title: Decision on the common position established by the Council with a view to the adoption of a European Parliament and Council Directive amending the Annex to Council Directive 93/7/EEC of 15 March 1993 on the return of cultural objects unlawfully removed from the territory of a Member State (C4- 0379/96 - 95/0254(COD)) (Codecision procedure: second reading)

eurovoc_concepts:
cultural object
illicit trade
painting

formats: html print


title: MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN - FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE ISPØRGSMÅLET OM STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
market access
mutual recognition principle
standardisation
trade relations

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 13. 11. 1996 KOM(96) 564 endelig udg MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING RESUME I denne meddelelse fastsættes Det Europæiske Fællesskabs handelspolitiske mål med hensyn til standarder og overensstemmelsesvurdering og strategien for at nå disse mål. Der er et dobbelt sigte hermed. For det første at etablere en bedre forståelse for Fællesskabets politik og strategi på dette område* så den kan fremmes på en sammenhængende måde, og for det andet at tage strategien op til ny vurdering og om nødvendigt ændre den. Meddelelsen bygger på to antagelser. For det første at der synes at opstå flere og flere handelshindringer i tilknytning til varestandarder og -overensstemmelse, altså tekniske handelshindringer, som i højere grad kræver opmærksomhed og handling end hidtil. For det andet at gennemførelsen af ordningerne vedrørende det indre marked nu gør det muligt for Fællesskabet at føre en mere udadvendt handelspolitik på dette område. Fællesskabets handelspolitiske mål kan opridses ganske kort. For det første at mindske de tekniske handelshindringer på udenlandske markeder og hindre, at der opstår nye. For det andet at tilskynde vore handelspartnere til at vedtage standarder og forskrifter, der er baseret på eller er i overensstemmelse med international og europæisk praksis. Virkeliggørelsen af begge mål vil lette handel og markedsadgang for vore varer. Disse handelspolitiske mål søges virkeliggjort ved hjælp af en strategi, der omfatter fire punkter: anvendelse af WTO, navnlig aftalen om tekniske handelshindringer, på det multilaterale plan og aftaler på det bilaterale plan med henblik på at mindske eksisterende hindringer og åbne markederne; forhandling af aftaler om gensidig anerkendelse for at mindske omkostningerne ved afprøvning og certificering på andre markeder; faglig bistand til et stort antal lande for at sikre, at deres forskriftssystemer er gennemsigtige og ikke hindrer samhandelen samt samarbejde om forskrifter med henblik på at harmonisere standarder og forskrifter med andre handelspartneres. Hvad angår WTO må vi foretage en gennemgribende gennemgang af anvendelsen og gennemførelsen af aftalen om tekniske handelshindringer som et middel til at sikre, at alle WTO-medlemmer overholder bestemmelserne, og om fornødent forbedre aftalens virkemåde. Dette indebærer også en mere systematisk anvendelse af WTO-ordningen for eksamination af handelspolitik tekniske handelshindringer i forbindelse med tiltrædelse af WTO. Ved bilaterale forhandlinger kan det som led i Fællesskabets strategi for sikring af markedsadgang også sikres, at WTO- reglerne overholdes. (TPRM) og større opmærksomhed om Med hensyn til spørgsmålet om aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) må der trækkes en klar skillelinje mellem på den ene side fordelene ved gensidig anerkendelse og på den anden side harmonisering af standarder og forskrifter, idet begge emneområder kan tages op hver for sig. Vi bør imidlertid lægge større vægt på at anvende princippet om gensidig anerkendelse som middel til større harmonisering. Vi bør på længere sigt være åbne over for muligheden af at gøre MRA plurilaterale og overveje muligheden for MRA på et regionalt grundlag. Programmer for faglig bistand til udviklingslandene fremmer allerede partnerlandenes vedtagelse af internationale og europæiske standarder og former for praksis. Men der foreligger mulighed for, at faglig bistand i højere grad kan tjene til fremme af udenrigshandelspolitiske mål i fremtiden og lægge grunden til fremtidige aftaler om gensidig anerkendelse. Vi kan også forbedre samordningen af programmer og sikre en bedre overensstemmelse mellem Fællesskabets og medlemsstaternes programmer og dermed maksimere stordriftsfordelene. For så vidt angår samarbejde om forskrifter omfatter de vigtigste EF-initiativer på dette område, det være sig multilateralt, plurilateral eller bilateralt, nøglesektorer inden for industrien, såsom køretøjer, lægemidler, medicinsk udstyr, fødevarer og kemikalier. Disse forskellige former for samarbejde fremmer international harmonisering eller godtagelse af Fællesskabets forskrifter og i mange tilfælde danne grundlag for gensidig anerkendelse. På alle disse områder er samarbejde og samordning mellem Kommissionen, industri og de europæiske standardiserings- og medlemsstaterne, den europæiske certificeringsorganer af væsentlig betydning. Vi anser det for muligt at forbedre dette samarbejde. Meddelelsen afsluttes med et resume af konklusionerne og med en anmodning til Rådet om at godkende både den overordnede strategi, der er fastlagt i dette dokument, og de specifikke forslag, der er fremsat. FÆLLESSKABETS HANDELSPOLITIK OVER FOR TREDJELANDE I SPØRGSMÅLET OM STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING INDLEDNING 1. I de senere år er spørgsmålet om standarder og certificering blevet en vigtig faktor i Fællesskabets handelsforbindelser med tredjelande. Med toldsatserne for industrivarer på et historisk lavt niveau er den relative betydning af ikke-toldmæssige handelshindringer øget. Sideløbende hermed har flere og flere lande over for et legitimt krav om øget beskyttelse af sundhed og miljø i stadig højere grad indført nye varestandarder og forskrifter. Trods internationale organers bestræbelser for at etablere globalt gældende standarder og forskrifter, har forskellige lande og regioner hyppigt uberettiget vedtaget forskellige standarder for den samme vare, hvilket har medført en unødig forøgelse af omkostningerne og hindret producenterne i at opnå de stordriftsfordele, der følger af at kunne fremstille varer efter en fælles standard. 2. Denne spredning af forskellige standarder og forskrifter har været ledsaget af et voksende krav om, at overensstemmelse skal påvises gennem uafhængig inspektion, afprøvning eller certificering i importlandet. I dag skal et stadigt større antal industrivarer fra elektrisk udstyr, legetøj og maskiner til kemikalier, lægemidler og medicinske apparater afprøves og certificeres efter forskellige nationale forskrifter, inden de kan udbydes til salg. Disse procedurer for overensstemmelsesvurdering, som ofte er uundgåelige, indebærer yderligere omkostninger for virksomheder, der søger at sælge deres varer på flere markeder. Selv i tilfælde, hvor en række lande anvender harmoniserede regler eller accepterer andre landes forskrifter som Ugeværdige, er det undtagelsen, at der fæstes lid til eksportlandets overensstemmelsesafprøvninger og -certifikater. 3. Dette skaber en række potentielle handelshindringer og nødvendiggør en omkostningskrævende og stort set overflødig gentagelse af afprøvning og certificering for forskellige nationale markeder, hvorved producenternes omkostninger stiger ved salg på et globalt marked, uden at dette indebærer fordele for den offentlig velfærd, som står i et rimeligt forhold hertil. Nødvendigheden af at indgive varer til godkendelse på ofte fjerntbeliggende markeder er ensbetydende med forsinkelser, som især for ny teknologi eller nye varer med en kort livscyklus kan hæmme mulighederne for salg. Vanskeligheder med at forstå forskriftssystemet på et udenlandsk marked, det være sig på grund af afstand, sprog eller kulturelle forskelle, kan også virke som en de facto diskriminerende importhindring. Sidst men ikke mindst kan indførelsen af tyngende standarder samt afprøvnings- og ceruficeringsforskrifter anvendes som et effektivt middel til at forpurre import og afskærme indenlandske virksomheder fra konkurrence. 4. Det fremgår af drøftelser med medlemsstaterne og det europæiske erhvervsliv, at den hyppighed, hvormed forskrifter vedrørende standarder og overensstemmelse forekommer i de nuværende handelshindringer, i stadig højere grad giver anledning til betænkeligheder, og der er intet tegn på en tilbagegang. Der er foreslået en række løsninger, hvis hensigtsmæssighed varierer med omstændighederne; der er tale om følgende: tredjelande og overensstemmelsesprocedurer til det, der er nødvendigt for at opfylde retmæssige politiske mål; i muligt omfang fremmes en harmonisering af standarder og forskrifter på andre markeder; vore handelspartnere tilskyndes til at vedtage eller acceptere standarder og til at begrænse obligatoriske tilskyndes forskrifter tekniske tekniske forskrifter, der svarer til de i Fællesskabet gældende, og der etableres en gensidig anerkendelse af overensstemmelsesvurderingsresultater som et middel til at mindske de hindringer, der er forbundet hermed. 5. Selv om spørgsmålet om standarder og overensstemmelsesvurdering kræver større opmærksomhed end hidtil, sætter den seneste udvikling i Fællesskabet os nu i stand til at behandle disse hindringer på en mere sammenhængende måde. Indførelsen af harmoniserede europæiske varedirektiver som led i gennemførelsen af det indre marked er nu næsten afsluttet, og gennemførelsen af direktiverne er godt igang, således at der i højere i vore handelspartneres grad kan udfoldes bestræbelser for at opnå forbedringer forskriftsordninger. Samtidig er de forskriftsløsninger, der er etableret i Europa, særlig som led i programmet for det indre marked, i kraft af deres fleksibilitet, handelsfremmende international praksis, et hensigtsmæssigt karakter og overensstemmelse med referencegrundlag for andre lande eller regioner, når de etablerer eller reformerer deres egne forskrifter På denne baggrund har Fællesskabet sat sig to grundlæggende mål. For det første at 6. mindske eksisterende og hindre indførelsen af nye hindringer i form af standarder og overensstemmelsesvurderingsprocedurer for industrivarer på andre markeder. For det andet i muligt omfang at fremme vedtagelsen af standarder og forskrifter i tredjelande på grundlag af, eller forenelig med, international og europæisk praksis med henblik på at forbedre markedsadgang og konkurrencedygtighed for europæiske varer. Disse handelspolitiske mål søges virkeliggjort ved hjælp af en strategi, der omfatter 7. fire punkter: anvendelse af WTO, navnlig aftalen om tekniske handelshindringer, på det multilaterale plan og præferenceaftaler på det bilaterale plan med henblik på at mindske eksisterende hindringer og åbne markederne; forhandling af aftaler om gensidig anerkendelse for at mindske omkostningerne ved afprøvning og certificering af varer på andre markeder; faglig bistand til udviklingslande for at sikre, at deres forskriftssystemer er gennemsigtige og ikke hindrer samhandelen samt samarbejde om forskrifter med henblik på at harmonisere standarder og forskrifter med andre handelspartneres. I afsnit I nedenfor beskrives WTO's rolle, 8. især aftalen om tekniske handelshindringer (TBT), i bestræbelserne for at dæmme op for og mindske tekniske hindringer, og der fremsættes forslag til, hvorledes internationale instrumenter kan anvendes mere effektivt i fremtiden. Endvidere fremhæves bilaterale initiativers rolle i bestræbelserne for at sikre overholdelsen af WTO-reglerne. I afsnit II beskrives hovedmålet for aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) og 9. forbindelsen mellem gensidig anerkendelse, faglig bistand og forskriftssamarbejde. Der foreslås visse justeringer af den aktuelle MRA-strategi. I afsnit IH beskrives målene for de forskellige programmer for faglig bistand, som 10. Fællesskabet tilbyder partnere blandt udviklingslandene, og der foreslås en række forbedringer for at sikre, at de i højere grad bringes i overensstemmelse med vore handelspolitiske mål. I afsnit 11. til forskriftssamarbejde. Udtrykket fortolkes bredt, så det både omfatter bilaterale og plurilaterale bestræbelser, og der beskrives initiativer til på internationalt plan at fastlægges de vigtigste EF-initiativer i henseende IV harmonisere overensstemmelsesvurdering og fremme en forskriftsreform. standarder forskrifter, og at forenkle procedurerne for AFSNIT I: STANDARDER OG OVERENSSTEMMELSESVURDERING VERDENSHANDELSORGANISATIONEN I virkningerne at begrænse af hindringer Siden slumingen af 1970'erne er der i det multilaterale handelssystem gjort forsøg 12. på og overensstemmelsesvurderingsprocedurer. GATT-forhandlingerne i Tokyo-runden førte til indgåelsen af TBT-kodeksen i 1979, hvortil tiltrædelse var frivillig, og hvormed der fastsattes grundlæggende regler vedrørende gennemsigtighed og ikke-diskrimination i anvendelsen af varestandarder og -forskrifter. Denne kodeks blev opstrammet og gjort bindende for alle medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO) efter afslumingen af Uruguay-runden i 1994. standarder form af i tekniske forskrifter styrkes, 13. 