title: Komission tiedonanto - Ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut yhtenäismarkkinoilla

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
EU law
economic instrument for the environment
environmental tax
single market

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 2 6. 0 3. 1 9 97 KOM(97) 9 lopull. KOMISSION TIEDONANTO YMPÄRISTÖVEROT JA JULKISET YMPÄRISTÖMAKSUT YftTENÄISMARKKINOILLA JOHDANTO Komissio on useaan otteeseen kannattanut verotuskeinojen käytön lisäämistä ympäristöpolitiikan tehokkuuden ja kannattavuuden parantamiseksi. Useimmat järjestelyt toteutetaan jäsenvaltioiden tasolla. Tämän tiedonannon tarkoituksena on tukea tällaista -maksuja käytetään yhteisön toimintaa lainsäädännön mukaisesti. ja varmistaa, että ympäristöveroja ja on joka tarkastelussa, ensimmäinen vaihe komission Tiedonanto koskee ympäristöverojen käyttöä jäsenvaltioissa. Tiedonannon tarkoituksena on tehdä selkoa ympäristöveroja ja -maksuja koskevasta jäsenvaltioiden nykyisestä lainsäädännöstä yhtenäismarkkinoiden yhteydessä. Se pyrkii myös selvittämään jäsenvaltioiden toimintamahdollisuudet ja rajoitukset tällä alalla. Tiedonannossa ei käsitellä kansallisten ympäristöverojen etuja ja haittoja taloudellisen ja ympäristöön liittyvän tehokkuuden kannalta. Siinä esitetään jäsenvaltioille kuitenkin yhteenveto niistä lainsäädännöllisistä velvoitteista, jotka ympäristöverojen ja -maksujen suunnittelussa on otettava huomioon. Tiedonannossa osoitetaan, että jäsenvaltioiden liikkumavara on huomattava niiden toteuttaessa verotuksellisia keinoja perustamissopimuksen velvoitteiden rajoissa. asianmukainen Jäsenvaltioissa käytetään yhä enemmän, ympäristöveroja ja -maksuja, mikä mahdollistaa entistä kustannustehokkaamman ympäristöpolitiikan. Ympäristöverot ja -maksut voivat olla sisällyttämällä ympäristökustannukset tavaroiden tai palveluiden hintoihin. Verotuskeinot toimivat tuottajien ja kuluttajien kannustimina, jotka ohjaavat valintoja ympäristön kannalta kestävämpään ilmi tiedonannon liitteestä. toimintaan. Jäsenvaltioiden nykyiset ympäristöverot käyvät aiheuttamisperiaatetta toteuttaa keino Verotuksellisia keinoja on luonnollisesti käytettävä yhteisön lainsäädännön mukaisesti. Etenkin kilpailu-, yhtenäismarkkina- ja verotuspolitiikka vaikuttavat siihen, miten ympäristöveroja ja -maksuja sekä niistä saatavia tuloja voidaan käyttää. Lainsäädännöllä pyritään periaatteessa varmistamaan, etteivät jäsenvaltiot vääristä kilpailua syrjimällä muista jäsenvaltioista tulevia tuotteita tai palveluita. Yksityiskohtainen lainsäädäntö on kuitenkin varsin monimutkaista, minkä vuoksi sitä kannattaa komission mielestä selvittää tässä tiedonannossa. Asiakirjassa esitellään myös yhteisön valvontatoimenpiteet eli ns. ilmoitussäännöt. Komissio aikoo jatkaa ympäristöverojen ja -maksujen käytön tutkimista yhteistyössä kaikkien osapuolten kanssa: (1) (2) (3) keräämällä järjestelmällisesti jäsenvaltioiden kokemuksia nykyisistä veroista ja maksuista; analysoimalla järjestelmällisesti jäsenvaltioiden ympäristöverojen ja -maksujen ympäristövaikutuksia; analysoimalla järjestelmällisesti ympäristöverojen sisämarkkinoihin j a Euroopan teollisuuden kilpailukykyyn. ja -maksujen vaikutusta Tämän työn tuloksia käytetään hyväksi, kun tehdään periaatepäätöksiä verotuskeinojen tulevasta käytöstä yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla. / ?* SISÄLLYSLUETTELO I. TIEDONANNON TAVOITTEET JA ALA II. MÄÄRITELMÄT JA OIKEUSPERUSTAT a) Määritelmät b) Ympäristömaksujen eri tyypit c) Oikeusperustat III. SUUNTAVIIVAT A) YMPÄRISTÖMAKSUJEN SUUNTAVIIVAT a) Maksujen ympäristötavoitteet b) Tullit ja vaikutukseltaan vastaavat maksut c) Sisäiset maksut d) Välillistä verotusta koskeva johdettu oikeus e) Valtion tuki Tuen olemassaolo Tuen ja valtion tukia koskevien EY:n määräysten yhteensopivuus f) Määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet B. YHTEISÖN VALVONTAMENETELMIÄ KOSKEVAT SUUNTAVIIVAT a) Ilmoitusvaatimukset valtion tuen alalla b) Direktiiviä 83/189/ETY ja yhteisön sekundäärilainsäädäntöä koskevat ilmoittamisvaatimukset c) Sellaisten toimenpiteiden ilmoittaminen, joilla yhteisön direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä d) Valitukset ja komission aloitteesta tehtävät tutkimukset IV. PÄÄTELMÄ LIITE Ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut EU:n ja ETA:n jäsenmaissa 4 4 4 5 5 7 9 12 14 14 15 16 16 16 44 I. TIEDONANNON TAVOITTEET JA ALA 1. Yhteisön viidennessä ympäristöpolitiikan toimintaohjelmassa1 ja sen vuoden 1996 tarkistuksessa2 ympäristöpolitiikan välineiden lisäämistä pidetään yhtenä toimintaohjelman päätavoitteista. Yhteisön toimielimet ovat useaan otteeseen laajemmin uusien pyytäneet komissiota ja jäsenvaltioita ympäristöpolitiikan välineiden käyttömahdollisuuksia. Joulukuussa 1995 Madridin Eurooppa-neuvosto totesi, että työllistävän vaikutuksen hyödyntämiseksi politiikan olisi luonnonsuojelun perustuttava nykyistä enemmän markkinapohjaisiin välineisiin, joihin kuuluvat verotukselliset keinot. Firenzen Eurooppa-neuvoston viesti kesäkuussa 1996 oli sama. 3 tutkimaan entistä verotuksellisten välineiden erityisesti ja 2. Ympäristötavoitteet asetetaan yhä useammin EU:n puitelainsäädännössä. Niiden saavuttamiseksi jäsenvaltioilla on käytössään runsaasti taloudellisia, teknisiä ja vapaaehtoisia välineitä yhteisön tasolla yhdenmukaistettujen toimenpiteiden lisäksi. Ympäristöverot ja -maksut muodostavat osan ympäristöpolitiikan välineistä, ja ne voivat olla asianmukainen keino toteuttaa aiheuttamisperiaatetta sisällyttämällä ympäristökustannukset tavaran tai palvelun hintaan. Tästä syystä ne voivat kannustaa kuluttajia ja tuottajia ympäristön kannalta kestävämpään käyttäytymiseen. 3. Koska ympäristöveroilla ja -maksuilla pyritään mm. ympäristötavoitteisiin, niillä on oltava vaikutus markkinoihin. Siksi on tärkeää, että ympäristövero tai -maksu on oikean suuruinen: liian pieni maksu ei voi täysin korjata markkinoiden vääristymää ja liian suuri maksu korvaa vääristymän toisella. 4. Ympäristöveroista ja tuloilla saatavilla -maksuista rahoittaa ympäristönsuojelua. Joissain tapauksissa niistä saatavat tulot voivat olla suuria ja jatkuvia. Silloin niiden avulla voidaan pienentää muita veroja, kuten työn verotusta, joiden katsotaan vääristävän tällaista toimintatapaa komission valkoisessa kirjassa "Kasvu, kilpailukykyjä työllisyys"4, ja Eurooppa-neuvosto hyväksyi sen Brysselissä 1993. Kysymystä käsitellään myös komission kertomuksessa verotusjärjestelmien kehityksestä "Verotus Euroopan unionissa"5, joka laadittiin Dublinin Eurooppa-neuvostolle joulukuussa 1996. Jäsenvaltioille ehdotettiin taloutta. voidaan 5. Ympäristöveroja ja -maksuja käytetään kaikissa EY:n ja ETAin jäsenvaltioissa6, ja niiden merkitys kasvaa myös EU:n jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden ympäristöpolitiikassa. Tarvittaessa on annettu yhteisön laajuisia sääntöjä, (esim. jotta veroja voitaisiin kivennäisöljyjen verotus, ks. kohta 23). Toisaalta toissijaisuusperiaatteen mukaisesti tehdään yhä enemmän veroihin ja maksuihin perustuvia kansallisia aloitteita soveltaa yhtenäismarkkinoiden yhteydessä 1 EYVLN:oC138, 17. 5. 1993, s. 1 2 KOM(95) 647, 24. 1. 1996 3 Eurooppa-neuvosto Firenzen verotusjärjestelmien veroympäristö ja edistettävä tehokkaampaa ympäristöpolitiikkaa. kehityksestä, koska on sille antamaan luotava yrittäjyyttä ja neuvostoa pyysi kertomuksen unionin työllisyyttä kannustava 4 KOM(93) 700 lopull. 5 KOM(96) 546, 22. 10. 1996 6 Ks. liite 1. 1 Ù paikallisten ympäristöongelmien ratkaisemiseksi, joihin usein voidaankin puuttua tehokkaammin kansallisella tasolla. lainsäädännön alueita 6. Ympäristöverojen ja -maksujen sekä niistä saatavien tulojen käyttö koskee suoraan tai epäsuorasti useita yhteisön (erityisesti kilpailu-, sisämarkkina- ja verotuspolitiikkaa), jotka eivät liity ympäristöpolitiikkaan. Useissa konkreettisissa tapauksissa on havaittu tärkeäksi parantaa näiden eri toiminta-alojen yhdentymistä. Maataloudessa voidaan ajoittain tarvita lisätoimenpiteitä yhteisön -maksut voivat vaikuttaa myös maatalouspolitiikan vuoksi. Ympäristöverot ja velvoitteisiin kolmansia maita kohtaan esimerkiksi Maailman kauppajärjestössä (WTO). Jäsenvaltioiden on otettava kyseiset sitoumukset huomioon sen varmistamiseksi, että kansalliset ympäristöverot ja -maksut vastaavat WTO:n ja perustamissopimuksen niille asettamia velvoitteita7. tuomioistuimen oikeuskäytännöstä 7. Näistä syistä komissio katsoo tärkeäksi selkeyttää lainsäädäntöä, jota jäsenvaltioiden on sovellettava, kun ne haluavat ottaa käyttöön ympäristöveroja ja -maksuja. johdetusta oikeudesta, Lainsäädäntö koostuu EY:n perustamissopimuksesta, yhteisön ja oikeustoimista, joihin komissio on ryhtynyt lainsäädännön panemiseksi täytäntöön. Komission mielestä on tärkeää myös täsmentää, mitä muita tekijöitä se voi ottaa huomioon kansallisia ympäristöveroja ja -maksuja arvioidessaan. Asiakirjan tavoitteena ei kuitenkaan ole analysoida kansallisten ympäristöverojen etuja ja haittoja taloudellisen ja ympäristöön liittyvän tehokkuuden kannalta, vaan antaa jäsenvaltioille ohjeet, joista on hyötyä verotuksellisten keinojen suunnittelussa, toteuttamisessa ja arvioinnissa. Tarkoituksena on varmistaa verotuskeinojen tasapainoinen ja tehokas käyttö jäsenvaltio-, alue-ja paikallistasolla sekä komission avoimesti suorittama arviointi. sekä niistä päätöksistä 8. Komissio tarkkailee kansallisten ympäristöverojen ja -maksujen käyttöä ja ottaa huomioon toimenpiteiden vaikutuksen ympäristöpolitiikkaan, yhtenäismarkkinoihin, Euroopan kilpailukykyyn sekä muihin aiheellisiin politiikan aloihin, kuten energiapolitiikkaan. Jos samankaltaisiin ongelmiin käytetään useita erilaisia kansallisia entistä ympäristötavoitteet kannattavammin, komissio tekee uusia ehdotuksia yhteisön tasolla huolimatta toteuttamista koskevat nykyiset vaikeuksista, yksimielisyysvaatimukset aiheuttavat. joita verotustoimenpiteiden ratkaisuja saavuttaa voidaan tai 9. Tämän tiedonannon II luvussa käsitellään määritelmiä ja annetaan yleiskuva oikeudellisesta tilanteesta; yksityiskohtaiset suuntaviivat esitetään III luvussa. On painotettava, että tässä tiedonannossa ei voida antaa lopullisia vastauksia tuleviin tapauksiin ja että kukin yksittäinen tapaus on käsiteltävä erikseen. 7 Tämä asiakirja koskee sisämarkkinoihin liittyviä näkökohtia, mutta jäsenvaltioiden on syytä muistaa, että EU:n ja WTO:n säännöt saattavat olla ristiriidassa erityisesti rajaveron mukauttamisen alalla. Ks. komission tiedonanto kaupasta ja ympäristöstä KOM(96) 54 (EYVL N:o C, 28. 2. 1996). 2 II. MÄÄRITELMÄT JA OIKEUSPERUSTAT a) Määritelmät 10. Ympäristö verotuksen alalla samat käsitteet määritellään usein eri tavoin eri jäsenvaltioissa, eikä EU:n lainsäädännössä anneta käsitteille tarkkoja määritelmiä. On kuitenkin tärkeää painottaa, että yhteisöoikeuteen pohjautuva toimenpiteen arviointi perustuu toimenpiteen sisältöön ja vaikutuksiin eikä jäsenvaltioissa käytettäviin määritelmiin. Tässä tiedonannossa ei pyritäkään määrittelemään jäsenvaltioiden erityyppisiä verotuskeinoja. Verojen ja julkisten maksujen käsite on ymmärrettävä siten, että se koskee kaikkia pakollisia, vastikkeettomia maksuja, jotka joko käytetään suoraan hallituksen tai jotka osoitetaan erityistarkoituksiin (esim. tiettyyn käyttötarkoitukseen). Tässä tiedonannossa termi maksu käsittää edellä määritellyt "verot ja julkiset maksut". Maksut, joista on erikseen säädetty yhteisön direktiivien säännöksissä, kuuluvat asianomaisen direktiivin soveltamisalaan. talousarvioon 11. Maksua voidaan todennäköisesti pitää ympäristömaksuna, jos maksun veropohjalla on selkeä kielteinen vaikutus ympäristöön. Maksua voidaan pitää ympäristömaksuna myös silloin, kun sillä on vähemmän selvä mutta kuitenkin havaittava myönteinen ympäristövaikutus. Tästä voisi olla esimerkkinä verojen ja julkisten maksujen eriyttäminen ympäristönäkökohtien perusteella kuten esimerkiksi lyijyä sisältävän ja lyijyttömän polttoaineen verotuksessa. Yleissääntönä on, että jäsenvaltioiden tulee osoittaa maksun arvioitu ympäristövaikutus, jos tämä on tarpeen maksun yhteisö - oikeuden mukaisuutta arvioitaessa. b) Ympäristömaksujen eri tyypit. 