat ryhtyneet arvostamaan sopimusten mahdollisuuksia. Irlannin kokemukset Irlannissa sopimukset ovat yleensä liike-elämän "aloitteita", joihin Irlannin hallitus suhtautuu myönteisesti muta joita se ei kuitenkaan allekirjoita. Ympäristöministeriö ja liike-elämää edustavat järjestöt (Irish Business and Employers Confederation sekä elintarvikkeiden vähittäismyyjät, virvoitusjuomien ja oluen pullottajat, muoviteollisuus, elintarvike-, juoma-ja tupakkateollisuus, viini- ja väkijuomateollisuus) allekirjoittivat helmikuussa 1996 pakkausjätteitä koskevan sopimuksen REPAKin. Viimeksi mainittua sopimusta koskeva aloite tehtiin vuonna 1994, jolloin ympäristöministeriö julkaisi kierrätysstrategian, johon kuului jätteiden, kuten pakkauksien, juomapakkausten ja kompostimateriaalien kierrätykseen liittyviä tavoitteita. Strategiassa pyydettiin teollisuutta ehdottamaan sopimuksia. 27 Irlannin liike-elämän ja työnantajien liitto (Irish Business and Employers Confederation IBEÇ) perusti teollisuuden työryhmän, joka laati ministerille joulukuussa 1995 kertomuksen, jossa ehdotettiin REPAK-sopimusta yhdeksi osaksi teollisuuden vastausta annettuun haasteeseen. Irlannin moottoriteollisuuden yhdistys laatii tällä hetkellä autojen akkuja koskevaa sopimusta. Muita mahdollisia tavoitesektoreita ovat sanomalehdet, pesuaineet, lääkeala ja kemian teollisuus. tulevien sopimusten Jätehuoltoa koskevassa lakialoitteessa, joka hyväksyttäneen laiksi vuoden 1996 puoliväliin mennessä, valtuutetaan ministeri määrittelemään, miten pakkausjätteet on kierrätettävä, miten ne on merkittävä, miten palautusjärjestelmät toimivat ja mitä keräysmenetelmiä edellytetään. Allekirjoittamalla REPAKin teollisuus välttää tällaiset ohjailevat säännöt, koska laissa valtuutetaan ministeri hyväksymään sopimuksia, joissa myönnetään osanottajille poikkeuksia muista vaatimuksista. Italian kokemukset loppupuolella ympäristöministeriö Italiassa on tähän mennessä tehty yksitoista sopimusta valtion- ja alueellisella tasolla. 1980- luvun laativat kaupunkialueiden ilmansaasteita ja melun vähentämistä koskevan aiesopimuksen. Tämän aloitteen seurauksena tehtiin "ympäristö ja kehitys"-pöytäkirja, johon kuului kaupunkialueiden saastumisen estämisen lisäksi jätteen määrän vähentäminen, saastuttamattomien ajoneuvojen kehittäminen ja ympäristötutkimusta käsittelevät ohjelmat. ja Fiat-ryhmä Jätesektorilla "REPLASTIC", joka alkoi vapaaehtoisena konsortiona ennen kuin se muutettiin pakolliseksi, liittyy muovisten juomapullojen erilliseen keräykseen, lajitteluun ja uudelleen käyttöön. Käytöstä poistettujen lyijyakkujen hyödyntäminen on aiheena sopimuksessa, jonka ympäristöministeriö, kunnat (ANCI - Associazione Nazionale Comuni d'Italia) ja Federambiente toisaalta liittyvien teollisuusjärjestot allekirjoittivat vuonna 1995. Esimerkkeinä alueellisella tasolla tehdyistä sopimuksista voivat olla värikasettien hyödyntämisestä (Lombardia) ja paperin ja pahvin keräämisestä tehdyt sopimukset. (ympäristöhygieniaan julkisten töiden liitto) ja Luxembourgin kokemukset Ympäristön ja energian alalla on tehty viisi sopimusta. Ensimmäinen sopimus, joka käsitteli teollisuusjätteitä, tehtiin vuonna 1989. Äskettäin (1996) on tehty teollisuussektorin energiatehokkuutta käsittelevä sopimus ja joitakin muita on tulossa. Nämä sopimukset käsittelevät pankkeja, vakuutuksia, terveydenhoitoa ja kaupan sektoreita. Jätehuollon alan sopimukset kehittyivät ympäristöministeriön strategiaohjelman pohjalta ja ne käsittelevät rakennusjätteitä, vaarallisia jätteitä, juomapakkauksista syntyviä jätteitä ja teollisuusjätteitä. 