title: Förslag till rådets direktiv om deponering av avfall

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
environmental protection
storage of waste
waste disposal
waste management

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 05. 03. 1997 KOM(97) 105 slutlig 97/ 0085 (SYN) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om deponering av avfall (framlagt av kommissionen) MOTIVERING I. INLEDNING Kommissionen antog 1996 ett meddelande om översynen av gemenskapsstrategin för avfallshantering1. Denna strategi bekräftade principerna i strategin från 1989 samtidigt som den införde ytterligare medel för förbättring av avfallshantering i unionen. I det nya förslaget beträffande deponering av avfall beaktas både utvecklingen inom området vad gäller avfall, såsom denna återspeglades i översynen av gemenskapsstrategin för avfallshantering 1996, och den nya eller uppdaterade lagstiftning som antagits efter att det ursprungliga förslaget diskuterades. Således är detta förslag en uppdaterad version av det ursprungliga förslaget som beaktar huvuddelarna i rådets gemensamma ståndpunkt 1995 och de åsikter som framlagts av Europaparlamentet. H. BAKGRUND I kommissionens förslag till en gemenskapsstrategi för avfallshantering från 1989 betonades behovet att harmonisera normerna för avfallshanteringsanläggningar på grundval av en hög miljöskyddsnivå. Rådet godkände de viktigaste riktlinjerna för denna strategi i en resolution av den 7 maj 1990. En viktig del i denna strategi var att optimera det slutliga omhändertagandet av avfall. I strategin betonades med hög prioritet att ett slutligt omhändertagande av avfall bör tillämpas som ett sistahandsalternativ. Följaktligen framlade kommissionen ett förslag till direktiv om deponering av avfall för att säkerställa att medlemsstaterna skulle anta en enhetlig politik för deponier och att standarderna skulle harmoniseras i hela gemenskapen. Detta förslag överlämnades till rådet den 22 juli 1991. Efter långvariga diskussioner antog rådet en gemensam ståndpunkt den 6 oktober 1995. Europaparlamentet ansåg emellertid att miljöskyddsnivån i den gemensamma ståndpunkten inte var tillräckligt hög, och avvisade därför ståndpunkten den 22 maj 1996. Parlamentet hade invändningar mot det stora antalet undantag med anledning av att det kraftigt begränsade direktivets verkningskraft. Parlamentet invände i synnerhet mot att mer än 50% av Europeiska gemenskapens territorium uteslöts genom undantaget för områden med en befolkningstäthet lägre än 35 personer/ km. Rådet, som var medvetet om att flera medlemsstater delade Europaparlamentets åsikt, konstaterade att det inte kunde gå vidare och uppmanade därför kommissionen att lägga fram ett nytt förslag så snart som möjligt2. Detta förslag är kommissionens svar på rådets uppmaning i juni 1996. 1 KOM (96) 399 2 SI (96) 605 m. MILJÖEFFEKTERNA AV DEPONERING I kommissionens meddelande från 1996 om översynen av gemenskapsstrategin för avfallshantering bekräftades den principhierarki som gäller för avfall och som fastställdes i meddelandet 1989. Principen om förebyggande av avfall skall fortfarande ha den högsta prioriteten, följt av återvinning och slutligen säker avfallshantering, dvs. deponering. I gemenskapens avfallsstrategi utgör deponering sistahandsalternativet eftersom den kan ha omfattande negativa effekter på miljön. De viktigaste effekterna omfattar utsläpp av farliga ämnen i jorden och grundvattnet, metanutsläpp i atmosfären, som en damm, buller, explosionsrisk och avfallshanteringsmetod har ingen inverkan på förebyggande av avfall och den använder inte avfall som en resurs, vilket har högre en högre prioritet i gemenskapens avfallsstrategi. landskapsförstörelse. Deponering De svåra problemen i samband med deponering i medlemsstaterna återspeglas i en mängd klagomål. Endast under 1995 och 1996 skickades 38 petitioner till Europaparlamentet och vidarebefordrades till kommissionen för vidare behandling. Främst kom petitionerna från Spanien, Portugal, Italien och Irland. Utöver petitionerna har kommissionen sedan 1989 erhållit ungefär 60 klagomål angående deponering i Italien, Spanien, Portugal, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Frankrike och Belgien. Ett extremt exempel inträffade den 10 september 1996 när ett skred med 100 000 ton avfall uppstod på en kommunal deponi i La Coruna (Spanien) varvid en person omkom. Den förstörda deponeringsplatsen utgör ett allvarligt hot för det närliggande havet och för stadens 250 000 invånare. De många klagomålen angående deponering står också i samband med ett bristande genomförande av gällande gemenskapslagstiftning. Medlemsstaternas skyldigheter vad i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG. gäller avfallshantering är redan fastställda Medlemsstater som t. ex. Grekland, Irland och Portugal har dock ännu inte lyckats förhindra okontrollerad deponering och de uppfyller därmed inte direktiv 75/442/EEG idag. Syftet med direktivet om deponering I artikel 130r 2 i fördraget föreskrivs det att miljöpolitiken skall grundas på en hög skyddsnivå. Huvudsyftet med förslaget är att säkerställa en hög standard på bortskaffandet av avfall i Europeiska unionen och främja förebyggande av avfall genom återanvändning och återvinning av avfall. Ett viktigt mål är att skapa samma konkurrensvillkor vad gäller kostnaderna för avfallshantering vilket skulle resultera i att onödig avfallstransport förhindrades. Priset för deponering av avfall i medlemsstaterna idag verkar inte återspegla den verkliga kostnaden för miljön och för samhället i allmänhet. I det nya förslaget krävs det att medlemsstaterna säkerställer att de externa kostnaderna internaliseras när kostnaderna för deponering av avfall beräknas. Gemenskapen har antagit bestämmelser för avfallsförbränning i direktiven 89/369, 89/429 och 94/67. Utan gemenskapsbestämmelser för deponering föreligger en avsevärd risk för att avfallstransporterna för att föra avfall till deponering kommer att öka, vilket nu - p. g. a. att lämpliga miljönormer saknas - är betydligt mycket billigare. Sådana transporter skulle också strida mot syftet med förordning 259/93, i vilken det strävas efter att minska alla avfallstransporter i så stor utsträckning som möjligt. Subsidiaritet ~ Förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen och syftar till att införa enhetliga normer för deponering i hela unionen. Olika nationella normer skulle inte endast öka de befintliga skillnaderna i miljönormerna mellan vissa regioner i gemenskapen utan även främja en ökning av avfallstransporterna inom Europa, vilket inte kommer att gynna en sund avfallshantering i de regioner i gemenskapen där behovet är som störst. Införandet av gränser för deponering av biologiskt nedbrytbart avfall i det nya förslaget tillåter innebär att subsidiaritetsprincipen medlemsstaterna förslaget medlemsstaterna flexibilitet vad gäller att välja sätten för hur målen för deponering av biologiskt nedbrytbart avfall skall uppnås. Denna flexibilitet finns med för att säkerställa att medlemsstaterna kan använda det bästa alternativet vad gäller de nationella särförhållandena. i hög grad respekteras. Bestämmelsen förhållanden. Således medger att beakta lokala IV. NYA FAKTORER Efter att kommissionen antog sitt första förslag 1991 har avfallshanteringssektorn kraftigt utvecklats. Ny teknik och kunskaper om produkter och ämnen har flyttat tyngdpunkten till behovet att minska och förebygga avfall, vilket resulterat i att förfarandena för avfallshantering ändrats i de flesta medlemsstaterna. Mot bakgrund av denna utveckling och Europaparlamentets kommentarer har en rad nya faktorer tagits med i detta förslag. De viktigaste av dessa faktorer behandlas nedan. Minskning av deponeringen av biologiskt nedbrytbart avfall Förslaget till ett direktiv om deponering inför bestämmelser för att minska deponering av biologiskt nedbrytbart avfall och säkerställa att de gaser som uppkommer på nya och även redan befintliga deponier uppsamlas, behandlas och används. Således införs en gräns för bortskaffande av biologiskt nedbrytbart avfall. Syftet med denna bestämmelse är att minska metanutsläppen från deponier och främja en separat uppsamling av biologiskt nedbrytbart avfall för att minska avfall sdeponeringen i allmänhet. Såldes syftar målen för minskningen av biologiskt nedbrytbart avfall till att främja sortering i allmänhet, återvinning och återanvändning. Flera medlemsstater, bl. a. Tyskland, Österrike, Finland, Frankrike och Nederländerna, har redan infört nya gränser och riktlinjer för det biologiskt nedbrytbara avfall som går till deponier. I en nyligen utförd undersökning3 uppskattas den genomsnittliga andelen av kommunalt biologiskt nedbrytbart avfall i Europa till 20-50%. En fortsatt minskning av det biologiskt nedbrytbara nedfall som går till deponier kommer att kräva att medlemsstaterna börjar upprätta andra avfallshanteringssystem för biologiskt nedbrytbart avfall. I enlighet med subsidiaritetsprincipen kommer medlemsstaterna dock att medges flexibilitet vad gäller valet av hur en minskning av deponering av biologiskt nedbrytbart avfall skall uppnås. Biologiskt nedbrytbart avfall kan uppsamlas, sorteras och därefter skickas förbränningsanläggningar. Kompostering av hushållsavfall i landsbygdsområden kan införas och återvinningssystem för den andel av biologiskt nedbrytbart avfall som är papper kan genomföras. till nationella komposterings-, biogas- eller 3 Cost-Benefit analysis of the different Municipal waste management systems: objective and kommunala instruments avfallshanteringssystemen: mål och styrmedel för år 2000), Coopers and Lvbrand,19%. (Kostnads-nyttoanalys olika 2000 year the for de av 3 Efter det att politisk enighet om den gemensamma ståndpunkten uppnåddes 1995 har man även inriktat sig på problemet med produktion av metangas i allmänhet, inte minst från deponier. Metangasen bidrar till att höja temperaturen i atmosfären och på jordens yta och således till den "globala växthuseffekten". Den är för närvarande den näst största orsaken efter koldioxid till global uppvärmning. De största källorna till antropogena utsläpp finns inom jordbruks-, avfalls- och energisektorerna. Avfallets andel av den totala produktionen av metangas är 32 % varav största delen kommer från deponier. Inom ramen för gemenskapsstrategin vad gäller klimatförändring antog kommissionen ett strategidokument för att minska metanutsläppen. De allmänna slutsatserna vad gäller avfallshantering och bortskaffande av avfall i denna strategi är att en