12. Kokemus on osoittanut, että ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut ovat luonteeltaan hyvin erilaisia, mutta ne voidaan jakaa kahteen pääluokkaan8. suoraan todellisesta Päästömaksut aiheutuvat tai arvioidusta ympäristön pilaamisesta, olipa kyse päästöistä veteen, ilmaan taikka maahan tai melupäästöistä. Tästä esimerkkeinä voidaan mainita suurista polttolaitoksista peräisin olevien Nox-päästöjen peritään sekä jätevedenpuhdistuslaitosten päästöistä veteen. Melupäästöistä peritään maksuja ilmailualalla. Kiinteisiin lähteisiin (kuten teollisuuslaitoksiin) sovellettavat maksut eivät kuulu tämän tiedonannon alaan, sillä ne lankeavat vain kotimaisten tuottajien maksettaviksi9. julkiset maksut, julkiset maksut jotka Tuotemaksuja sovelletaan raaka-aineisiin ja välituotteisiin, kuten lannoitteisiin, torjunta-aineisiin, luonnonsoraan ja pohjaveteen, sekä kulutushyödykkeisiin, kuten paristoihin, kertakäyttöpakkauksiin, autonrenkaisiin ja muovipusseihin. Joidenkin jo vuosia erityisesti energia-alalla käytössä olleiden tuotemaksujen katsotaan nykyisin Ks. esim "Environmental Taxes: Implementation and Environmental Effectiveness" (Euroopan ympäristökeskus, 1996) ja "Environmental Taxes in OECD Countries" (OECD, 1995). Vapautus päästömaksuista ja maksuista saatavien tulojen käyttö voivat kuitenkin kuulua valtion tukea koskevien sääntöjen soveltamisalaan (ks. jäljempänä). 3 edistävän ympäristö- esimerkkejä ovat polttoaine-, diesel-, lämmitysöljy-ja sähköverot. ja energiapolitiikan välistä yhdentymistä. Tyypillisiä c) Oikeusperustat 13. Ympäristömaksujen oikeudellinen arviointi on monimutkaista, koska verotuskeino on uusi ja kehitysvaiheessa. Perustamissopimusta ei myöskään ole laadittu Seuraavat tämäntyyppistä perustamissopimuksen artiklat muodostavat ympäristömaksujen pääasiallisen oikeusperustan: ympäristöpolitiikan välinettä silmällä pitäen. - yhteisön sisäisen kaupan tullit tai vaikutukseltaan vastaavat maksut (9-12 artikla); - jäsenvaltioiden välisen tuonnin ja viennin määrälliset rajoitukset tai vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet (30-36 artikla); - liikennettä koskevat säännökset, jotka ovat muista jäsenvaltioista oleville liikenteenharjoittajille vaikutukseltaan epäedullisempia (76 artikla); - valtion tuki, joka vääristää kilpailua ja vaikuttaa yhteisön sisäiseen kauppaan (92-93 artikla); - sisäiset maksut, joilla syrjitään muiden jäsenvaltioiden tuotteita tai suojellaan kansallista tuotantoa, (95 artikla) sekä valmisteveroja ja muita välillisiä veroja koskeva lainsäädäntö (99 artikla); - 130 r artikla, jossa esitetään yhteisön ympäristöpolitiikan tavoitteet. III SUUNTAVIIVAT A) YMPÄRISTÖMAKSUJEN SUUNTAVIIVAT a) Maksujen ympäristötavoitteet 14. EY:n perustamissopimuksen 2 artiklassa määrätään, että yhteisön päämääriin kuuluu edistää "ympäristöä arvossa pitävää kestävää kasvua, joka ei edistä rahan arvon alenemista". Perustamissopimuksen 130 r artiklassa määrätään, että yhteisön ympäristöpolitiikalla myötävaikutetaan ympäristön laadun säilyttämiseen, suojeluun ja parantamiseen, ihmisten terveyden suojeluun sekä luonnonvarojen harkittuun ja järkevään käyttöön. Keskeisiä periaatteita ovat ennaltaehkäisy, aiheuttamisperiaate ja varautuminen. Lisäksi ympäristönsuojelua koskevat vaatimukset on sisällytettävä yhteisön muun politiikan määrittelyyn ja toteuttamiseen. Kun jäsenvaltiot ottavat käyttöön ympäristömaksuja, niiden on perusteltava huolella tarve ratkaista ympäristöongelmat. Erityisesti olisi otettava huomioon kyseisten toimenpiteiden yhteys EY:n perustamissopimuksen 130 r artiklan määräyksiin, yhteisön liittyvään oikeuskäytäntöön, viidenteen ympäristölainsäädäntöön siihen ja ympäristöpolitiikan toimintaohjelmaan10 sekä Euroopan yhteisön allekirjoittamiin kansainvälisiin sopimuksiin. b) Tullit ja vaikutukseltaan vastaavat maksut 15. EY:n perustamissopimuksen 9 ja 12 artiklan perusteella jäsenvaltiot eivät saa ottaa käyttöön uusia vienti- tai tuontitulleja tai vaikutukseltaan vastaavia maksuja. tulleja. Yhteisön Jäsenvaltioiden välillä ei varsinaisesti enää ole tuomioistuin on kuitenkin päättänyt, että kaikki tuotteista pelkästään rajanylityksen vuoksi perittävät rahalliset maksut vastaavat vaikutukseltaan tulleja. Jos maksu koskee vain ulkomaisia tuotteita, sen voidaan katsoa vastaavan tullia. Jos maksu on kuitenkin osa yleistä tuotteiden verotusjärjestelmää, joka määräytyy objektiivisin perustein ja jossa ei oteta huomioon tuotteiden alkuperämaata, maksua on tarkasteltava 95 artiklan perusteella. tällaisia 16. Myös yleistä verotusjärjestelmää, jossa hyvin suuri osa kansallisesta tuotannosta on verovapaata, voidaan pitää vaikutukseltaan tullia vastaavana. Tässä yhteydessä yhteisön tuomioistuin on tehnyt selväksi, että maksusta saatavien tulojen käyttö voi vaikuttaa asian arviointiin. Muiden jäsenvaltioiden tuotteisiin ja kotimaisiin tuotteisiin yhtäläisin perustein sovellettava maksu voi vastata vaikutukseltaan tullia, jos täysimääräisten korvauksien maksamiseen verotettujen tuotteiden kotimaisille tuottajille. Tulojen käyttö verotettavien tuotteiden kuluttajien tukemiseen ei kuitenkaan kuulu tähän luokkaan, vaan sitä on tarkasteltava valtion tukia koskevien määräysten pohjalta (ks. kohdat 33-34). Maksun voidaan katsoa vastaavan vaikutukseltaan sekä tullia että lainvastaista valtion tukea, sillä se voi kuulua sekä 9-12 että 92 artiklan soveltamisalaan. tuloja käytetään c) Sisäiset maksut 17. Perustamissopimuksen 95 artiklan tarkoituksena on taata sisäisten maksujen puolueettomuus kieltämällä muiden ja kotimaisten tuotteiden suojaaminen. Asiaa koskeva yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytäntö nojautuu kolmeen pääperiaatteeseen: jäsenvaltioiden tuotteiden syrjintä (1) (2) Jäsenvaltioilla on periaatteessa vapaus valita - tosin tietyin rajoituksin - sopivimmaksi katsomansa verotusjärjestelmä. Kotimaisiin tuotteisiin sovellettava järjestelmä on vertailukohta, jonka tuotteita perusteella määritetään, verotetaanko muiden jäsenvaltioiden raskaammin kuin kotimaisia tuotteita. (3) Perustamissopimuksen 95 artiklaa rikotaan, jos toisen jäsenvaltion tuotteelle määrätään suurempi maksu kuin kotimaiselle tuotteelle. 10 EYVLN:ol38, 17. 5. 1993, s. 1 18. Ensimmäisen periaatteen osalta yhteisön tuomioistuin on ollut johdonmukaisesti sitä mieltä", että jäsenvaltiot voivat eriyttää eri tuotteiden maksuja, vaikka tuotteet olisivatkin samankaltaisia. Jotta eriytys olisi laillista, ( 1 ) se on toteutettava obj ektiivisin perustein, kuten käytettyj en raaka-aineiden tai tuotantomenetelmien perusteella12; (2) (3) siinä on noudatettava talouspolitiikan tavoitteita, jotka itsessään vastaavat perustamissopimuksen vaatimuksia ja johdettua oikeutta; ja yksityiskohtaisilla säännöillä on lisäksi estettävä muiden jäsenvaltioiden tuotteiden suora tai epäsuora syrjintä tai kilpailevien kotimaisten tuotteiden suojaaminen. jäsenvaltioiden Tuomioistuin on huomauttanut, ettei maksua voida pitää syrjivänä pelkästään siksi, että muiden johtuu soveltamisesta13. objektiivisten Perustamissopimuksen 95 artiklaa kuitenkin rikotaan, jos muiden jäsenvaltioiden tuotteilta evätään alennetun maksun edut mielivaltaisin ja/tai syrjivin perustein ennakolta tai luonnostaan14. tuotteita verotetaan eniten, syrjimättömien perusteiden tämä jos ja 19. Toinen periaate edellyttää ainakin siinä määrin avointa maksujärjestelmää, että sen avulla voidaan määrittää objektiivisesti, onko muiden jäsenvaltioiden tuotteilla tuotteilla15. Lisäksi suurempi maksurasite kuin samankaltaisilla kotimaisilla järjestelmää on sovellettava tasapuolisesti kotimaisiin tuotteisiin ja muiden jäsenvaltioiden tuotteisiin. Arvioitaessa onko 95 artiklaa rikottu, on tuomioistuimen mukaan tarpeen ottaa huomioon etenkin - maksun suuruus, - veropohjaa koskevat määräykset, - maksuj en vaivontaj ärj estelmät j a - maksujen perintää koskevat yksityiskohtaiset säännöt. Yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi myös, ettei veroa voida pitää tuontitavaroista16. syrjivänä pelkästään siksi, että sitä peritään pääasiallisesti Ratkaiseva peruste on kustakin maksusta toisaalta kansallisille tuotteille ja toisaalta muiden jäsenvaltioiden tuotteille aiheutuva tosiasiallinen taloudellinen rasite. 11 Asia C-106/84, komissio v. Tanska, tuomio 4. 3. 1986 (Kok. 1986, s. 833) ja asia C-196/85, komissio v. Ranska, tuomio 7. 4. 1987 (Kok. 1987, s. 1597) 12 Asia 46/80, SA Vinal v. Orbat, tuomio 14. 1. 1981 (Kok. 1981, s. 77) 13 Asia C-l 13/94, Casarin, tuomio 30. 11. 1995 (Kok. 1995, s. 4203) 14 Asiat 142/80 ja 143/80, Salengo, tuomio 27. 5. 1981 (Kok. 1981, s. 1413) ja asia 277/83, komissio v. Italia, tuomio 3. 7. 1985 (Kok. 1985, s. 2049) 15 Asia C-152/89, komissio v. Luxemburg, tuomio 26. 6. 1991 (Kok. 1991, s 3141) ja asia C-153/98, komissio v. Belgia, tuomio 26. 6. 1991 (Kok. 1991, s. 3171) 16 Asia 200/85, komissio v. Italia, tuomio 16. 12. 1986 (Kok. 1986, s. 3953) 6 20. Perustamissopimuksen 95 artiklan määräykset eivät oikeuta yhteisöä päättämään, onko jäsenvaltion maksu kohtuuttoman suuri maksun ympäristötavoitteeseen nähden17. Artiklaa 95 koskevassa oikeuskäytännössä on vahvistettu, että suhteellisuusperiaatetta sovelletaan pelkästään maksua koskeviin hallinnollisiin valvontatoimenpiteisiin. 18. Suhteellisuusperiaatteella tarkoitetaan ympäristölle yhtenäismarkkinoihin mahdollisesti aiheutuvan kohdistuvien vaikutusten kanssa. tasapainottamista hyödyn 21. Sen osoittamiseksi, onko 95 artiklan ensimmäistä kohtaa rikottu kolmannen periaatteen osalta, on arvioitava kansallisten ja ulkomaisten tuotteiden keskinäistä samankaltaisuutta. Tuomioistuin on katsonut, että samankaltaisilla tuotteilla on tarpeet19. Tässä samanlaiset tunnusmerkit ja ne täyttävät samat kuluttajien yhteydessä on harkittava, voidaanko tuotteita, jotka ovat käyttötarkoitukseltaan samankaltaisia vuoksi ympäristövaikutukseltaan erilaisia, pitää erilaisina tuotteina20. valmistusmenetelmien sisällön mutta tai 22. Jos tuotteet eivät ole samankaltaisia, mutta ne silti ainakin osittain tai mahdollisesti kilpailevat ulkomaisten tuotteiden kanssa, 95 artiklan toisessa kohdassa määrätään, ettei maksuilla saa suojella kotimaisia tuotteita21. Tätä näkökohtaa arvioitaessa on otettava huomioon tosiasiallisen tilanteen lisäksi myös ulkomaisten tuotteiden mahdolliset markkinat, jos protektionistisia toimenpiteitä ei olisi käytetty. On myös tarpeen ottaa huomioon maksuista saatavien tulojen käyttö. Tuomioistuin on lausunut, että kun maksuista saatavia tuloja käytetään korvaamaan kotimaisten tuotteiden maksurasite osittain, maksut ovat perustamissopimuksen 95 artiklassa tarkoitettuja syrjiviä maksuja22. Lisäksi maksua voidaan pitää sekä syrjivänä keinona että lainvastaisena valtion tukena, sillä se voi kuulua sekä 95 artiklan ensimmäisen kohdan että 92 artiklan soveltamisalaan23 (ks. kohta 26 ja sitä seuraavat kohdat). d) Välillistä verotusta koskeva johdettu oikeus 23. Perustamissopimuksen 99 artiklan nojalla annettuun yhteisön lainsäädäntöön sisältyvät (1) verorakenteita koskevat yhdenmukaistetut säännöt sekä kivennäisöljyjen, tupakan ja alkoholijuomien valmisteverojen vähimmäisverokannat ja 17 Asia C-132/88, komissio v. Kreikka, tuomio 5. 4. 1990 (Kok. 1990, s. 1567) 18 Asia 196/85, komissio v. Ranska, tuomio 7. 4. 1987 (Kok. 1987, s. 1597) 19 Asia 184/85, komissio v. Italia, tuomio 7. 5. 1987 (Kok. 1987, s. 2013). Samankaltaisuuden arvioimiseksi tuomioistuin harkitsi, täyttävätkö tuotteet samat kuluttajien tarpeet ja ovatko sekä oikeudelliset että tosiasioihin perustuvat seikat olennaisia. 20 Yhteisön ekotuotemerkin myöntämisjärjestelmästä 23 päivänä maaliskuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 880/92 perusteella (EYVL N:o L 99, 11. 4. 1992, s. 1) ekotuotemerkkejä voidaan myöntää tuotteille (esim. paperille), joilla on sama käyttötarkoitus mutta eri ympäristövaikutukset. 21 Asia 184/85, komissio v. Italia, tuomio 7. 5. 1987 (Kok. 1987, s. 2013) ja asia 193/85, Cofrutta, tuomio 7. 5. 1987 (Kok. 1987, s. 2085) 22 Asia C-17/91, Georges Lornoy, tuomio 16. 12. 1992 (Kok. 1992, s. 6523) 23 Asia 73/79, komissio v. Italia, tuomio 21. 5. 