28 Alankomaiden kokemukset S02- yhdisteet, Alankomaissa on tehty yli sata sopimusta. Ne liittyvät pääasiassa jätehuoltoon (esimerkiksi pakkaukset, asbestin korvaaminen, muovit), päästöjen vähentämiseen (esimerkiksi haihtuvat karjatalouden orgaaniset ammoniakkipäästöt), saastuneiden maa-alueiden puhdistamiseen (huoltoasemat), energian säästämiseen ja teollisuusmelun vähentämisen strategioihin. Joihin sopimuksiin sisältyy laajoja saastumisen yhdennettyä valvontaa koskevia ohjelmia teollisuuden eri sektoreille (perusmetallit, kemikaalit, painoteollisuus, meijerit). Nykyiset aloitteet liittyvät esimerkiksi paperi- j a kartonkiteollisuuteen. ja NOx-päästöt sähköntuotannosta, Yleensä tällaisten kirjallisten ja allekirjoitettujen sopimusten, joita käytetään politiikan välineenä, viranomaisten osuudesta tehdään virallinen sopimus (covenant), vaikka ne voivat olla myös aiejulistusten tai käytännesääntöjen muodossa. lisääntyvä käyttö perustuu kansallisiin ympäristöpoliittisiin Virallisten sopimusten suunnitelmiin (NEEP ja NEEP Plus), jotka julkaistiin vuosina 1989 ja 1990. Näissä suunnitelmissa määritellään strategia kestävän kehityksen saavuttamiseksi vuoteen 2010 mennessä. Näissä suunnitelmissa vahvistetaan useisiin ympäristökysymyksiin liittyvät laatutavoitteet ja muutetaan ne yli 200 määrälliseksi tavoitteeksi. Tässä yhteydessä viralliset sopimukset edustavat teollisuuden sektoreiden sitoutumista täyttämään osaltaan vahvistetut ympäristötavoitteet. Tähän mennessä aiesopimuksissa asetetaan ympäristötavoitteita 16 teollisuuden sektorille ja niiden toteuttamisessa on mukana noin 12 000 yritystä, jotka ovat vastuussa yli 90 prosentista Alankomaiden teollisuussaasteista. Useimpia ensimmäisen kauden sopimuksista ei voi saattaa voimaan lain nojalla, uudempien sopimusten muoto sallii voimaansaattamisen siviilioikeuden säädösten nojalla ja ne ovat osa hallituksen kokonaisstrategiaa. Vaikka menettelyä ei määritellä laissa, viralliset sopimukset tehdään yleensä seuraavan menettelyn mukaisesti: toimivaltainen ministeri ilmoittaa parlamentin molemmille kamareille aikomuksestaan tehdä virallinen sopimus, kyseessä olevalle sektorille laaditaan yhdennetty tavoiteohjelma viranomaisten (mukaan lukien alueiden ja kaupunkien hallinto) ja teollisuuden sektorin (mukaan lukien joskus työnantaja- ja kaupan alan liitot) kanssa käytävien keskustelujen pohjalta. Tämän suunnitelman pohjalta laaditaan alakohtainen virallinen sopimus, mikäli sektorilla on käytössä samanlaisia menettelyjä, jotka mahdollistavat laaditaan yrityskohtaisia yhdenmukaistetun ympäristösuunnitelmia läheisessä yhteistyössä lupaviranomaisen kanssa. lähestymistavan. Eriytyneillä sektoreilla Allekirjoitetut viralliset sopimukset julkaistaan virallisessa lehdessä (Staatscourant). Asunto-, aluesuunnittelu- ja ympäristöministeriö on laatinut virallisten sopimusten tekemistä koskevat suuntaviivat käytännesääntöjen muodossa. Pääministerin joulukuussa 1995 antamassa hallinnollisessa määräyksessä annetaan yleiset ohjeet virallisten sopimusten sisällöstä ja niihin liittyvistä menettelyistä. 