minskad avfallsdeponering är det mest effektiva alternativet till den lägsta kostnaden. I strategin rekommenderas också återvinning av metangas och användning av metangas tillsammans med aerob behandling av organiskt avfall. Detta nya förslag till ett direktiv om deponering är helt förenligt med dessa rekommendationer, eftersom kompostering och biogasbehandling utgör alternativ till deponering av biologiskt nedbrytbart avfall. Kompostering utgör en form av aerob behandling av biologiskt nedbrytbart avfall som bildar kompost och koldioxid medan biogasanläggningar utgör det effektivaste sättet att framställa och använda metangas. Förbehandling av avfall innan deponering I enlighet med utvecklingen och praxis i flera medlemsstater och i enlighet med gemenskapens avfallsstrategi införs en bestämmelse i vilken krävs att avfall måste behandlas innan det deponeras. Syftet med denna behandling är att minska avfallets mängd och farlighet och därmed underlätta hanteringen och förbättra återvinningen. Förbehandling definieras som "fysikaliska, kemiska eller biologiska processer, inklusive sortering, som ändrar avfallets egenskaper så att dess mängd eller farlighet minskas, varigenom hanteringen underlättas och återvinningen gynnas. " Denna breda definition av förbehandling har införts för att främja andra metoder än förbränning före deponering av avfall. Förbud mot bortskaffande av begagnade däck Bortskaffande av begagnade däck (hela eller fragmenterade) kommer att förbjudas. Arbetsgruppen för prioriterade avfallsströmmar vad gäller begagnade däck, som inrättades av kommissionen 1991, föreslog ett förbud mot deponering av däck i sina slutsatser från september 1993, vilket beaktades i detta föreslag för att förhindra att deponerade däck gör avfallsplatserna instabila och för att minska brandrisken. Förbudet mot deponering av både hela och fragmenterade däck kommer att främja däckåtervinning och således innebära resursbesparingar. Ökade kostnader för deponering Såsom framgick vid översynen av gemenskapsstrategin för avfallshantering bör medlemsstaterna säkerställa att priserna för deponering av alla typer av avfall i en deponi täcker åtminstone alla kostnader som rör upprättandet och driften av anläggningen. Priset bör emellertid även omfatta kostnaden för finansiella säkerheter samt de beräknade kostnaderna för nedläggningen av och efterbehandl ingen vid en avfallsplats under en period på minst 50 år. Denna bestämmelse syftar till att återställa balansen mellan kostnaderna för deponering av avfall, som för närvarande tenderar att vara för låga, och kostnaderna för andra behandlingsmetoder, t. ex. miljömässigt goda återvinningssätt, vars kostnader är relativt höga. I den gemensamma ståndpunkten konstaterades att medlemsstaterna måste säkerställa att priset för bortskaffande av alla typer av avfall måste täcka alla kostnader som rör upprättandet och driften av anläggningen. I det nya förslaget krävs det att medlemsstaterna säkerställer att kostnaderna även täcker nedläggningen av och efterbehandlingen vid en avfallsplats. Ingen samdeponering av farligt och ofarligt avfall Samdeponering av farligt och ofarligt avfall förbjuds i detta förslag. I de flesta av medlemsstaterna praktiserar man inte längre samdeponering av farligt och ofarligt avfall. Redan i rådets gemensamma ståndpunkt från 1995 heter det att samdeponering bör avvecklas inom de påföljande fem åren. Miljöfördelarna kommer då att bestå av en minskad förorening av jord och grundvatten och en bättre kontroll av deponierna. De allmänna kraven för deponier De allmänna miljökraven för alla deponiklasser har skärpts genom införandet av ett krav på minimiavstånd från deponier till bostadsområden, betoning av topptätning av deponierna, förbud mot spridning av smuts från deponier till allmänna vägar och till omgivningen och slutligen genom krav på stängsel och kontroll av inpasserande till deponier på grund av säkerhetsskäl för att undvika illegal dumpning. Strängare bestämmelser för befintliga deponier Bestämmelserna för befintliga deponier blir strängare. En anpassningsplan skall läggas fram inom tre år efter att förslaget har trätt i kraft och planen skall genomföras inom fem år från denna dag. Såsom det redan har nämnts gäller bestämmelserna för insamling, behandling och användning av deponigaser även för befintliga deponier. Randområden Små öar med endast en deponi och avlägsna samhällen som är svårtillgängliga - för dessa begrepp har objektiva kriterier fastställts - kan undantas från vissa bestämmelser i direktivet. Lämpliga säkerhetsåtgärder har vidtagits för att säkerställa att undantagen inte används i för stor utsträckning och att de undantagna områden inte används för okontrollerad deponering. V. EKONOMISKA BEAKTANDEN för risk Det föreslagna direktivet förväntas resultera i betydande fördelar för miljön i form av en minskad mängd av deponerat avfall och en ökad säkerhet vid deponierna, bl. a. minskade metanutsläpp, en minskad läckage och en allmän minskning av deponeringsrelaterade olägenheter. Uppnåendet av dessa resultat kommer nödvändigtvis att innebära vissa ekonomiska konsekvenser, vilka kan beskrivas som fasta och dynamiska kostnader. I direktivet krävs att deponeringsanläggningarna uppfyller en rad tekniska normer, oavsett omfattningen av det deponerade avfallet. Kostnaderna för att upprätta och driva deponeringsanläggningar i överensstämmelse med de föreslagna åtgärderna utgör de fasta kostnaderna. Direktivet har dock även en större räckvidd än att endast reglera gällande deponeringspraxis. I enlighet med den europeiska avfallsstrategin är direktivet inriktat på att vända avfallsströmmen från botten till toppen av avfallshierarkin, dvs. från deponering till förebyggande och återanvändning. Kostnaderna för att ersätta deponering med milj ovänligare metoder utgör de dynamiske kostnaderna. De fasta kostnaderna, som direktivet kommer att medföra, beror på hur deponierna faktiskt drivs. För en deponi, som redan drivs på ett tillbörligt sätt, medför de skärpta bestämmelserna troligtvis få eller inga kostnader. För oreglerade eller olagliga deponier, vars kostnader för ibruktagande och drift enligt definition praktisk taget är lika med noll, kommer det däremot naturligtvis att innebära kostnader att uppfylla de föreslagna kraven. Enligt en nyligen utförd undersökning4 är de genomsnittliga kostnaderna för deponering av kommunalavfall i Europa ungefär 32 ecu per ton i tätområden och 20 ecu i landsbygdsområden (1993 års priser). Denna skillnad beror på markpriserna, som utgör den allra viktigaste delen av kostnaderna. avfall biologiskt nedbrytbart Enligt artikel 5 i förslaget till direktiv skall deponering av biologiskt nedbrytbart avfall gradvis minskas under en period på tio år. För att uppnå detta mål skall medlemsstaterna omdirigera andra avfallshanteringssystem, vilket för vissa medlemsstater kommer att kräva nyinvesteringar och medföra diverse driftskostnader. Medlemsstaternas avfallspolitik och -strategier varierar i gemenskapen, vilket innebär att det är svårt att uppskatta den exakta kostnaden för kombinerade avfallsbehandlingsmetoder, eftersom den beror på vilken strategi som väljs. Den tillgängliga information visar dock att många medlemsstater redan har lyckats att minska inte bara den totala mängden av deponerat kommunalt avfall utan också den andel av biologiskt nedbrytbart avfall som deponeras. deponering från till Det är dock klart att de medlemsstater som nu nästan uteslutande använder deponering för bortskaffande av avfall, kommer att tvingas till större insatser för att uppfylla målen i artikel 5. Å andra sidan kommer de medlemsstater som redan har begränsat sin användning av deponering att vara i överensstämmelse med direktivets mål och därför inte fa extra kostnader som följd av det nya direktivet. Slutligen finns det en grupp medlemsstater som nyligen har infört progressiva nationella avfallshanteringsstrategier för att begränsa deponeringen. För dessa medlemsstater kommer nettokostnaderna för genomförandet av direktivet endast att utgöra skillnaden mellan vad som krävs enligt direktivets mål och de planer som medlemsstaterna redan har fastlagt. första kommer en användning fördelar. För det Genomförandet av detta direktiv kommer att medföra både ekonomiska och miljömässiga av andra behandlingsmetoder än deponering både att minska föroreningen av grundvatten och jord, och kostnaderna för återställande och sanering. Detta kommer även att medföra för minskade resurskostnader och - med ökad återvinning - flera möjligheter miljöföretag. t. ex. komposteringsanläggningar, återvinning och förbränning, kan också medföra ökad sysselsättning. För det andra kommer direktivet att medföra en minskning av metanutsläppen. Som tidigare nämnts är metangasens globala uppvärmningspotential betydligt högre än för C02. En minskning av det biologiskt nedbrytbara avfallet är ett kostnadseffektivt sätt att bidra till att minska den globala uppvärmningen. Dessutom främjas även återvinning av metangas för energiproduktion i direktivet. Slutligen i alternativa avfallsbehandlingsanläggningar som Investeringar 4 Cost-Benefit analysis of the different Municipal waste management systems: objectives and kommunala instruments avfallshanteringssystemen: mål och styrmedel för år 2000), Coopers and Lybrand,1996. (Kostnads-nyttoanalys olika 2000 year the for de av O kommer förslaget till direktiv att minska de deponeringsrelaterade olägenheter som nuvarande deponeringspraxis medför. VI. FÖRKLARING AV BESTÄMMELSERNA I FÖRSLAGET Artikel 1 Syftet med direktivet om deponering är att sörja för bestämmelser, förfaranden och vägledning för att så långt det är möjligt förebygga och förhindra de negativa effekter på miljön, särskilt förorening av ytvatten, grundvatten, mark och luft och de risker för människors hälsa som följer av avfallsdeponering. Artikel 2 I denna artikel tillhandahålls definitioner. Definitioner ges av olika kategorierna av avfall (inbegripet kommunalt, farligt, ofarligt, inert avfall) och deponier, samt av begreppen avfallsbehandling, lakvatten, deponigas, eluat, huvudman, biologiskt nedbrytbart avfall, innehavare, sökande, behörig myndighet och flytande avfall. Artikel 3 tillämpningsområdet I denna artikel definieras direktivets tillämpningsområde och spridning av slam utesluts från från muddringsverksamhet), liksom användning av inert avfall (lämpligt för restaurerings- och utfyllnadsarbete eller för byggnadsändamål), deponering av muddringsslam längs mindre vattenvägar och deponering av icke-förorenad