1980 (Kok. 1980, s. 1533) 7 (2) muut direktiiviin 92/12/ETY yleissäännökset, jotka antavat jäsenvaltioille mahdollisuuden ottaa käyttöön tuotteiden välillisiä veroja, siten että verot eivät anna aihetta jäsenvaltioiden välisiin rajanylitysmuodollisuuksiin. Direktiivissä 92/81/ETY24 annetaan tärkeä säännös, jonka mukaan pääsääntöisesti tuotetta kohti voidaan käyttää vain yhtä verokantaa. Direktiivissä 92/12/ETY25 annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus ottaa tietyin rajoituksin käyttöön muita kivennäisöljyjen kansallisia veroja. Verojen on oltava valmisteveroihin ja arvonlisäveroon sovellettavien sääntöjen mukaisia26. Jäsenvaltiot voivat pyytää neuvoston lupaa soveltaa alennettuja verokantoja tai verovapauksia esimerkiksi ympäristösyistä27. Lisäksi jäsenvaltioilla on oikeus soveltaa alennettuja verokantoja tai verovapauksia kivennäisöljyihin, tiettyyn käyttöön jotka on esimerkiksi julkisessa liikenteessä ja maataloudessa. tarkoitettu 24. Direktiivissä 93/89/ETY28 määritetään edellytykset raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen verotuksen sekä tie- ja käyttömaksujen (veromerkki eli eurovinjetti) toteuttamiselle jäsenvaltioissa. Komissio antoi heinäkuussa 1996 perustamissopimuksen 75 artiklan nojalla ehdotuksen29 kyseisen direktiivin korvaamiseksi30. Ehdotuksessa sallittaisiin tiemaksujen (vuosittaiset ajoneuvoverot ja tie- ja käyttömaksut yleensä sekä erityisesti herkästi pilaantuvilla tieosuuksilla) eriytys ulkoisten kustannusten huomioon ottamiseksi. Komissio myös aloitti yleisen keskustelun taloudellisten välineiden käytöstä kuljetusalalla julkaisemalla vihreän kirjan "Kohti oikeudenmukaista ja tehokasta hinnoittelua - poliittiset vaihtoehdot liikenteen ulkoisten kustannusten sisällyttämiseksi hintoihin Euroopan unionissa"31. Komissio aikoo ehdottaa vihreän kirjan jatkotoimia myöhemmin tänä vuonna. 25. Perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla annetut moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttamaa ilman pilaantumista koskevat direktiivit 91/542/ETY32, 93/59/ETY33 ja 24 Neuvoston direktiivi 92/81/ETY, annettu 19 päivänä lokakuuta 1992, kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta (EYVL N:o L 316, 31. 10. 1992, s. 12) 25 Neuvoston direktiivi 92/12/ETY, annettu 25 päivänä helmikuuta 1992, valmisteveron alaisia tuotteita koskevasta yleisestä järjestelmästä sekä näiden tuotteiden hallussapidosta, liikkumisesta ja valvonnasta (EYVL N. o L 76, 23. 3. 1992, s. 1) 26 Säännöt on annettu kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa direktiivissä 92/81/ETY (EYVL N:o L 316, 31. 10. 1992, s. 12) ja kivennäisöljyjen valmisteverojen määrien lähentämisestä 19 päivänä lokakuuta 1992 annetussa direktiivissä 92/82/ETY (EYVL N:o L 316, 31. 10. 1992, s. 19) 27 Toistaiseksi on myönnetty noin 70 poikkeusta. Osa poikkeuksista koskee ympäristöperustein tapahtuvaa polttoaineverojen eriytystä, kuten ympäristöä vähemmän rasittavan dieselöljyn tai reformuloidun lyijyttömän ja lyijyä sisältävän polttoaineen alennettuja verokantoja. Lyijyä sisältävän ja lyijyttömän polttoaineen verot on eriytetty yhteisön laajuisesti käsittelemällä kyseisiä kahta polttoainetta eri tuotteina. 28 Direktiivi 93/89/ETY (EYVL N:o L 279, 12. 11. 1993) 29 Ehdotus: neuvoston direktiivi raskailta tavarankuljetusajoneuvoilta tiettyjen infrastruktuurien käytöstä kannettavista maksuista (KOM(96) 331,10. 7. 1996) 30 Yhteisön tuomioistuin kumosi direktiivin 5. heinäkuuta 1995 menettelyyn liittyvien epäselvyyksien vuoksi. Direktiivin vaikutukset on kuitenkin säilytettävä, kunnes annetaan korvaavaa lainsäädäntöä. 31 KOM(95)691,lopull. 32 EYVL N:oL 295, 25. 10. 1991, s. 1 33 EYVL N:oL 186, 28. 7. 1993, s. 21 8 94/12/EY34 sisältävät erityisen sääntelyn uusien ajoneuvojen hankintaan liittyvistä veroaloitteista. Järjestelmän tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus edistää uusien päästöiltään puhtaampien ajoneuvojen markkinoille saattamista. Samalla joista aiheutuu tosiasiallisesti muita kuin yhteisön tasolla yhdenmukaistettuja teknisiä vaatimuksia. Verokannustimet sallitaan, jos niissä noudatetaan seuraavia periaatteita: tarkoituksena on myös estää verotoimenpiteet, - niitä on voitava soveltaa kaikkiin uusiin ajoneuvoihin direktiiveissä säädettyjä tulevia päästörajoja noudattaen; - ne on poistettava käytöstä, kun uudet päästörajat tulevat pakollisiksi; - maksujen on oltava pienempiä kuin kyseisten noudattamiseksi vaadittavat ylimääräiset kustannukset; tulevien päästörajojen - niistä on ilmoitettava komissiolle niin pian kuin mahdollista. e) Valtion tuki 26. Jäsenvaltion myöntämä tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua, ei perustamissopimuksen 92 artiklan nojalla sovellu yhteismarkkinoille. Yleissääntö on, ettei komissio voi antaa lupaa maksujärjestelmään sisältyvälle tuelle, jos se rikkoo muita perustamissopimuksen määräyksiä. Tästä syystä on ensin varmistettava, ettei ympäristömaksulla rikota muita määräyksiä eikä etenkään 9, 12, 30-36 ja 95 artiklaa. Jos tuella ei rikota kyseisiä määräyksiä, tuen voidaan katsoa soveltuvan yhteismarkkinoille (ks. jäljempänä). a) Tuen olemassaolo 27. Ennen kuin komissio päättää tuen ja valtion tukia koskevien EY:n määräysten yhteensopivuudesta, sen on selvitettävä, onko kyse tuesta. Ympäristömaksuista saatavat tulot ovat valtionvaroja. Jos tulot kirjataan valtion yleiseen talousarvioon, niiden tuleva käyttö ei kuulu tämän tiedonannon alaan. Jos tulot sen sijaan on osoitettu erityistarkoitukseen, kyse voi olla valtion tuesta, jos tiettyjä yhtiöitä tai tuotteita suositaan. Myös vapautukset tuotteiden tai päästöjen maksuista ovat valtion tukea, vaikka kyseiset vapautukset olisivat tarpeen, etteivät kotimaiset yritykset joutuisi vähemmän suotuisaan asemaan kuin niiden kilpailijat maissa, joissa ei ole vastaavia maksuja. b) Tuen ja valtion tukia koskevien EY:n määräysten yhteensopivuus Tulojen käyttö 28. Perustamissopimuksen 92 artiklan 2 kohdassa määrätään tukimuodoista, jotka soveltuvat yhteismarkkinoille, kun taas 3 kohdassa eritellään tukimuodot, joita voidaan pitää yhteismarkkinoille soveltuvina. Perustamissopimuksen 93 artiklassa määrätään menettelystä, jolla komissio voi arvioida valtion tuen ja 92 artiklan 34 EYVL N:o L 100, 19. 4. 1994, s. 42 yhteensopivuuden. Periaatteet, joiden mukaan komissio arvioi ympäristötavoitteita noudattavia tukiohjelmia, on määritetty ympäristöönsuojeluun myönnettäviä valtion tukia koskevissa yhteisön suuntaviivoissa35. Yleensä arviointi tapahtuu vertaamalla kilpailulle aiheutuvaa haittaa ympäristölle aiheutuvaan hyötyyn. 29. Valtion tukea arvioidessaan komissio ottaa huomioon sekä tulolähteen että tulojen käytön saadakseen asiasta kokonaiskuvan. Tulojen käytön erillisanalyysi, jossa ei oteta huomioon tulolähdettä, antaisi epätäydellisen, tuloksen, jonka mukaan kyse näyttäisi olevan yksinkertaisesti julkisten varojen jaosta. Tästä syystä yhteisön tuomioistuimen mukaan komission on otettava huomioon kaikki asiaan suoraan tai epäsuorasti vaikuttavat tekijät, kuten epäsuora tuki, tuen rahoitus sekä tuen rahoituksen ja tukena jaettavan määrän välinen yhteys36. 30. Komission arviointityön helpottamiseksi jäsenvaltioita kehotetaan ilmoittamaan selkeästi, miten ympäristömaksuista saatavia tuloja on määrä käyttää. Kaikissa tapauksissa on suotavaa, että perusteet ovat avoimia ja harkittuja ja että ne kannustavat toivottavaan käyttäytymiseen. Tulojen yleisimmät käyttötavat ovat: 1) Ympäristöinvestointien tai ympäristöön liittyvän toiminnan tukeminen 31. Arvioidessaan ympäristöinvestoinneille myönnettävän tukia koskevien EY:n määräysten yhteensopivuutta komissio ottaa huomioon mm. seuraavat seikat: tuen ja valtion - käytetäänkö tulot samalla taloudellisella toimialalla, jolla ne on kerätty eli saako jokin toimiala nettohyödyn; - voidaanko maksujen tuotolla rahoitettava toiminta toteuttaa tyydyttävästi tavanomaisena kaupallisena toimintana vai tarvitaanko jonkinlaista tukea; - voidaanko yrityksille maksettavaa rahaa pitää korvauksena toimista, joita ne eivät muuten toteuttaisi ja jotka ovat yleisen edun mukaisia; - toimenpiteen suunniteltu kesto; - onko tukea määrä alentaa vähitellen37. 2) Vaarallisten tuotteiden rahoitukseen tarkoitetut maksut tai aineiden keräys- ja käsittelyjärjestelmien 32. Ympäristölle haitallisten tuotteiden tai aineiden keräys- ja käsittelyjärjestelmien määrä kasvaa. Järjestelmissä jäsenvaltio määrää tavallisesti kyseisten tuotteiden tai 35 EYVL N:o C 72, 10. 3. 1994, s. 3 36 Asia 47/69, Ranska v. komissio, tuomio 25. 6. 1970 (Kok. 1970) 37 Maataloustoimintaan sovellettavat säännöt on annettu asetuksessa (ETY) N:o 2078/92 (EYVL N:o L 215, 30. 7. 1992, s. 85). 10 aineiden myynnille maksun, jonka tuotteiden keräyksestä ja hävittämisestä38. tuotolla yhtiöille maksetaan käytettyjen 3) Tulojen uudelleenjako maksun maksajille 33. Pelkästään kotimaisilta yrityksiltä perittävistä päästömaksuista saatavien tulojen jakaminen uudelleen maksujen maksajille ei tavallisesti olisi kiistanalaista, jos koskevia järjestelmässä yleissääntöjä. Järjestelmissä on kuitenkin vältettävä suosimasta perusteettomasti tiettyjä kotimaisia toimialoja. suunnitelmallisuutta noudatetaan avoimuutta ja 34. Tuotemaksuja voidaan periä sekä kotimaisista tuotteista että muiden jäsenvaltioiden tuotteista. Jos tuotteiden maksuista saatavat tulot käytetään korvaamaan kotimaisten tuottajien koko maksurasite, maksua voidaan pitää vaikutukseltaan tullia vastaavana. Tästä syystä se voidaan kieltää perustamissopimuksen 12 artiklan perusteella (ks. kohdat 15-16 edellä). Jos tuloilla korvataan kotimaisten tuottajien maksurasite osittain, maksu on tutkittava 95 artiklassa tarkoitetun syrjivyyden kannalta (ks. kohta 22). Komissio ei ole vastustanut sellaisia tuotteiden maksuja, joista saatavilla tuloilla on haluttu ratkaista samankaltaisia ympäristöongelmia kuin itse maksulla. Maksuihin ei ole kuitenkaan saanut liittyä edellä mainittuja ongelmia39. Kotimaisia yrityksiä suosivat vapautussäännöt 35. Kuten edellä mainittiin, vapautukset päästö- tai tuotemaksuista voivat olla perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtion tukea. Tilapäiset vapautukset uusista /><Msfömaksuista voidaan sallia kilpailukyvyn menetyksen korvaamiseksi, sillä päästömaksuja sovelletaan yleensä vain kotimaisiin yrityksiin. Jotta vapautukset eivät vääristäisi kohtuuttomasti kilpailua ja jotta tuen saajia kannustettaisiin komissio edellyttää, että verovapautukset tai korvaukset toteuttamaan päästöjen vähentämistoimenpiteitä, - ovat tilapäisiä, 38 Komissio on arvioinut ja hyväksynyt kolme tällaista järjestelmää: ympäristölle haitallisten paristojen keräysohjelman Tanskassa (valtiontukiasia N 539/95), käytettyjen autonrenkaiden keräys- ja hävittämisohjelman Tanskassa (valtiontukiasia N 648/93; EYVL N:o C 390, 31. 12. 1994, s. 15) sekä romuautojen keräys-ja hävittämisohjelman Alankomaissa (valtiontukiasia N 93/95 (N 182/95:stä)). Komission arvioinnissa otettiin erityisesti huomioon, että: (1) maksu, jolla järjestelmä rahoitetaan, määrätään syrjimättömästi kaikille kyseisten tuotteiden maahantuojille tai tuottajille; (2) keräysyhtiöille maksettava maksu määräytyy tavanomaisin kaupallisin ehdoin; (3) järjestelmissä ei sallita suoraan eikä epäsuorasti sitä, että keräysyhtiöt myyvät kerätyt tuotteet alle markkinahintojen; (4) järjestelmät ovat avoimia ja taloudellisesti tehokkaita. Koska kyseiset vaatimukset täyttyivät, komissio piti tukea valtion tukea koskevan lainsäädännön mukaisena ja hyväksyi mainitut keräys-ja hävittämisjärjestelmät. 39 Komissio päätti kahdessa valtiontukiasiassa, siementarkastusta Ranskassa (valtiontukiasia N 693/91) ja torjunta-ainemaksua Tanskassa (valtiontukiasia N 416/95), että sekä kotimaisten että muiden jäsenvaltioiden tuotteiden maksuilla kerättävät tulot voidaan käyttää niiden ympäristöongelmien ratkaisuun, joiden vuoksi maksu on määrätty. Vaatimuksena on, että tulot jaetaan puolueettomin perustein ja ettei niillä tueta maksunalaisten tuotteiden kotimaisia tuottajia. jotka koskivat 11 - eivät tuo toimialalle nettohyötyä ja - alenevat periaatteessa vähitellen40. 36. Tuotemaksuvapautuksia koskevat säännöt ovat arkaluonteisempia, koska kyseiset maksut vaikuttavat tuottajiin muissa jäsenvaltioissa. Vapautukset olisi ensin tutkittava syrjintää ja yhtenäismarkkinoita koskevien sääntöjen ja (jos vapautukset hyväksytään) valtion tukia koskevan lainsäädännön perusteella. Jäsenvaltioita kehotetaan varmistamaan, että: - vapautussäännöt ovat avoimet ja selkeästi laaditut; - järjestelmän arvioitu kesto on määritelty; - vaikutukset asianomaisiin toimialoihin on analysoitu; - vapautukset eivät hyödytä kohtuuttomasti kotimaisia yrityksiä; - kotimaisille tuottajille sekä asianomaisten tuotteiden ja läheisten korvaavien tuotteiden maahantuojille todennäköisesti aiheutuvat vaikutukset on analysoitu. f) Määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet 37. Jäljempänä mainittujen edellytysten mukaisesti maksua tai joitain siihen liittyviä tekijöitä voidaan arvioida perustamissopimuksen 30 artiklan perusteella, jossa kielletään kaikki tuonnin määrälliset rajoitukset ja vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet. Vaikutukseltaan vastaava toimenpide voidaan kuitenkin hyväksyä 30-36 tarpeellisena ympäristötavoitteen saavuttamiseksi ja jos sen vaikutukset yhtenäismarkkinoihin ovat oikeassa suhteessa ympäristölle aiheutuvaan hyötyyn. On painotettava, että 30 artiklan itse ympäristötavoitteita. ympäristönsuojeluAjemo/a toimenpidettä perusteella, perusteella arvioidaan pidetään artiklan eikä jos 30 artiklan soveltaminen 38. Perustamissopimuksen 30 artiklaa ei yleensä voida soveltaa, kun maksu kuuluu EY. n perustamissopimuksen 9, 12, 16 tai 95 artiklan soveltamisalaan. Sitä voidaan kuitenkin soveltaa: - kun maksu määrätään tuotteelle, jolle ei ole vastaavaa tai kilpailevaa kansallista tuotantoa, ja maksu on niin suuri, että siitä voi olla haittaa tuotteiden vapaalle tuomioistuin on esimerkiksi päättänyt, että jos liikkuvuudelle. Yhteisön moottoriajoneuvoihin sovelletaan rekisteröinti veroa jäsenvaltiossa, jossa kyseisiä ajoneuvoja ei valmisteta, vero voidaan tutkia 30 artiklan perusteella41; tai 40 Näistä syistä komissio on hyväksynyt esim. Alankomaiden (valtiontukiasia N 760/95) ja Tanskan (valtiontukiasia N 459/95; EYVL N:o C 324, 5. 