title: Förslag till rådets beslut om bemyndigande för Konungariket Danmark att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter

eurovoc_concepts:
Denmark
VAT
approximation of laws
derogation from EU law
telecommunications
transmission network

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 05. 02. 1997 KOM(97) 42 slutlig Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för samtliga 15 medlemsstater att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagda av kommissionen) Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Konungariket Belgien att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) MOTIVERING 1 en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 10 september 1996 har regeringen i Konungariket Belgien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Belgien. Denna begäran medför en ändring ay bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas europeiska samtidigt telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Belgien kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. till att ändra orten for beskattningen och alla Eftersom det undantag som begärts syftar medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). 3' som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs lör rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 4- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET BELGIEN ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 10 september 1996 Konungariket Belgien begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Konungariket Belgien. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. ^ Artikel 1 Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Belgien att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande - G REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. ~ -t Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Konungariket Danmark att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) K MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Konungariket Danmark på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Danmark. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas europeiska samtidigt telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Danmark kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande tå en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGTnrL 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). c1 som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast tor tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter Hill avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. lo - Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET DANMARK ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket Danmark begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Konungariket Danmark. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. AV Artikel 1 Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Danmark att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Konungariket Danmark. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande 12- REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 13» Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Förbundsrepubliken Tyskland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) IH MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Förbundsrepubliken Tyskland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Förbundsrepubliken Tyskland. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhanclhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komina till rätta med detta förhållande önskar Förbundsrepubliken Tyskland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i iördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). IS som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överlöringssätt medför risk tor snedvridning av konkurrensen. Det är därlör bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. \L- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR FÖRBUNDSREPUBLIKEN TYSKLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Förbundsrepubliken Tyskland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Förbundsrepubliken Tyskland. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. \> Artikel J Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Förbundsrepubliken Tyskland att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande IR REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. n Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Grekland att genomföra. en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) 2o MOTIVERING 1 en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 2 september 1996 har regeringen i Republiken Grekland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Grekland. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för europeiska samtidigt medlemsstaternas telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Grekland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). 21 som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten for beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. tjänster kan Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 2 Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN GREKLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM LAGSTIFTNING RÖRANDE HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EURÖPEISKAUNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 2 september 1996 har Republiken Grekland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Grekland. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 23> Artikel 1 Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Grekland att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Grekland. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den Vä rådets vägnar Ordförande 2*- REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 'S Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Konungariket Spanien att genomfora en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) 2<*- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Konungariket Spanien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Spanien. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Spanien kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). - 2Î som un tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så tå särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter Hill avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta törslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 28 Förslag RÅDETS BESLU' OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET SPANIEN ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system for mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket Spanien begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Konungariket Spanien. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 2<\ Artikel J Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Spanien att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande 3o - REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kominer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. Si Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Frankrike att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) on MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Republiken Frankrike på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Frankrike. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter iör europeiska samtidigt medlemsstaternas telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Frankrike kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). 13 som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatt-a dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 3 *- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN FRANKRIKE ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Frankrike begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Frankrike. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 3S~ Artikel 1 Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Frankrike att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den Pä rådets vägnar Ordförande 3t~ REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. v>- Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Irland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) m- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Irland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Irland. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Irland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). v\ som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstatemas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överibringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. l^-O Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR IRLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Irland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Irland. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. <± t Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Irland att Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Irland. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den Pä rådets vägnar Ordförande 4-2- REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. O Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Italien att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) q-LV MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Republiken Italien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Italien. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komina till rätta med detta förhållande önskar Republiken Italien kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. till att ändra orten tor beskattningen och alla Eftersom det undantag som begärts syftar medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande iå en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGTnrL 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). W^~ som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan pä godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av likaledes vara det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs for rådet. Undantaget bör tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två är förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det törsta begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast tor tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster lör de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende pä överfölingssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de forslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet lör de övriga fjorton medlemsstaterna M-U Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN ITALIEN ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM RÖRANDE HARMONISERING OMSÄTTNINGSSKATTER AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD MAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Italien begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Italien. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE H-T Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Italien att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Italien. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den Pä rådets vägnar Ordförande \A& REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 4-cl Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Storhertigdömet Luxemburg att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) MOTIVIOKING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Storhertigdömet Luxemburg på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Storhertigdömet Luxemburg. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Storhertigdömet Luxemburg kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade atgäiden endast godkännas 1 EGTnrL 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). - si- som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överfbringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. SI- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR STORHERTIGDÖMET LUXEMBURG ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Storhertigdömet Luxemburg begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Storhertigdömet Luxemburg. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. S 3- Artikel 1 Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Storhertigdömet Luxemburg att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Storhertigdömet Luxemburg. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande Sl\ REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. SS" Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Konungariket Nederländerna att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) S ^ >" MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 30 september 1996 har regeringen i Konungariket Nederländerna på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Nederländerna. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Nederländerna kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger mm inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGTnrL 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). - 51 som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda leverantörer som är etablerade utanför skyldigheter som möjligt rörande beskattning för gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. S S' Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET NEDERLÄNDERNA ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande. Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 30 september 1996 har Konungariket Nederländerna begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Konungariket Nederländerna. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. sn Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Nederländerna att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådels vägnar Ordförande fee ' REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. fel Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Österrike att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) Ù2. MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 september 1996 har regeringen i Republiken Österrike på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Österrike. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för europeiska samtidigt medlemsstaternas telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Österrike kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Dänned skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). fe. '^- som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring tvä år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskatt ni ngssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, infonnations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på övertöringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. tjänster kan Detta forslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. G^ " Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN ÖSTERRIKE ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 september 1996 har Republiken Österrike begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Österrike. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 6' Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Österrike att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Österrike. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådels vägnar Ordförande u, - REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. -CA- Förslat o RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Portugal att genomföra en åtgärd som avviker fiån artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) te- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Republiken Portugal på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Portugal. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Portugal kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den Därmed skulle syftet med plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). trt som en tillfällig åtgärd soin tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998 Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten lör beskattningen bör en metod väljas som skapar sä lä särskilda leverantörer som är etablerade utanför skyldigheter som möjligt gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. rörande beskattning lör Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel lör bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahälls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som är att använda en definition som redan är väl etablerad på det avses. Det bästa alternativet internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende pä överlöringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet lör de övriga fjorton medlemsstaterna. % •. >- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN PORTUGAL ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM RÖRANDE HARMONISERING OMSÄTTNINGSSKATTER AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD MAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/LLG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system lör mervärdesskall: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen i\cn 6 december 1996 har Republiken Portugal begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Portugal Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och skitgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. 11ÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE 1\ Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Portugal att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Portugal. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande iz- REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 13" Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Republiken Finland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) M- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Republiken Finland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Finland. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för europeiska samtidigt medlemsstaternas telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. offentliga påverkar finanser som den de För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Finland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGTnrL 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). ^ som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. Te,- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN FINLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande. Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Finland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Republiken Finland. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. T> Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Finland att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Republiken Finland. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den Pä rådets vägnar Ordförande -%&- REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. n Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Konungariket Sverige att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) go- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Konungariket Sverige på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Sverige. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Sverige kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). $ |- som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs likaledes vara tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. lör rådet. Undantaget bör Eftersom det rör sig öm en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten lör beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför skyldigheter som möjligt gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som är att använda en definition som redan är väl etablerad på det avses. Det bästa alternativet internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster Dessa övriga tjänster kan tillhandahällas pä annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende pä ovei löringssätt medför risk lör snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 82- forslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET SVERIGE ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER (framlagt av kommissionen) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket Sverige begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Konungariket Sverige. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på gaindval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 83>" Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/1 iEG bemyndigas Konungariket Sverige att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster lör överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel for sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Konungariket Sverige. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande &l\ ' REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 8 S-- Förslag RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (framlagt av kommissionen) 9io- MOTIVERING I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har regeringen i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. I enlighet med artikel 27. 3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland. Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av teletjänster. Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 9. 1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller stadigvarande vistas. Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan bara beskrivas som ett skatteundandragande. För att komma till rätta med detta förhållande önskar Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 1 EGT nr L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 28. 12. 1996, s. 89). tv kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara för antagandet av en tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 december 1998. Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och därmed enkel att tillämpa. Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av bestämmelserna i artikel 9. 2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av tjänsten betraktas som skattskyldig person. Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9. 3 b göras bindande beträffande teletjänster som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t. ex. reklam-, informations-, nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. gfc- Förslag RÅDETS BESLUT OM BEMYNDIGANDE FÖR FÖRENADE KONUNGARIKET STORBRITANNIEN OCH NORDIRLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET AV (77/388/EEG) MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER HARMONISERING DIREKTIVET SJÄTTE OM EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: Enligt artikel 27. 1 i direktiv 77/388/EEG lår rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker fiån detta direktiv för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland. Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens förslag. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. &\ ~ Artikel I Genom undantag från artikel 9. 1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland att låta tillämpningsområdet för artikel 9. 2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även etablerade bestämmelsen i artikel 9. 3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, bilder och ljud eller infonnation av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan överföring, sändning eller mottagning. Artikel 2 Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. Detta beslut riktar sig till Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland. Artikel 3 Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande °\o - REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den europeiska unionen. Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. <\\ ~ ISSN 1024-4506 KOM(97) 42 slutlig DOKUMENT SV 09 06 10 Katalognummer : CB-CO-97-038-SV-C ISBN 92-78-15527-6 Byrän för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer E-2985 Luxemburg ^ 2 _~