jord. (inbegripet avloppsslam och slam som härrör Artikel 4 Deponierna delas in i tre klasser: en för farligt avfall, en för ofarligt avfall och en för inert avfall. Artikel 5 För att förhindra miljörisker definieras ett enhetligt förfarande för mottagande av avfall, vilket är grundat på klassificeringsförfarandet för avfall som tas emot i de olika deponiklasserna. Följande typer av avfall skall inte tas emot på en deponi: - Allt biologiskt nedbrytbart avfall (minskningsmål fastställs för år 2002, 2005 och 2010). - Flytande avfall. - Lättantändligt eller mycket lättantändligt avfall. - Explosivt eller oxiderande avfall. - Sjukvårdsavfall eller kliniskt avfall som är smittsamt. - Begagnade däck (med undantag av cykeldäck och däck med en diameter större än 1400 mm). - Annat avfall som inte uppfyller mottagningskriterierna i bilaga II. ? I artikel 5 anges också att utspädning av avfall i syfte att uppfylla mottagningskriterierna är förbjuden, men att avfall får behandlas för att konsolideras eller stabiliseras. Artikel 6 I artikel 6 fastslås att medlemsstaterna måste säkerställa att - allt avfall behandlats före deponering, - endast farligt avfall som uppfyller kriterierna enligt bilaga II förs till en deponi för farligt avfall, - deponier för ofarligt avfall får användas för kommunalt och ofarligt avfall, - deponier för inert avfall endast används för inert avfall. Artikel 7 Det är nödvändigt att upprätta ett särskilt tillståndsförfarande, i enlighet med de allmänna licenskraven som redan finns fastställda i direktiv 75/442/EEG. En ansökan om tillstånd för en deponi måste innehålla minst följande uppgifter: - Den sökandes identitet. - Typ av avfall och kvantitet. - Deponins kapacitet. - En beskrivning av hydrogeologiska och geologiska karakteristika. - Metoder för att förebygga utsläpp. - En handlingsplan. - En plan för avslutning och efterbehandling. - En konsekvensbedömning. - Den sökandes finansiella säkerhet. Artikel 8 I enlighet med tillståndsvillkoren måste medlemsstaterna säkerställa att - deponeringsprojektet uppfyller kraven i direktivet, - skötseln av deponin anförtros en tekniskt kompetent person, - adekvata åtgärder har vidtagits eller kommer att vidtas av sökanden, - deponeringsprojektet är förenligt med berörd avfallshanteringsplan, - behörig myndighet inspekterar platsen innan driften påbörjas. Artikel 9 r Tillståndet skall innehålla - en beskrivning av deponeringsklassen, - en förteckning över definierade avfallstyper och -kvantiteter, - detaljer om kraven för förberedande arbeten och driften av deponin, - detaljer om övervaknings- och kontrollförfaranden, - detaljer om den sökandes skyldigheter att åtminstone en gång per året rapportera till den behöriga myndigheten om avfallstyper och -kvantiteter, - resultaten av övervakningsprogrammet. Artikel 10 I artikel 10 fastslås att priset för deponering av avfall skall täcka alla kostnader för att inrätta och driva deponin, inbegripet kostnader för efterbehandling och avslutning. Därav följer att de fastställda priserna bör motsvara den verkliga kostnaden för en deponis hela livscykel. Artikel 11 Vad gäller rutiner för mottagande av avfall skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att - innehavaren eller huvudmannen kan visa att ifrågavarande avfall kan tas emot på deponin, - huvudmannen följer mottagningsrutinerna (kontroll av handlingar rörande avfallet, visuell inspektion av inkommande avfall, registrering av kvantiteter och egenskaper), - huvudmannen alltid tillhandahåller ett skriftligt intyg, - huvudmannen meddelar behörig myndighet om avfall inte tas emot vid en deponi. Artikel 12 I artikeln tillstås att gemensamma kontroll- och övervakningsförfaranden är nödvändiga för att identifiera eventuella skadliga effekter på miljön av deponin. I detta avseende skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att - huvudmannen för en deponi genomför ett kontroll- och övervakningsprogram (såsom anges i bilaga III), - huvudmannen anmäler till behörig myndighet alla eventuella skadliga effekter pä miljön som upptäcks genom kontroll- och övervakningsförfaranden, - analyser genomförs av behöriga laboratorier. Artikel 13 Vad gäller avslutningsförfarandet skall medlemsstaterna säkerställa att rl - avslutningsförfarandet vid en deponi påbörjas endast då de relevanta villkoren i tillståndet är uppfyllda, efter tillstånd av den behöriga myndigheten, på huvudmannens begäran eller genom ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten, - en deponi anses som definitivt avslutad endast när den behöriga myndigheten har utfört en slutbesiktning på platsen, - huvudmannen sedan deponin avslutats ansvarar för underhåll av deponin och övervakning och analys av deponigasutsläpp, för kontroll av lakvatten från deponin till grundvattnet så länge den behöriga myndigheten anser att en deponi kan utgöra en fara för miljön. Artikel 14 När det gäller befintliga deponier skall medlemsstaterna se till att deponier som redan är i drift inte får fortsätta sin verksamhet om inte huvudmannen lägger fram en omställningsplan för deponin inom tre år efter det att detta direktiv träder i kraft. När planen har presenterats skall de behöriga myndigheterna fatta ett slutligt beslut om huruvida driften kan fortsätta. Den behöriga myndigheten skall mot bakgrund av den godkända omställningsplanen för platsen ange en övergångsperiod för planens genomförande och denna plan skall genomföras inom fem år från direktivets ikraftträdande. När det gäller deponier för farligt avfall skall artiklarna 4, 5, 6 och 11 samt bilaga II tillämpas inom två år efter genomförandet av detta direktiv. Artikel 15 I denna artikel definieras medlemsstaternas skyldighet att skicka en rapport om genomförandet av direktivet till kommissionen vart tredje år. Artikel 16 Alla ändringar som är nödvändiga för att anpassa bilagorna till detta direktiv till vetenskapliga och tekniska framsteg och alla eventuella förslag till standardisering som rör deponering av avfall skall antas i enlighet med de förfaranden som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG. Artikel 17 I denna artikel anges kommittéförfarandena. Kommittéförfarandena skall följa de förfaranden som avses i rådets direktiv 87/373/EEG, artikel 2, förfarande III a. Artikel 18 De lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv skall träda i kraft senast den 30 juni 2000. tö FORSLAG TILL RÅDETS DIREKTIV om deponering av avfall EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130s. l i detta, med beaktande av kommissionens förslag5, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande6, i enlighet med det i artikel 189c i fördraget angivna förfarandet7, och med beaktande av följande: Rådets resolution av den 7 maj 1990 om avfallspolitik välkomnar och stöder gemenskapens strategidokument och uppmanar kommissionen att föreslå kriterier och standarder för slutligt omhändertagande av avfall genom deponering. I rådets resolution av den 9 december 1996 om avfallspolitik fastställs det att i framtiden endast säkra och kontrollerad deponering bör äga rum inom gemenskapen. Förebyggande av uppkomst av avfall, återvinning och återanvändning av avfall liksom användning av återvunna material och energi bör uppmuntras för att hushålla med naturresurser och undvika onödig markanvändning. Deponering bör liksom varje annat slag av avfallshantering övervakas och hanteras på ett lämpligt sätt så att potentiellt skadliga effekter på miljön och risker för människors hälsa förebyggs eller minskas. Det är nödvändigt att vidta lämpliga åtgärder för att undvika att avfall överges, dumpas eller omhändertas på ett okontrollerat sätt. Deponierna måste därför kunna övervakas såvitt avser de ämnen som finns i det deponerade avfallet. Dessa ämnen bör, så långt möjligt, reagera enbart på förutsebara sätt. 5EGT nr 6EGT nr europaparlamentets yttrande av den t/ Både mängden av och farligheten hos avfall som är avsett att deponeras bör i förekommande fall minskas, varför användningen av förbehandlingsprocesser bör uppmuntras för att säkerställa deponering som är förenlig med målen i detta direktiv. Medlemsstaterna bör kunna tillämpa närhetsprincipen och självförsörjandeprincipen för omhändertagande av sitt avfall på gemenskapsnivå och på nationell nivå, i enlighet med rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall8. Målen i detta direktiv måste fullföljas och klargöras genom upprättande av ett adekvat och integrerat nätverk av behandlingsanläggningar på grundval av en hög miljöskyddsnivå. Skillnaderna mellan tekniska standarder för omhändertagande av avfall genom deponering och de lägre kostnader som är förknippade med detta kan leda till ökat omhändertagande av avfall i anläggningar med låga miljöskyddskrav, och därigenom skapa ett potentiellt allvarligt hot mot miljön på grund av transport av avfall över onödigt långa sträckor och olämpliga behandlingsmetoder. Det är följaktligen nödvändigt att på gemenskapsnivå föreskriva tekniska standarder för deponering av avfall för att skydda, bevara och förbättra miljökvaliteten inom gemenskapen. Det är nödvändigt att klart ange de krav som deponier måste uppfylla vad beträffar lokalisering, villkorsreglering, skötsel, kontroll, avslutning samt förebyggande av och skyddsåtgärder mot varje miljöhot på både kort och lång sikt, och särskilt mot förorening av grundvattnet genom lakvatteninfiltration i marken. Det är med hänsyn till det föregående nödvändigt att klart definiera deponiklasser och typer av avfall som kan tas emot vid deponier av de olika klasserna. Åtgärder måste vidtas för att minska deponiers produktion av metangas och på så sätt minska den globala temperaturstegringen, genom att minska deponeringen av organiskt avfall och genom kraven på införandet av deponigaskontroll. De åtgärder som vidtas för att förebygga deponering av organiskt avfall syftar också till att uppmuntra separat insamling av organiskt avfall, sortering i allmänhet, återvinning och återanvändning. Avfall skall behandlas innan det deponeras för att minska dess mängd eller farlighet, varigenom hanteringen underlättas och återvinningen gynnas. Sortering omfattas av definitionen för behandling. På grund av de särdrag som deponeringsmetoden har för omhändertagande av avfall är det nödvändigt att införa ett särskilt tillståndsförfarande för alla deponiklasser i enlighet med de allmänna tillståndskrav som redan angivits i direktiv 75/442/EEG, och de allmänna kraven i direktiv 96/61/EG om integrerad prevention och kontroll av föroreningar9. Den behöriga myndigheten skall kontrollera att deponin är förenlig med ett sådant tillstånd inom ramen för en besiktning innan verksamheten påbörjas. 