12. 1995, s. 9) C02/energiavero-ohjelmat valtion tukea koskevien sääntöjen mukaisina. 41 Asia 47/88, komissio v. Tanska (Kok. 1990, s. 4509) 12 - kun maksu liittyy tiettyihin edellytyksiin tai tekijöihin, jotka voidaan erottaa maksujärjestelmän toiminnan edellytyksistä tai tekijöistä, vaatimuksien voidaan katsoa kuuluvan 30 artiklan soveltamisalaan. Tällaiset edellytykset tai tekijät voivat koskea tuotteiden merkintöjä tai esillepanoa. Jos maksua koskevissa säännöissä esimerkiksi vaaditaan taloudellista toimijaa muuttamaan tuotteen muotoa, kokoa, nimeä tai niitä pakkausmerkintöjä, joilla tuotetta laillisesti markkinoidaan toisessa jäsenvaltiossa42, ja jos kyseiset muutokset eivät ole välttämättömiä maksun asianmukaiselle toiminnan ja tavoitteen kannalta, vaaditut muutokset voidaan arvioida 30 artiklan perusteella43. Teknisiä vaatimuksia koskevan yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti edellä tarkoitetut edellytykset ja tekijät eivät saa suunnata kauppaa niin, että vain tietyt kauppiaat voivat todella tuoda maahan asianomaisia tuotteita ja että muilta tuonti on estetty44. 39. Tuomioistuimen ratkaisun mukaan pullojen kierrätysjärjestelmään kuuluvaa pullokohtaista takuumaksua ei sinänsä voida pitää verotoimenpiteenä ja se voidaan tästä syystä tutkia 30 artiklan perusteella45. 30 artiklaa koskevat arviointiperusteet 40. Tuomioistuin ei ole toistaiseksi arvioinut verotoimenpiteitä 30 artiklan perusteella, vaikka artiklan soveltamista koskeva oikeuskäytäntö kohdistuu lukuisiin erilaisiin toimenpiteisiin. Näitä muita toimenpiteitä koskevasta yhteisön tuomioistuimen oikeuskäytännöstä46 on kuitenkin saatavilla hyödyllisiä viitteitä tarpeellisuuden ja suhteellisuuden ratkaisemisesta, vaikka - kuten edellä mainittiin - maksuilla ja teknisillä määräyksillä voi olla osittain eri tehtävät ympäristöpolitiikassa. 41. Jos 30 artiklaa voidaan soveltaa kansallisiin toimenpiteisiin, ympäristönsuojelua voidaan pitää ns. pakottavana vaatimuksena, jolla toimenpide voidaan oikeuttaa47, vaikka liikkuvuutta. Asiaa koskevan oikeuskäytännön mukaan toimenpiteen on täytettävä seuraavat ehdot, jotta se voitaisiin oikeuttaa ympäristönsuojeluperustein: tavaroiden vapaata se haittaisikin - toimenpiteen on oltava syrjimätön eli sitä on voitava soveltaa sekä kotimaisiin tuotteisiin että muiden jäsenvaltioiden tuotteisiin; 42 Ks. esim. asia 27/80, Fietje (Kok. 1980 s. 3839) ja asia 94/82, Kikvorsch (Kok. 1983, s. 947) 43 Tuomioistuin päätyi 30 ja 92 artiklan välisen yhteyden osalta samaan ratkaisuun asiassa 74/76, Ianelli & Volpi (Kok. 1977, s. 557). 44 Asia 104/75, De Peijper (Kok. 1976, s. 613) 45 Asia 302/86, komissio v. Tanskan kuningaskunta (tavaroiden vapaa liikkuvuus - olut- ja virvoitusjuomapullot; "Tanskan pulloasia"), tuomio 20. 9. 1988 (Kok. 1988, s. 4607) 46 Ks. myös 22 päivänä joulukuuta 1969 annetun komission direktiivin 70/50/ETY 3 artikla. Myös asiassa 155/82, komissio v. Belgia (Kok. 1983, s. 531; s. 543, 12 kohta ym. ) ja asiassa 62/90, komissio v. Saksa (Kok. 1992, s. 2575; s. 2605, 11 kohta ym. ) yhteisön tuomioistuin sovelsi tarpeellisuutta ja suhteellisuutta koskevia edellytyksiä eikä pitänyt perusteltuina tavaroiden vapaan liikkuvuuden kansallisia rajoituksia, jotka oli asetettu terveyden ja ihmisten suojelemiseksi. 47 Cassis de Dijon -asia ja Tanskan pulloasia 13 - on todistettava mm. tieteellisesti48, että toimenpide on tarpeen ympäristötavoitteen saavuttamiseksi; - toimenpiteen aiheuttaman rasitteen on oltava oikeassa suhteessa ympäristön suojelutavoitteeseen49 eli toimenpiteellä ei saa luoda enempää kaupan esteitä, kuin on tarpeen ympäristötavoitteen saavuttamiseksi, ja ei saa olla käytettävissä muita, kauppaa vähemmän rajoittavia toimenpiteitä. 42. On arvioitava tapauskohtaisesti, onko ympäristömaksu tarpeellinen ja suhteellinen ympäristönsuojelutavoitteen saavuttamiseksi. Käytännön arviointi riippuu usein maksun sekä säännönmukaisen asiaankuuluvista hallinnollisista kustannuksista. Toimenpiteen tarpeellisuuden ja suhteellisuuden arviointi voi riippua myös muista tekijöistä, kuten kulttuurista ja kuluttajien käyttäytymisestä. ennakoidusta ympäristöhyödystä ja muista toimenpiteen suuruudesta, toiminnan B. YHTEISÖN VALVONTAMENETELMIÄ KOSKEVAT SUUNTAVIIVAT a) Ilmoitusvaatimukset valtion tuen alalla 43. Jäsenvaltioiden on tuen myöntämistä ilmoitettava komissiolle valtion tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta riittävän ajoissa, jotta komissio voi esittää huomautuksensa. Ilmoitusta ei kuitenkaan vaadita, jos tukeen sovelletaan vähämerkityksistä tukea koskevaa sääntöä50. Komissio tarvitsee tavallisesti kaksi kuukautta tukiasian arvioimiseen. Jos komissio kuitenkin katsoo, että suunnitelma ei 92 artiklan mukaan sovellu yhteismarkkinoille, se aloittaa 93 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Tässä täydessä tutkimusmenettelyssä annetaan kyseiselle jäsenvaltiolle sekä muille jäsenvaltioille ja kaikille asianomaisille osapuolille mahdollisuus esittää huomautuksensa tuesta. Asianomainen jäsenvaltio ei voi toteuttaa suunnittelemiaan toimenpiteitä, ennen kuin menettelyssä on annettu lopullinen päätös (EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 3 kohta). suunnitellusta 44. Täydessä tutkintamenettelyssä komissiolla on valtuudet tehdä lopullinen päätös tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille. Kielteisissä, osittain kielteisissä tai ehdollisissa päätöksissä komissio vaatii asianomaista jäsenvaltiota noudattamaan päätöstä määräajan kuluessa51. 45. Tukiohjelma, joka otetaan käyttöön noudattamatta ilmoitussääntöjä, on lainvastainen. Komissio voi vaatia jäsenvaltiota keskeyttämään tuen maksamisen, kunnes tutkinnassa on päästy tulokseen. Jos tukea on alettu maksaa ennen komission päätöstä ja komissio on ilmoittanut, ettei tuki sovellu yhteismarkkinoille, komission lopullisessa päätöksessä yleensä määrätään asianomainen jäsenvaltio perimään laittomasti myönnetty tuki korkoineen takaisin tuensaajilta. Jos komission päätöstä 48 Asia 304/84, MUller (Kok. 1986, s. 1511) ja asia 178/84, komissio v. Saksa (Kok. 1987, s. 1227) 49 Asia 227/82, Van Bennekom (Kok. 1983, s. 3883) 50 Ks. komission tiedonanto vähämerkityksisestä tuesta (EYVL N:o C 68,6. 3. 1996, s. 9) 51 Menettelyjen yksityiskohtainen kuvaus sisältyy asiakirjaan "Guide to Procedures in State Aid Cases" teoksessa Competition Law in the European Communities, nide IIA (Rules applicable to State aid), osa B-l (Bryssel/Luxemburg, 1995). 14 ei noudateta, komissio voi viedä asian yhteisön tuomioistuimen ratkaistavaksi. toimenpiteitä Jäsenvaltion velvollisuudella olla toteuttamatta suunnittelemiaan ennen komission lopullista päätöstä on välitön oikeusvaikutus. Tämä merkitsee sitä, että tuesta hyötyvän yrityksen kilpailija voi pyytää kansallista tuomioistuinta toteuttamaan kaikki asianmukaiset toimenpiteet kansallisen lainsäädännön nojalla, kunnes komissio on päättänyt tuen ja perustamissopimuksen yhteensopivuudesta. Lisäksi kansallinen tuomioistuin voi lopullisessa tuomiossaan määrätä laittomasti maksetun tuen palautettavaksi52 tai myöntää vanhingonkorvauksia53. b) Direktiiviä 83/189/ETY ja yhteisön sekundaariympäristölainsäädäntöä koskevat ilmoittamisvaatimukset teknisten eritelmien 46. Direktiivissä 83/189/ETY54 säädetään teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä. Siinä vaaditaan jäsenvaltioita ilmoittamaan ennakolta mm. niistä teknisistä määräyksistä, "jotka liittyvät verotus- tai rahoitustoimenpiteisiin, jotka vaikuttavat tuotteiden kulutukseen rohkaisemalla näiden noudattamista". tai muiden ja komission kautta muille lähetettävä komissiolle Ennakkoilmoitus on jäsenvaltioille, jotka voivat esittää huomautuksia tai antaa yksityiskohtaisen lausunnon. Direktiivissä säädettyä tavanomaista kolmen kuukauden odotusaikaa ei sovelleta sellaisiin teknisiin määräyksiin, jotka liittyvät verotustoimenpiteisiin, ja komission tai jäsenvaltioiden huomautukset tai yksityiskohtaiset lausunnot "voivat koskea ainoastaan seikkoja, jotka voivat aiheuttaa kaupan esteitä, eikä toimenpiteen verotuksellisia tai rahoituksellisia seikkoja"55. Ilmoittamisvaatimuksessa ei määrätä ennakolta perustamissopimuksen 30 tai 95 artiklan nojalla tapahtuvan arvioinnin tulosta. vaatimusten 16 artiklassa 94/62/EY 47. Yhteisön muun johdetun oikeuden osalta pakkauksista ja pakkausjätteestä annetun vastaavasta direktiivin ennakkoilmoitusmenettelystä kuin direktiivissä 83/189/ETY. Artikla koskee toimenpiteitä, joilla jäsenvaltiot aikovat panna täytäntöön direktiivin 94/62/EY. Artiklassa säädetään, että jäsenvaltio voi osoittaa ilmoituksen koskevan myös direktiiviä 83/189/ETY, jos ehdotettu toimenpide on myös kyseisessä direktiivissä tarkoitettu tekninen standardi tai määräys. Tämä keskitetty järjestelmä mahdollistaa sen, että jäsenvaltiot tekevät komissiolle vain yhden kumpaakin direktiiviä koskevan ilmoituksen. säädetään 52 Ks. asia C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) ym. v. La Poste ym. (ei vielä julkistettu, 71 kohta). 53 Ks. esimerkiksi yhdessä käsitellyt asiat C-6/90 ja C-9/90, Andrea Francovich ym. v. Italia (Kok. 1990, s. 5357, 35 kohta). 54 Neuvoston direktiivi 83/189/ETY, annettu 28 päivänä maaliskuuta 1983, teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä (EYVL N:o L 109, 26. 4. 1983). Direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna 22 päivänä maaliskuuta 1988 annetulla direktiivillä 88/182/ETY (EYVL N:o L 81, 26. 3. 1988) ja 23 päivänä maaliskuuta 1994 annetulla direktiivillä 94/10/EY (EYVL N:o L 100, 19. 4. 1994). 55 Direktiivin 8 artiklan 1 kohta. 15 48. Jos mainittujen direktiivien perusteella ilmoitettavasta toimenpiteestä ei ilmoiteta, komissio voi aloittaa EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukaisen rikkomismenettelyn ja antaa jäsenvaltioille virallisen huomautuksen. Tällöin asianomaista toimenpide kansallisesta oikeusjärjestelmästään. Jos jäsenvaltio haluaa soveltaa tällaista toimenpidettä, sen ja otettava se käyttöön vasta lähetettävä uusi on ilmoitusmenettelyn j aikeen. jäsenvaltiota pyydetään poistamaan luonnos komissiolle c) Sellaisten toimenpiteiden ilmoittaminen, joilla yhteisön direktiivit saatetaan osaksi kansallista lainsäädäntöä 49. Jokaisessa direktiivissä on säännös, jossa jäsenvaltioita vaaditaan ilmoittamaan toimenpiteistä, joita ne ovat toteuttaneet direktiivin saattamiseksi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tämä koskee myös maksuja ja muita taloudellisia välineitä silloin, kun direktiivissä on säännöksiä taloudellisista välineistä, kuten jäteöljystä annetun direktiivin 75/439/ETY 15 artiklassa. Jos kansallista täytäntöönpanotoimenpidettä, ei ilmoiteta komissiolle, aloitetaan EY:n perustamissopimuksen 169 artiklan mukainen rikkomusmenettely. d) Kantelut ja komission aloitteesta tehtävät tutkimukset 50. Komissio saa usein tietoa ympäristömaksuihin liittyvistä seikoista yritysten tai muiden jäsenvaltioiden esittämien kanteluiden kautta. Kantelutapauksissa komissio tutkii asian, koska sen tehtävänä on varmistaa perustamissopimuksen ja johdetun oikeuden asianmukainen täytäntöönpano. Komissiolla on tästä syystä aloiteoikeus tutkia asia ja pyytää tietoja ympäristömaksujen käytöstä jäsenvaltioissa. IV. PÄÄTELMÄ 51. Ympäristöverojen lisääntyy nopeasti ja julkisten ympäristömaksujen käyttö jäsenvaltioissa, mikä vastaa viidettä ympäristöpolitiikan toimintaohjelmaa ja sen äskettäistä tarkistusta. Komissio tukee tätä kehitystä, koska se mahdollistaa entistä kustannustehokkaamman ympäristöpolitiikan. Kehitys on kuitenkin samalla mahdollisesti etenkin yhteisön muuhun yhtenäismarkkinoihin liittyvien asioiden kanssa. Tämän tiedonannon tarkoituksena on ohjata jäsenvaltioita sen varmistamiseksi, että ympäristöveroja ja julkisia ympäristömaksuja koskevat kansalliset aloitteet ovat voimassa olevan yhteisön lainsäädännön mukaiset. politiikkaan ristiriidassa ja 52. Tämä tiedonanto on ympäristöveroja ja julkisia ympäristömaksuja koskevan komission tarkastelun ensimmäinen vaihe. Tiedonanto osoittaa, että jäsenvaltioilla on huomattava toimintavara ottaa käyttöön verotuskeinoja, jotka ovat osoittautuneet erittäin kiinnostaviksi ympäristöpolitiikan tehostamisessa. Tiedonanto kuitenkin painottaa myös yhtenäismarkkinoiden toimintaan liittyvää lainsäädäntöä, jota jäsenvaltioiden on noudatettava, kun ne ottavat käyttöön ympäristöveroja ja julkisia ympäristömaksuja. Tässä yhteydessä komissio harkitsee, pitäisikö ympäristösyistä 16 käyttöön otettujen maksujen perustamissopimuksen 30 artiklaa. tulevissa tarkasteluissa analysoida tarkemmin 53. Kun jäsenvaltioiden käytännön kokemus ympäristöveroista julkisista ympäristömaksuista on lisääntynyt, myös komission kokemus tällaisten keinojen arvioinnista tämän tiedonannon pohjalta lisääntyy. Tämän tiedon avulla komissio tutkii, tarvitaanko poliittisia aloitteita sen varmistamiseksi, että yhteisön olennaiset tavoitteet saavutetaan. ja 54. Voidakseen arvioida ympäristöverojen ja julkisten ympäristömaksujen vaikutuksia yhtenäismarkkinoihin ja ympäristöpolitiikkaan komissio aikoo toteuttaa arvion tällaisten keinojen taloudellisista ja ympäristövaikutuksista sekä niistä tehtävistä päätelmistä. 