1994-aftalen om tekniske handelshindringer indeholder flere nyskabelser. Der trækkes en klar skillelinje mellem standarder, som er frivillige, og tekniske forskrifter, der er obligatoriske. Forskrifter og standarder vedrørende obligatoriske processer og produktionsmetoder inddrages i aftalens anvendelsesområde. Princippet om proportionalitet i vedtagelsen af idet medlemmerne skal sikre, at varereguleringen finder sted på den mindst restriktive måde for samhandelen. Medlemmerne gøres ansvarlige for standarder og regler, der anvendes på regionalt og lokalt plan, og der fastsættes en adfærdskodeks for ikke-statslige standardiseringsorganisationer. Der fastlægges procedurer for, hvorledes overensstemmelsesvurderingsn af varer kan finde sted, og WTO-medlemmerne tilskyndes til at anerkende andre medlemmers afprøvninger og certifikater, når disse er pålidelige, idet det anføres, at dette kan sikres ved forhandlinger om gensidig anerkendelse. Endelig er aftalen som led i den samlede pakke, der er resultatet af Uruguay-runden, omfattet af WTO's integrerede tvistbilæggelsessystem. Anvendelsen og gennemførelsen af TBT-aftalen Det er på nuværende tidspunkt for tidligt at drage endelige konklusioner med 14. hensyn til, om TBT-aftalen i fuldt omfang har opfyldt sit formål. På den ene side er der nok et begrænset kendskab til aftalen blandt de WTO-medlemmer, der for første gang har tiltrådt den, og til de indenlandske reformer, de måske skal gennemføre for at bringe deres ordninger i overensstemmelse med aftalen. Der er derfor behov for oplysning. Der kan måske stilles spørgsmålstegn ved, om nogle af vore handelspartnere udfolder tilstrækkelige bestræbelser for at anerkende og benytte internationale standarder, for at overholde notifikationsprocedurerne og tilskynde til tiltrædelse af tidligere nævnte adfærdskodeks eller sikre, at tekniske forskrifter er rimelige. 15. På den anden side skulle indførelsen af flere nye procedurer i 1994-aftalen, disses bindende karakter og muligheden for at gøre brug af tvistbilæggelsesprocedurer i tilfælde af, at bestemmelserne ikke overholdes, på længere sigt føre til forbedringer. Allerede antallet af WTO-konsultationer vedrørende tvistbilæggelse i forbindelse med den nye aftale viser, at nogle WTO-medlemmer er besluttet på at sikre en korrekt gennemførelse og at gribe ind, når bestemmelserne overtrædes. 16. En større undersøgelse af, hvorledes aftalen har fungeret og er blevet gennemført, skal finde sted senest ved udgangen af 1997 (aftalens artikel 15, stk. 4), og dette vil være det rette tidspunkt til at vurdere, om aftalen har været en succes, at fastslå, om den er blevet gennemført i tilstrækkeligt omfang, og at vurdere, om den fungerer tilfredsstillende. forbedre 17. WTO-ministermødet i Singapore i december i år vil give medlemmerne lejlighed til at bekræfte betydningen af en fuldstændig gennemførelse af TBT-aftalen og til at opnå en forsikring om, at 1997-undersøgelsen bliver gennemgribende. I tilslutning hertil bør vi overveje, hvilke elementer, der bør indgå i denne undersøgelse. Et af disse elementer består i at overveje, hvorledes det er muligt at styrke internationale standarders rolle, idet der er givet udtryk for, at international standardisering ikke er i stand til at afspejle den internationale handels faktiske behov. For at nå dette mål kunne der udfoldes bestræbelser internationale for at standardiseringsorganisationer. Der bør også etableres en procedure med henblik på at måle omfanget af medlemmernes anerkendelse og anvendelse af internationale standarder. Af andre spørgsmål, der er rejst, skal nævnes muligheden for at udarbejde retningslinjer, der kan hjælpe WTO-medlemmerne med at overholde aftalen, f. eks. vedrørende den såkaldte "least trade restrictive test" i forbindelse med anvendelsen af tekniske forskrifter og procedurer for overensstemmelsesvurdering. Det kunne også komme på tale at klarlægge rækkevidden af eksisterende regler vedrørende især ikke-produktrelaterede processer og produktionsmetoder og, om nødvendigt, om en mere struktureret forbindelse mellem WTO og internationale standardiseringsorganisationer kunne være nyttig. samordningen mellem nationale, regionale og Kommissionen konkluderer derfor, at hvis både gennemførelsen og anvendelsen af 18. aftalen skal undersøges på behørig vis, må deltagerne i WTO-ministermødet både understrege betydningen af en behørig gennemførelse af TBT-aftalen og forpligte sig til en gennemgribende undersøgelse i 1997. Fællesskabet bør derfor på ministermødet i Singapore søge at opnå: a) b) at alle WTO-medlemmer på ny bekræfter deres forpligtelse til en fuldstændig gennemførelse af TBT-aftalen, og at parterne forpligter sig til en gennemgribende og dybtgående undersøgelse af gennemførelsen og anvendelsen af aftalen i 1997. 19. Et nært hermed beslægtet spørgsmål er forbindelsen mellem Fællesskabet og internationale organer for fastsættelse af forskrifter og standarder. Der er i TBT-aftalen og andre WTO-aftaler lagt stor vægt på internationale organers virksomhed, og på mange områder er det blevet vanskeligt at afvige fra internationalt fastsatte forskrifter og standarder, selv når der kan være tekniske grunde hertil. På grund af dette vil det være ønskeligt at fastslå om, og under hvilke omstændigheder, Fællesskabet bør inddrages nærmere i sådanne internationale organers arbejde for at sikre en fortsat overensstemmelse internationalt fastsatte forskrifter og standarder, fastsættelsen af regler i mellem Fællesskabet og vore forpligtelser i henhold til WTO. Det vil også være nødvendigt at tage stilling til disse spørgsmål. Supplerende initiativer i WTO Ifølge WTO foreligger der flere andre muligheder for at sikre en fuldstændig 20. gennemførelse af aftalen, og disse muligheder kan udnyttes bedre i fremtiden. a) Ordningen for eksamination af handelspolitik (TPRM) 21. TPRM etableredes i 1988 som en ordning med henblik på med faste mellemrum at undersøge hvert WTO-medlems handelspolitik og gøre det muligt for andre WTO- medlemmer at vurdere denne politiks overensstemmelse med WTO. Hidtil har TPRM- behandlingen af standarder, overensstemmelsesvurdering og tekniske handelshindringer været overfladisk. Det står imidlertid klart, at disse spørgsmål i kraft af deres tiltagende betydning bør undergå en nøjere TPRM-undersøgelse. 22. En fordel ved TPRM er ganske klart den, at opmærksomheden rettes mod vore handelspartneres ordninger. Problemer i andre medlemmers ordninger kan identificeres, og der kan foreslås løsninger. Der kræves gennemsigtighed, og det land, der er omfattet af en undersøgelse, skal begrunde opretholdelsen af særlige regler eller standarder, som i mange tilfælde kunne udgøre en trussel. Selve processen kan anvendes af de reformvenlige som et eksternt middel til at tilskynde til forskriftsreformer. 23. Hertil kommer, at Fællesskabet bør være indstillet på en detaljeret undersøgelse i henhold til TPRM af sin politik vedrørende standarder og forskrifter. Vores ordning er et godt eksempel på overholdelse af TBT-aftalen. Harmoniserede direktiver opfylder de grundlæggende krav. Standarder, som hovedsagelig er baseret på internationale standarder, er for det meste frivillige, og der er kun fastsat forskriftskrav, hvor det er nødvendigt af hensyn til sundhed, sikkerhed eller andre retmæssige forhold. Producenterne råder således i over en vis fleksibilitet med hensyn til, hvorledes de vil opfylde forskrifterne overensstemmelse med forpligtelsen til at sikre, at tekniske forskrifter er så lidt restriktive som muligt. Procedurerne for overensstemmelsesvurdering er gennemsigtige, og modulsystemet i den såkaldte nye approach, som åbner mulighed for forskellige godkendelsesprocedurer alt efter den risiko, der foreligger, er et eksempel på, hvorledes princippet om den mindst handelsrestriktive procedure opfyldes. Godkendelse af afprøvningsdata fra tredjelande er mulig gennem europæiske certificeringsorganers underentrepriser, og Fællesskabet kan også henvise til sine bestræbelser for at sikre indgåelse af aftaler om gensidig anerkendelse med andre partnere. 24. Kommissionen henstiller derfor, at spørgsmålet om standarder og certificering behandles grundigere i forbindelse med fremtidige TPRM-undersøgelser, navnlig hvad angår vore vigtigste handelspartnere og de lande, hvor hindringerne er særligt markante. Vi vil også være åbne over for en tilsvarende undersøgelse af Fællesskabets standarder og procedurer for overensstemmelsesvurdering i forbindelse med den næste undersøgelse. For at gøre dette er det nødvendigt med en bedre samordning i Kommissionen og med medlemsstaterne i forberedelsen af TPRM-undersøgelsen, og det er også nødvendigt at anmode WTO-sekretariatet om i højere grad at rette opmærksomheden mod dette spørgsmål ved udarbejdelsen af fremtidige TPRM-rapporter. b) Tiltrædelse af WTO Hidtil har tekniske handelshindringer sjældent været et spørgsmål, der blev taget op 25. i forbindelse med tiltrædelse af GATT, fordi anvendelsen af Tokyo-rundens TBT-kodeks var frivillig, og i de tilfælde, hvor et GATT-medlem tiltrådte kodeksen, skete dette næsten automatisk. Med integreringen af Uruguay-rundens TBT-aftale i rækken af WTO- forpligtelser, er overholdelsen heraf ganske naturligt blevet et spørgsmål i forbindelse med nye tiltrædelser, og et spørgsmål, som den europæiske industri tillægger stor betydning. Spørgsmålet om standarder og certificering er blevet tillagt stor betydning i forbindelse med Ruslands og Saudi-Arabiens tiltrædelse, og i andre arbejdsgrupper bør der tages ligeså stor hensyn til disse spørgsmål med henblik på at sikre konkrete tilsagn om tilpasning af systemerne til TBT-aftalens regler. 8 Kommissionen vil derfor i samråd med medlemsstaterne sikre, at disse spørgsmål 26. prioriteres højt i igangværende og kommende tiltrædelsesforhandlinger. Bilaterale initiativer med henblik på at sikre overholdelsen af WTO-reglerne og mindske de tekniske handelshindringer 27. Rådet godkendte for nylig en ny EU-strategi til sikring af markedsadgang, hvormed Kommissionen vil tage spørgsmålet om handelshindringer i tredjelande op til drøftelse både på multilateralt plan og, hvor det er hensigtsmæssigt, på bilateralt plan. Handelshindringer i forbindelse med standarder og certificering henhører ganske klart under de ikke- toldmæssige hindringer, der skal overvindes ved hjælp af denne strategi til sikring af markedsadgang. I overensstemmelse med den deri fremhævede approach vil Fællesskabet fortsat benytte WTO's tvistbilæggelsesprocedurer til afklaring af de mest outrerede og klare overtrædelser af TBT-aftalen. 28. For så vidt angår de former for hindringer, for hvilke det fortsat vil være lettere at finde en bilateral løsning uden at gøre brug af WTO-procedurerne, har Fællesskabet en række midler til rådighed, herunder dets handels- og samarbejdsaftaler med mange handelspartnere, formelle konsultationsordninger, såsom ministermøder og andre møder på højt plan, og muligheden for at løse problemer på et sektorspecifikt grundlag eller ad hoc. Selv om forordningen om handelshindringer hovedsagelig har et multilateralt sigte, kan den også være et nyttigt instrument til bilæggelse af bilaterale tvister. 