8EGT nr L 194, 25. 7. 1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom beslut 94/3/EG (EGTnrL5, 7. 1. 1994, s. 15). 9EGT nr L 257, 10. 10. 1996, s. 26. a Det är lämpligt att i varje enskilt fall kontrollera om avfallet kan placeras i den deponi som är avsedd att användas för det. För att förebygga hot mot miljön, är det nödvändigt att införa ett enhetligt förfarande för mottagning av avfall som bygger på ett klassificeringsförfarande, som särskilt inbegriper standardiserade gränsvärden för avfall som kan tas emot i de olika deponiklasserna. För detta ändamål måste ett konsekvent och standardiserat system för karakterisering av avfall, provtagning och analys utarbetas i tillräckligt god tid för att underlätta genomförandet av detta direktiv. Mottagningskriterierna måste vara särskilt klara vad gäller inert avfall. I avvaktan på att sådana analysmetoder eller nödvändiga gränsvärden för karakterisering utarbetas, kan medlemsstaterna för tillämpningen av detta direktiv behålla, eller upprätta, nationella förteckningar över avfall som kan tas emot eller inte kan tas emot för deponering eller definiera kriterier, inklusive bland annat gränsvärden, som liknar dem som i detta direktiv har angivits för det enhetliga mottagningsförfarandet. Det är nödvändigt att anta gemensamma övervakningsförfaranden under driftsfasen och efterbehandlingsfasen för en deponi så att eventuella negativa miljöeffekter av deponin kan identifieras och lämpliga åtgärder för rättelse kan vidtas. Det är nödvändigt att avgöra när och hur en deponi skall avslutas samt huvudmannens skyldigheter och ansvar för platsen under efterbehandlingsperioden. De framtida driftsvillkoren för befintliga deponier bör bestämmas så att nödvändiga åtgärder inom en särskilt angiven tidsperiod kan vidtas för att på grundval av en platsspecifik anpassningsplan anpassa dessa deponier till detta direktiv. Huvudmannen skall med hjälp av en finansiell säkerhet eller på något likvärdigt sätt vidta åtgärder för att säkerställa fullgörandet av alla de skyldigheter som följer av tillståndet, inklusive dem som rör avslutningsproceduren och efterbehandlingen av platsen. Enligt principen att förorenaren betalar är det nödvändigt att bland annat beakta all skada på miljön som kan orsakas av deponierna. Följaktligen skall det säkerställas att deponeringstaxor fastställs på ett sådant sätt att täckning erhålls för alla kostnader som har samband med inrättande och drift av deponin inklusive, om möjligt, den finansiella säkerhet eller motsvarande, som huvudmannen måste lämna, kostnaderna för avslutning av deponin och kostnaden för eventuella nödvändiga efterbehandlingsåtgärder, för att säkerställa att dessa deponeringstaxor återspeglar de verkliga kostnaderna för en deponis hela livscykel och att dessa kostnader inte belastar allmänna medel. Det är nödvändigt att säkerställa en riktig tillämpning av bestämmelserna för genomförande av detta direktiv inom hela gemenskapen och att se till att huvudmän och personal vid en deponi får den utbildning och kunskap som krävs för att erhålla de nödvändiga färdigheterna. Kommissionen bör utarbeta ett enhetligt förfarande för mottagning av avfall och upprätta en standardiserad klassificering av avfall som kan tas emot vid en deponi i enlighet med det kommittéförfarande som anges i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG. /J Anpassning av bilagorna till detta direktiv till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och standardisering av metoder för övervakning, provtagning och analyser skall genomföras med hjälp av samma kommittéförfarande. Medlemsstaterna skall regelbundet genomförandet av detta direktiv. till kommissionen överlämna rapporter om HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Övergripande mål med direktivet I syfte att uppfylla de krav som ställs i direktiv 75/442/EEG, särskilt artiklarna 3 och 4 i detta, är detta direktivs mål att tillhandahålla åtgärder, förfaranden och ledning för att förebygga eller så långt möjligt minska avfallsdeponeringens negativa effekter på miljön, särskilt förorening av ytvatten, grundvatten, mark och luft, liksom därav följande risker för människors hälsa. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv avses med > a) b) c) d) e) avfall: varje ämne eller föremål som omfattas av direktiv 75/442/EEG, ändrat genom direktiv 91/156/EEG, kommunalt avfall: hushållsavfall samt kommersiellt, industriellt, institutionellt och annat avfall, som på grund av sina egenskaper eller sin sammansättning är jämförbart med hushållsavfall, farligt avfall: allt avfall som omfattas av rådets beslut 94/904/EG10 om upprättande av en förteckning över farligt avfall i enlighet med artikel 1. 4 i rådets direktiv 91/689/EEG om farligt avfall11. ofarligt avfall: avfall som inte omfattas av c, inert avfall: avfall som inte genomgår några väsentliga fysikaliska, kemiska eller biologiska förändringar. Inert avfall löses inte upp, brinner och reagerar inte på något annat sätt fysikaliskt eller kemiskt, bryts inte ner biologiskt och har ingen skadlig inverkan på andra material som det kommer i kontakt med på ett sätt som kan orsaka skador på miljön eller människors hälsa. Den totala lakbarheten och det totala föroreningsinnehållet i avfallet samt ekotoxiteten hos lakvattnet måste vara obetydliga, 10EGT nr L 356, 31. 12. 1994, s. 14. nEGT nr L 377, 31. 12. 1991, s. 20. Direktivet senast ändrat genom direktivet 94/31/EG (EGT nr L 168, 2. 7. 1994, s. 28). M f) g) h) i) j) k) 1) m) n) 0) deponi: upplagsplats för avfall på eller under marken, inklusive interna upplag (det vill säga en deponi där en avfallsproducent själv hanterar avfall på produktionsplatsen), men med uteslutande av anläggningar där avfall omlastas för vidare transport för återvinning, behandling eller omhändertagande på annan ort samt tillfällig (det vill säga mindre än ett år) lagring av avfall innan det återvinns, behandlas eller omhändertas, behandling: fysikaliska, kemiska eller biologiska processer, inklusive sortering, som ändrar avfallets egenskaper så att dess mängd eller farlighet minskas, varigenom hanteringen underlättas och återvinningen gynnas, lakvatten: all vätska som rinner genom det deponerade avfallet och som tränger ut ur eller innehålls i en deponi, deponigas: alla gaser som genereras från det deponerade avfallet, eluat: den lösning som erhålls vid ett simulerat laktest i laboratorium, huvudman: den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för en deponi i enlighet med den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där deponin finns. Denna person kan variera från anläggningsfasen till efterbehandlingsfasen. biologiskt nedbrytbart avfall: allt avfall som kan genomgå anaerob eller aerob nedbrytning. innehavare: producenten av avfallet eller den fysiska eller juridiska person som äger det. sökande: alla personer som ansöker om tillstånd för en deponi enligt detta direktiv. behörig myndighet: den myndighet som medlemsstaterna utser för att utföra de uppgifter som följer av detta direktiv p) flytande avfall: allt avfall i flytande form inbegripande spillvatten men med undantag av slam. Artikel 3 Tillämpningsområde Medlemsstaterna skall tillämpa detta direktiv på alla deponier enligt definitionen i i detta direktiv skall gälla utan att det påverkar i direktiv 96/61/EG om integrerad prevention och kontroll av 1) artikel 2 f. Bestämmelserna bestämmelserna föroreningar. Utan att det påverkar befintlig gemenskapslagstiftning skall följande uteslutas 2) från direktivets tillämpningsområde: Spridning av slam, inklusive avloppsslam, slam som kommer muddringsverksamhet jordförbättringsändamål. och liknande material, för gödnings- från eller /$ Användning av lämpligt inert avfall vid restaurering och utfyllnadsarbete, eller för byggnadsändamål. Deponering av muddringsslam längs med mindre vattenvägar, från vilka det har muddrats. Deponering av icke-förorenad jord eller ofarliga inerta material som uppkommer vid utvinning av mineraltillgångar. 3) Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 75/442/EEG far medlemsstaterna, efter eget val, förklara att delar av eller hela artikel 6. 4, 7. 9, 8. 1 c, 10, 11. 1 a, 11. 1 b, 11. 1 c, 12. 1, 12. 3 i detta direktiv samt bilaga I nr 3 och 4, bilaga II (förutom stycke 3 nivå 3 och stycke 4) och bilaga III nr 3-5 till detta direktiv inte är tillämpliga på deponeringsanläggningar för ofarligt eller inert avfall a) med en sammanlagd kapacitet på 10 000 ton på öar där denna är den enda deponin på ön och där denna är avsedd uteslutande för bortskaffande av avfall som uppkommit på den ön, i isolerade b) att deponianläggningen är avsedd uteslutande för bortskaffande av avfall som uppkommit i det isolerade samhället, svårtillgängliga, samhällen förutsatt som är isolerat samhälle: ett samhälle - med högst 500 invånare per kommun och högst fem invånare/km , - utan en anknytande väg som kan användas av tunga transportfordon på minst 3,5 ton, och - där avståndet till närmaste tätort med minst 250 invånare/ km är minst 50 km. Inom två år efter det att direktivet trätt i kraft skall medlemsstaterna till kommissionen anmäla en förteckning över de öar och isolerade samhällen som är undantagna. Kommissionen skall offentliggöra förteckningen över öarna och de isolerade samhällena. Artikel 4 Deponiklasser Varje deponi skall hänföras till en av följande klasser: Deponi för farligt avfall. Deponi för ofarligt avfall. Deponi för inert avfall. Artikel 5 Avfall och behandling som inte tas emot pä en deponi to 1) Medlemsstaterna skall upprätta en nationell strategi för att genomföra minskningen av det biologiskt nedbrytbara kommunala avfall som går till deponier när detta direktiv träder i kraft och anmäla denna strategi till kommissionen. Den sammanlagda mängden biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier skall inte överstiga följande mål: År 2002 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier - så långt det är möjligt - vara minskat till 75% av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993. År 2005 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier vara minskat till 50% av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993. År 2010 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier vara minskat till 25% av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993. Referensåret för minskningen är 1993, efterom det är det sista året för vilket de standardiserade EUROSTAT-uppgifterna finns tillgängliga. Inom två år efter ikraftträdandet av detta direktiv skall medlemsstaterna upprätta system för kontroll av den sammanlagda mängden kommunalt avfall som går till deponier och den andel av detta avfall som är biologiskt nedbrytbart. Denna information skall på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål. 2) Medlemsstaterna skall säkerställa att följande avfall inte tas emot på en deponi: a) Flytande avfall, om det inte tillåts i enlighet med artikel 6. 4. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 16 inom två år efter att detta direktiv har trätt i kraft upprätta provtagnings- och analysmetoder för flytande avfall. b) Avfall som, beroende på de förhållanden som råder i en deponi, är explosivt, frätande, oxiderande, mycket lättantändligt eller lättantändligt, enligt definitionen i bilaga III till direktiv 91/689/EEG. c) Sjukvårdsavfall, och annat kliniskt avfall från medicinska eller veterinärmedicinska verksamheter, som är smittsamt enligt definitionen (egenskap H9 i bilaga III) i direktiv 91/689/EEG om farligt avfall samt avfall som faller under punkt 14 (bilaga l. A. ) i det direktivet. Hela begagnade däck två år från och med den dag detta direktiv d) träder i kraft och fragmenterade begagnade däck fem år från och med denna dag (med undantag av cykeldäck och däck med en diameter större än 1400 mm). e) mottagningskriterier som bestämts i enlighet med bilaga II. slag av avfall Varje annat som inte uppfyller de /> Medlemsstaterna skall säkerställa att 3) utspädning eller blandning av avfall endast för att iaktta mottagningskriterierna är förbjuden, farligt avfall får behandlas för att konsolideras eller stabiliseras med tillstånd av den behöriga myndigheten och i enlighet med artikel 2. 3 i direktiv 91/689/EEG. Artikel 6 Avfall som tas emot i de olika deponiklasserna Medlemsstaterna skall se till följande: 1) 2) Endast avfall som har behandlats deponeras. Endast farligt avfall som uppfyller de kriterier som uppställts i enlighet med bilaga II förs till en deponi för farligt avfall. 3) Deponier för ofarligt avfall får användas a) b) för kommunalt avfall, för ofarligt avfall av annat ursprung. 4) Deponier för inert avfall används enbart för inert avfall. Artikel 7 Ansökan om tillstånd Medlemsstaterna skall se till att en ansökan om tillstånd för en deponi åtminstone innehåller följande uppgifter: 1) 2) 3) 4) 5) 6) 7) 8) Sökandens och, om det rör sig om olika enheter, huvudmannens identitet. En beskrivning av de slag och de totala mängder av avfall som skall deponeras. Föreslagen kapacitet för deponin. En beskrivning av platsen, karakteristika. inklusive dess hydrologiska och geologiska Föreslagna metoder för att förebygga och minska utsläpp. Föreslagen plan för drift, övervakning och kontroll. Föreslagen avslutnings- och efterbehandlingsplan. Om en miljökonsekvensstudie krävs i enlighet med bestämmelserna i rådets direktiv av den 27 juni 1985 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön IP av vissa offentliga och privata projekt12, de uppgifter som exploatören lämnar i enlighet med artikel 5 i nämnda direktiv, 9) Sökandens finansiella säkerhet, eller motsvarande, som krävs enligt artikel 8. 1 c i detta direktiv. Efter att en ansökan om ett tillstånd godkänts skall denna information på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål. Artikel 8 Villkor för tillstånd Medlemsstaterna skall se till att 1) den behöriga myndigheten inte utfärdar tillstånd till deponering om inte följande villkor uppfylls: Deponeringsprojektet skall uppfylla samtliga krav i detta direktiv, a) inklusive bilagorna. b) Skötsel av deponin skall anförtros en tekniskt kompetent person. Yrkesmässig och teknisk utbildning av deponihuvudmän och personal skall säkerställas. c) Sökanden skall när han mottar tillståndet i enlighet med de förfaranden som medlemsstaterna skall anta ha vidtagit lämpliga åtgärder i form av en finansiell säkerhet eller någon motsvarighet för att se till att de skyldigheter (inbegripet efterbehandlingsåtgärder), som åligger honom på grund av det tillstånd som utfärdas i enlighet med bestämmelserna i det här direktivet, iakttas och att de anslutningsförfaranden som krävs enligt artikel 13 följs. Denna säkerhet eller motsvarighet skall bibehållas så länge som detta i enlighet med artikel 13. 4 är nödvändigt för underhålls- och efterbehandlingsverksamheten på platsen. d) Deponeringsprojektet är förenligt med den relevanta avfallsplan, eller de relevanta avfallsplaner till vilka hänvisning sker i artikel 7 i direktiv 75/442/EEG. 2) Innan driften påbörjas, skall den behöriga myndigheten inspektera platsen för att försäkra sig om att villkoren i tillståndet uppfylls, vilket inte på något sätt minskar huvudmannens ansvar enligt villkoren i tillståndet. Artikel 9 Tillståndets innehåll 12EGTnrL 175, 5. 7. 1985, s. 40. h För att förtydliga och komplettera bestämmelserna i artikel 9 i direktiv 75/442/EEG skall deponeringstillståndet innehålla åtminstone a) b) c) d) deponiklass, en förteckning över typer och kvantiteter av avfall som får deponeras, krav som ställs på förberedande arbeten, driften av deponin och förfarandena för kontroll och övervakning, (bilaga III. 4. B), liksom provisoriska krav rörande avslutning och efterbehandling, inbegripet övervakningsprogram en skyldighet för sökanden att åtminstone en gång per år till den behöriga myndigheten avlämna en rapport om de slag och mängder av avfall som deponerats, och om resultaten av övervakningsprogrammen enligt artiklarna 12 och 13 samt bilaga III. Artikel 10 Kostnaden för deponering av avfall Medlemsstaterna skall säkerställa att det minimipris som debiteras av en offentlig eller privat huvudman för deponering av alla slag av avfall som skall täcka åtminstone kostnader för att inrätta och driva anläggningen, så långt möjligt inbegriper kostnaden för den finansiella säkerhet som anges i artikel 8. 1 c och de uppskattade kostnaderna för avslutning och efterbehandling av platsen under åtminstone 50 år. Medlemsstaterna skall säkerställa insynen i insamling och användning av all nödvändig information gällande kostnader. Artikel 11 Rutiner för mottagande av avfall 1) Medlemsstaterna skall vidta åtgärder (innan avfallet tas emot på deponin) för att säkerställa följande: a) Innehavaren eller huvudmannen skall, före leverans, när leverans sker, eller när den första av en serie leveranser sker, förutsatt att det rör sig om samma typ av avfall, genom lämplig dokumentation kunna bevisa att avfallet i fråga kan tas emot på en sådan plats under iakttagande av villkoren i tillståndet och att det uppfyller mottagningskriterierna som fastställs i bilaga II. b) Följande mottagningsrutiner skall iakttas av huvudmannen: Handlingar som rör avfallet, inklusive de handlingar som krävs i artikel 5. 3 i direktiv 91/689/EEG och, i förekommande fall, även de handlingar som krävs enligt rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari Zö 1993, om övervakning och kontroll av avfall vid införsel till och utförsel från Europeiska gemenskapen13, skall kontrolleras. Avfallet skall inspekteras visuellt vid infarten och vid tippsåret och, i förekommande fall, överensstämmelsen med den beskrivning som lämnats i de handlingar som innehavaren lagt fram skall kontrolleras. Om II. 3, nivå 3, skall representativa prover måste analysresultaten sparas och provtagningen utföras i enlighet med bilaga II. 5. Dessa prov skall sparas minst en månad. tas enligt bilaga Ett register skall föras som innehåller uppgift om mängderna av och egenskaperna hos det deponerade liksom ursprung, leveransdatum, producentens identitet eller, om det rör sig om kommunalt avfall, insamlarens identitet och, såvitt avser farligt avfall, dettas exakta placering i deponin. Denna information skall på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål. avfallet, c) d) Huvudmannen för deponin skall alltid tillhandahålla ett skriftligt intyg avseende varje leverans som mottas på deponin. Oaktat bestämmelserna i förordning nr (EEG) 259/93, skall huvudmannen om avfall inte tas emot vid en deponi underrätta den behöriga myndigheten om att avfallet inte tagits emot. 2) För deponier som är undantagna från bestämmelserna i detta direktiv i enlighet med artikel 3. 3 skall medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att sörja för - regelbunden okulärbesiktning av avfallet på deponeringsplatsen för att säkerställa att endast ofarligt eller inert avfall från ön eller det isolerade samhället emottas vid anläggningen, och - att en förteckning över mängden avfall som deponeras på platsen uppställs. Artikel 12 Kontroll- och övervakningsförfaranden under driftsfasen Medlemsstaterna skall se till att kontroll- och övervakningsförfarandena under driftsfasen åtminstone uppfyller följande krav: 1) 2) 13 Huvudmannen för en deponi skall under driftsfasen genomföra det kontroll- och övervakningsprogram som specificeras i bilaga III. Huvudmannen skall underrätta den behöriga myndigheten om alla resultat av de kontroll- och övervakningsförfaranden som möjliggör konstaterande av betydelsefulla effekter på miljön och följa den behöriga myndighetens beslut om EGT nr L 30, 6. 2. 1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom beslut 94/721/EG (EGT nr L 288, 9. 11. 1994, s. 36). arten och tidpunkten för de rättelseåtgärder som skall vidtas. Dessa åtgärder skall genomföras på huvudmannens bekostnad. Huvudmannen skall i den omfattning som den behöriga myndigheten bestämmer och åtminstone vid slutet av varje kalenderår, rapportera alla övervakningsresultat till de behöriga myndigheterna på grundval av insamlade uppgifter, i syfte att avgöra om tillståndsvillkoren följs och för att öka kunskaperna om vad som händer med avfallet i deponin. 3) och Kvalitetskontrollen övervakningsförfaranden och/eller de analyser som anges i artikel 11. 