17 LIITE Ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut EU:n ja ETA:n jäsenmaissa1 Tiedot lokakuulta 1996 Ympäristöverotoimenpiteet Alan ko maat Belgia Espan -ja Irlanti Islanti Italia Itä valta Kreik ka Liech ten stein Lu xem burg Norja Portu gali Rans ka Ruotsi Saksa Suomi Tans ka Moottoripolttoaineet Lyijyä sisältävä/lyijytön (eriytetty) Diesel (laadun mukaan eriytetty) Hiili-ja energiaverotus Rikkivero Muut valmisteverot (muut kuin alv) Bensiini (laadun mukaan eriytetty) Muut energiatuotteet Muut valmisteverot Hiili-ja ennergiaverotus Rikkivero NOx-maksu • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • Yhdis tynyt kunin gas kunta • • • Ympäristöverotoimenpiteet Alan ko maat Belgia Espan -ja Irlanti Islanti Italia Itä valta Kreik ka Liech ten stein Lu xem burg Norja Portu gali Rans ka Ruotsi Saksa Suomi Tans ka Yhdis tynyt kunin gas kunta Ajoneuvoihin liittyvä verotus Eriytetty myynti-, valmiste-ja rekisteröintivero (autot) Eriytetty tie-ja rekisteröintivero (autot) • • Aineet Lannoitteet Torjunta-aineet Muut tuotteet Paristot Muovipussit Kertakäyttöpakkaukset Renkaat CFC-yhdisteet ja/tai halonit Kertakäyttöiset parranajokoneet Kertakäyttökamerat Voiteluöljymaksu Öljvn aiheuttaman pilaantumisen maksu Liuottimet • • • • • • - Ji • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • a • • • • • • • • • • • • • • • o • • Ympäristöverotoimenpiteet Alan ko maat Belgia Espan -ja Irlanti Islanti Italia Itä valta Kreik ka Liech ten stein Lux em burg Norja Portu gali Rans ka Ruotsi Saksa Suomi Tans ka Suorat verovaraukset Ympäristöinvestoinnit poisto ja etupainoinen • Työnantajan maksamat osana verotettavaa tuloa työmatkakulut Ilmaliikenne Melumaksu Muut maksut Vesimaksut ja -verot Vesimaksut Viemärimaksut Jätevesimaksut Pohjaveden hyödyntämismaksu Lannan aiheuttaman pilaantumisen maksut Jätehuoltomaksut Kunnalliset jätemaksut Jätteen käsittelymaksu Vaarallisen jätteen maksu Maantäyttövero tai -maksu • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • • Yhdis tynyt kunin gas kunta • • • • • Lähde: OECD (Implemen tation J Strategi es for '. ïnviroi imenta Taxes), päivitetty 1996 1) Taulukossa esitetään eri maiden ympäristöverot ja julkiset ympäristömaksut kaaviona. Maksujen muoto, rakenne, suuruus jne. vaihtelevat maittain. o ISSN 1024-4492 KOM(97) 9 lopullinen ASIAKIRJAT FI 09 14 10 Luettelonumero : CB-CO-97-033-FI-C ISBN 92-78-15317-6 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: MITTEILUNG DER KOMMISSION AN DEN RAT UND DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT - Die externe Dimension der transeuropäischen Energienetze

eurovoc_concepts:
electrical energy
energy grid
management of resources
natural gas
security of supply
trans-European network

text: KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN Brüssel, den 26. 03. 1997 KOM(97) 125 endg. MITTEILUNG DER KOMMISSION AN DEN RAT UND DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT Die externe Dimension der transeuropäischen Energienetze DIE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPAISCHEN ENERGIENETZE INHALT A. ZUSAMMENFASSUNG B. DER ENERGIEVERBUND MIT DRITTLÄNDERN 1. 2. 3. Bedeutung des Energieverbunds mit Drittländern Der Erdgasverbund mit Drittländern Elektrizitätsverbund mit Drittländern C. MASSNAHMEN DER GEMEINSCHAFT ZUR ERMITTLUNG UND IN ENERGIENETZE VORHABEN VON FÜR FÖRDERUNG DRITTLÄNDERN 4. 5. 6. 7. Ermittlung von gegenseitigem Interesse transeuropäischen Vorhaben für Energienetze von Ermittlung von Vorhaben fur Energienetze von regionalem Interesse Sonstige politische Maßnahmen der Gemeinschaft Finanzielle Maßnahmen der Gemeinschaft D. SCHLUSSFOLGERUNGEN ANLAGEN I ELEKTRIZITÄTSNETZVORHABEN INTERESSE (LISTE UND KARTE) VON GEGENSEITIGEM II. GASNETZVORHABEN VON GEGENSEITIGEM INTERESSE (LISTE UND KARTE) III. ÜBERSICHT ÜBER MÖGLICHKEITEN DER FINANZIELLEN UNTERSTÜTZUNG ZUR FÖRDERUNG VON ENERGIEWIRTSCHAFTLICHEN MASSNAHMEN UND VORHABEN FÜR ENERGIENETZE IN DRITTLÄNDERN GEMEINSCHAFT DURCH DIE Die externe Dimension der transeuropäischen Energienetze A. ZUSAMMENFASSUNG In dieser Mitteilung der Kommission werden die wichtigsten Aspekte im Bereich des Erdgas- und des Elektrizitätsverbunds mit Drittländern und des Ausbaus dieser Netze auf der Ebene Europas, des Mittelmeerraums und gegebenenfalls Zentralasiens und des Nahen Ostens analysiert. Die Untersuchung erbrachte vier wesentliche Punkte: (i) (ii) (iii) (iv) Es gibt bereits zahlreiche Energieverbundnetze mit Drittländern in Europa und im Mittelmeerraum, wobei aber vor allem auf dem Balkan und in den baltischen Staaten Verbindungen zuweilen fehlen. Die Ermittlung von Vorhaben von gegenseitigem Interesse im Bereich der transeuropäischen Energienetze im Rahmen der Leitlinien der Gemeinschaft für die TEN im Energiebereich sind weit vorangeschritten; 28 Vorhaben, an denen jeweils die Mitgliedstaaten der Gemeinschaft und Drittländer beteiligt sind, wurden bisher ermittelt. Die Ermittlung von Vorhaben für Energienetze von regionalem Interesse in den betreffenden Drittländern ist angelaufen. Dies erfordert jedoch eine Zusammenarbeit auf längere Sicht, die die Gemeinschaft im Rahmen des Energieprogramms SYNERGY sowie der Hilfsprogramme PHARE, TACIS und MEDA auch weiterhin unterstützen wird. in den betreffenden Drittländern transeuropäischen und regionalen Vorhaben Die Voraussetzungen für politische Maßnahmen der Gemeinschaft zur Durchführung von für Energienetze (EG-Vertrag, TEN- Leitlinien, Europäische Energiecharta, Assoziierungsabkommen) und zur Umsetzung von kohärenten energiewirtschaftlichen Maßnahmen in diesen Ländern (durch SYNERGY sowie die Programme PHARE, TACIS und MEDA) sind vorhanden. finanziellen Interventionsmechanismen der Gemeinschaft Die zur Unterstützung von i) Studien zu TEN-Vorhaben von gegenseitigem Interesse (Zuschüsse aus der Haushaltslinie TEN-Energienetze), ii) Studien über regionale Vorhaben für Energienetze in den betreffenden Drittländern (Zuschüsse aus den Programmen PHARE, TACIS und MEDA) sowie iii) in bestimmten Fällen von Investitionen im Rahmen der genannten Vorhaben in den betreffenden Drittländern (Zuschüsse von PHARE und Darlehen der EIB) stehen ebenfalls zur Verfügung. Allgemein kann festgestellt werden, daß sich die Kommission, wenn dies erforderlich ist, zur Beachtung der vorhandenen Leitlinien und Nutzung der politischen und finanziellen Instrumente verpflichtet, um die Entwicklung von transeuropäischen und regionalen Vorhaben für Energienetze in den betreffenden Drittländern und ihren Verbund mit den Netzen der Gemeinschaft zu unterstützen. Der weiträumige Verbund von Energienetzen wird wirksam zur Sicherheit der Energieversorgung, zur Stärkung des wirtschaftlichen und sozialen Zusammenhalts und zum Funktionieren des Binnenmarktes beitragen. Er wird außerdem den Zielen der Gemeinschaft im Hinblick auf die Wettbewerbsfähigkeit, den Umweltschutz, die Erweiterung und die Zusammenarbeit mit Drittländern zugute kommen. B. DER ENERGIEVERBUND MIT DRITTLANDERN 1. Bedeutung des Energieverbunds mit Drittländern Die weitere Vernetzung der Infrastrukturen für die Übertragung von Elektrizität und Erdgas in der Gemeinschaft geht zwangsläufig einher mit dem Ausbau des Verbunds mit Drittländern. Dieser Verbund kommt sowohl den Entwicklungen der Handelsbeziehungen als auch der notwendigen Sicherung der Energieversorgung entgegen (Diversifizierung der Bezugsquellen und Versorgungswege). Wichtig sind außerdem die Verbesserung des wirtschaftlichen und sozialen Zusammenhalts und damit der Perspektiven für die politische Stabilität und den Frieden sowie das Funktionieren des Binnenmarktes in einer erweiterten Gemeinschaft. Noch weniger als in den Bereichen Verkehr und Telekommunikation kann die Integration der Energienetze in der Gemeinschaft unabhängig von der Frage des Verbunds mit Drittländern betrachtet werden. Das gilt gleichermaßen für den Verbund der Erdgasnetze in der Gemeinschaft, da die größten Erdgasvorkommen außerhalb der Gemeinschaft zu finden sind und mit den Netzen der Gemeinschaft verbunden werden müssen. Ein Elektrizitätsverbund mit Drittländern erhöht die Wirtschaftlichkeit und die Versorgungssicherheit. Obwohl der Schwerpunkt dieser Mitteilung einer transeuropäischen Dimension Hegt, die von gegenseitigem Interesse für die Gemeinschaft und die betreffenden Drittländer sind, werden auch Vorhaben mit einer stärker regionalen Dimension genannt, die für zwei oder mehrere Drittländer von besonderem Interesse sind. auf Vorhaben mit Was die Energienetze anbelangt, ist die Kommission stets auf Lösungen bedacht, die aufgrund einer Umweltverträglichkeitsprüfung der Vorhaben als umweltfreundlich bewertet wurden. 2. Der Erdgasverbund mit Drittländern • Versorgungssicherheit Die Erdgasnetze werden vor dem Hintergrund einer wachsenden Nachfrage und eines größer werdenden Marktanteils von Erdgas in praktisch sämtlichen Mitgliedstaaten der EU ausgebaut: für die gesamte EU wird eine Zunahme des Anteils an der Energiebilanz von rund 20% heute auf rund 26% im Jahr 2010 erwartet. Angesichts der Abnahme der heimischen Erdgasproduktion der EU dürfte die Importabhängigkeit gleichzeitig von fast 40% heute auf rund 60% im Jahr 2010 kräftig ansteigen und könnte im Jahr 2020 sogar 75% erreichen. Ziel der Mitteilung der Kommission über die Gasversorgung der Europäischen Gemeinschaft und zukünftige Perspektiven 1 vom Oktober 1995 war es, die Zukunft des Gassektors in der EG zu erörtern und zu prüfen, wie sich die Versorgungssicherheit entwickelt und was auf der Ebene der Gemeinschaft zur Verbesserung der Situation im Hinblick auf das nächste Jahrhundert zu tun ist. Eine der Schlußfolgerungen der Mitteilung war, daß der Verbund der Erdgasnetze der EG und der Aufbau von Verbindungen zu bestimmten Drittländer für die Versorgungssicherheit der EG ausschlaggebend ist. Es wurde darauf hingewiesen, daß verschiedene strategische Verbundnetze bereits jetzt als Vorhaben von gemeinsamem Interesse im Rahmen der Leitlinien für die transeuropäischen Energienetze^ ausgewiesen wurden und daß die Erweiterung der derzeitigen Liste um einige in der Mitteilung genannte "fehlende" Fernleitungsverbindungs- und Speichervorhaben unter Berücksichtigung der Bedürfnisse der gefährdetsten Mitgliedstaaten die Versorgungssicherheit der EG beträchtlich verbessern würde. In seinen Schlußfolgerungen zu der genannten Mitteilung bestätigte der Energierat auf seiner Tagung vom 7. Mai 1996, daß der weitere Ausbau und der Verbund der Erdgasnetze innerhalb der Gemeinschaft und mit Bezugsländern, die nicht der EU angehören, notwendig seien und im Hinblick darauf umfangreiche Investitionen getätigt werden müssen. • Derzeitige Lage Die derzeitige Lage im Hinblick auf den Erdgasverbund der Gemeinschaft mit Drittländern ist wie folgt: (i) Erdgasfernleitungen zwischen den russischen Erdgasvorkommen und verschiedenen Mitgliedstaaten der Gemeinschaft durchqueren bereits jetzt (Ukraine, Belarus, Republik Moldau) sowie andere GUS-Staaten verschiedene Länder Mittel- und Osteuropas (Polen, Slowakei, Tschechische Republik, Rumänien, Bulgarien). 