29. I betragtning af det tilsyneladende tiltagende antal tekniske handelshindringer og betydningen heraf, kan det være nødvendigt i fremtiden mere systematisk at gøre brug af disse mekanismer. Det følger heraf, at Fællesskabets begrænsede ressourcer må udnyttes mere effektivt, og der må fastsættes en streng prioritering. Der må f. eks. træffes afgørelse om, hvorvidt en konkret sag skal behandles i WTO-systemet eller på bilateralt plan; om der skal søges en løsning gennem forhandlinger om markedsadgang eller via en mere langsigtet dialog om forskrifter; om bestræbelserne skal koncentreres om at løse problemer på et eller to af de vigtigste markeder, eller om der skal sigtes bredere, og endelig om man bør søge at finde en løsning på alle tekniske handelshindringer på et bestemt marked eller kun rette opmærksomheden mod de største hindringer. 30. Det er ikke let at give et kategorisk svar på, hvorledes denne prioritering skal finde sted. Men de hidtidige erfaringer lader formode, at Fællesskabet har lagt hovedvægt på problemer i USA på bekostning af andre lande, hvor der ganske klart også er problemer. Samtidig er der ikke altid blevet fastlagt en relativ prioritering af de forskellige problemer. Det er nødvendigt at se på spørgsmålet med nye øjne og også inddrage andre handelspartnere og vurdere den relative betydning af forskellige hindringer - og dermed de ressourcer, der skal anvendes på dem. Dette nye syn på spørgsmålet vil give sig udslag i følgende: for det første etableres 31. der som led i strategien til sikring af markedsadgang en database over handelshindringer i tredjelande, og denne base er klar til anvendelse næste år. Den skal indeholde oplysninger om vore handelspartneres tekniske handelshindringer, og disse oplysninger efterprøves, ajourføres og offentliggøres regelmæssigt. Disse oplysninger skal danne grundlag for konsultationer med medlemsstater og industri, således at parterne sammen kan fastlægge prioriterede mål, både geografisk og sektorvis, de skal ajourføres regelmæssigt, og der skal opnås enighed om de foranstaltninger, der skal træffes. 32. For det andet kan vi forbedre samordningen ved at samle de ressourcer, som alle interesserede parter i Europa råder over, nemlig: Kommissionen og medlemsstaterne (med deres respektive udenlandske delegationer), det europæiske erhvervsliv, herunder europæiske handelsråd i tredjelande, og europæiske standardiserings-, certificerings- og godkendelsesorganer, med henblik på bedre at forstå spørgsmål om forskrifter og hindringer på de vigtigste markeder - f. eks. USA, Japan, Korea, Kina og Rusland, og for at følge og øve indflydelse på forløbet af ændringer i forskrifter. Det er nødvendigt at udveksle informationer (f. eks. oversættelser af forskrifter, som er udarbejdet af forskellige parter), der må etableres en løbende dialog med forskriftsudstedende organer i de pågældende tredjelande, der må løbende foretages en vurdering af foreliggende problemer og systematisk presses på for at mindske tekniske hindringer på grundlag af de fastlagte prioriterede mål. 33. Dette er en opgave, der kræver tid og sagkundskab, og som ikke blot indebærer en nøje samordning inden for Fællesskabet, men også i de pågældende tredjelande. Hvad angår ovennævnte vigtige markeder og eventuelle andre markeder vil Kommissionen påse, at det pålægges dens delegationer at gøre standarder og forskrifter til et prioriteret spørgsmål. På denne måde er det muligt at forbedre samordningen mellem Kommissionen og medlemsstaterne (og deres respektive udenlandske delegationer), det europæiske erhvervsliv og myndighederne i tredjelande, udviklingen i et tredjelands ordninger kan følges systematisk, og der kan træffes foranstaltninger på en mere sammenhængende måde. En sådan samordning vil naturligvis ikke alene være en fordel i tilfælde, hvor der er tale om tekniske handelshindringer, men også være en støtte for Fællesskabets arbejde med hensyn til gensidig anerkendelse, faglig bistand og forskriftssamarbejde. Hvert af disse spørgsmål behandles i det følgende. AFSNIT H: AFTALER OM GENSIDIG ANERKENDELSE (MRA) 34. For to år siden indledte Kommissionen på grundlag af forhandlingsdirektiver fra Rådet forhandlinger om aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) med en række tredjelande. Der føres i øjeblikket forhandlinger med USA, Canada, Australien, New Zealand, Japan og Schweiz, hvoraf nogle skulle kunne afsluttes i år. Der vil senere blive indledt forhandlinger med andre lande, der betragtes som prioriterede mål1. MRA's beskaffenhed Aftaler om gensidig anerkendelse er aftaler om gensidig anerkendelse af 35. overensstemmelsesvurdering af varer omfattet af forskrifter. Ved en MRA bemyndiges hver part til på sit eget område og forud for eksport at afprøve og certificere varer på grundlag af Som prioriterede mål anførte Rådet følgende: USA, Canada, Japan, Australien, New Zealand, Hongkong, Israel, Korea, Singapore, Filippinerne, og ved medlemskab af GATT's (nu WTO's) TBT- aftale: Kina, Sydafrika, Malaysia, Indonesien, Thailand og Tyrkiet. Blandt sidstnævnte seks lande er alle, bortset fra Kina, nu medlemmer af WTO's TBT-aftale. Arrangementer med Tyrkiet vedrørende gensidig anerkendelse indgår som led i Toldunionen mellem EF og Tyrkiet. Der blev fastsat et særskilt forhandlingsmandat for Schweiz i 1995 efter den schweiziske beslutning om ikke at tiltræde aftalen om oprettelse af et europæisk økonomisk samarbejdsområde (EØS). 10 der udstedes godkendelser, den anden parts forskriftsmæssige krav. Hver part anerkender de afprøvninger, certifikater anerkendte og overensstemmelsesvurderingsorganer, og varerne kan eksporteres og bringes på markedet hos den anden part, uden at de skal underkastes yderligere procedurer. En sådan delegering af procedurerne kan af indlysende grunde kun komme på tale i de tilfælde, hvor et land kræver en obligatorisk tredjeparts certificering af varerne. Dette kræves normalt for varer, der indebærer risici, og som de statslige myndigheder må underkaste streng kontrol. anden parts den af Ved MRA tilstræbes det at lette samhandelen under samtidig sikring af hver parts sundheds-, sikkerheds- og miljøpolitiske mål. De kræver ikke eller forudsætter ikke en harmonisering af hver parts grundlæggende forskrifter eller anerkendelse af tilsvarende forskrifter (som det er tilfældet på EF's indre marked). Hver part i en MRA kan frit fastsætte sine forskrifter for sundhed, forbrugerbeskyttelse, miljøstandarder eller andre forskrifter på det niveau, der anses for nødvendigt, så længe de er i overensstemmelse med internationale forpligtelser. MRA berører ikke på nogen måde denne frihed. Men de indebærer, at hver part har fuld tillid til, at den anden parts certificeringsproces i fuldt omfang opfylder den anden parts forskrifter. En sådan tillid kan bedst etableres på bilateralt plan og mellem parter, der stort set har den samme opfattelse af spørgsmålet om vareafprøvning og -godkendelse, og når først den er til stede, må der fastlægges visse procedurer til opretholdelsen heraf. Fordelene ved MRA 36. MRA indebærer flere fordele, hvoraf nogle gør sig gældende umiddelbart og andre på lang sigt, nogle er håndgribelige i form af besparelser for industrien, medens andre vanskeligt kan kvantificeres, men ikke desto mindre nyttige med hensyn til at fremme effektive, gennemsigtige og i stadig højere grad kompatible forskriftssystemer i forskellige lande. Ved den fremtidige vurdering af fordelene ved gensidig anerkendelse bør der tages hensyn til alle disse faktorer. a) de udgifter, den tid, og frem for alt den uforudsigelighed, der er forbundet med at opnå godkendelse, kan begrænses ved, at varen vurderes i produktionslandet eller lokale inspektører vurderer kvalitetskontrolsystemet. Disse besparelser kan være særligt store, hvor der er tale om et fjerntliggende marked, og en vare afvises af vurderingsorganer i bestemmelseslandet, hvorved der opstår forsinkelser med deraf følgende yderligere forsendelsesomkostninger eller andre omkostninger; hvor den pågældende sektor i høj grad er omfattet af forskrifter; hvor afprøvning finder sted både før og efter eksport, eller hvor en hurtig markedsføring kan være af afgørende betydning for varens konkurrencedygtighed. b) for små og mellemstore virksomheder, som måske ikke råder over de nødvendige ressourcer til at forstå og få adgang til forskrifterne i et fjerntliggende tredjeland, kan der opnås fordele ved MRA, fordi de gør det muligt at gennemføre alle afprøvnings- og certificeringsprocedurer lokalt. Desuden kan der ved MRA skabes forskriftsmæssige fordele på længere sigt, 37. herunder følgende: c) overdragelse af retten til at udstede certifikater til organer beroende hos den anden part i en MRA er ensbetydende med en forskriftsreform, navnlig hvor reguleringen af en sektor tidligere var forbeholdt et enkelt kontrolorgan. Dette kan mindske risikoen for, at overensstemmelsesvurdering benyttes til beskyttelse af indenlandske 11 producenter, eller anvendes på en måde, der vil kunne medføre ikke tilladt overførsel af teknologi, problemer i forbindelse med intellektuel ejendomsret eller andre former for illoyal konkurrence (en risiko, hvor afprøvning og certificering finder sted i forbindelse med forskning for indenlandske erhvervsinteresser). d) et langsigtet forskriftssamarbejde, og dermed forskriftskonvergens, kan stimuleres ved hjælp af MRA, idet hver part nødvendigvis må forstå og anvende den anden parts forskrifter korrekt. Dette nødvendiggør regelmæssige kontakter mellem forskrifts- og overensstemmelsesvurderingorganer for at sikre en fortsat og ensartet anvendelse af begge parters regler. Dette vil igen tilskynde til at søge kompatible løsninger, når der udarbejdes nye forskrifter eller fastlægges procedurer for overensstemmelsesvurdering. e) endelig kan gensidig anerkendelse medvirke til øget effektivitet Når det er muligt at stole på vurderinger, der foretages af en anden kompetent part, kan kontrolorganet reallokere sine begrænsede ressourcer. MRA og harmonisering af standarder og forskrifter 38. Det anførtes i punkt 35, at gensidig anerkendelse af overensstemmelsesvurdering kan fungere, uanset om parternes underliggende varestandarder og -forskrifter er de samme eller ækvivalente. Hvad angår EØS, toldunionen mellem EF og Tyrkiet og fremtidige arrangementer med de centraleuropæiske lande tilsiger målsætningen om økonomisk integration, at gensidig anerkendelse baseres på fælles forskrifter. I de fleste andre tilfælde, såsom forhandlinger med USA eller Canada, vil MRA også kunne fungere, selv om parternes underliggende regler fastholdes. Det følger endvidere, at gensidig anerkendelse og harmonisering på ingen måde 39. udelukker hinanden. Harmonisering giver producenten stordriftsfordele, idet den giver ham mulighed for på mange markeder at sælge en vare, der er fremstillet på grundlag af en enkelt eller en ækvivalent standard. Harmonisering garanterer imidlertid ikke i sig selv adgang til markedet i henseende til godkendelse; kun gensidig anerkendelse vil gøre det muligt at certificere varen i eksportlandet og derefter bringe den på markedet i bestemmelseslandet. Omvendt muliggør gensidig anerkendelse ikke en enkelt godkendelse for flere markeder, medmindre den ledsages af harmonisering af eller ækvivalens mellem hver parts forskrifter. Generelt opnås de største fordele, når gensidig anerkendelse finder sted på en baggrund af harmoniserede eller ækvivalente regler, således at en enkelt afprøvning og godkendelse er tilstrækkelig til både det indenlandske og de udenlandske markeder. Denne sondring er ikke altid blevet forstået. I europæiske erhvervskredse og andre 40. interesserede grupper erkendes det dog i stadig højere grad, at MRA og harmoniseringsinitiativer spiller hver sin rolle, omend de klart supplerer hinanden, og de har anmodet om, at der udfoldes bestræbelser på begge områder med henblik på at lette samhandelen. Det er derfor ikke det egentlige spørgsmål, om der skal sigtes mod MRA eller harmonisering, eftersom mål og fordele er forskellige, men snarere om førstoævnte under visse omstændigheder bør nyde en fortrinsstilling frem for sidstnævnte eller omvendt. 