2b skall utföras av kompetenta laboratorier. analytiska delarna av de kontroll- av de Artikel 13 Avslutningsförfarande Medlemsstaterna skall, i enlighet med tillståndet, se till följande: 1) Avslutningsförfarandet vid en deponi eller en del av denna påbörjas a) b) när de relevanta villkoren i tillståndet är uppfyllda, eller efter tillstånd av den behöriga myndigheten, på huvudmannens begäran, eller c) genom ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten. En deponi, eller en del av den, bara kan anses som definitivt avslutad när den behöriga myndigheten har utfört en slutbesiktning på platsen, utvärderat alla rapporter som lagts fram av huvudmannen och har givit huvudmannen tillstånd till avslutningen. Detta minskar inte på något sätt huvudmannens ansvar enligt villkoren i tillståndet. Sedan en deponi slutgiltigt har avslutats skall huvudmannen vara ansvarig för dess underhåll, övervakning och kontroll i efterbehandlingsfasen så länge som den ansvariga myndigheten kräver det, med beaktande av den tid under vilken deponin kan utgöra en risk. Huvudmannen skall underrätta den behöriga myndigheten om alla kontrollresultat som möjliggör konstaterande av betydelsefulla skadliga effekter på miljön och följa den ansvariga myndighetens beslut rörande arten och tidpunkten för de rättelseåtgärder som skall vidtas. Så länge den behöriga myndigheten anser att en deponi kan utgöra en fara för miljön skall huvudmannen för deponin vara ansvarig för övervakning och analys av deponigas och lakvatten från deponin samt för grundvattentillståndet i närområdet kring deponin i enlighet med bilaga III. 2) 3) 4) Artikel 14 Befintliga deponier <& Medlemsstaterna skall se till att deponier för vilka tillstånd gäller eller som redan är i drift vid tidpunkten för genomförandet av detta direktiv, inte kan fortsätta att vara i drift om inte de åtgärder som anges nedan vidtas så snart som möjligt och inom fem år från detta direktivs ikraftträdande. 1) Inom tre år efter att detta direktiv har trätt i kraft skall huvudmannen för en deponi förbereda och för den behöriga myndigheten för godkännande lägga fram en omställningsplan för platsen som inbegriper de uppgifter som räknas upp i artikel 8 och alla rättelseåtgärder som huvudmannen anser nödvändiga. Om den behöriga myndigheten efter en utvärdering av deponins effekter på miljön konstaterar att deponin överensstämmer med detta direktivs målsättning enligt definition i artikel 1, kan det vara onödigt att vidta rättelseåtgärder. Huvudmannen för en deponi skall vidta de åtgärder som krävs för att följa bestämmelserna i bilaga 1. 4 i detta direktiv. Åtgärderna skall genomföras inom fem år från den dag detta direktiv träder i kraft. 2) 3) 4) Sedan omställningsplanen har framlagts skall de behöriga myndigheterna fatta definitivt beslut om huruvida driften kan fortsätta mot bakgrund av nämnda omställningsplan och detta direktiv. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att i enlighet med artiklarna 7. 7 och 13 så snart som möjligt avsluta deponier som inte givits tillstånd att fortsätta verksamheten i enlighet med artikel 8. Mot bakgrund av den godkända omställningsplanen för platsen skall den behöriga myndigheten tillåta nödvändiga arbeten och ange en övergångsperiod för planens genomförande. Denna plan skall genomföras inom fem år från direktivets ikraftträdande. Inom två år från detta direktivs ikraftträdande skall artiklarna 4, 5, 6, 11 och bilaga II gälla för deponier för farligt avfall. Artikel 15 Rapporteringsskyldighet Vart tredje år skall medlemsstaterna till kommissionen sända en rapport om genomförandet av detta direktiv. Rapporten skall upprättas på grundval av ett frågeformulär eller schema som utarbetas av kommissionen i enlighet med det förfarande som anges i artikel 6 i direktiv 91/692/EEG14. Frågeformuläret eller schemat skall sändas till medlemsstaterna sex månader före början av den period som omfattas av rapporten. Rapporten skall sändas till kommissionen inom nio månader från utgången av den treårsperiod som omfattas av rapporten. Kommissionen skall från medlemsstaterna offentliggöra en gemenskapsrapport om genomförandet av detta direktiv. inom nio månader från mottagandet av rapporterna 14EGT nr L 377, 31. 12. 1991, s. 48. JT3 Artikel 16 Kommitté Varje förändring som är nödvändig för att anpassa bilagorna till detta direktiv till vetenskapens och teknikens aktuella ståndpunkt skall, till standardisering av kontroll, provtagning och analysmetoder som rör deponering av avfall, antas av kommissionen, med stöd av den kommitté som upprättats i enlighet med artikel 18 i direktiv 75/442/EEG och i enlighet med det förfarande som anges i artikel 17 standardisering av kontroll-, provtagnings- och i detta direktiv. Förslag analysmetoder i det som rör bilagorna till detta direktiv skall antas av kommissionen, assisterad av kommittén, inom två år från ikraftträdandet av detta direktiv. liksom alla förslag till för Kommissionen, som skall biträdas av kommittén, skall anta bestämmelser harmonisering och regelbunden överföring av de statistiska uppgifter som avses i artikel 5, 7 och 11 i detta direktiv, inom två år efter ikraftträdandet av detta direktiv och för ändring av sådana bestämmelser vid behov. Artikel 17 Kommittéförfaranden Kommissionen medlemsstaterna och vars ordförande skall vara en företrädare för kommissionen. skall assisteras av en kommitté bestående av företrädare för Kommissionens företrädare skall inför kommittén lägga fram ett utkast till de åtgärder som skall vidtas. Kommittén skall avge ett yttrande om utkastet inom en tidsfrist som ordföranden kan bestämma utgående från hur brådskande ärendet är. Yttrandet skall avges med den majoritet som fastställs i artikel 148. 2 i EG-fördraget när det gäller beslut som rådet skall anta utgående från ett förslag från kommissionen. Medlemsstaternas företrädares röster inom kommittén skall viktas enligt den princip som fastställs i den artikeln. Ordföranden skall inte rösta. Kommissionen skall anta de åtgärder som förutses om dessa överensstämmer med kommitténs yttrande. Om åtgärderna ifråga inte överensstämmer med kommitténs yttrande, eller om något yttrande inte har avgivits, skall kommissionen utan dröjsmål delge rådet ett förslag om åtgärder att vidta. Rådet skall fatta beslut med kvalificerad majoritet. Om rådet inte har fattat beslut inom den tidsfrist som fastställs i varje akt som skall antas av rådet i enlighet med denna punkt, men som inte i något fall får överstiga tre månader från datumet för föreläggande för rådet, skall de föreslagna åtgärderna antas av kommissionen. Artikel 18 Införlivande Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och administrativa 1) bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2000. De skall omedelbart informera kommissionen härom. m När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna skall till kommissionen översända texterna till de nationella 2) bestämmelser som de antar på det område, som omfattas av detta direktiv. Ikraftträdande Artikel 19 Detta direktiv gemenskapernas officiella tidning. träder i kraft samma dag som det offentliggörs Artikel 20 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande i Europeiska a î ALLMÄNNA FÖRESKRIFTER FÖR ALLA DEPONIKLASSER 1. Lokalisering 1. 1 Vid lokaliseringen av en deponi måste hänsyn tas till krav vad gäller BILAGA I a) b) c) d) från platsens yttre gräns avståndet till bostads- och rekreationsområden, vattenleder, vattenrecipienter och jordbruks- eller stadsområden för att säkerställa att minimiavståndet är 0,5 km vad gäller kommunala deponier och 2 km från bostadsområden när det gäller deponier för farligt avfall, förekomsten av grundvatten, kustvatten eller naturskyddszoner i området, de geologiska och hydrogeologiska förutsättningarna i området, risken för översvämningar, sättningar, jordskred eller snöskred på platsen, e) skydd av natur- och kulturarvet i området. 1. 2 Deponin kan godkännas endast om det efter en miljökonsekvensstudie som eventuellt åläggs genom direktiv 85/337/EEG framkommer att deponin med beaktande av platsens karakteristika med hänsyn till ovannämnda krav eller förutsedda rättelseåtgärder inte utgör någon allvarlig risk för miljön. 2. Vattenkontroll och lakvattenhantering Lämpliga åtgärder skall, med hänsyn meteorologiska omständigheterna, vidtas för att till deponins egenskaper och de - begränsa de vattenmängder som beror på nederbörd som tränger in i deponin, - hindra att ytvatten och/eller grundvatten infiltreras i det deponerade avfallet, - samla in förorenat vatten och lakvatten. Om en utvärdering som grundas på en granskning av lokaliseringen av deponin och det avfall som skall tas "emot visar att deponin inte utgör någon möjlig miljöfara, kan den behöriga myndigheten besluta att denna bestämmelse inte skall vara tillämplig, - behandla förorenat vatten och lakvatten som samlats in från deponin så att detta når upp till den nivå som krävs för att de skall få deponeras. Ovanstående bestämmelser behöver inte tillämpas på deponier för inert avfall. 3. Skydd av mark och vatten 2& 3. 1 En deponi måste vara lokaliserad och utformad så att de nödvändiga förutsättningarna för att förebygga förorening av mark, grundvatten eller ytvatten uppfylls så att en effektiv uppsamling av lakvatten garanteras, vid lämplig tid och på angivna villkor i enlighet med vad som anges under 2. Skydd av mark, grundvatten och ytvatten skall säkerställas med hjälp av en geologisk barriär och ett geomembran under driftsfasen/den aktiva fasen och genom att kombinera en geologisk barriär och en försegling under den passiva fasen/efter avslutningen. 3. 2 Det finns en geologisk barriär när de geologiska och hydrogeologiska förhållandena under och i närheten av en deponi medför en kvarhållningskapacitet som är tillräcklig för att undvika varje potentiell risk för marken och grundvattnet. Deponins botten skall bestå av ett mineralskikt som uppfyller krav på permeabilitet och tjocklek med en kombinerad effekt (k) vad gäller skydd av mark, grundvatten och ytvatten som minst är likvärdig med den som följer av följande krav: Deponi för farligt avfall: K 1,0 x 10*9 m/s; mäktighet 5 m. Deponi för ofarligt avfall: K 1,0 x 10"9 m/s; mäktighet 1 m. Deponi för inert avfall: K 1,0 x 10"7 m/s; mäktighet 1 m. m/s = meter per sekund När den geologiska barriären inte på ett naturligt sätt uppfyller ovanstående villkor kan den kompletteras på konstgjord väg och förstärkas på andra sätt som ger likvärdigt skydd. En geologisk barriär som är framställd på konstgjord väg får inte vara mindre än 0,5 m tjock. 3. 3 Förutom den geologiska barriär som beskrivs ovan måste ett system för uppsamling av lakvatten och bottentätning tillföras i enlighet med följande principer för att säkerställa att lakvattenansamlingen på bottnen av deponin är minimal: Uppsamling av lakvatten och tätning av botten [ DEPONIKLASS ofarligt farligt Artificiellt tätningsskikt Dräneringslager > 0,5 m krävs krävs krävs krävs 2> Medlemsstaterna får ställa allmänna eller särskilda krav på deponier för inert avfall och på egenskaperna hos de ovan nämnda tekniska hjälpmedlen. Om den behöriga myndigheten efter att ha granskat de möjliga riskerna för miljön finner att det är nödvändigt att hindra lakvattenbildning, får en topptätning föreskrivas. För detta system för topptätning ges följande rekommendationer: I DEPONIKLASS I ofarligt I farligt gasdräneringsskikt artificiellt tätskikt ogenomsläppligt mineralskikt dräneringsskikt > 0,5 m jordtäckning > 1 m krävs krävs ej krävs krävs krävs krävs ej krävs krävs krävs krävs 3. 