1 KOM(95) 478 endg. vom 18. Oktober 1995. 2 ABl. Nr. L 161 vom 29. 6. 1996. (ii) (iii) Algerisches Erdgas wird über Tunesien (durch die Trans-Med-Pipeline) nach Italien und über Marokko (durch die neue Maghreb-Europa-Pipeline) nach Spanien und Portugal befördert. Algerisches Erdgas wird auch auf dem Seeweg an verschiedene LNG-Terminals in Belgien, Frankreich, Italien und Spanien geliefert. Unterwassererdgasleitungen Drei norwegischen Gasvorkommen in der Nordsee mit dem nordwesteuropäischen Festland und eine vierte mit dem Vereinigten Königreich. verbinden die Herausforderungen für die Zukunft In der Gemeinschaft sollte ein künftiger Ausbau der Erdgasnetze angesichts der zunehmenden Abhängigkeit darauf ausgerichtet sein, weiterhin eine weitgehende Diversifizierung der externen Erdgasversorgung - aus den bisherigen sowie aus neuen Bezugsländern - zu gewährleisten, den Erdgastransfer innerhalb der Gemeinschaft flexibler zu gestalten und die Untergrundspeicher auszubauen. Mittelfristig sollte in den Investitionsplänen der Erdgasgesellschaften eine verstärkte Erdgaseinführ aus jedem der bisherigen Bezugsländer vorgesehen werden. Längerfristig erkunden die Erdgasgesellschaften jedoch auch die Möglichkeit neuer Erdgaslieferungen (über Pipelines oder LNG-Einrichtungen). In diesem Zusammenhang sollten Zentralasien und der Kaspische Raum als neue erdöl- und erdgasproduzierende Region mit einem beträchtlichen Exportpotential für den europäischen Markt in Betracht gezogen werden. Unter Beachtung der technisch/wirtschaftlichen Durchführbarkeit und der Umweltfragen könnten neue Ost-West-Übertragungsnetze zwischen dem Gebiet um das Kaspische Meer und Europa aufgebaut werden. Eine Ausweitung der Erdgasversorgung wäre gerechtfertigt, da die EU ihre Versorgung diversifizieren und ein Wettbewerbsklima zwischen den derzeitigen und möglichen künftigen Erdgaslieferländern, darunter auch den GUS-Staaten (Rußland, Turkmenistan, Kasachstan und Usbekistan), Staaten im Umfeld der Europäischen Gemeinschaft (Algerien, Norwegen und in Zukunft möglicherweise auch Iran) sowie weiter entfernte (LNG-)Bezugsstaaten im Nahen Osten (Katar), Westafrika (Nigeria) und Lateinamerika, schaffen muß. Für die mittel- und osteuropäischen Länder, die in der Regel von einem Erdgasbezugsland (Rußland) abhängen, geht es beim künftigen Ausbau der Erdgasnetze vor allem um die Verbesserung der Versorgungssicherheit und die damit verbundene Diversifizierung der Versorgung. Typische Vorhaben in diesen Ländern wären der Verbund mit westeuropäischen Staaten, die Schaffung von neuer Untergrundspeichern Erdgasversorgungsleitungen. Da einige dieser Länder Kandidaten für den Beitritt zur Europäischen Union sind, wird deren Erdgasversorgungssicherheit bei ihrem Beitritt zu einem Anliegen der Gemeinschaft werden. Beteiligung Vorhaben und die an im Mittelmeerraum, die keine oder nur beschränkte Für die Drittländer regionalen Gasvorkommen haben, wird Erdgasübertragungsvorhaben zu beteiligen, um Zugang zu dem in Nachbarstaaten derselben Region oder benachbarter Regionen geförderten Erdgas zu erhalten. es darum gehen, sich an 3. Elektrizitätsverbund mit Drittländern • Derzeitige Lage (Polen, Was die Elektrizitätsnetze anbelangt, wird das CENTREL-Netz Tschechische Republik, Slowakei, Ungarn) seit Ende 1995 mit dem UCPTE-Netz synchron betrieben. Zu dem dadurch geschaffenen Verbundnetz, das als TESIS (Trans European Synchronously Interconnected System) bezeichnet wird, gehört inzwischen der größte Teil des europäischen Kontinents, von Portugal bis Polen und vom dänischen Festland bis Italien. Seit Oktober 1996 gehört versuchsweise auch ein Teil des ukrainischen Netzes zu TESIS. Obwohl Griechenland Mitglied der UCPTE ist, ist seit Ausbruch des Krieges in Jugoslawien die Verbindung des Landes zum UCPTE-Netz unterbrochen. Die Schweiz ist voll in das UCPTE-Netz integriert, an dem sie aktiv beteiligt ist. Italien erfolgt Die Übertragung zwischen Deutschland, Frankreich und größtenteils über das schweizerische Netz. Slowenien ist seit 1975 an das UCPTE-Netz angeschlossen. Damals gehörte das Land noch zu Jugoslawien, jetzt ist es selbst UCPTE-Mitglied. Norwegen gehört gemeinsam mit den dänischen Inseln, Schweden und Finnland sechs dem NORDEL-Verbundnetz Hochspannungs-Gleichstrom-Unterwasserkabel (zwei zwischen Norwegen und dem dänischen Festland, zwei zwischen Schweden und dem dänischen Festland, eines zwischen Schweden und Deutschland und eines zwischen Dänemark und Deutschland) an das UCPTE-Netz angeschlossen. an. Das NORDEL-Netz ist über Das NORDEL-Netz ist über eine Wechselstrom/Gleichstrom/Wechselstrom- Umwandlungsstation an der finnisch-russischen Grenze in der Nähe von Sankt Petersburg auch mit dem russischen Elektrizitätsnetz verbunden. • Künftige Herausforderungen Die Balkanstaaten sind nicht an das UCPTE-Netz angeschlossen. Ihre Anbindung wird in Studien untersucht, die Vorbereitungsmaßnahmen und erforderliche Schritte für jeden betroffenen Staat empfehlen sollen. Auf regionaler Ebene besteht jedoch ein Verbund zwischen Albanien, Bulgarien, Griechenland und einem Teil des Netzes des ehemaligen Jugoslawiens. Die baltischen Staaten sind nicht an NORDEL oder an die CENTRE/UCPTE- Netze angeschlossen. Ihre Anbindung wird in Studien im Zusammenhang mit dem "Elektrizitätsvorhaben Baltischer Ring" behandelt. Infolge der Anbindung des CENTREL-Systems an das UCPTE-Netz wurde der Verbund mit den GUS-Staaten, der vorher bestand, zeitweilig unterbrochen. Dieser Verbund wirft umfassendere Fragen auf (wie soll der Verbund hergestellt werden und wie weit soll er gehen?), die beantwortet werden müssen. Es sind verschiedene Studien in Bearbeitung bzw. geplant, die sich mit den grundlegenden Fragen (Synchronverbund oder über Wechselstromverbindungen und Umwandlungsstationen) und mit den technischen Einrichtungen befassen, die für einen Austausch von Elektrizität zwischen den Ländern Westeuropas, Mitteleuropas und des Balkans einerseits und den osteuropäischen Ländern andererseits erforderlich sind. Die Mittelmeerländer sind nicht an das UCPTE-Netz angeschlossen. Derzeit (Spanien-Marokko) bzw. sind Vorhaben geplant laufen aber Vorhaben (Griechenland-Türkei), die zum Aufbau der ersten Elektrizitätsverbindungen zwischen der Gemeinschaft und den Staaten des westlichen und des östlichen Mittelmeerraums führen werden. C. MASSNAHMEN DER GEMEINSCHAFT ZUR ERMITTLUNG UND FÖRDERUNG VON VORHABEN FÜR ENERGIENETZE IN DRITTLÄNDERN 4. Ermittlung von transeuropäischen Vorhaben für Energienetze von gegenseitigem Interesse • TEN-Leitlinien In den Leitlinien für die transeuropäischen Netze (TEN) im Energiebereich-^, die im Juni 1996 verabschiedet wurden, sind Prioritäten und Handlungslinien für die Gemeinschaft festgelegt und Vorhaben von gemeinsamem Interesse ermittelt worden. Mit den Prioritäten wird die Bedeutung der externen Dimension ausdrücklich anerkannt. Für Elektrizitäts- und Erdgasnetze werden folgende Prioritäten genannt. "Ausbau des mit den Drittländern Europas und des Mittelmeerraums bestehenden Verbunds, der zur Verbesserung der Zuverlässigkeit und der Sicherheit der Elektrizitätsnetze der Gemeinschaft oder zu deren Elektrizitätsversorgung beiträgt" bzw. ABl. Nr. L 161 vom 29. 6. 1996. "Vergrößerung der zur Befriedigung der Nachfrage erforderlichen Kapazitäten in bezug auf Transport (Zuleitung), Übernahme (LNG) und Speicherung sowie Diversifizierung der Bezugsquellen und Anlieferungswege für Erdgas. " Gemäß diesen Prioritäten enthält die Liste der Vorhaben von gemeinsamem Interesse, die durch die Leitlinien ermittelt wurden, bereits eine Reihe von Vorhaben, die teilweise das Gebiet von Drittländern betreffen. In der derzeitigen Liste der Leitlinien sind jedoch nur die ausgereiftesten Vorhaben aufgeführt. Andere Vorhaben sind aber bereits in Vorbereitung und die am weitesten fortgeschrittenen sind jetzt im Hinblick auf eine Ergänzung der Liste in einem neuen Vorschlag der Kommission^ enthalten. Die erweiterte Liste mit derzeitigen und neuen Vorhaben von gemeinsamem Interesse ist ein wichtiger Schritt bei der Ermittlung von Vorhaben des transeuropäischen Energienetzes. Die TEN-Vorhaben von gegenseitigem Interesse Diese erweiterte Liste enthält neben anderen Projekten 28 Vorhaben, die sowohl für die Gemeinschaft als auch für einen oder mehrere Drittländer von Interesse sind. TEN-Vorhaben wie diese, an denen sowohl Mitgliedstaaten der Gemeinschaft als auch andere Länder beteiligt sind, werden als Vorhaben von gegenseitigem Interesse bezeichnet. Eine Liste dieser Vorhaben von gegenseitigem Interesse ist beigefügt und enthält: (i) 11 Elektrizitätsnetzvorhaben von gegenseitigem Interesse, darunter: • • • 2 Verbundvorhaben für den Mittelmeerraum 4 Verbundvorhaben für das europäische Festland 5 Verbundvorhaben für Nordeuropa sowie (ii) 17 Erdgasnetzvorhaben von gegenseitigem Interesse, darunter: • • • • 2 Fernleitungsvorhaben auf der Mittelmeerachse 8 Fernleitungsvorhaben auf der Osteuropaachse 2 Fernleitungsvorhaben auf der Nordeuropaachse 5 LNG-Terminals 12 dieser 28 Vorhaben von gegenseitigem Interesse betreffen einen oder mehrere Drittländer, die sich um den Beitritt in die Europäische Union beworben haben, 6 betreffen einen Mitgliedstaat des Europäischen Wirtschaftsraums. KOM(96) 390 endg. vom 24. 7. 1996 und gemeinsamer Standpunkt des Rates vom 28. 1. 1997. 5. Ermittlung von Vorhaben für Energienetze von regionalem Interesse Neben der Ermittlung von TEN-Vorhaben von gegenseitigem Interesse müssen auch Vorhaben für Energienetze ermittelt werden, die für die betreffenden Drittländer von besonderem Interesse sind. Diese werden nachstehend als Vorhaben von regionalem Interesse bezeichnet. Eine solche Ermittlung setzt unter den besondere Kooperations- und Koordinierungsanstrengungen betreffenden Drittländern und zwischen ihnen und der Gemeinschaft voraus, für die das Energieprogramm SYNERGY und die "Teilprogramme" Energie der Programme PHARE, TACIS und MEDA jetzt und in Zukunft wirksame Instrumente sind Für die mittel- und osteuropäischen Länder (einschließlich der baltischen Staaten) und die GUS werden mit Hilfe der Programme PHARE und TACIS Vorhaben für Interesse durch Studien wie über den Energienetze von Erdgasverbund ("Gas Interconnection Study") oder über die Nahtstellen zwischen einem erweiterten westeuropäischen Elektrizitätsnetz und den Nachbarstaaten im Osten ("Study of the Interface between the Extended West- European Power System and its Eastern Neighbours") ermittelt. regionalem Die Kommission hat im Rahmen des SYNERGY-Programms unter anderem zwei wichtige Veranstaltungen organisiert: eine Konferenz in Budapest (über den Ost- West-Erdgas- und Elektrizitätsverbund, Oktober 1994) und ein Seminar in Preßburg (über die grenzüberschreitende Zusammenarbeit im Erdgassektor in Europa, April 1996). Auf beiden Veranstaltungen ging es um den Energieverbund in dieser Region. Es wird darauf hingewiesen, daß im Anschluß an die Konferenz von Preßburg eine Kontaktgruppe von EU-MOEL-Erdgasfachleuten geschaffen wurde, die sich unter anderem mit transeuropäischen Erdgasnetzen, einschließlich der Ermittlung von Verbundanforderungen und Prioritäten befaßt. Diese Gruppe kam im Oktober 1996 zu ihrer ersten Sitzung in Brüssel zusammen. Darüber hinaus haben die Elektrizitätsgesellschaften der Ostseeanrainerstaaten im Rahmen der Studien "Elektrizitätsvorhaben Baltischer Ring" die Zusammenarbeit aufgenommen. Die Kommission hat für die Balkan-Region eine koordinierte Aktion initiiert, indem sie im Rahmen des regionalen Energiezentrums Schwarzes Meer (mit Sitz in Sofia) eine Arbeitsgruppe für den Energieverbund Balkan eingesetzt hat, die vom SYNERGY-Programm unterstützt wird. Die Initiative für eine solche Arbeitsgruppe geht auf die Konferenz von Thessaloniki über den Energieverbund auf dem Balkan (Oktober 1995) zurück. Die Arbeitsgruppe kam im September in Brüssel zusammen und beschloß, ein 1996 zu Jahresprogramm durchzuführen, das die Sammlung von Daten und die Bewertung von Vorhaben im Hinblick auf die Festlegung von Prioritäten bis Ende 1997 vorsieht. ihrer ersten Sitzung für Die Kommission unterstützt grenzüberschreitende Erdöl- und