41. Der kan ikke gives et kategorisk svar på dette spørgsmål. I nogle sektorer vil fordelene ved harmonisering måske blive vurderet som større end fordelene ved MRA, idet industrien undgår omkostningerne ved nationale forskelle i standarder eller tekniske forskrifter. I sådanne tilfælde vil gensidig anerkendelse måske blive opfattet som et vigtigt 12 første skridt i retning mod forskriftsharmonisering, som er det prioriterede mål og bør forfølges sideløbende med førstnævnte. Gensidig anerkendelse bør naturligvis ikke hindre bestræbelserne på at nå dette mål, f. eks. ved at ressourcer dirigeres bort fra harmoniseringsarbejdet eller ved at hæmme forskriftsændringer. I tilfælde, hvor harmonisering er umiddelbart forestående, kan der være et økonomisk argument for at lægge en sådan harmonisering til grund for ordninger om gensidig anerkendelse, som det er tilfældet med lægemidler i henhold til Good Clinical Practice (GCP), jf. punkt 74, eller godkendelse af motorkøretøjer (punkt 76). I andre tilfælde kan gensidig anerkendelse imidlertid være erhvervslivets 42. prioriterede mål eller eneste interesse. Dette kan være tilfældet, hvor omkostningerne ved overensstemmelsesvurdering er særligt byrdefulde, hvor forskellene i forskrifter ikke indebærer væsentlige yderligere omkostninger, hvor harmonisering kun anses for opnåelig på meget lang sigt, eller især når harmonisering ikke kan gennemføres, fordi betingelserne og parametrene er forskellige i hvert land. I en sådan vurdering må også medtages de ikke- kvantificerbare fordele ved gensidig anerkendelse, såsom de forskriftsmæssige fordele. 43. På grundlag af denne vurdering når Kommissionen frem til to konklusioner. For det første må det sikres, at forskellen mellem harmoniseringsinitiativer og gensidig anerkendelse forstås fuldt ud, og hvert emne må behandles ud fra sin egen forudsætning. Navnlig i situationer, hvor der er fastslået, at gensidig anerkendelse er til fordel for Fællesskabet, bør det ikke tillades, at harmoniseringsinitiativer vedrørende samme sektor forstyrrer eller forsinker gensidig anerkendelse, medmindre harmonisering er umiddelbart forestående. 44. I betragtning af den betydning, som industrien tillægger gennemførelsen af en større international harmonisering af standarder og forskrifter og det forhold, at harmonisering og gensidig anerkendelse ofte supplerer hinanden, bør vi for det andet sikre, at MRA så vidt muligt fremmer dette mål. 45. På baggrund af disse to konklusioner må vi ved fremtidige høringer af europæiske erhvervskredse først sikre, at en eventuel forbindelse mellem gensidig anerkendelse og harmoniseringsinitiativer kan tekniske gennemførlighed heraf forstås, at der fastlægges en passende tidsplan og afsættes nødvendige ressourcer. Ved en sådan høring bør der naturligvis tages hensyn til, at gensidig anerkendelse er en særskilt men supplerende foreteelse. tilfælde, at den i hvert enkelt fastslås 46. For det andet bør MRA udtrykkeligt anvendes til at fremme forskriftssamarbejdet og fremme harmonisering eller konvergens. Medens MRA ikke indebærer eller nødvendiggør konvergens, kan fordelene herved ganske klart være større, det kan være lettere at føre kontrol med overholdelsen af reglerne, og effektiviteten øges til det maksimale, for så vidt parterne i en MRA har samme forskriftssystemer. Vi bør derfor som led i hver MRA søge at sikre, at parterne forpligter sig til at øge forskriftssamarbejdet og i påkommende tilfælde arbejder for større konvergens mellem de tekniske forskrifter, hvortil selve aftalen kan medvirke, og inden for aftalen at fastlægge de sektorer, hvor der foreligger harmonisering eller ækvivalens. 47. Ved udvælgelsen af fremtidige forhandlingspartnere og sektorer, der skal indgå i forhandlingerne, bør vi for det tredje tage hensyn til, om partnerne er rede til at harmonisere reglerne inden for en given sektor med international eller europæisk praksis, således som vi eksempelvis praktiserer det over for de central- og østeuropæiske lande. Hvor det er muligt bør gensidig anerkendelse være et middel til at tilskynde til større konvergens mellem 13 partnere, der har udviklet forskellige nationale regler. Hvad angår de lande, til hvilke der ydes faglig bistand som en forløber for en fremtidig aftale om gensidig anerkendelse, bør denne bistand fortsat anvendes til at fremme konvergens med europæiske og internationale regler. Dette vil gøre det lettere at etablere gensidig anerkendelse mellem Fællesskabet og disse lande i fremtiden og maksimere værdien heraf. Nuværende og fremtidige prioriterede mål 48. De prioriterede mål og strategien for Fællesskabets forhandlinger om gensidig anerkendelse drøftedes senest i Rådet i marts 1995, da det godkendte Kommissionens forslag om at indlede yderligere forhandlinger eller sonderende drøftelser med Korea, Singapore, Israel og Ungarn. Begrundelsen for disse forslag er stadig gyldig, og i betragtning af, at de igangværende forhandlinger med en række lande snart skulle være afsluttet med et positivt resultat, kan der gradvis indledes yderligere forhandlinger. Udviklingen i den mellemliggende periode nødvendiggør imidlertid visse justeringer af denne strategi. 49. For det første har endnu nogle af de associerede centraleuropæiske lande anmodet om, at der indledes MRA-forhandlinger med Fællesskabet. Rådet har flere gange drøftet dette spørgsmål, og det har godkendt princippet om at indlede forhandlinger med associerede lande, der kan opfylde de nødvendige tekniske betingelser. Det er også blevet understreget, at eventuelle MRA både bør begunstige den bilaterale samhandel i fasen forud for tiltrædelse og baseres på disse landes lovgivningsmæssige tilnærmelse til Fællesskabets regler. På denne baggrund er Kommissionen nu ved at forberede forhandlinger som omhandlet i de respektive Europaaftaler, når de pågældende lande opfylder de relevante betingelser. For det andet giver udsigterne til, at Fællesskabet i nær fremtid kan indgå en række 50. bilaterale MRA, anledning til at rejse det spørgsmål, om de vil kunne indgås på et plurilateralt grundlag. Drøftelser inden for rammerne af QUAD og andetsteds har vist, at der er interesse for at "samordne" kommende bilaterale aftaler med henblik på at skabe en plurilateral ramme. Vi bør støtte denne tanke, forudsat at vi først sikrer indgåelsen af en række bilaterale aftaler, at vore handelsfordele opretholdes ved en fremtidig overgang til en plurilateral ordning, og at en sådan "samordning" er i overensstemmelse med kravet om at sikre, at sundheds- og sikkerhedsmål ikke sættes over styr. 51. For det tredje er der nu ved at blive etableret arrangementer om gensidig anerkendelse i APEC-regionen. For at sikre, at Fællesskabets interesser på dette område tilgodeses, bør vi tilstræbe den størst mulige overensstemmelse mellem disse arrangementer og vore egne fremgangsmåder og mål for gensidig anerkendelse. Dette kan i praksis opnås ved gradvis at forhandle MRA med de medlemmer af APEC, der opfylder de tekniske og andre betingelser for indgåelse af MRA. I praksis indbefatter den geografiske prioritering, som Rådet fastlagde i 1992, også en række APEC-medlemmer. 52. For det fjerde kan væksten i antallet af regionale handelsaftaler med tiden blive relevant for vor MRA-pohtik. I øjeblikket har en række regionale grupperinger, herunder Australien og New Zealand gennem aftalen om nærmere økonomiske forbindelser, NAFTA, ASEAN, Samarbejdsrådet for Golfstaterne, Mercosur og CEFTA (den centraleuropæiske frihandelsaftale) alle planer om at indføre gensidig anerkendelse under en eller anden form, når først der er fastlagt en fælles forskriftsramme. Med visse undtagelser (f. eks. Australia - New Zealand Trans-Tasman MRA) er disse arrangementer på begyndelsesstadiet. Selv om Kommissionen på mellemlang sigt fortsat vil føre 14 forhandlinger om bilaterale MRA, bør vi være opmærksomme på eventuelle fremtidige regionale arrangementer og søge at drage fordel heraf. Hvis sådanne arrangementer i fremtiden tager form af en forskriftsunion svarende til situationen på det europæiske enhedsmarked og omfatter de nødvendige tekniske garantier, kan der måske opnås stordriftsfordele ved at faglige bistandsprogrammer i afsnit DI nedenfor foreslår vi, at der lægges større vægt på gennem vore programmer at tilskynde til regionale arrangementer. I den forbindelse bør det holdes for øje, at sådanne arrangementer indebærer mulighed for på lang sigt at føre til gensidig anerkendelse på et regionalt grundlag. indgå MRA på regionalt plan. I omtalen af regioner tillægger anerkendelse, spørgsmålet om gensidig For det femte må Fællesskabet være opmærksom på den betydning, som andre 53. lande og f. eks. Middelhavslandene og landene i Latinamerika, som vi har vigtige bilaterale økonomiske forbindelser med, for hvilke Fællesskabet er det vigtigste marked, eller hvis indenlandske ordninger tilnærmer sig europæiske standardiserings- og forskriftsprocedurer, eller anvender disse som retningslinjer. For mange af disse lande ses gensidig anerkendelse som et specifikt langsigtet mål eller et mål for faglig bistand, eller det kan skabe et incitament til tilnærmelse til Fællesskabets standarder og regler. Fællesskabet har også en interesse i MRA, der kan lette dets eksport til disse regioner og stimulere etableringen af kompatible standarder og forskrifter. Omend vor politik fortsat bør være baseret på den geografiske prioritering, der er fastlagt i Rådets forhandlingsdirektiver, og tage hensyn til de begrænsede ressourcer, bør vi ikke desto mindre være rede til at overveje fremtidige forhandlinger med yderligere lande, når de er i stand til at opfylde de tekniske betingelser for gensidig anerkendelse. 54. Endelig skal det anføres, at forvaltningen af en række MRA i fremtiden vil have ressourcemæssige følger, både for medlemsstaterne og Kommissionens tjenestegrene. Det vil være nødvendigt at samordne forbindelserne mellem hver parts myndigheder og overensstemmelsesvurderingsorganer, at kortlægge lovændringer og sikre, at aftalerne fungerer tilfredsstillende, navnlig afprøvnings- og certificeringsorganerne. For så vidt angår Kommissionen bør det være et prioriteret mål at påse, at der inden for de eksisterende ressourcer er tilstrækkelige midler til rådighed, både i hovedsædet og i delegationerne, til at sikre, at fremtidige MRA fungerer tilfredsstillende. AFSNIT m: STANDARDISERING, CERTIFICERING, METROLOGI OG KVALITET BISTANDSPROGRAMMER FAGLIGE VEDRØRENDE 55. Siden 1990 har Fællesskabet udarbejdet programmer for faglig bistand til et stadigt større antal lande vedrørende standardisering, certificering, metrologi og kvalitet. Nogle af disse programmer er blevet gennemført på Fællesskabets vegne af Comité Européen de Normalisation (CEN). Der ydes gennem sådanne programmer i øjeblikket bistand til talrige handelspartnere, herunder i Central- og Østeuropa, Rusland og SNG, flere lande i Middelhavsområdet og i Mellemøsten, Latinamerika, Asien og AVS-staterne. Nogle af disse programmer indgår som led i handels- eller samarbejdsaftaler med vore partnere. Tillæg 1 indeholder en liste over igangværende og planlagte programmer. Da der første gang udarbejdedes en politik for faglig bistand, var det med følgende 56. formål: 15 for at imødekomme udviklingslandes anmodninger om oplysninger om europæiske standarder og forskrifter, navnlig de for det indre marked gældende. På denne måde kunne man vise gennemsigtigheden i EF-systemet, og udviklingslandene ville få lettere ved at eksportere til Fællesskabet; for at hjælpe udviklingslandene med at udvikle en infrastruktur for standarder og overensstemmelsesvurdering, som ville lette den internationale handel, og for at tilskynde udviklingslandene til at vedtage internationale og europæiske standarder som en form for teknologioverførsel. 