29 Itävallan kokemukset Itävallassa on tehty noin 25 sopimusta 1980-luvun alun jälkeen. Useimmat sopimuksista käsittelevät jätteiden kierrätystä (romuautot, paperi, autonrenkaat, rakennusmateriaalit, autojen akut, elektroniikka, muovit, pakkaukset), muiden tavoitteena on huoltoasemilta tuonnin vapautuvien kaasujen keräysjärjestelmien käyttöönotto ja vähentäminen. Erityinen vapaaehtoinen sopimus on vuonna 1994 perustettu ilmastokoalitio. Se käsittää periaatteessa kaupunkien ja valtion julkisten palvelujen tarjontaan ja hankintaan liittyvät sitoumukset, mutta se on avoinna myös teollisuudelle. trooppisen puun Itävallassa voidaan erottaa kahden teollisuuden yksipuoliset sitoumukset, joissa viranomaiset eivät ole muodollisesti mukana, vaikka sitoumukset ovatkin yleensä tuloksena pitkällisistä neuvotteluista toimivaltaisen ministeriön kanssa, sekä teollisuuden ja hallituksen väliset sopimukset. Yksipuolisia sitoumuksia on enemmän. tyyppisiä sopimuksia: toimivaltainen ministeriö ja kansallinen Sopimusten sopimuspuolina ovat yleensä teollisuusjärjestö (liittovaltion kauppakamari) tai kansalliset toimialakohtaiset järjestöt (liittovaltion kauppakamarin jäsenyhdistykset) ja joissakin tapauksissa yksittäiset yritykset. Lähes kaikki vapaaehtoiset yksipuoliset sitoumukset tehdään kansallisella tasolla. Portugalin kokemukset Portugalin ensimmäiset kokemukset vapaaehtoisista sopimuksista ovat vuodelta 1984, jolloin asetettiin selluteollisuuden vesistöihin joutuvia päästöjä, ilman epäpuhtauksia ja jätteen määrän vähentämistä koskevia tavoitteita. Kaikkiaan on tehty kymmenen sopimusta, jotka liittyvät jätteen määrän vähentämiseen ja aineiden käytöstä poistamiseen. 1994 hallitus Vuonna pöytäkirjan sopimusten maailmanlaajuisesta ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta sopimuksesta. Tässä sopimuksessa tiivistetään ympäristöhaasteisiin vastaamista koskevat suuntaviivat ja esitetään lähestymistapa niiden saavuttamiseksi. julkaisemalla käyttöä edisti Tämän pöytäkirjan perusteella hallitus on antanut sektorikohtaisia vapaaehtoisia sopimuksia koskevat kehykset. Nämä kehykset syntyivät hallituksen puolelta ympäristö-, maatalous- ja teollisuusministeriöiden ja useiden kansallisten ja alueellisten Portugalin maataloutta ja tuloksena. Sektorikohtaisessa teollisuutta edustavien järjestöjen välisten neuvottelujen pöytäkirjassa edellytetään, että teollisuus laatii ympäristösuunnitelman ympäristölakien noudattamiseksi teollisuuden erityisolosuhteet huomioon ottaen. Viranomaisten on hyväksyttävä tämä suunnitelma. Hallitus sitoutuu siihen, ettei se hyväksy uusia ympäristöstandardeja sopimuksen voimassaolon aikana. Mikäli uusia alueellisia säännöksiä annetaan, hallitus suostuu siihen että ne pannaan täytäntöön vaiheittain. 30 Sektorikohtaiseen pöytäkirjaan sisältyy säännöksiä, joiden nojalla sopimuksista voidaan tällaisissa tapauksissa neuvotella uudelleen ja tarvittaessa voidaan arviointitutkimusten jälkeen ehdottaa erityistoimenpiteitä. Siinä määrätään myös sopimuspuolia edustavan johtoryhmän perustamisesta ja uusien toimenpiteiden laatimiseksi tarvittaessa. Johtoryhmä olisi myös ratkaistava eteen tulevat ongelmat - yksi odotettavissa oleva ongelma on, että joiltakin teollisuuslaitoksilta voi puuttua ympäristölupa. Sektorikohtaisen pöytäkirjan perusteella tehtyjen sopimusten voimassaoloaika päättyy vuoden 1999 lopussa, niistä on laadittava säännöllisesti kertomus hallitukselle ja niihin sisältyy vapaamatkustajia koskevia säännöksiä. saavuttamisen seuraamiseksi tavoitteiden Suomen kokemukset Sopimukset koskevat CFC-yhdisteiden vaiheittaista käytöstä poistamista ja energian säästämistä. Jälkimmäiset sopimukset perustuvat valtioneuvoston energiansäästöohjelmaan, jonka hallitus hyväksyi vuonna 1992 osana energian kulutuksen hillitsemiseen tähtääviä toimiaan. Näiden sopimusten päätavoitteena on vähentää energian kulutusta 10 - 15 prosentilla vuoteen 2005 mennessä. Uusi energiansäästöohjelma esiteltiin joulukuussa 1995. Tällä ohjelmalla edistetään