Erdgasfernleitungen ein koordiniertes Konzept zur Entwicklung einer regionalen und transeuropäischen Fernleitungsinfrastruktur in der GUS. im Rahmen des TACIS-Programms (INOGATE) 10 Für die Länder des Mittelmeerraums wurden auf mehreren Konferenzen die Grundlagen für eine weitere energiewirtschaftliche Zusammenarbeit, darunter auch für Netzvorhaben, gelegt. Auf der Konferenz von Triest (Juni 1996) wurde ein Energieforum zur Ausgestaltung der energiepolitischen Zusammenarbeit u. a im Bereich der Energienetze geschaffen. Ferner bildeten die Elektrizitätsgesellschaften der Staaten des Mittelmeerraums (Mitgliedstaaten der Gemeinschaft und Drittländer) 1995 die Studiengruppe SYSTMED zur Sammlung von Daten und zur Bewertung von Vorhaben im Hinblick auf einen Verbund sämtlicher Mittelmeeranrainerstaaten. Was die Beitrittskandidaten der Europäischen Union betrifft, so dürften die meisten durch diese Aktion ermittelten Vorhaben von regionalem Interesse nach dem Beitritt TEN-Vorhaben von gemeinsamem Interesse sein. 6. Sonstige politische Maßnahmen der Gemeinschaft Abgesehen von ihrer entscheidenden Mitwirkung bei der Ermittlung von Vorhaben von gegenseitigem und von regionalem Interesse wird sich die Gemeinschaft auch weiterhin durch sonstige politische Maßnahmen für den Verbund von Energienetzen auf dem gesamten europäischen Festland einsetzen, die auf den Schutz der Investitionen und die Festlegung der Transitrechte, die Sicherstellung der politischen Unterstützung für einzelnen Vorhaben von gegenseitigem kohärenten energiewirtschaftlichen Maßnahmen abgestellt sind. die Umsetzung Interesse von und • Energiecharta-Vertrag Eine wirksame Umsetzung des Energiecharta-Vertrags (ECV) wird zur Sicherung von Investitionen im Energiebereich in den Drittländern, die den Vertrag unterzeichnet haben, und zur Festlegung von Transitrechten durch diese Länder beitragen. und das Energiecharta-Protokoll Der Energiecharta-Vertrag über Energieeffizienz und damit zusammenhängende Umweltaspekte wurden am 17. Dezember 1994 unterzeichnet. Derzeit läuft das Verfahren der Ratifizierung durch die Europäische Gemeinschaft und die Mitgliedstaaten. Der Vertrag tritt in Kraft, wenn mindestens 30 Länder ratifiziert haben. Die meisten Vertragsparteien werden den Vertrag bereits vorher anwenden. Verhandlungen zur Festlegung der "Spielregeln" für die Vorinvestitionsphase der Vorhaben wurden aufgenommen Das Sekretariat der Charta bemüht sich mit Unterstützung der Kommission bereits jetzt darum, mehr Drittländer aus dem Mittelmeerraum zur Unterzeichnung der Charta als assoziierte Mitglieder zu bewegen. 11 Sicherung der politischen Unterstützung für transeuropäische Vorhaben von gegenseitigem Interesse Auf Grund des Vertrags zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft (Artikel 129 c Absatz 3) ist die Gemeinschaft zur Zusammenarbeit mit Drittländern bei der Förderung von Vorhaben von gemeinsamem Interesse sowie zur Sicherstellung der Interoperabilität der Netze berechtigt. In diesem Zusammenhang sehen die Leitlinien für die transeuropäischen Energienetze in Artikel 6 Absatz 7 folgendes vor: "Sind Teile von Vorhaben von gemeinsamen Interesse auf dem Hoheitsgebiet von Drittländern durchzuführen, so kann die Kommission im Einvernehmen mit den betreffenden Mitgliedstaaten zur leichteren Verwirklichung dieser Vorhaben, gegebenenfalls [. ] Vorschläge unterbreiten, damit das gegenseitige Interesse an diesen Vorhaben seitens der betreffenden Drittländer ebenfalls anerkannt wird. " Sollte es bei dem einen oder anderem Vorhaben von gegenseitigem Interesse zu Problemen kommen, kann die Kommission unverzüglich nach diesem Artikel tätig werden. Die Frage des Verbunds und generell der Energieinfrastrukturen ist offensichtlich eines der Themen, die in den Assoziierungs-. Partnerschafts- und Kooperations- bzw. Handels- und Kooperationsabkommen als Bereiche von gemeinsamem Interesse genannt wurden. Mit den meisten der in dieser Mitteilung genannten Drittländer wurden solche Abkommen geschlossen. Diese Abkommen können daher gegebenenfalls als Rechtsgrundlage für konkrete Initiativen dienen. Kohärente energiewirtschaftliche Maßnahmen in den zumindest energiewirtschaftlichen Maßnahmen die Kosten der Energieversorgung Die Umstrukturierung des Energiesektors und die allmähliche Umsetzung von kohärenten betreffenden Drittländern, in denen die Energieeffizienz der Volkswirtschaften größtenteils sehr gering ist und die in hohem Maße zur Deckung ihres Energiebedarfs vom Ausland abhängen, tragen ebenfalls zu einer Entwicklung von sinnvollen Vorhaben für Energienetze bei. Energiepolitische Maßnahmen (mit ihrer umweit- und steuerpolitischen Dimension) zur Förderung einer rationellen Energienutzung sollten umgesetzt werden. Darüber hinaus sollten die Tarife schrittweise decken (Energiepreis an der Quelle/Grenze zuzüglich der Übertragungs- und Verteilungskosten). Unter diesen Bedingungen werden die Gesellschaften des Energienetzes, die in den betreffenden Drittländern tätig sind, in der Lage sein, für den Cashflow, die Kosten für die Wartung sowie einen Teil der Kosten für ihre Investitionsprogramme aufzukommen. Die Umsetzung von kohärenteren energiewirtschaftlichen Maßnahmen wird allerdings auch davon abhängen, wie ihr gesamtes Wirtschaftssystem schnell die betreffenden Drittländer umstrukturieren. Die für TACIS-Programms im Rahmen grenzüberschreitende Fernleitungen (INOGATE) finanzierte Initiative Erdöl- und Erdgasfernleitung sollte im Zusammenhang mit der Umsetzung von kohärenten energiewirtschaftlichen Maßnahmen in der Gruppe von Staaten genannt werden, in denen die Entwicklung einer Fernleitungsinfrastruktur nach wie vor ein Hauptanliegen ist. des 12 > * # * * * •* 7. Finanzielle Maßnahmen der Gemeinschaft ihre durch hat jetzt Mechanismen und Die Europäische Gemeinschaft Finanzierungseinrichtungen finanziellen schon Unterstützung geschaffen, die für Vorhaben für Energienetze in den betreffenden Drittländern genutzt werden können. Ziel ist die Schaffung von geeigneten energiepolitischen Rahmenbedingungen und die finanzielle Unterstützung dieser Projekte in der Phase der Durchführbarkeitsstudien und gegebenenfalls auch in der Investitionsphase zur Ergänzung der Eigenmittel des Betreibers. Programme zur • Unterstützung von kohärenten energiewirtschaftlichen Maßnahmen an gemeinsam Dank des Energieprogramms SYNERGY kann die Gemeinschaft mit Drittländern kohärenten der energiewirtschaftlichen Maßnahmen arbeiten, beispielsweise auch am Aufbau eines Energieverbunds und von Netzen. Neben anderen Maßnahmen wurden die meisten Konferenzen und Seminare über die in Teil 5 genannten Energieverbundvorhaben Ost-West, Balkan und Mittelmeer sowie die Arbeitsgruppe Balkan im Rahmen des SYNERGY-Programms finanziell unterstützt. Entwicklung von Auch durch die Programme PHARE und TACIS werden Maßnahmen zur Umstrukturierung der Energiewirtschaft in den betreffenden Drittländern gefördert. In Zukunft könnte auch das MEDA-Programm dazu beitragen könnten im Rahmen Lome- Vergleichbare Maßnahmen Abkommens vorgeschlagen werden. Artikel 107 sieht die Förderung der energiewirtschaftlichen Zusammenarbeit zwischen AKP-Staaten, insbesondere im Hinblick auf eine Ausweitung der Elektrizitätsnetze zwischen AKP-Staaten, sowie die Zusammenarbeit zwischen diesen Staaten und Nachbarstaaten vor, die eine finanzielle Unterstützung der Gemeinschaft erhalten (z. B. Algerien und Marokko). des • Finanzierung von Studien über Vorhaben für Energienetze transeuropäische Energienetze Die Finanzmittel, die speziell für die transeuropäischen Energienetze (die Haushaltslinie TEN-Energienetze) vorgesehen sind, können zur finanziellen Unterstützung von Durchführbarkeitsstudien und sonstigen Studien über Vorhaben von gemeinsamen Interesse verwendet werden, die in den Leitlinien über die transeuropäischen Vorhaben von gegenseitigem Interesse anbelangt, ist dies auch für Studien über Teile dieser Vorhaben möglich, welche auf dem Gebiet von Drittländern durchgeführt werden sollen. Von dieser Möglichkeit hat die Kommission bereits 1995 und 1996 bei ihren Entscheidungen über eine finanzielle Unterstützung von Studien über TEN-Vorhaben Gebrauch gemacht. ermittelt wurden. Was 13 Bei Vorhaben für Energienetze von regionalem Interesse sollte eine finanzielle Unterstützung der Durchführbarkeitsstudien und anderer Studien über die Programme PHARE, TACIS, MEDA erfolgen. Verschiedene Studien wurden auch von PHARE (z. B. die Studie über den Erdgasverbund von 1995 und die Studie Erdgas im Ostseeraum von 1996) und von TACIS finanziert. Voraussichtlich wird bei Bedarf auch in Zukunft eine solche Finanzierung möglich sein. Die Finanzierung von Investitionen in Vorhaben für Energienetze rentable Vorhaben für scheitern wirtschaftlich In der Gemeinschaft Energienetze nicht an unüberwindbaren Finanzierungsproblemen. In der Regel sind die Vorhaben rentabel - Energiegesellschaften können ihre Kosten durch Tarife decken -, für die neben den Eigenmitteln des Betreibers auch private Finanzierungsquellen zur Verfügung gestellt werden können. Daher sind Investitionsbeihilfen auf die Unterstützung aus strukturpolitischen Gründen beschränkt (hauptsächlich durch den Europäischen Fonds für regionale Entwicklung). Auf Antrag können auch die Darlehensinstrumente der Gemeinschaft (vor allem die EIB) tätig werden und bestimmten Vorhaben für Energienetze eine finanzielle Unterstützung gewähren. Dies sind die "Spielregeln" der Gemeinschaft. Im Rahmen der Beihilfepolitik im Vorfeld des Beitritts zur Europäischen Union sollten nach und nach ähnliche Möglichkeiten gewährt und entsprechende Instrumente für die Finanzierung von Investitionen in Vorhaben für Energienetze in den Beitrittsländern in Mittel- und Osteuropa und im Mittelmeerraum zur Verfügung gestellt werden. Wie auf dem Gipfeltreffen von Kopenhagen (Juni 1993) vereinbart und inzwischen bestätigt wurde, können bis zu 25% der gesamten PHARE-Mittel als Finanzhilfe zur Unterstützung von TEN-Vorhaben verwendet werden, wenn diese Vorhaben von der Gemeinschaft und dem/den Drittstaat(en) eine hohe Priorität erhalten haben. Transeuropäische Vorhaben von gegenseitigem Interesse und Vorhaben von regionalem Interesse, die aus den in Teil 5 beschriebenen Kooperationsstrukturen hervorgehen, sollten bei Bedarf gute Aussichten auf solche Investitionsbeihilfen haben. Darlehensinstrumente (vor allem der EIB) stehen zur Verfügung. Sie sollten je nach ihren Interventionskriterien und gegebenenfalls in Abstimmung mit anderen internationalen Finanzierungsstellen (beispielsweise der EBRD und der Weltbank) Investitionen in Vorhaben für Energienetze in den betreffenden Drittländern in Erwägung ziehen können. 