4 Om den behöriga myndigheten på grundval av en utvärdering av miljörisker och med särskilt beaktande av direktiv 80/68/EEG15, i enlighet med 2 lakvattenhantering"), bedömer att uppsamling och ("Vattenkontroll och behandling inte är nödvändig, eller om det har konstaterats att deponin inte utgör någon potentiell risk för mark, grundvatten eller ytvatten, kan kraven i punkterna 2 och 3 ovan minskas i enlighet därmed. 3. 5 som skall Den metod av permeabilitetskoefficienten för deponier, i fält och för platsens hela utsträckning, skall utvecklas och godkännas av den kommitté som avses i artikel 16 i detta direktiv. bestämning användas för 4. Gaskontroll 1. Lämpliga åtgärder skall vidtas för att kontrollera ackumulation och migration av deponigas (bilaga III). 15EGT nr L 20, 26. 1. 1980, s. 43. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/692/EEG (EGT nr L 377, 31. 12. 1991, s. 48). 29 2. 3. Efter miljöutvärdering skall deponigas insamlas, från alla deponier som tar emot biologiskt nedbrytbart avfall, och deponigasen måste behandlas och utnyttjas. Om den i energiproduktion, måste den facklas. inte kan användas insamlade gasen Insamling, behandling och utnyttjande av deponigas enligt punkt 4. 2 skall utföras på ett sätt som så långt möjligt minskar skador på eller försämring av miljön och risker för människors hälsa. 5. Olägenheter och faror Åtgärder skall vidtas för att minska olägenheter och faror som orsakas av deponin genom - utsläpp av lukt och damm, - vindblåsta material, - buller och trafikrörelser, - fåglar, skadedjur och insekter, - bildande av aerosoler, - bränder. Deponin skall vara så utrustad att smuts från deponin inte sprids till allmänna vägar och till omgivningen. 6. Stabilitet Placeringen av avfall på platsen skall äga rum på ett sådant sätt att det garanterar stabilitet för avfallsmassorna och med avfallet förbundna strukturer, särskilt såvitt avser undvikande av glidningar. När en konstgjord barriär upprättas måste det säkerställas att det geologiska underlaget, med hänsyn till deponins morfologi, är tillräckligt stabilt för att förhindra sättningar som kan orsaka skada på barriären. 7. Stängsel Deponin skall omges av stängsel som är tillräckligt för att förhindra fritt tillträde till platsen. Grindarna skall vara låsta när deponin inte är öppen. Kontrollsystemet och tillträdet till varje deponi bör omfatta ett åtgärdsprogram för att upptäcka och förhindra illegal dumpning. 3fl KRITERIER OCH FÖRFARANDEN FÖR MOTTAGNING AV AVFALL BILAGA H 1. Inledning Denna bilaga beskriver följande: - Allmänna principer för mottagande av avfall i de olika deponiklasserna. Den framtida klassificeringsproceduren för avfall bör grundas på dessa principer. Riktlinjer som i grova drag anger preliminära förfaranden för mottagning av avfall som skall följas tills en enhetlig klassificering för avfall och för mottagning har antagits. Detta förfarande kommer förfarande tillsammans med de relevanta provtagningsförfarandena att utvecklas av den tekniska kommitté som avses i artikel 16 i detta direktiv. Den tekniska kommitténs arbete i detta hänseende skall fullföljas inom tre år efter antagandet av direktivet och måste utföras under beaktande av de målsättningar som anges i artikel 1 i detta direktiv. 2. Allmänna principer Sammansättning, lakbarhet, långsiktigt beteende och allmänna egenskaper hos avfall som skall deponeras måste vara kända så exakt som möjligt. Mottagning av avfall vid en deponi kan ske antingen med användning av en förteckning som anger mottaget eller icke mottaget avfall, som definieras med avseende på art och ursprung, och med användning av analysmetoder för avfall och gränsvärden för egenskaper hos det avfall som skall tas emot. De framtida förfarandena för mottagning av avfall som beskrivs i detta direktiv skall så långt möjligt grundas på standardiserade analysmetoder för avfall och gränsvärden för egenskaperna hos det avfall som skall tas emot. Innan sådana analysmetoder och gränsvärden definieras skall medlemsstaterna för varje deponiklass ställa upp åtminstone nationella förteckningar över avfall som tas emot eller inte tas emot eller definiera de kriterier som skall uppfyllas för att avfallet skall föras in i förteckningarna. För att tas emot i en viss deponiklass måste ett avfallsslag finnas på den relevanta nationella förteckningen eller uppfylla kriterier som i avgörande avseenden motsvarar dem som gäller för att upptas i förteckningen. Dessa förteckningar, eller de likvärdiga kriterierna, samt analysmetoderna och gränsvärdena skall tillställas kommissionen inom sex månader från genomförandet av detta direktiv eller när de antas på nationell nivå. 36 Dessa förteckningar eller mottagningskriterier skall användas för att fastställa anläggningsspecifika förteckningar över mottaget avfall som specificerats i tillståndet i enlighet med artikel 9 i det här direktivet. Kriterierna för mottagning av avfall på referensförteckningarna eller i en deponiklass kan grundas på annan lagstiftning och/eller på avfallets egenskaper. Mottagningskriterierna för en speciell deponiklass skall grundas på överväganden om - skydd av omgivande miljö (särskilt grundvatten och ytvatten), - skydd av miljöskyddssystemen (det vill säga tätskikt och anordningar för lakvattenbehandling), - skydd av den eftersträvade stabiliseringsprocessen inuti deponin, - skydd mot risker för människors hälsa. Exempel på kriterier som grundas på avfallets egenskaper är - krav vad gäller kännedom om total sammansättning, - begränsningar av halten organiskt material i avfallet, - krav eller begränsningar vad gäller den biologiska nedbrytbarheten hos de organiska avfallskomponenterna, - begränsningar av mängden specificerade, potentiellt farliga komponenter (med beaktande av de ovan nämnda skyddskriterierna), - begränsningar av den potentiella och förväntade produktionen av lakbara ämnen specificerade, potentiellt farliga komponenter (med beaktande av de ovan nämnda skyddskriterierna), - ekotoxikologiska egenskaper hos avfallet och det från detta härrörande lakvattnet. De mottagningskriterier för avfall som grundas på avfallets egenskaper måste i princip vara mycket utförliga för deponier för inert avfall och kan vara mindre utförliga för deponier för ofarligt avfall och ännu mindre utförliga för deponier för farligt avfall på grund av den högre miljöskyddsnivån hos de två senare. 3. Allmänna förfaranden för kontroll och mottagning av avfall 3/ Den allmänna karakteriseringen och kontrollen av avfall skall grundas på följande tre nivåer: Nivå 1 : Nivå 2: Nivå 3 : Grundläggande karakterisering. Det är fråga om en noggrann bestämning, enligt standardiserad analys och testmetoder för avfallets beteende, av avfallets lakningsbeteende på kort och lång sikt och/eller karakteristiska egenskaper hos avfallet. Kontroll av överensstämmelse. Det är fråga om regelbunden kontroll genom enklare standardiserade analyser och testmetoder för avfallets beteende för att bestämma huruvida ett avfall uppfyller specifika referenskriterier. Kontrollerna avser främst nyckelparametrar och identifierats genom den grundläggande uppträdande karakteriseringen. tillståndet villkoren och/eller som för Kontroll på platsen. Det är fråga om snabba kontrollmetoder för att bekräfta att ett visst avfall är detsamma som det som har genomgått kontroll av överensstämmelse och som det som har beskrivits i de medföljande handlingarna. Den kan bestå i enbart en visuell inspektion av en avfallslast före och efter lossning vid deponin. Varje slag av avfall måste normalt karakteriseras enligt nivå 1 och uppfylla de tillämpliga mottagningskriterierna på en referensförteckning. För att få stå kvar på en platsspecifik förteckning måste ett avfallsslag med regelbundna intervall (t. ex. årligen) kontrolleras enligt nivå 2 och uppfylla de tillämpliga kriterierna. Varje avfallslast som anländer till deponins infart måste underkastas kontroll enligt nivå 3. Vissa slag av avfall kan permanent eller tillfälligt undantas från kontroll på nivå 1. Skälet till detta kan vara att kontrollerna är praktiskt ogenomförbara, att tillämpliga kontrollrutiner och mottagningskriterier är otillgängliga, eller på att det finns lagstiftning som innehåller andra regler för detta. 4. Riktlinjer för preliminära förfaranden för mottagning av avfall Tills denna bilaga är helt komplett är endast kontroll på nivå 3 obligatorisk, medan kontroll enligt nivåerna 1 och 2 tillämpas i möjligaste mån. På detta preliminära stadium skall avfall som skall tas emot vid en speciell deponiklass antingen finnas på en restriktiv nationell eller platsspecifik förteckning för den deponiklassen eller uppfylla kriterier som är likvärdiga med dem som utgör krav för att upptas på förteckningen. 3L Följande allmänna riktlinjer kan användas för att bestämma preliminära mottagningskriterier för avfall vid de tre huvudsakliga deponiklasserna eller på de motsvarande förteckningarna: Deponier för inert avfall: Endast inert avfall som avses i artikel 2 e får godtas på förteckningen. Deponier för ofarligt avfall: För att godtas på förteckningen får ett avfall inte falla inom tillämpningsområdet för direktiv 91/689/EEG. Deponier för farligt avfall: En preliminär förteckning över deponier för farligt avfall som enbart består av de avfallstyper som täcks av direktiv 91/689/EEG kan upprättas. Sådant avfall skall dock inte godtas på förteckningen utan föregående behandling om det uppvisar ett totalinnehåll eller lakbarhet av potentiellt farliga komponenter som är höga nog för att utgöra en risk för arbetssjukdom eller miljön på kort sikt eller för att förhindra tillräcklig stabilisering av avfallet inom den projekterade drifttiden för deponin. 5. Provtagning av avfall Provtagning av avfall kan ge upphov till allvarliga problem med avseende på framställning och tekniker, på grund av den heterogena naturen hos många slag av avfall. En europeisk standard för provtagning kommer att utvecklas. Tills denna standard godkänts av medlemsstaterna i enlighet med artikel 16 i detta direktiv, får medlemsstaterna tillämpa nationella standarder och förfaranden. 