sopimuksia, jotka tukevat energiatehokkuuden seurantaa, uusien energiatarkastuksia, säästösuunnitelmien teknologioiden käyttöönottoa sekä mekanismeja, joiden avulla kuluttajille voidaan tarjota heidän energian kulutustaan koskevia tietoja ja ohjausta. säästöinvestointeja laatimista, ja Sopimukset tehdään usein toimivaltaisen ministeriön ja liike-elämän järjestöjen välillä; kaksi energiansäästöön liittyvää sopimusta on tehty kauppa- ja teollisuusministeriön ja kuntien välillä (Helsingin kaupunki ja Suomen kuntaliitto). Ympäristöministeriö on sopimuksen pakkausteollisuuden kanssa. Tiettyjä tuoteryhmiä koskevat neuvottelut (autot, autonrenkaat, akut, elektroniikka, kotitalouslaitteet) on aloitettuna osana kokonaisstrategiaa, jonka mukaan vapaaehtoisia sopimuksia tehdään jätehuollon alalla. (vuonna 1995) jokin aika tehnyt sitten Ruotsin kokemukset Ruotsissa on tehty 13 sopimusta jätehuollon alalla (autonrenkaat, rakennustuotteet ja - materiaalit, aikakauslehtipaperit ja pakkausmateriaalit), energian säästäminen (autot ja yksittäiset yritykset), tiettyjen aineiden vaiheittainen käytöstä poistaminen (polttoaineiden ja maalien sisältämä lyijy), tutkimus ja kehitys (ajoneuvojen vaihtoehtoiset polttoaineet) ja jätevedenpuhdistamojen lietteen raskasmetallipitoisuudet. Käytännössä useimpia sopimuksia voisi kuvailla teollisuuden herrasmiessopimuksiksi tai aiesopimuksiksi. Yksittäisiä teollisuusyrityksiä ei voida pitää vastuullisina, mikäli järjestelmän kehittänyt ja sitä hallinnoinut teollisuusjärjestö on saavuta tavoitteita. johtaa yleensä verojen Teollisuuden epäonnistuminen käyttöönottoon tai niiden sijaan säädöksiin perustuvien velvollisuuksien jakamiseen kuntien kanssa. tavoitteiden saavuttamisessa 31 Energiasektorin sopimukset on tehty yksittäisten yritysten kanssa ja sopimusten perusteella voidaan määrätä seuraamuksia, mikäli yritykset eivät noudata sopimuksia. Yhdistyneen kuningaskunnan kokemukset Yhdistyneessä kuningaskunnassa on käytetty vapaaehtoisia lähestymistapoja laajalti ja varsin onnistuneesti, esimerkiksi energiatehokkuuteen liittyvässä Best Practice-ohjelmassa (esimerkiksi yritysten sitouttaminen, Making a Corporate Commitment - "MACC"), ympäristöteknologiaan tai tuottajan vastuuseen liittyvissä aloitteissa tai aloitteissa, joissa kannustetaan hallituksen ja liike-elämän välisiä keskusteluja (esimerkiksi liike-elämän ja ympäristön neuvoa-antava komitea, paikalliset vihreät yrityskerhot). ja ("BASIS", säilytykseen kuljetukseen Noin kahdeksan sopimusta on tehty 1970-luvun alun jälkeen. Nämä sopimukset liittyvät kasvinsuojeluaineiden 1986 kasvinsuojeluaineiden valvonnasta annetussa asetuksessa tunnustetaan virallisesti sen standardit ja kasvinsuojeluaineita myyvän henkilökunnan sertifiointi), tiettyjen aineiden kieltäminen kotitalouksien ja teollisuuden pesuainetuotteissa (alkylifenolietoksylaatit ja kotitalouksissa ni tri i li trieti kkahapot), muovikelmujen kerääminen maatiloilta ja HFC- yhdisteiden päästöjen käyttö. HFC-yhdisteiden, jotka ovat tällä hetkellä tärkeä vaihtoehto CFC-yhdisteille mutta joilla on edelleen suuri vaikutus maapallon lämpötilan nousuun, käytön vähentämiseksi Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus teki tammikuussa 1996 kolme erillistä sopimusta ja yhden aiejulistuksen aerosoli-, ilmastointialan-, jäähdytysaine-, sammutusaine-ja vaahtoteollisuuden kanssa. vuonna 32 ISSN 1024-4492 KOM(96) 561 lopullinen ASIAKIRJAT FI 14 10 06 Luettelonumero : CB-C0-96-626-FI-C ISBN 92-78-12849-X Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg v>