57. I tidens løb er anvendelsesområdet for programmerne ofte gået ud over dette oprindelige indhold. Programmerne er nu typisk flerårige forpligtelser, og de kan omfatte: meddelelse af oplysninger om fællesskabsstandarder og -forskrifter; uddannelse og rådgivning om etablering eller forbedring af standardiseringsorganer; bistand til forbedring af den fysiske infrastruktur; bistand til etablering af godkendelsessystemer; uddannelse af personale til udarbejdelse af standarder, overensstemmelsesvurdering og godkendelse; bistand og bevidstgørelsesprogrammer vedrørende kvalitet, som ikke alene omfatter forbedring af kvalitets- og godkendelsessystemerne, men også forbedring af industriens muligheder for at opfylde europæiske kvalitetskrav både på det forskriftsmæssige og private plan. uddannelses- udarbejdelse forskrifter tekniske samt til af 58. tager Ved fastlæggelsen af de prioriterede mål for sådanne programmer Kommissionen hensyn til en række faktorer, herunder især: betydningen af et sådant samarbejde set i sammenhæng med de generelle forbindelser med det pågældende tredjeland; dets økonomiske eller for via programmerne af mindske tekniske hindringer, og muligheden for at lette samhandel og investeringer gennem fremme af godtagelsen af internationale og europæiske standarder og forskrifter, også når disse konkurrerer med andre landes standarder og forskrifter. Ved udformningen af programmerne har Kommissionen også taget hensyn til de særlige prioriterede mål, som er fastlagt af Fællesskabet og partnerlandet; sektormæssige behov; budgetbegrænsninger, og endelig om programmet bør være rent bilateralt, eller om der kunne opnås fordele ved et regionalt sigte. teknologiske omfang; mulighederne Faglige bistandsprogrammer har ganske klart medvirket til at vise, hvor åbent 59. Fællesskabets forskriftssystem er, og dermed har det øget tredjelandes forståelse for dette system og fremmet eksporten af deres varer. Dette er fortsat hovedsigtet med programmer for de mindst udviklede lande. Det har også været i både Fællesskabets og det pågældende tredjelands interesse at få hjælp til at fremstille en bedre kvalitet og sikrere varer, medens det klart er i Fællesskabets interesse at fremme efterspørgslen i tredjelande efter kvalitetsvarer, som Fællesskabet ofte er bedst i stand til at levere. Det er imidlertid mindre klart, om alle programmer rent faktisk har bidraget til at mindske handelshindringerne eller til mest muligt at udbrede internationale eller europæiske standarder og praksis. 60. Kommissionen hat identificeret nogle områder, der kræver større opmærksomhed, hvis værdien af den faglige bistand skal maksimeres. For det første er Fællesskabets handelsinteresser ikke altid blevet udtrykt klart eller fuldt integreret i gennemførelsen af programmerne. De selskaber og enkeltpersoner, som er udpeget til at gennemføre programmerne, har ikke altid været tilstrækkelig bevidst om de handelsmæssige mål i modsætning til de faglige og erhvervsmæssige aspekter. Programmerne kan udformes og gennemføres på en sådan måde, at der i højere grad tages hensyn til partnerlandets særlige behov eller kendetegn og til det europæiske erhvervslivs prioriterede mål. 16 61. For det andet kan samordningen af programmerne forbedres yderligere, så man bedre kan fastlægge de prioriterede mål og sikre en sammenhængende approach mellem programmerne. Vi kan være mere aktive med henblik på at sikre udveksling af oplysninger med medlemsstaterne for at undgå dobbeltarbejde og en dårlig udnyttelse af ressourcerne og sikre fælles mål for Fællesskabets og medlemsstaternes programmer. På tilsvarende måde kunne det være en fordel at sikre et samvirke med programmer på beslægtede områder, såsom og markedsovervågning. Endvidere kunne det for programmerne i nogle tilfælde være en fordel med flere ressourcer og en mere systematisk opfølgning eller evaluering af deres virkning. Det er således muligt at forbedre samordning og forvaltning. forbrugerbeskyttelse, toldprocedurer, forsendelse kontrol før Programmernes mål og indhold 62. Hvad angår indholdet af den faglige bistand på dette område finder vi, at selv om ovennævnte oprindelige mål fortsat er gyldige, bør de i det mindste suppleres på fire områder. 63. For det første må fremtidige programmer indeholde en klarere definition af deres handelsmæssige og økonomiske mål. Gensidige økonomiske og handelsmæssige interesser bør i højere grad tilgodeses ved udarbejdelsen af programmerne, det må fastlægges, hvorledes disse mål skal nås, og programmerne må evalueres for at fastslå, om disse mål er nået. Der kunne også i flere af programmerne som en særlig bestanddel heraf indgå spørgsmålet om uddannelse og bistand for at lette anvendelsen og overholdelsen af multilaterale handelsregler, navnlig WTO-aftalen om tekniske handelshindringer. Der kunne også i programmerne mere systematisk åbnes mulighed for at identificere prioriterede erhvervssektorer i samråd med partoerlandene og det europæiske erhvervsliv og på grundlag af fælles økonomiske interesser. en række 64. For det andet har nogle partnerlande nu nået en sådan grad af økonomisk og industriel udvikling, at den grundlæggende infrastruktur, såsom et funktionsdygtigt standardiseringsorgan, og afprøvningslaboratorier er på plads. Det ville derfor måske være bedre at yde bistand til f. eks. forbedring af forskriftssystemet for bestemte sektorer eller en yderligere forbedring af den infrastruktur, der er nødvendig for at indgå aftaler om gensidig anerkendelse. Der bør lægges større vægt på mulighederne for at anvende europæiske og internationale forskriftsprocedurer i modsætning til standarder alene, eftersom et tiltagende antal handelshindringer ikke har forbindelse med standardisering men med de forskriftsmæssige aspekter, herunder overensstemmelsesvurdering. industristandarder grundlæggende 65. For det tredje bør vi i relevante tilfælde, og hvor de tekniske betingelser er opfyldt, sikre, at gensidig anerkendelse kan være et af de mål, der forfølges ved hjælp af faglig bistand. 66. For det fjerde kan den hastige vækst i løbet af de seneste fem år i antallet af regionale arrangementer og grupperinger afspejles på en bedre måde i målsætningen for faglig bistand, som stadig fortrinsvis ydes til eller indrettes efter nationale frem for regionale løsninger. I dag udvikler en række regionale grupperinger, såsom ASEAN, Mercosur, Samarbejdsrådet standarder og forskriftssystemer. I den udstrækning disse og andre regioner i løbet af det kommende tiår opbygger forskriftsunioner i lighed med Fællesskabets, bør de om muligt afspejles i og støttes gennem vore programmer. Vi har en interesse i at fremme standardisering og udvikling af tekniske forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer på regionalt for Golfstaterne og SNG fælles 17 plan i betragtning af de stordriftsfordele, dette indebærer for producenterne, muligheden for at få adgang til flere markeder på grundlag af en enkelt varevurdering og sandsynligheden for, at der i de regionale strukturer anvendes internationale standarder og fremgangsmåder. Samtidig kan Fællesskabets egne erfaringer med et enhedsmarked måske være en relevant model for mange områder i verden, der overvejer at indføre regionale systemer. De løsninger, vi har fundet, kan deles med andre. Vi finder derfor, at vi bør tilskynde andre lande til at søge at etablere regionale forskriftssystemer, og at vore programmer i højere grad end hidtil bør udformes på en måde, der fremmer en sådan udvikling. Programsamordning og -forvaltning 67. For at forbedre programsamordning og -forvaltning i fremtiden må vi: for faglige bistandsprogrammer. Vi sikre, at den europæiske industri kender og er i stand til at anføre sine prioriterede a) mål foreslår, at erhvervssammenslutninger regelmæssigt underrettes om både igangværende og kommende programmer, og at det i europæiske programgennemførelsen, når dette vil være en fordel; interesserede erhvervsliv inddraget parter søges andre og b) sikre den bedst mulige synergi og hindre en overlapning mellem EF-programmer og programmer, der udarbejdes af medlemsstaterne eller af andre internationale organisationer (f. eks. ISO, Verdensbanken, FN, WTO), gennem udveksling af oplysninger om programmernes indhold. Programmerne kan derefter udformes eller ændres, så de passer sammen med andre programmer. Kommissionen og medlemsstaterne kan udveksle grundlæggende oplysninger gennem Artikel 113-Udvalgets tekniske gruppe vedrørende gensidig anerkendelse. Kommissionen vil tilstræbe en tilsvarende udveksling af oplysninger med internationale organisationer og underrette medlemsstaterne herom gennem de samme kanaler. Kommissionen vil også søge at sikre en nøjere samordning med programmer på beslægtede områder, såsom forbrugerbeskyttelse, toldprocedurer, kontrol før forsendelse og markedsovervågning. Det er ikke tanken, at denne ordning for udveksling af oplysninger på nogen måde skal erstatte de etablerede ordninger vedrørende konsultationer om faglig bistand og samarbejde med udviklingslandene2; den skal i stedet være et forum med et bredere sigte. stille nye midler til rådighed til forvaltningen af programmerne i fremtiden gennem c) en ny rammeaftale, der forventes indgået med CEN, og som vil indebære fordele i de tilfælde, hvor programmerne forvaltes af CEN på Fællesskabets vegne. For det første kan CEN udnytte ressourcerne på den mest effektive måde gennem en pålidelig midtvejsprognose af programbehov og -budget. For det andet kan vi gennem CEN bedre fremme programmernes europæiske karakter. I dag er mange partnerlande praktisk talt uvidende om, at der er tale om EF-programmer. For det tredje vil CEN få til opgave at opbygge et arkiv over oplysninger om tredjelandes systemer, over de organer og og konsulenter, undervisningsmaterialer, der kan trækkes på ved udarbejdelsen og udførelsen af programmerne. I de tilfælde, hvor programmerne gennemføres uafhængigt af CEN, vil vi programoplysninger benyttes, bibliotek over der og et Særlig det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 15 i Rådets forordning (EØF) nr. 443/92 af 25. februar 1992 om finansiel og faglig bistand til og økonomisk samarbejde med udviklingslandene i Asien og Latinamerika (EFT nr. L 52 af 27. 2. 1992), og det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 21 i den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde AVS/EØF- konvention (91/401/EØF, EFT nr. L 229 af 17. 8. 1991). 18 søge at indgå arrangementer, hvorved det sikres, at der ved udarbejdelse af programmerne udveksles oplysninger, dokumenter og materialer med CEN. På den måde kan der etableres et samlingspunkt for de forskellige europæiske organisationer, der er kompetente på dette område. et skulle have større ord at forbedre udvælgelsen af den part, der skal gennemføre programmerne, for det første d) ved som led i rammeaftalen med CEN at sikre adgang til de bedst mulige kilder og ved at give Kommissionen i udvælgelsen af programunderkontrahenter. Vi bør i højere grad end hidtil give organisationer i den offentlige sektor (standardiseringsorganer og godkendelsesorganisationer i medlemsstaterne eller i Europa som helhed, forskriftsmyndigheder i medlemsstaterne) mulighed for at deltage, i programmerne. Disse organer har en langsigtet interesse i en succesrig forbindelser med gennemførelse af programmerne og kan etablere permanente partnerorganisationer og -embedsmænd. Det er også ønskeligt i højere grad at inddrage forskriftsmyndighederne for så vidt som der i de fremtidige programmer lægges større vægt på at forbedre de forskriftsmæssige rammer i tredjelande (punkt 64 ovenfor). sagt sluttelig i programmerne åbne mulighed for en uafhængig undersøgelse heraf for at e) vurdere, om programmålsætningen nås. 19 AFSNIT IV: FORSKRIFTSSAMARBEJDE 68. Udtrykket forskriftssamarbejde anvendes i bred betydning og omfatter både: a) plurilaterale initiativer med henblik på harmonisering af eller ækvivalens mellem standarder, forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer eller fremme af den bedste praksis, og bilateralt samarbejde med vore handelspartnere om udarbejdelse af tekniske b) forskrifter, harmonisering af standarder og forskriftsreformer. Der redegøres først for multilaterale og plurilaterale initiativer, hvorefter der følger 69. en oversigt over de vigtigste bilaterale initiativer. Faglige bistandsprogrammer, som jo er en vigtig form for forskriftssamarbejde og absolut den vigtigste form for samarbejde med udviklingslandene, omtales ikke detaljeret her, idet der allerede er redegjort herfor i afsnit m. Bilaterale aftaler om gensidig anerkendelse, som kan danne grundlag for forskriftssamarbejde, er omhandlet særskilt i afsnit H. Multilaterale og plurilaterale initiativer 70. Nedenfor følger en beskrivelse af Fællesskabets vigtigste multilaterale og plurilaterale aktiviteter vedrørende forskriftssamarbejde og af målsætningen herfor. Redegørelsen er ikke fuldstændig, men omhandler de højest prioriterede initiativer, der er på vej. a) OECD 71. Fællesskabet og medlemsstaterne har i OECD bidraget aktivt til gennemførelsen af en multidisciplinær undersøgelse om en forskriftsreform. Formålet er at nå til enighed om principperne og argumenterne for og de handelsmæssige fordele