14 Darüber hinaus könnte für diese Vorhaben eine Kreditbürgschaft des Europäischen Investitionsfonds (EIF) gewährt werden, aber nur, wenn sie den Zielen der Gemeinschaft entsprechen und es sich um grenzübergreifende Vorhaben in benachbarten Staaten handelt. Eine Übersichtstabelle mit diesen EU-Finanzierungsmöglichkeiten ist als Anlage beigefügt. D. Schlußfolgerungen Aus der Untersuchung der externen Dimension der Energienetze ergeben sich folgende Punkte. a) Die gegenwärtige Lage im Hinblick auf den Energieverbund der in Mittel- und Osteuropa und des Gemeinschaft mit Drittländern Mittelmeerraums kann als gut bezeichnet werden, wobei allerdings der Elektrizitätsverbund mit dem Mittelmeerraum und der Erdgasverbund mit dem Balkan und dem Ostseeraum auszunehmen sind. In Europa wird eine Zunahme der Erdgaseinführ und des Elektrizitätsaustausches erwartet. Verschiedene Vorhaben für Energienetze wurden vorgeschlagen. b) Die Ermittlung von transeuropäischen Vorhaben von gegenseitigem Interesse ist weit fortgeschritten: 28 Vorhaben wurden ermittelt (siehe Verzeichnis in der Anlage). Verschiedene Erdgasvorhaben sind bereits im Bau, einige fast fertiggestellt, ein bedeutendes Erdgasvorhaben wurde soeben abgeschlossen (die Fernleitung Algerien - Marokko - Spanien). Elektrizitätsnetzvorhaben sind im allgemeinen nicht soweit fortgeschritten. Die meisten befinden sich in der Studien- oder Genehmigungsphase. Zum Stand all dieser Vorhaben sind dem Anhang genaue Angaben zu entnehmen. Die Kommission hat Schritte unternommen, um Kooperationsstrukturen zu schaffen, die zur Ermittlung von Vorhaben von regionalem Interesse für die im wichtigsten Regionen/Gebiete Mittelmeerraum beitragen werden. in Mittel- und Osteuropa und 15 c) Die Finanzierung von Durchführbarkeitsstudien und sonstigen Studien im Zusammenhang mit transeuropäischen Vorhaben von gegenseitigem Interesse kann im Rahmen des TEN-Energieprogramms erfolgen, sofern die zur Prüfung die Elektrizitäts- und Erdgasversorgung der Gemeinschaft unmittelbar betreffen. vorgeschlagenen Vorhaben Studien über Vorhaben für Energienetze von regionalem Interesse können auch durch die Programme PHARE, TACIS und MEDA unterstützt werden. d) Was die Finanzierung von Investitionen in Vorhaben in Drittländern anbelangt, sollten zunächst die Eigenmittel des Betreibers und andere private Finanzierungsquellen systematisch mobilisiert werden. Die Gemeinschaft kann bei Bedarf durch eine spezielle Beihilfe (wie im PHARE-Programm), durch Darlehen (EIB) oder durch Kreditbürgschaften (EIF) beitragen, wenn die Vorhaben die jeweiligen Voraussetzungen der Finanzierungsinstrumente oder Einrichtungen erfüllen und auch von den betreffenden Drittländern eine hohe Priorität erhalten haben. Sonstige Finanzierungseinrichtungen wie die EBRD und die Weltbank können ebenfalls eine Investitionsbeihilfe gewähren. Aus der Untersuchung der externen Dimension der Energienetze zieht die Kommission folgende Schlußfolgerungen. e) Die Gemeinschaft sollte weiterhin die Umsetzung von kohärenten in den betreffenden Drittländern energiewirtschaftlichen Maßnahmen unterstützen (durch das Energieprogramm SYNERGY und die Hilfsprogramme PHARE, TACIS und MEDA), was eine wesentliche Voraussetzung für die rationelle Entwicklung von Energienetzen ist. f) Wenn erforderlich, ist die Kommission bereit, im geeigneten Rahmen (Energiecharta-Vertrag, TEN-Leitlinien, Assoziierungsabkommen und sonstige Abkommen) sämtliche politischen Begleitmaßnahmen zu ergreifen, um günstigere Voraussetzungen fur die für Energienetze von gegenseitigem Durchführung von Vorhaben (transeuropäischem) und in den betreffenden Drittländern zu schaffen. EG-Vertrag, regionalem Interesse g) Die Kommission wird auch weiterhin die Gemeinschaftsprogramme Energienetze in den betreffenden Drittländern nutzen. Insbesondere: zur Unterstützung von Vorhaben vorhandenen für 16 Studien über Vorhaben transeuropäische Netzvorhaben von gegenseitigem Interesse können im Rahmen der TEN- Haushaltslinie und Studien über Vorhaben von regionalen Interesse durch die Programme PHARE, TACIS und MEDA finanziell unterstützt werden. für Energienetze über Investitionsbeihilfen für Vorhaben für Energienetze können gegebenenfalls in Form von Zuschüssen für Vorhaben in Drittländern, die der Europäischen Union beitreten wollen, (beispielsweise durch das PHARE-Programm) gewährt werden. geltenden Regelungen h) Gegebenenfalls würde die Kommission nach den für die einzelnen anderer Instrumente Finanzierungsinstrumente der Gemeinschaft (EIB-Darlehen und EIF- Kreditbürgschaften) für Vorhaben für Energienetze von gegenseitigem (transeuropäischem) und regionalem Interesse empfehlen, die in den betreffenden Drittländern durchgeführt werden sollen. die Hinzuziehung i) Die Kommission fordert die Regierungen der Mitgliedstaaten und der betreffenden Drittländer auf, eng zusammenzuarbeiten und Anstrengungen zu unternehmen, um verstärkt Energienetze zu aufzubauen und diese zusammenzuschalten. der Versorgungssicherheit, des wirtschaftlichen und sozialen Zusammenhalts und des Funktionierens des Binnenmarktes sowie die Förderung der Gemeinschaftsziele im Hinblick auf die Wettbewerbsfähigkeit, den Umweltschutz, die Erweiterung und die Zusammenarbeit mit Drittländern. Verbesserung Endziel die ist * ** 17 DIE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPAISCHEN ENERGIENETZE ANLAGE I LISTE I. GEGENSEITIGEM INTERESSE DER ELEKTRIZITATSNETZVORHABEN VON Der Aufbau von Elektrizitätsverbindungen zwischen der Gemeinschaft und Drittländern erfolgt in drei Räumen: im Mittelmeerraum, auf dem europäischen Festland und in Nordeuropa Mittelmeerraum d9 Griechenland-Türkei (*): dl3 Spanien - Marokko (*): Verbindungen zwischen beiden Ländern durch den Nordosten Griechenlands Erster Abschnitt (in Griechenland): im Bau durch Verbindung Unterwasserkabel zwischen Südspanien und dem Netz Marokkos im Bau Europäisches Festland d2 Deutschland - Polen (**): Ausbau der Verbindungen zwischen beiden Ländern Durchführbarkeitsstudien d5 Italien - Schweiz (*): Ausbau Norditalien und der Schweiz der Verbindungen zwischen d8 Griechenland - Balkanstaaten (**): Erste Verbindung: im Bau Zweite verfahren Verbindung: Genehmigungs dem zwischen der Verbindungen Ausbau Griechenland und Albanien bzw. Bulgarien und Jugoslawien, ehemaligen einschließlich der Wiederherstellung der Verbindung zum Norden des ehemaligen Jugoslawiens und zum UCPTE-Netz. Durchführbarkeitsstudien 1V dl6 EU - Belarus - Rußland Ukraine (**): Nordeuropa d3 Deutschland- Norwegen (*): dlO Vereinigtes Königreich Norwegen (*): dll Niederlande- Norwegen (*): - Rußland dl4 Baltischer Ring: Deutschland Polen - Estland Lettland - Litauen - Schweden Finnland - Dänemark - Belarus (*): und von Verbindungen und Entwicklung Nahtstellen zwischen dem (erweiterten) UCPTE-Netz den Netzen von in Osteuropa, einschließlich Drittländern der Hochspannungs- der Umlegung Gleichstrom-Umwandlungsstationen, die früher zwischen Österreich und Ungarn, Österreich und der Tschechischen Republik sowie Deutschland und der Tschechischen Republik in Betrieb waren. über Studie Durchführbarkeitsstudien die Nahtstelle und durch Verbindung Unterwasserkabel zwischen Norddeutschland (UCPTE) und Südnorwegen (NORDEL) Genehmigungsverfahren Verbindung zwischen Südnorwegen (NORDEL) durch Nordost/Ostengland Unterwasserkabel und Durchführbarkeitsstudien durch Verbindung Unterwasserkabel zwischen dem Nordosten der Niederlande (UCPTE) und Südnorwegen (NORDEL) Durchführbarkeitsstudien Untersuchung des Meeresbodens und Ausbau und Entwicklung der Verbindungen zwischen den Netzen dieser Länder durch Freileitungen und/oder Unterwasserkabel. Durchführbarkeitsstudien 13 dl5 Schweden - Norwegen (**): Ausbau der Verbindungen zwischen beiden Ländern Durchführbarkeitsstudien Genehmigungsverfahren und (*) für TEN im Energiebereich Vorhaben von gemeinsamem Interesse, aufgeführt in den TEN-Leitlinien (**) vorgeschlagen (siehe KOM(96) 390) Von der Kommission als Vorhaben von gemeinsamem Interesse DEE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPAISCHEN ENERGIENETZE D. KARTE MIT GEGENSEITIGEM INTERESSE DEN ELEKTRIZITÄTSNETZ VORHABEN VON ,**- < ^ W l / > ~ /\ L. / * 1 ANLAGE II DIE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPÄISCHEN ENERGIENETZE I. LISTE INTERESSE DER GASNETZVORHABEN VON GEGENSEITIGEM Der Aufbau von Gasfernleitungsverbindungen zwischen der Gemeinschaft und Drittländern erfolgt entlang drei Achsen (Mittelmeer, Osteuropa, Nordeuropa), die den drei wichtigsten, für die Versorgung wesentlichen Gasfördergebieten (Algerien, Rußland, Norwegen) außerhalb der EU entsprechen. Die Gemeinschaft kann darüber hinaus durch den Ausbau von Terminals für Flüssigerdgas (LNG) mit den Fördergebieten außerhalb der EU verbunden werden. Mittelmeerachse h4 Algerien - Spanien - Portugal - Frankreich (*): h5 Algerien - Tunesien - Italien (*): Osteuropaachse f9 Österreich - Ungarn (**): eines neuen Errichtung Erdgasfernleitungsnetzes von Algerien über Marokko zur Versorgung von Spanien und Portugal in der ersten Phase und von in der Frankreich und anderer Länder zweiten Phase. Pipeline Algerien-Marokko-Spanien Cordoba): seit November 1996 in Betrieb (bis Verlängerung in den Nordosten und Nordwesten: Durchführbarkeitsstudien und Genehmigungsverfahren. der Ausbau Transportkapazität transmediterranen Gasfernleitung Italien aus algerischen Vorkommen der nach Erste Fernleitung: seit mehreren Jahren in Betrieb Zweite Fernleitung: kurz vor Fertigstellung Verbindung zwischen den Netzen beider Länder Erste Pipeline, seit 1996 in Betrieb Zweite Pipeline: Durchführbarkeitsstudien * £ flO Österreich - Slowakei (**): Anbindung unterirdischen Speicher in der Slowakei Österreichs an den Bau fast fertiggestellt f!2 Griechenland - Albanien (**): Verbindung zwischen den Netzen beider Länder. Durchführbarkeitsstudien h6 Rußland - Ukraine - EU (*): h7 Rußland - Belarus - Polen - EU (*): hll Bulgarien - Griechenland (*): der Transportkapazität aus Ausbau russischen Vorkommen in die Europäische bestehende Union Hauptachse durch die Ukraine, die Slowakei und die Tschechische Republik die derzeit über Fernleitungsnetz seit mehreren Jahren in Betrieb. Investitionen zur Verbesserung nötig Errichtung einer zweiten Transportachse die aus Europäische Union über Belarus und Polen russischen Vorkommen in Abschnitt Ostdeutschland - Westpolen: seit 1996 in Betrieb Sonstige Abschnitte: Genehmigungsverfahren und im Bau Ausbau des Erdgasübertragungsnetzes in Bulgarien zur Versorgung des Erdgasnetzes in russischen Vorkommen. Griechenland aus Erste Phase: 1996 in Auftrag gegeben h 13 Deutschland Republik - Österreich - Italien (**): Tschechische Bau eines Netzes von Verbindungsleitungen tschechischen, zwischen den deutschen, österreichischen italienischen Erdgasnetzen. und Erster Abschnitt in Westösterreich, im Bau Zweiter Abschnitt (Hauptleitung PENTA) Mittelösterreich: in Durchführbarkeitsstudien 2J h 14 Rußland - Ukraine - Slowakei Ungarn - Slowenien- Italien (**): Bau einer neuen Erdgasfernleitung aus russischen Vorkommen nach Italien Durchführbarkeitsstudien Nordeuropaachse hl Norwegen- Frankreich (**): Bau einer vierten Gasfernleitung von norwegischen Gasvorkommen (Nordsee) zum Festland. im Bau h3 Norwegen - Dänemark - Schweden - Auf- und Ausbau von Verbindungen Finnland - Rußland - Baltische Staaten zwischen den Netzen dieser Länder zur (**): Schaffung eines integrierten Erdgasnetzes Durchführbarkeitsstudien LNG-Terminals e4 Spanien (*): • LNG Huelva vorhandenen Terminals) (Erweiterung des seit 1996 in Betrieb • LNG Cartagena vorhandenen Terminals) (Erweiterung des Vorbereitende Durchführbarkeitsstudien • LNG Galicien (neues Terminal) Projekt aufgeschoben e5(a) Portugal (**): LNG Atlantikküste (neues Terminal) e6 Griechenland (*): LNG Attika (neues Terminal) Durchführbarkeitsstudien im Bau *'V g3 Frankreich (*): g4 Italien (*): LNG Westfrankreich vorhandenen Terminals) (Erweiterung des Vorbereitende Durchführbarkeitsstudien Errichtung eines neuen LNG-Terminals zur Diversifizierung Versorgung, insbesondere der Elektrizitätserzeugung der Genehmigungsverfahren Vorhaben von gemeinsamem Interesse, aufgeführt in den Leitlinien für TEN im (*) Energiebereich (**) Von der Kommission als Vorhaben von gemeinsamem Interesse vorgeschlagen (siehe KOM(96) 390) <LJ DIE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPAISCHEN ENERGIENETZE II. KARTE MIT DEN GASNETZVORHABEN VON GEGENSEITIGEM INTERESSE , Vorhandene Netze Transeuropäische Vorhaben von gegenseitigem Interesse Sonstige transeuropäische Vorhaben #fe'. v. "\o <$& ( L. / Z€ DIE EXTERNE DIMENSION DER TRANSEUROPAISCHEN ENERGIENETZE ANLAGE m ÜBER MÖGLICHKEITEN ÜBERSICHT FINANZIELLEN UNTERSTÜTZUNG DURCH DIE GEMEINSCHAFT ZUR FÖRDERUNG VON ENERGIEWIRTSCHAFTLICHEN MASSNAHMEN UND VORHABEN FÜR ENERGIENETZE IN DRITTLÄNDERN DER MASSNÄHMEN/ 0HITTiÄNI>BH NORWEGEN und SCHWEIZ MOEL (einschl Baltische Staaten) GVS MED Unterstützung energiewirtschaft lichen Maßnahmen: von Initiativen • Gemeinschaft Initiativen • Drittländern der von Unterstützung Studien von • Für TEN-Vorhaben gegenseitigem von Interesse • Für Netzvorhaben von regionalem Interesse Investitionsfinan zierung: • Beihilfe • Darlehen für • Kreditbürgschaft grenzübergreifende Vorhaben in benachbarten Staaten - SYNERGY SYNERGY SYNERGY PHARE TACIS MEDA TEN TEN TEN TEN PHARE TACIS MEDA EIB EIF PHARE EIB EIF EIF EIB EIF * -\ ISSN 0254-1467 KOM(97) 125 endg. DOKUMENTE DE 12 11 Katalognummer : CB-CO-97-120-DE-C ISBN 92-78-17490-4 Amt ftir amtliche Veröffentlichungen der Europäischen Gemeinschaften L-29i5 Luxemburg z <?


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 561/97 της Επιτροπής της 26ης Μαρτίου 1997 για τροποποίηση του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 1685/95 για τη θέσπιση καθεστώτος έκδοσης πιστοποιητικών εξαγωγής στον αμπελοοινικό τομέα

eurovoc_concepts:
export licence
export refund
fruit juice
grape
quantitative restriction
wine

formats: html pdfa1b print


title: QUESTION ECRITE no 1151/97 de Lucio MANISCO à la Commission. Défense du patrimoine architectural de l'île Tibérine, à Rome

eurovoc_concepts:
EU programme
Italy
architectural heritage
building speculation
cultural heritage
cultural policy
heritage protection

formats: html print