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om underleverantörernas konkurrenskraft i Europeiska unionens textil- och beklädnadsindustri"

eurovoc_concepts:
EU programme
competitiveness
small and medium-sized enterprises
subcontracting
textile industry

formats: html pdfa1b print


title: 97/57/ΕΚ: Απόφαση της Επιτροπής της 27ης Νοεμβρίου 1996 σχετικά με την έγκριση προγράμματος εξάλειψης και παρακολούθησης της κλασικής πανώλης των χοίρων, το έτος 1997, που υποβλήθηκε από τη Γερμανία και στο οποίο καθορίζεται το επίπεδο της χρηματοδοτικής συμμετοχής της Κοινότητας (Το κείμενο στη γερμανική γλώσσα είναι το μόνο αυθεντικό)

eurovoc_concepts:
EU financing
Germany
action programme
animal plague
national implementing measure
swine


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito: - alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio che modifica il Regolamento (CEE) n. 3528/86 relativo alla protezione delle foreste nella Comunità contro l'inquinamento atmosferico», e - alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio che modifica il Regolamento (CEE) n. 2158/92 relativo alla protezione delle foreste nella Comunità contro gli incendi»

eurovoc_concepts:
air quality
environmental monitoring
fire protection
forest conservation
pollution control measures


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 2267/96 of 27 November 1996 establishing the standard import values for determining the entry price of certain fruit and vegetables

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
import price


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio sulla vendita e le garanzie dei beni di consumo»

eurovoc_concepts:
after-sales service
consumer goods
consumer protection
guarantee
single market


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de directive du Conseil instituant un régime harmonisé pour la sécurité des navires de pêche d'une longueur égale ou supérieure à 24 mètres»

eurovoc_concepts:
fishing vessel
harmonisation of standards
maritime safety
occupational safety
safety standard


title: EEZ Apvienotās komitejas Lēmums Nr. 67/96 (1996. gada 27. novembris), ar kuru groza EEZ līguma XX pielikumu (Vide)

eurovoc_concepts:
European Economic Area
agreement (EU)
clothing
eco-label
product quality
textile product

formats: html pdf print

text: 216 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 11/2. sēj. 21997D0313(08) L 71/40 EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS 13. 3. 1997. EEZ APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS Nr. 67/96 (1996. gada 27. novembris), ar kuru groza EEZ līguma XX pielikumu (Vide) EEZ APVIENOTĀ KOMITEJA, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, kas grozīts ar protokolu, kurš precizē Eiropas Ekonomikas zonas līgumu, turpmāk “līgums”, un jo īpaši tā 98. pantu, tā kā līguma XX pielikums ir grozīts ar EEZ Apvienotās komitejas 1996. gada 23. Nr. 47/96 (1); jūlija Lēmumu tā kā līgumā ir jāiekļauj Komisijas 1996. gada 22. aprīļa Direktīva 96/304/EK, ar ko nosaka ekoloģiskos kritērijus Kopienas ekomarķējuma piešķiršanai gultas veļai un T-krekliem (2), IR PIEŅĒMUSI ŠĀDU LĒMUMU. 1. pants Līguma XX pielikumā aiz 2. eh (Komisijas Lēmumā 96/13/EK) iekļauj šādu punktu: “2. ei 396 D 0304: Komisijas 1996. gada 22. aprīļa Lēmums 96/304/EK, ar ko nosaka ekoloģiskos kri- tērijus Kopienas ekomarķējuma piešķiršanai gultas veļai un T-krekliem (OV L 116, 11. 5. 1996. , 30. lpp. ). ” 2. pants Komisijas Lēmuma 96/304/EK teksti islandiešu un norvēģu valodās, kas pievienoti šā lēmuma redakcijām attiecīgajās valodās, ir autentiski. Šis lēmums stājas spēkā 1996. gada 1. decembrī ar noteikumu, ka EEZ Apvienotajai komitejai ir sniegti visi paziņojumi saskaņā ar līguma 103. panta 1. punktu. 3. pants Šo lēmumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša EEZ iedaļā un EEZ pielikumā. 4. pants Briselē, 1996. gada 27. novembrī EEZ Apvienotās komitejas vārdā — priekšsēdētājs H. HAFSTEIN (1) OV L 291, 14. 11. 1996. , 41. lpp. (2) OV L 116, 11. 5. 1996. , 30. lpp