23 BILAGA m FÖRFARANDEN FÖR KONTROLL OCH ÖVERVAKNING UNDER DRIFTS- OCH EFTERBEHANDLINGSFASERNA 1. Inledning Ändamålet med denna bilaga är att ange minimiförfaranden för övervakning för att kontrollera - att avfall har mottagits för deponering i enlighet med de kriterier som satts upp för den aktuella deponiklassen, - att processerna inuti deponin fortskrider som önskat, - att miljöskyddssystemen fungerar fullt ut på avsett sätt, - att villkoren i tillståndet för deponin är uppfyllda. 2. Meteorologiska data rapportera skyldigheten att (artikel 15) skall medlemsstaterna Enligt tillhandahålla data om insamlingsmetoden för meteorologiska data. Det åligger medlemsstaterna att besluta hur dessa data skall samlas in (in situ, nationellt meteorologiskt nätverk, etc). Skulle medlemsstaterna besluta att vattenbalansen är ett effektivt verktyg för att utvärdera om lakvatten ackumuleras i deponin eller läcker ut, rekommenderas att följande data samlas in genom övervakning av deponin eller från den närmaste meteorologiska stationen, om så krävs av den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 13. 3 i detta direktiv. 2h Driftsfas Efterbehandlingsfas 1. 1 Mängd nederbörd dagligen dagligen, värden samt månatliga 1. 2 Temperatur (min, max, 14. 00 CET) dagligen månadsmedelvärde 1. 3 Riktning och styrka på rådande vind dagligen krävs ej 1. 4 Avdunstning (lysimeter) (1) dagligen dagligen samt månatliga värden Luftfuktighet (14. 00 CET) dagligen månadsmedelvärde r 1 Eller med hjälp av andra lämpliga metoder. 3. Utsläppsdata: vatten, lakvatten och gaskontroll Prov på lakvatten och ytvatten (om det finns) måste samlas in vid representativa punkter. Provtagning och mätning (volym och sammansättning) av lakvattnet måste utföras separat vid varje punkt där lakvatten leds ut från platsen. Referens: allmänna riktlinjer om provtagningsteknologi, ISO 5667-2 (1991). Övervakning av ytvatten (om sådant finns) skall utföras vid minst två punkter, en uppströms deponin och en nedströms. Gasövervakningen måste vara representativ för varje sektion av deponin. Frekvensen för provtagning och analys förtecknas i nedanstående tabell. För lakvatten och vatten skall ett prov tas, som är representativt för den genomsnittliga sammansättningen. /<? j>5 2. 1 Lakvattenvolym 2. 2 2. 3 2. 4 Lakvattensammansättning 2 Volym och sammansättning på ytvatten ? gasutsläpp och Potentiella atmosfärtryck 4 (CHzi,C02, O2, H2S, H2 etc. ) Driftsfas EfterbehandlingsfasJ månatligen 1 3 kvartalsvis •* kvartalsvis •* var sjätte månad var sjätte månad var sjätte månad månatligen -* 5 var sjätte månad 6 Provtagningsfrekvensen kan anpassas på grundval av morfologin hos avfallet (i en kul (1) begravt, etc). Detta måste specificeras i tillståndet. (2) De parametrar som skall mätas och de ämnen som skall analyseras varierar med sammansättningen av det deponerade avfallet; de måste fastställas i tillståndsdokumentet och avspegla lakegenskaperna hos avfallet. Om utvärderingen av data visar att längre intervall är lika effektivt, kan de anpassas. För (3) lakvatten måste konduktiviteten alltid mätas minst en gång om året. (4) Dessa mätningar har huvudsakligen samband med innehållet i organiskt material i avfallet. CH4, CO2, O2 regelbundet, andra gaser som krävs enligt sammansättningen av det (5) deponerade avfallet, för att avspegla dess lakegenskaper. (6) Effektiviteten hos gasutvinningssystemen måste kontrolleras regelbundet. På grundval av egenskaperna hos deponin kan den behöriga myndigheten bestämma att (7) dessa mätningar inte krävs, och följaktligen rapportera på det sätt som förutsetts i artikel 15 i direktivet. 2. 1 och 2. 2 är tillämpliga endast när lakvatteninsamling äger rum (se bilaga I. 2). xx &\& 4. Skydd av grundvatten A. Provtagning Mätningarna måste vara sådana att de ger information om grundvatten som sannolikt påverkas av deponeringen av avfall, med minst en mätpunkt i grundvattnets inflödesregion och två i utflödesregionen. Detta antal kan ökas på grundval av en specifik hydrogeologisk undersökning och för att i grundvattnet. identifiera oavsiktliga utsläpp av lakvatten tidigt Provtagningen måste utföras på åtminstone tre ställen innan deponering påbörjas för att fastställa referensvärden för framtida provtagning. Referens: provtagning av grundvatten, ISO 5667, del 11, 1993. B. Övervakning De parametrar som skall analyseras i proven måste bestämmas i förhållande till den förväntade sammansättningen av lakvattnet och grundvattnets kvalitet i området. När parametrarna för analys väljs skall hänsyn tas till mobilitet i grundvattenzonen. Parametrarna kan inkludera indikatorparametrar för att garantera tidig upptäckt av vattenkvaliteten16. förändringar i 16Rekommenderade parametrar: pH, TOC, fenoler, tungmetaller, fluor, As, olja/kolväten. 7 fl Driftsfas Efterbehandlingsfas Grundvattennivå var sjätte månad (O var sjätte månad (O Grundvattensammansättning platsspecifikt (2) (3) platsspecifikt (2)(3) Om (1) fluktuerar, måste ökas. grundvattennivån frekvensen om måste Frekvensen (2) baseras på möjligheten till sanerande åtgärder mellan två provtagningar en riktvärdes-/gränsvärdesnivå nås, det vill säga frekvensen måste bestämmas på basis av kunskap och utvärdering av hastigheten på grundvattenflödet. När riktvärdes- en (3) /gränsvärdesnivå har bekräftats, beredskapsplan en (inskriven i tillståndet) följas. I måste Riktvärdes-/gränsvärdesnivåer Sådana väsentliga skadeeffekter på miljön, som anges i artiklarna 12 och 13 i detta direktiv, skall anses ha inträffat vad gäller grundvatten, när en analys av ett grundvattenprov visar en väsentlig förändring i vattenkvaliteten. En riktvärdes- /gränsvärdesnivå måste bestämmas med hänsyn till de specifika hydrogeologiska förhållandena i deponin, och grundvattnets kvalitet. Riktvärdes-/gränsvärdesnivån måste inskrivas i tillståndet om det är möjligt. Observationerna måste utvärderas genom kontrollkartor med fastställda kontrollregler och nivåer för varje nedgående brunn. Kontrollniväerna måste grundvattenkval iteten. bestämmas variationer lokala från i 38 5. Platsens topografi: data om deponin Driftsfas Efterbehandlings- fas 5. 1 Struktur och sammansättning av deponin 0) årligen 5. 2 Sättningsbeteende hos ytan på deponin årligen årlig avläsning (1) Data för statusplanen för den berörda deponin: yta som täcks av avfall, avfallets volym och sammansättning, deponeringsmetoder, tid och varaktighet för deponeringen, beräkning av den återstående kapaciteten som fortfarande finns i deponin. 10 Si ISSN 1024-4506 KOM(97) 105 slutlig DOKUMENT SV 14 Katalognummer : CB-CO-97-095-SV-C ISBN 92-78-16732-0 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg Hö


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 950/97 van Niels KOFOED aan de Commissie. Certificatie van zaaigoed - richtlijn 66/401/EEG van de Raad van 14 juni 1966 inzake de handel in zaaigoed van voedergewassen (AANVULLEND ANTWOORD)

eurovoc_concepts:
Community certification
Denmark
EU aid
application of EU law
company law
fodder plant
marketing standard
national law
private sector
seed

formats: html pdf print

text: 10. 2. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 45/9 Op 23 januari 1997 keurde de Commissie de beschikking goed nadat de wetenschappelijke basis van haar oorspronkelijke voorstel was bevestigd door de Wetenschappelijke Comite·s voor de menselijke voeding, diervoeding en bestrijdingsmiddelen. Deze comite·s hebben diepgaand onderzoek gedaan naar de specifieke aspecten die bepaalde lidstaten zorgen baarden. In december 1996 brachten zij een unaniem advies uit. De comite·s bevestigden alle drie dat er geen reden was om te veronderstellen dat de genetische modificatie van ma(cid:14)¤s enig negatief effect op de volksgezondheid of het milieu zou kunnen hebben. Geen van de wetenschappelijke comite·s die het dossier en alle beschikbare informatie onderzochten, vond enig wetenschappelijk bewijs dat de (cid:132)transgene ma(cid:14)¤s(cid:148) langetermijnrisico(cid:146)s met zich mee zou brengen voor de volksgezondheid of het milieu. De adviezen van de drie wetenschappelijke comite·s zijn op 20 februari 1997 officieel aan het Parlement meegedeeld en zullen door de Commissie worden gepubliceerd. (1) PB L 31 van 1. 2. 1997. (2) PB L 117 van 8. 5. 1990. (3) PB L 225 van 12. 10. 1970. (98/C 45/11) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-0906/97 van Umberto Bossi (NI) aan de Commissie (12 maart 1997) Betreft: De in de lidstaten van de EU toegelaten maximum hoeveelheid residuen in bepaalde vissoorten Kan de Commissie, gezien haar weinig gedetailleerde antwoord op mijn schriftelijke vraag P-0385/97 (1), nogmaals specificeren welke lidstaten grenswaarden hebben vastgesteld voor het chloorhoudende insekticide DDT, waarvan de aanwezigheid in bepaalde vissoorten is vastgesteld, en hoe groot de in elke lidstaat van de EU toegelaten maximum concentratie van DDT is? (1) PB C 217 van 17. 7. 1997, blz. 170. Aanvullend antwoord van de heer Fischler namens de Commissie (1 juli 1997) In antwoord op de door het geachte Parlementslid gestelde vraag met betrekking tot via regelgeving vastgestelde maximumgehalten aan residuen van dichlorodiphenyltrichloorethaan (DDT) in vis, kan de Commissie nu melden dat het merendeel van de lidstaten geen nationale maximumgehalten aan dergelijke residuen in vis heeft vastgesteld. Voor de enkele lidstaten die dit wel hebben gedaan, geldt dat met vis zowel zoetwatervis als zeevis wordt bedoeld. Een gedetailleerd overzicht per lidstaat wordt rechtstreeks aan het geachte Parlementslid en ook aan het secretariaat-generaal van het Parlement toegezonden. (98/C 45/12) SCHRIFTELIJKE VRAAG P-0950/97 van Niels Kofoed (ELDR) aan de Commissie (5 maart 1997) Betreft: Certificatie van zaaigoed › richtlijn 66/401/EEG van de Raad van 14 juni 1966 inzake de handel in zaaigoed van voedergewassen Kan de Deense staat zich verzetten tegen de analyse van zaaigoed in officieel erkende analysestations (ISTA-stations) in andere EU-landen als voorwaarde voor de uitkering van EU-steun en erkenning van zaaigoed ter certificatie?


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 429/97 av den 5 mars 1997 om fastställande för februari månad 1997 av den särskilda jordbruksomräkningskursen för det belopp som skall utgå som ersättning för kostnaderna för lagring av socker

eurovoc_concepts:
primary sector
representative rate
sugar


title: VERORDENING (EG) Nr. 431/97 VAN DE COMMISSIE van 5 maart 1997 tot vaststelling van de invoerrechten in de sector rijst

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
product quality
rice
third country