ved en forskriftsreform, som omfatter deregulering, harmonisering og gensidig anerkendelse. I processen har Fællesskabet kunnet dele sine erfaringer vedrørende det indre marked med de øvrige deltagere og fremdrage Europas forskriftssamarbejde som et eksempel for god praksis. Ved at udvide OECD-processen via organisationens politik på dette område til at omfatte lande, der ikke er medlemmer af OECD, vil argumenterne for en forskriftsreform blive udbredt internationalt. En proces sideløbende hermed i OECD's udvalg for forbrugerpolitik har til formål 72. at klarlægge forbindelsen mellem forbrugerpolitik, certificering og international handel. Dette har ført til en undersøgelse og anbefalinger forelagt ministrene til overvejelse. I undersøgelsen understreges den betydning, som standarder og overensstemmelsesvurdering har for forbrugere og handel, og det påpeges, hvorledes der kan bringes overensstemmelse mellem de forbruger-, forskrifts- og handelspolitiske mål. Fællesskabets erfaringer på det forskriftsmæssige område er anført som et eksempel på, hvorledes der kan opnås overensstemmelse, og disse erfaringer vil ligeledes komme lande, der ikke er medlemmer af OECD, til gode. 73. Endelig har OECD's udvalg for kemikalier siden 1980'erne fremmet harmonisering af de afprøvningsmetoder, der anvendes ved godkendelse af kemikalier, og gensidig anerkendelse af data fra laboratorier, der overholder "Good Laboratory Practice" (GLP). OECD's principper for GLP er gradvis blevet den internationale standard, og Fællesskabet 20 og andre har integreret disse standarder i deres egne forskrifter. De fælles OECD-standarder og det samarbejde mellem medlemmerne, som er organiseret gennem OECD, har skabt et teknisk grundlag for forhandlinger om MRA mellem Fællesskabet og tredjelande. Det forventes, at OECD's arbejde på dette område snart stilles til rådighed for lande, der ikke er medlemmer af OECD, hvilket vil internationalisere OECD-standarderne yderligere. b) Lægemidler: Den internationale konference om harmonisering (ICH) of træder eksperter Pharmaceuticals) for Registration 74. Inden for ICH (The International Conference on Harmonisation of Technical fra Requirements forskriftsmyndighederne i Den Europæiske Union, Japan og De Forenede Stater samt medicinalvareindustrien sammen for at drøfte videnskabehge og tekniske aspekter af registreringen af lægemidler. Det er formålet at mindske eller forebygge behovet for at gentage afprøvninger, der er foretaget som led i forskning og udvikling af ny medicin med henblik på at opnå en mere rationel udnyttelse af ressourcerne, både mennesker, dyr og materialer. Forskriftsmyndighederne i de tre regioner har i en trinvis proces vedtaget harmoniserede retningslinjer. Det forventes, at alle igangværende ICH-retningslinjer kan færdigudarbejdes i den næste ICH, som skal finde sted i juli 1997 med opfølgningsarbejde i tilslutning hertil. Arbejdet i ICH vil formentlig lette indgåelsen af MRA, navnlig hvad angår GCP (Good Clinical Practice). VICH (International Co-operation on Harmonisation of Technical Requirements for Registration of Veterinary Medical Products) iværksattes i april 1996 med tilsvarende formål og deltagelse. Fællesskabet tiltrådte i 1994 særskilt Europarådets Convention on the Elaboration of a European Pharmacopeia. Det er sigtet hermed at harmonisere specifikationerne for fremstilling af og kvalitetskontrol for lægemidler for at gøre det muligt, at de kan omsættes frit i Europa. European Pharmacopeia's monografier bliver officielle tekniske forskrifter, som gælder i konventionsparternes områder. c) FN's Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) er som FAO's Codex Alimentarius-kommission, 75. og WHO's (Verdenssundhedsorganisationens) fælles program, vedtager standarder, retningslinjer og anbefalinger, som omfatter visse aspekter af fødevaresikkerhed og -sundhed. I WTO-aftalen om anvendelse af sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger antages det, at medlemmerne overholder deres WTO-forpligtelser, hvis deres foranstaltninger er baseret på Codex-standarder, -retningslinjer og -anbefalinger. Der kan af WTO- medlemmer, som vedtager andre foranstaltninger, stilles krav om at retfærdiggøre dem på grundlag af videnskabelige beviser eller behov for at opnå et højere beskyttelsesniveau. Fællesskabet har baseret en stor del af sin lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed og - sundhed på Codex-standarderne og vil fortsat gøre dette, når de er egnede til at dække vore behov. Kommissionen vil endvidere fortsat overvåge vore handelspartneres sundhedsmæssige og plantesundhedsmæssige foranstaltninger for at sikre, at de er i forpligtelser. overensstemmelse med de pågældende partneres Kommissionen har fået mandat til at indlede forhandlinger med Codex-sekretariatet med henblik på at blive fuldgyldigt medlem af Codex-kommissionen for at sikre, at Fællesskabet kan spille den rolle, der tilkommer det, med hensyn til international harmonisering på dette område. internationale d) FN's Økonomiske Kommission for Europa (ECE) 21 Siden 1958 har der eksisteret en ECE-aftale om harmonisering af standarder og 76. tekniske forskrifter for udstyr og dele til motorkøretøjer og om gensidig anerkendelse af godkendelser. Fællesskabet, hvoraf fjorten af medlemsstaterne er kontraherende parter i aftalen, har indført en stor del af ECE-reglerne i deres nationale lovgivning. Med selve Fællesskabets forventede tiltrædelse af ECE-aftalen, som i øjeblikket er til drøftelse i Rådet og Europa-Parlamentet, vil Fællesskabet være i en bedre position til i fremtiden at integrere flere ECE-regler i EF-godkendelsessystemet. 77. Fællesskabet har stået i spidsen for bestræbelser for at omforme ECE-aftalen til en verdensomspændende ordning med henblik på at fremme en international anvendelse af ECE-baserede forskrifter og godkendelsesprocedurer for køretøjer. Ved en genforhandling af 1958-aftalen, som åbner den for ikke-europæiske landes deltagelse, nåede man et skridt videre mod virkeliggørelsen af dette mål. Japan har forpligtet sig til at tiltræde aftalen, medens EU og USA har sat spørgsmålet om etablering af en revideret aftale til udvikling af internationale standarder for produkter til motorkøretøjer på verdensplan som et prioriteret punkt på den nye transatlantiske dagsorden for anden halvdel af 1996. Fællesskabet vil fortsat søge at opnå, at andre vigtige bilproducerende og -importerende lande deltager for at sikre den bredest mulige anvendelse af ECE-baserede regler og gensidig anerkendelse af godkendelser. Bilaterale MRA i denne sektor bør udformes på en sådan måde, at de kan danne grundlag for partnerlandenes tiltrædelse. e) Task force for global harmonisering af medicinske anordninger 78. Ovennævnte task force, som etableredes i 1992 som et forum for udveksling af erfaringer om forskrifter for medicinske anordninger, er blevet centrum for bestræbelserne for at indføre harmoniserede kvalitetsforskrifter i de største økonomier. Denne task force, som støttes af både den europæiske og den amerikanske industri, har sikret, at Fællesskabets procedurer for kvalitetscertificering har vundet anerkendelse som den internationale model. Canada, Australien og Japan har under påvirkning heraf vedtaget regler, der ligger tæt på Fællesskabets, og der er tegn på, at USA er begyndt at gøre det samme. Denne task force er et eksempel på, hvorledes erfaringerne fra Fællesskabets indre marked, som har resulteret i en fleksibel approach til forskrifter, danner grundlag for en model, der kan tjene som reference andre steder. Kommissionen vil fortsat prioritere task force-arbejdet højt, navnlig for kvalitetscertificering i andre lande, især i Østasien, som er ved at revidere gældende regler for medicinske anordninger. fremme procedurerne som grundlag for at f) Civil luftfart 79. På internationalt plan finder der et indgående forskriftssamarbejde sted inden for civil luftfart i ICAO (International Civil Aviation Authority) og på europæisk plan i JAA (Joint Aviation Authorities). Sidstnævnte, som omfatter EF's medlemsstater og tolv andre europæiske lande, samarbejder om harmonisering af luftfartsforskrifter og om fremme al gensidig anerkendelse af flycertificering i hele Europa. Fællesskabets rolle i disse aktiviteter har hidtil været beskeden, men den forventes at vokse i fremtiden. For det første vil den yderligere udvikling af Fællesskabets forskriftsordning for civil luftfart både internationalt og bilateralt øge mulighederne for at samarbejde med tredjelande. For det andet påtænker Kommissionen som led i en fremtidig strategi for i lyvesikkerhed at iværksætte faglige samarbejdsprogrammer med det sigte at øge sikkerhedsstandarderne i de pågældende lande og fremme vedtagelsen af europæiske 22 forskrifter. Det er mest sandsynligt, at disse programmer i første omgang gennemføres i samarbejde med ICAO eller JAA. 23 g) APEC (Asia-Pacific Economie Cooperation) 80. I 1995 iværksatte APEC-landene et langsigtet program for samarbejde om standarder og overensstemmelsesvurdering. Dette omfatter harmonisering af standarder og forskrifter på grundlag af internationale regler, samarbejde om forbedring af certificerings- og godkendelsessystemer og aftaler om gensidig anerkendelse. Fællesskabets handel begunstiges potentielt af disse APEC-initiativer. Vi har en interesse i at se den størst mulige overensstemmelse mellem overensstemmelses- vurderingsprocedurer, som APEC-landene udarbejder, navnlig de nyindustrialiserede medlemslande, og Fællesskabets standarder, forskrifter og procedurer. I betragtning af det faglige samarbejde som både Fællesskabet og de mere udviklede APEC-medlemmer tilbyder nogle APEC-medlemmer, bør der også være interesse for at skabe sammenhæng mellem disse programmer, så værdien heraf bliver så stor som mulig. standarder, forskrifter og de 81. Kommissionen er af den opfattelse, at vor interesse i APEC-processen for det første kan fremmes ved en fortsat overvågning af udviklingen og for det andet ved at etablere en og arbejdsgruppe dialog med overensstemmelsesvurdering, som vil kunne anvendes til udveksling af oplysninger og erfaringer om vore respektive aktiviteter. APEC-landenes vedrørende standarder Bilaterale initiativer På bilateralt plan kan formålet med forskriftssamarbejdet med Fællesskabets 82. vigtigste handelspartnere kort beskrives som følger: at øge gennemsigtigheden gennem udveksling af oplysninger om igangværende og initiativer, såsom kommende love og tekniske forskrifter, der berører a) planlagte industrivarer; gennem b) at mindske uoverensstemmelserne mellem forskellige fremgangsmåder på forskriftsområdet og risikoen for deraf følgende handelstvister med vore handelspartnere; lovgivningsinitiativer konsultationer forud for c) at lette harmonisering af eller anerkendelse af ækvivalens mellem standarder, tekniske forskrifter og overensstemmelsesvurderingsprocedurer mellem Fællesskabet og tredjelande i de sektorer, hvor det anses for muligt at gennemføre og er til økonomisk fordel for eksportørerne i Fællesskabet. I nogle tilfælde kan det bilaterale samarbejde berede vejen for udviklingen af standarder eller forskrifter på det multilaterale plan. a) USA 83. Forskriftssamarbejdet mellem verdens to største handelsblokke er altid blevet betragtet som et prioriteret spørgsmål og er i de senere år blevet udvidet og formaliseret. I 1995 vedtog Fællesskabet og USA på embedsmandsplan et dokument, hvori fastlægges "principperne for forskriftssamarbejdet". Denne fastlæggelse af principper omfatter ovennævnte mål, og det er hensigten hermed at fastlægge retningslinjer for embedsmænds og forskriftsorganers arbejde. Forskriftssamarbejdet mellem EF og USA finder i øjeblikket sted under hensyntagen til disse principper på mange områder, herunder: industristandarder (GDm-CEN/ANSI - Dept of Commerce); miljø (GDXI/EPA); civil luftfart (GD VII/FAA); telekommunikation (GDXm/FCC); fødevarer og medicinalvarer (GD m/FDA); energi 24 (GDXVD/EPA-Dept of Energy); pesticider (GD VI/EPA) og bioteknologi (GD m/VI/FDA/USTR). På kabinetsmødet i maj 1996 blev der for det fremtidige arbejde fremsat forslag om fem forsøgsprojekter om forskriftssamarbejde (omfattende røgmåling, dioxiner, bioteknologi, dieselmotorer og statskontrol i havne). yderligere Forskriftssamarbejdet fik et betydeligt skub fremad, da man på topmødet på 84. ministerplan i december 1995 gav meddelelse om den såkaldte transatlantiske dagsorden og handlingsplan for EF-USA, hvorved der indførtes en omfattende og fremadrettet dagsorden for og overensstemmelsesvurdering inden for adskillige industrisektorer. Erhvervslivet på begge sider af Atlanterhavet har bidraget til fastlæggelsen af de prioriterede mål gennem en "Transatlantic Business Dialog" (TABD), hvor de forskellige sektorer har identificeret foranstaltninger på kort, mellemlang og lang sigt til begrænsning af de tekniske hindringer og fremme af større konvergens mellem forskriftssystemerne i EF og USA. samarbejde standarder, forskrifter tekniske om b) Japan 85. Selv om forskriftssamarbejdet med Japan ikke har været så omfattende som med USA, er dialogen mellem de to parter blevet intensiveret i de senere år. De vigtigste bilaterale aktiviteter, der er knyttet til spørgsmålet om standarder og forskrifter, er følgende: Japans autonome dereguleringsinitiativ, hvori ændringer i Japans standarder og overensstemmelsesvurderingsprocedure indtager en vigtig plads, og hvor Fællesskabet har peget på prioriterede mål for forbedring af adgangen til Japans forskriftsordning i flere sektorer. Den årlige dialog om industripolitik og -samarbejde, gennem hvilken EF og Japan fremmer samarbejdsprogrammer mellem industrielle nøglesektorer, og som indbefatter hensyntagen til forskriftsspørgsmål. Dialogen mellem EF og Japan om standarder og kvalitet, som har til formål at øge forståelsen af hver parts standardiserings- og kvahtetscertificeringsprocedurer. Årlige konsultationer på højt plan om telekommunikationspolitikken. Årlige konsultationer på højt plan om miljøspørgsmål med det sigte at samarbejde om udviklingen af miljøforskrifter. 