title: 96/711/CE: Decisione della Commissione del 27 novembre 1996 recante modifica della decisione 93/452/CEE che autorizza gli Stati membri a prevedere deroghe a determinate disposizioni della direttiva 77/93/CEE del Consiglio per quanto riguarda i vegetali di Chamaecyparis Spach, Juniperus L. e Pinus L., originari del Giappone

eurovoc_concepts:
Japan
arboriculture
derogation from EU law
parasitology
plant disease
plant health control


title: Kommissionens Beslutning af 27. november 1996 om godkendelse af Spaniens program for udryddelse af kvægtuberkulose for 1997 og om fastsættelse af EF's tilskud (Kun den spanske tekst er autentisk)

eurovoc_concepts:
EU financing
Spain
action programme
animal tuberculosis
national implementing measure
slaughter of animals


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 3439/96 του Hugh McMAHON προς την Επ τροπή. ΕΚΤ - "Απασχόληση/Horizon" στην Ιρλανδία

eurovoc_concepts:
EU aid
EU employment policy
European Regional Development Fund
European Social Fund
Ireland
disabled person
job access
professional qualifications
vocational training
worker with disabilities


title: Avis du Comité économique et social sur: - le «Deuxième rapport de la Commission concernant une révision de la législation communautaire en matière d'énergie» et - la «Communication de la Commission au Parlement européen et au Conseil concernant l'abrogation de plusieurs textes législatifs communautaires dans le secteur de la politique énergétique»

eurovoc_concepts:
amendment of a law
energy law
energy policy
energy supply
energy use


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over de "Verordening (EG) van de Raad tot oprichting van een Europees Agentschap voor Veterinaire en Fytosanitaire Inspectie"

eurovoc_concepts:
Food and Veterinary Office
application of EU law
institutional activity
plant health control
veterinary inspection


title: PERGUNTA ESCRITA n. 3425/96 do Deputado Herbert BÖSCH à Comissão. Recurso com a referência DG IV - a/377772 - 23.10. 1995

eurovoc_concepts: action brought before an administrative court

formats: html print


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 2261/96, annettu 27 päivänä marraskuuta 1996, valkoisen sokerin vientituen enimmäismäärän vahvistamisesta asetuksessa (EY) N:o 1464/96 tarkoitetun pysyvän tarjouskilpailun osana järjestettävää 17. osittaista tarjouskilpailua varten

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over: - het "Tweede verslag van de Commissie inzake een herziening van de communautaire wetgeving op energiegebied", en - de "Mededeling van de Commissie aan het Europees Parlement en de Raad betreffende de intrekking van een aantal communautaire besluiten in de sector energiebeleid"


title: 96/711/EF: Kommissionens Beslutning af 27. november 1996 om ændring af beslutning 93/452/EØF om bemyndigelse af medlemsstaterne til at undtage planter af henholdsvis Chamaecyparis Spach, Juniperus L. og Pinus L. med oprindelse i Japan fra visse bestemmelser i Rådets direktiv 77/93/EØF


title: Decisión de la Comisión de 27 de noviembre de 1996 por la que se aprueba el programa de erradicación de la perineumonía contagiosa bovina para 1997 presentado por España y por la que se fija la cuantía de la participación financiera comunitaria (El texto en lengua española es el único auténtico)

eurovoc_concepts:
EU financing
Spain
action programme
animal disease
cattle
national implementing measure