86. Forskriftssamarbejdet med Japan finder også sted i flere af de plurilaterale fora, som er beskrevet ovenfor. Der er ikke desto mindre grundlag for en intensivering af det bilaterale samarbejde med Japan, som det erkendtes i meddelelsen i 1995 til Rådet "Europa og Japan: de næste skridt". Vi anførte deri, at dialogen om forskriftssamarbejde burde opfattes som en løbende proces, hvor der kunne gøres brug af de erfaringer vedrørende forskriftsreformer, som EF indhøstede som led i gennemførelsen af det indre marked. Dette er fortsat et prioriteret mål for Fællesskabet, og vi søger at opnå tilsagn fra Japan om en sådan fortløbende proces, som efterhånden vil kunne sammenUgnes med den, der kendetegner samarbejdet med USA. c) Canada Forskriftsdialogen med Canada har hidtil hovedsagelig fundet sted i plurilaterale 87. fora. Canada har imidlertid for nyligt søgt at styrke grundlaget for et bilateralt samarbejde med Fællesskabet ved indgåelse af en aftale svarende til ovennævnte transatlantiske 25 dagsorden mellem EF og USA. Selv om en aftale med Canada måske ikke har et tilsvarende bredt sigte, vil den ikke desto mindre være et vigtigt redskab til at fremme konvergensen i fremtiden i sektorer af fælles handelsmæssig interesse samtidig med, at den øger mulighederne i det fremtidige NAFTA-samarbejde, som kan medføre åbenbare stordriftsfordele. d) De associerede lande i Central- og Østeuropa 88. De central- og østeuropæiske lande, som Fællesskabet har indgået Europaaftaler med, er et særligt tilfælde. Med henblik på at forberede disse lande til en eventuel tiltrædelse af EU er der iværksat omfattende programmer til støtte for institutionelle landes standarder og reformer, som skal muliggøre en en til at forskriftssystemer forskrifteharmonisering i perioden forud for tiltrædelse ligger i gennemførelsen af Europaaftalerne, især gennem de udvalg under Associeringsrådet, som beskæftiger sig med lovharmonisering og industrielt samarbejde, PHARE-programmerne for fagligt samarbejde, den gradvise opbygning af nærmere forbindelser med standardiserings-, certificerings- og godkendelsesorganer på europæisk plan, og mulige aftaler om gensidig anerkendelse. tilnærmelse af disse til Fællesskabets. De vigtigste midler fremme e) Andre lande 89. Med undtagelse af Schweiz, som Fællesskabet har et fast forskriftssamarbejde med på flere områder, finder forskriftssamarbejdet med andre handelspartnere hovedsagelig sted i de plurilaterale eller multilaterale fora, som er nærmere beskrevet ovenfor. Når der opstår yderligere behov inden for bestemte sektorer eller områder, vil disse indgå i samarbejdet. AFSNIT V: KONKLUSIONER OG SAMMENDRAG AF ANBEFALINGER Konklusioner 90. I det foregående har Kommissionen understreget, at det er nødvendigt med en mere aktiv og udadrettet strategi for at mindske de tekniske handelshindringer, lette en mere omfattende brug af europæiske og internationale standarder og forskrifter og for at nå et skridt nærmere målet om kun én afprøvning og certificering. Vi finder, at en sådan strategi er både nødvendig og betimelig. Den er nødvendig, hvis vi skal dæmme op for spredningen af uretmæssige forskellige standarder og regler i stadig flere lande og fremme fremgangsmåder, som er forenelige med multilaterale forpligtelser, gennemsigtige, afpassede til og fordelagtige for europæiske eksportører på verdensmarkederne. Den er betimelig, fordi det forskriftssystem, der ligger til grund for Fællesskabets eget indre marked nu er så veludviklet, at vi kan tillade os både at koncentrere os mere om vore handelspartneres ordninger og trække på vore egne erfaringer for at foreslå en løsning på nogle af de problemer, vi står overfor. 91. Ved at se nærmere på indholdet af denne strategi, nemlig instrumenterne i WTO og bilaterale aftaler, faglig bistand, forskriftssamarbejde og gensidig anerkendelse, har vi anbefalet måder, hvorpå disse midler kan gøres mere effektive eller bedre tilpasses handelsvilkår under hastig forandring. Et sammendrag af anbefalingerne findes i punkt 96. 92. Samtidig har vi understreget betydningen af sammenhæng mellem forskellige led i denne strategi. Vi har peget på WTO-instrumenternes betydning i bestræbelserne for at 26 mindske de tekniske handelshindringer og for at fremme anvendelsen af internationale standarder og forskrifter, og vi har foreslået, hvorledes disse instrumenter kan udnyttes bedst muligt. Faglige bistandsprogrammer kan imidlertid også medvirke til at fremme de i WTO fastlagte mål; vi har gjort gældende, at sådanne programmer, hvis der tages behørigt hensyn til de handelsmæssige aspekter, er et vigtigt middel til at medvirke til at sikre overensstemmelse med WTO-reglerne. De er også et vigtigt middel til at fremme anvendelsen af europæiske standarder og forskrifter i andre lande i sektorer af fælles interesse, idet de selv i høj grad er baseret på internationale regler. Faglige bistandsprogrammer kan også medvirke til at forberede mere udviklede partnerlandes regler, så de opfylder de nødvendige betingelser for fremtidige aftaler om gensidig anerkendelse, som kan være et vigtigt incitament til en god programgennemførelse. Vi har præsenteret gensidig anerkendelse som et svar på den retmæssige, men 93. tiltagende brug af overensstemmelsesvurdering hos tredjepart i den internationale handel. MRA kan lette samhandelen i sektorer, som fortsat er omfattet af statslige forskrifter, uanset om de underliggende varespecifikationer kan harmoniseres eller ej. Vi har imidlertid gjort gældende, at gensidig anerkendelse ofte kan give de største handelsfordele i sektorer, der er omfattet af harmonisering, og at det under disse omstændigheder er lettere at skabe og bevare den nødvendige tiltid mellem MRA-partnerne. Medlemskab af WTO's TBT-aftale, som er en forudsætning for af indgå MRA, er ikke i sig selv nok til at skabe denne tillid. 94. Vi har endelig anført, at harmonisering af standarder og forskrifter opnås gennem forskriftssamarbejde på både multilateralt og bilateralt plan. Initiativer på dette område medvirker ligesom faglig bistand til at undgå handelshindringer og kan skabe et godt teknisk grundlag for gensidig anerkendelse. Forskriftssamarbejde på navnlig det multilaterale plan medvirker til at sikre Fællesskabets interesse i udvikHngen af internationale standarder og forskrifter, som er af afgørende betydning for vor internationale handel og ligger desuden i vid udstrækning til grund for vore WTO-forpligtelser. 95. Det er imidlertid kun muligt at nå de politiske mål, der er omhandlet i dette dokument, hvis der sikres en god samordning og etableres de rette institutionelle rammer. Der er fremlagt en række konkrete anbefalinger: i højere grad at konsultere erhvervslivet ved fastlæggelsen af prioriterede mål; at forbedre udvekslingen af oplysninger om faglige bistandsprogrammer og styrke de eksterne delegationers dækning af spørgsmål om standarder. Men der kan kun drages fuld nytte af den strategi, der er omhandlet i denne meddelelse, gennem en behørig samordning og overvågning. I Kommissionen vil vi undersøge mulighederne for at øge ressourcerne i de tjenestegrene, der er ansvarlige for overblik og intern samordning af de politikker, der er omhandlet i dette dokument. Hvad angår Rådet vil vi imidlertid anse det for hensigtsmæssigt at udvide det nuværende mandat, der er tillagt Artikel 113-Udvalgets gruppe vedrørende gensidig anerkendelse, således at det kommer til at indbefatte tekniske handelshindringer, faglig bistand og forskriftssamarbejde med hensyn til standarder og overensstemmelsesvurdering. Dette rådsudvalg har ekspertise både hvad angår handel og forskrifter og er velegnet til at yde faglig vejledning om disse spørgsmål samtidig med, at det er undergivet Artikel 113-Udvalgets strategiske retningslinjer og oversigt. Kommissionen anbefaler derfor en sådan udvidelse af MRA- gruppens mandat. Sammendrag af anbefalingerne Nedenfor gives et sammendrag af de anbefalinger, der er omhandlet i det 96. foregående: 27 a. For at sikre en bedre gennemførelse og anvendelse af WTO-aftalen om tekniske handelshindringer (TBT) bør Fællesskabet på WTO-ministermødet i Singapore i december 1996 søge at opnå: 1) 2) at alle WTO-medlemmer på ny bekræfter deres forpligtelse til i fuldt omfang at gennemføre TBT-aftalen; at parterne forpligter sig til at sikre en gennemgribende og dybtgående undersøgelse af TBT-aftalen i 1997 (punkt 18). Det bør endvidere overvejes om, og under hvilke omstændigheder, Fællesskabet i b. internationale i arbejdet forskriftsorganer og i de højere grad bør inddrages standardiseringsorganisationer fortsat overensstemmelse mellem for at sikre en internationale forskrifter og standarder, beslutninger i Fællesskabet og vore WTO- forpligtelser (punkt 19). c. Det bør sikres, at spørgsmålet om standarder og overensstemmelsesvurdering indgår som et væsentligt led i fremtidige TPRM-undersøgelser, navnhg hvad angår vore vigtigste handelspartnere og de lande, hvor hindringerne er særligt markante. Endvidere bør vi være mere åbne over for en kritisk TPRM-undersøgelse af Fællesskabets forskriftssystem (punkt 24). d. I forbindelse med igangværende og kommende forhandlinger om nye medlemmers tiltrædelse af WTO bør det sikres, at standarder og overensstemmelsesvurdering får en fortrinsstilling (punkt 26). e. Som led i strategien for markedsadgang bør det sikres, at problemer vedrørende markedsadgang, som har tilknytning til tekniske handelshindringer, dokumenteres grundigt, og at Kommissionen, medlemsstaterne og det europæiske erhvervsliv i tilstrækkelig grad konsulterer hinanden og udveksler oplysninger om disse spørgsmål (punkt 31). Det bør sikres, at de vigtigste delegationer i tredjelande prioriterer samordning af f. spørgsmål om standarder og overensstemmelsesvurdering højt (punkt 32-33). g. Hvad angår aftaler om gensidig anerkendelse (MRA) bør det sikres, at forskellen mellem på den ene side harmonisering og på den anden side gensidig anerkendelse forstås fuldt ud, og hvert emne må behandles ud fra sin egen forudsætning. I overensstemmelse hermed bør målsætningen om forskriftsharmonisering tages i betragtning i fremtidige forhandlinger om MRA, navnhg ved at udnytte sådanne aftaler til at sikre en udvidelse af samarbejdet og fremme af harmoniseringen. Samtidig bør der ved fastlæggelsen af fremtidige prioriterede mål for forhandlinger tages hensyn til forhandlingspartnerens tilsagn om at harmonisere sin forskriftsordning for en bestemt sektor med internationale eller europæiske regler (punkt 43-47). h. Der bør indledes forhandlinger om gensidig anerkendelse med de associerede lande i Central- og Østeuropa i det omfang, de kan opfylde de tekniske og andre betingelser for sådanne aftaler (punkt 49). i. Fællesskabet må være åbent over for princippet om at gøre indgåede MRA plurilaterale, når dette både er i overensstemmelse med vore handelspolitiske interesser og forskriftsmæssige mål. Endvidere bør der udvises åbenhed over for muligheden for på lang sigt at etablere aftaler på et regionalt grundlag (punkt 50). 28 j. MRA med de enkelte medlemmer af APEC må fortsat prioriteres højt med henblik på at maksimere overensstemmelsen mellem disse aftaler og APEC-landenes arbejde på dette område (punkt 51 ). k. Under hensyntagen til gældende retningslinjer og mandater bør der udvises åbenhed over for forhandlinger om gensidig anerkendelse med andre lande, som opfylder de nødvendige tekniske krav (punkt 53). Det bør sikres, at der er midler til rådighed til at muliggøre en behørig 1. gennemførelse af MRA, både på nationalt plan og i Kommissionen (punkt 54). m. For så vidt angår faglige bistandsprogrammer bør handelspolitiske mål integreres fuldt ud i igangværende og fremtidige programmer, herunder om nødvendigt bistand til overholdelse af WTO-forpligtelser og regler (punkt 63). De mindre udviklede landes særlige behov i henseende til handel og markedsadgang bør dog fortsat være omfattet af programmer. Det bør sikres, at faglige bistandsprogrammer i tilstrækkeligt omfang omfatter n. forskriftsspørgsmål, om nødvendigt på en mere sektorspecifik måde (punkt 64). Faglig bistand bør fortsat anvendes som grundlag for aftaler om gensidig o. anerkendelse og andre former for forskriftssamarbejde (punkt 65). p. Der bør ved udarbejdelsen af programmer fuldt ud tages hensyn til den regionale dimension, herunder tilskyndelse til at etablere regionale ordninger for forskrifter og overensstemmelsesvurdering, og hvor det er hensigtsmæssigt bør Fællesskabets forskriftsprocedurer fremmes i sådanne programmer (punkt 66). Europæiske erhvervskredse bør regelmæssigt høres om og søges inddraget i q. igangværende og kommende faglige bistandsprogrammer (punkt 67a). r. Gennem Rådets Artikel 113-udvalg bør der etableres en ordning for systematisk udveksling af oplysninger mellem Kommissionen, medlemsstaterne, europæiske og internationale organisationer om programmer på dette område, således at der skabes større gennemsigtighed, dobbeltarbejde begrænses, og der sikres synergi mellem programmerne (punkt 67b). Det skal imidlertid bemærkes, at dette ikke berører gældende bestemmelser om informationsudveksling og konsultation. Som et alternativ bør der etableres en ny mekanisme til forvaltningen af s. programmerne gennem indgåelse af en rammeaftale med Comité Européen de Normalisation. Dette vil lette programplanlægningen, gøre det muligt at oprette en informationsbase til brug for programplanlæggerne, Kommissionen, medlemsstaterne, erhvervslivet og andre interesserede parter, og det vil fremhæve programmernes europæiske profil (punkt 67c). t. Midlerne til at udvælge programkonsulenter og -kontrahenter bør forbedres, og europæiske forskriftsmyndigheder eller nationale organisationer og medlemsstaternes forskriftsmyndigheder bør i højere grad udnyttes (punkt 67d). u. Det forskriftssamarbejde, der udføres i OECD med henblik på en forskriftsreform bør fortsat prioriteres højt med henblik på at øge den internationale forståelse af og konsensus om fordelene herved, for at udnytte erfaringerne fra gennemførelsen af det indre marked og fremme anvendelsen af Europas approach på forskriftsområdet. Endvidere bør 29 igangværende OECD-initiativer vedrørende harmonisering og gensidig anerkendelse af data vedrørende kemikalier fortsat nyde støtte (punkt 71-73). Det bør sikres, at det igangværende arbejde under den internationale konference om v. harmonisering i lægemiddelsektoren afsluttes senest i juli 1997 for at sikre en omfordeling af ressourcerne til harmonisering af registreringsproblematikken og inddragelse af GCP i MRA med USA, Canada, Japan, Australien og andre (punkt 74). w. Der bør aktivt arbejdes for, at vore handelspartnere vedtager de standarder, der er fastsat i Codex Alimentarius med henblik på at mindske de tekniske handelshindringer for fødevarer (punkt 75). x. Med hensyn til FN-ECE-aftalen om harmonisering af forskrifter og om gensidig anerkendelse af godkendelser af motorkøretøjer bør det tilstræbes at sikre, at andre vigtige handelspartnere deltager i aftalen, således at FN-ECE-baserede regler og gensidig anerkendelse af godkendelser får så stor udbredelse som muligt. Alle bilaterale aftaler om gensidig anerkendelse af motorkøretøjsgodkendelser bør anvendes som et springbræt for andre handelspartneres tiltrædelse af FN-ECE-systemet (punkt 77). y. Arbejdet i tidligere nævnte task force for global harmonisering af medicinske anordninger bør fortsat støttes som et middel til at fremme en harmonisering af kvalitetsforskrifter i andre lande (punkt 78). z. Fællesskabets forskriftssamarbejde vedrørende luftfart bør styrkes, navnlig ved udvikling af programmer for fagligt samarbejde, som fremmer sikkerheden og en mere udbredt anvendelse af europæiske forskrifter (punkt 79). aa. Hvad angår APEC bør arbejdet i APEC's arbejdsgruppe vedrørende standarder og overensstemmelsesvurdering følges nøje, og der bør etableres en dialog med APEC om dette spørgsmål (punkt 80). bb. Hvad angår bilateralt forskriftssamarbejde bør et sådant samarbejde med USA fortsat prioriteres højt, navnlig ved gennemførelse af den transatlantiske handlingsplan på dette område, og det samme gælder samarbejdet med de central- og østeuropæiske lande, ligesom samarbejdet med andre vigtige handelspartnere som Japan og Canada bør styrkes (punkt 82-89). cc. Det bør sikres, at spørgsmål om standarder og overensstemmelsesvurdering i Kommissionen får den fornødne opmærksomhed, at samordningen af de forskellige politikker, der er beskrevet i dokumentet, forbedres, og at spørgsmålet om de ressourcer, som stilles til rådighed for Kommissionens tjenestegrene, tages op (punkt 95). dd. Hvad angår Rådet bør det nuværende mandat til Artikel 113-Udvalgets gruppe vedrørende gensidig anerkendelse udvides til også at omfatte tekniske handelshindringer, til standarder og overensstemmelsesvurdering samt faglig bistand med hensyn forskriftssamarbejde (punkt 95). Rådet opfordres til at notere sig indholdet af denne meddelelse og godkende de 97. overordnede konklusioner heraf og de specifikke forslag, der er fremsat. 30 BILAG 1: SAMMENDRAG AF IGANGVÆRENDE MRA-FORHANDLINGER FORDELT PÅ LAND/SEKTOR Sektor USA CANADA AUSTRALIEN NZ JAPAN SCHWEIZ X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X MEDICINALUDSTYR LÆGEMIDLER GMP GLP TELECOM-UDSTYR ELECTRISK UDSTYR & EMC TRYKKERIMASKIN ER MASKINER PERSONLIG BESKYTTELSESUDS TYR LUFTFARTØJER AUTOMOBILER HOBBYVÆRKTØJ GRÆSSLÅMASKINE R MÅLEINSTRUMENT ER LEGETØJ PLANTEFARMAKO FARLIGE STOFFER OG TILBEREDNINGER MASKINER TIL BYGGERI ELEKTRISK UDSTYR TIL EKSPLOSIVE ATMOSFÆRER GASAPPARATUR TRAKTORER X X X X X X X X X X X X X X X X X X X 31 BILAC. 2 A PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE TREDJELAND PROJEKTETS ART SEKTOR VARIGHED BELØB (ECU) Indien Metrologi, standardisering, certificering, kvalitetssikring, afprøvning Automobiler, næringsmidler, elektriske husholdnings apparater Dell 1988/1992 Del 2: 1992-1997 2000000 2. 528. 000 Horisontal 2år 450. 000 Horisontal 3år 3. 500. 000 Horisontal 2200000 Standarder, kvalitet, sikring af overensstemmelse Standarder, kvalitet, sikring af overensstemmelse Standardisering, certificering, metrologi, kvalitetssikring, afprøvning Certificering, godkendelse, standardisering ikke angivet Certificering, godkendelse, metrologi, fremme af kvalitet Horisontal Certificering, standardisering, intellektuel ejendomsret, kvalitetssikring Armaturer Cementfremstil ling 4år 1992/1996 3år 1993/1996 6år 1992-1997 1650000 1575000 400. 000 Certificering, standardisering, kvalitetssikring Horisontal 1995/1997 3år 5. 000. 000 Rejse med henblik på fastlæggelse af et globalt program for faglig bistand Certificering og bistand til laboratorier Certificering, standardisering, metodologi, kvalitetssikring, afprøvning elektrisk og elektronisk materiel ikke angivet 200000 35000 1089000 1996 2 faser 91-95 ; 96-98 3år 1996/1998 2. 000. 000 32 Sri Lanka Vietnam Malta Mexico Marokko Algeriet Tunesien Israel Egypten Argentina Bulgarien BILAG 2 A (fortsat) PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE TREDJELAND PROJEKTETS ART SEKTOR VARIGHED BELØB (ECU) Rumænien (Phare) Kvalitetssikring, standardisering, certificering, godkendelse, afprøvning Forskellige sektorer 5år 1993/1997 500000 Ungarn (Phare) Ungarn (Phare) Tjekkiet (Phare) Tjekkiet (Phare) Tjekkiet (Phare) Tjekkiet (Phare) Slovakiet Litauen (Phare) Letland (Phare) Estland (Phare) Rumænien (Phare) Bulgarien Programmer vedr. flere lande PRAQ 91, PRAQ 93 PRAQ III Metrologi, certificering, godkendelse og kvalitetssikring ikke angivet 5år 1991/1995 Certificering, typegodkendelse Telecom. 3år 1995/1997 Metrologi, standardisering, afprøvning Kvalitetsinfrast ruktur 5år 1991/1995 Standardisering og metrologi Kvalitetsinfrast ruktur 4år 1992/1995 Aafprøvning, standardisering, godkendelse Kvalitetsinfrast ruktur 4år 1995/1998 Afprøvning & certificering Telecom. Standardisering, videnskab og teknologi Ikke angivet Standardisering, lovharmonisering Standardisering, lovharmonisering Næringsmiddel industri trykkerimaskin er. elektrisk udstyr Ikke angivet 4år 1991/1994 3år 1995/1997 3år 1996/1998 3år 1996/1998 Standardisering, godkendelse, metrologi, overensstemmelsesvurdering Kvalitetsinfrast ruktur 4år 1995/1998 Standardisering, forbrugerbeskyttelse Certificeringsmetodologi, kvalitetssikring, standardisering Metrologi, certificering, standardisering, godkendelse, afprøvning, lovgivning Ikke-angivet Ikke angivet 3år 1996/1998 1996/1998 3år Forskellige sektorer 33 500000 690. 000 1580000 4000000 700000 5000000 3800000 2055000 1800000 600000 2000000 35500000 BILAG 2 B PROGRAMMER UNDER FORBEREDELSE TREDJELAND PROJEKTETS ART SEKTOR VARIGHED BELØB (ECU) Pakistan Chile Certificering, standardisering og kvalitetssikring Certificering, standardisering, kvalitetssikring, metrologi 2år Certificering, kvalitet, bevidstgørelse 500000 Mongoliet Standardisering, certificering Kina Cypern ASEAN Jordan Libanon Marokko Paraguay Certificering, standardisering, kvalitetssikring,, metrologi ikke angivet 4år 1997-2000 5210000 Standardisering, certificering, metrologi, kvalitetssikring Standarder, kvalitet, overensstemmelsesvurdering ikke angivet 5år 1997-2002 Identifikationsrejse, certificering, standardisering, kvalitetssikring horisontal 1996- Industri- og handelsstandarder horisontal 3år 1997-1999 lovharmonisering, rejse m. h. på fastlæggelse af behov horisontal Certificering, standardisering, kvalitetssikring, metrologi industrivarer 1996 2 måneder 2 -3 år (endnu ikke fastsat) pas encore déterminé 30. 000 6. 000. 000 30. 000 +/- 900. 000 Brasilien Metrologi, certificering industrivarerl 8 måneder +/- 400. 000 MERCOSUR Certificering, standardisering, notifikationsprocedurer, metrologi, kvalitetssikring og -styring industrivarer 3år 1993/1996 3950000 AIDMO Certificering, standardisering ikke angivet 3år 1997/2000 Certificering, kvalitet, standardisering endnu ikke fastlagt 3år 1996/1999 750000 700000 Samarbejdsrådet for Golfstaterne (GCC) ANDINPAGTEN (5 lande) Forskrifter, notifikation, standardisering, afprøvning, certificering, kvalitetssikring, metrologi endnu ikke fastlagt 3år 1997-2000 2. 300. 000 $4J 35 ISSN 0254-1459 KOM(96) 564 endelig udg. DOKUMENTER DA 11 10 02 15 Katalognummer : CB-CO-96-587-DA-C ISBN 92-78-11602-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg %


title: Résolution sur l'Organisation mondiale du commerce (OMC)

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
agricultural policy
competition
intellectual property
investment
tariff policy
tertiary sector
textile industry
trade policy


title: Règlement (CE) nº 2178/96 de la Commission du 13 novembre 1996 fixant, en Autriche, pour la campagne 1996/1997, les prix et les aides pour la distillation préventive visée à l'article 38 du règlement (CEE) nº 822/87

eurovoc_concepts:
Austria
aid to agriculture
distillation
fixing of prices
marketing year
wine

formats: html pdfa1b print