title: Beretning til Rådet fra Kommissionen i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets forordning 3281/94 og 1256/96 om den generelle toldpræferenceordning - Oversigt over arbejdet i ITTO, OECD og WTO vedrørende forbindelserne mellem international handel og miljø

eurovoc_concepts:
environmental protection
generalised preferences
international trade
report

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 02. 06. 1997 KOM(97) 260 endelig udg. tf! ÎÎ I'. 'fj BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD TIL ARTIKEL 7, STK 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING Oversigt over arbejdet i OECD, ILO og WTO vedrørende forbindelserne mellem international handel og sociale normer BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD TIL ARTIKEL 8, STK. 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING Oversigt over arbejdet i ITTO, OECD og WTO vedrørende forbindelserne mellem international handel og miljø BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD TIL ARTIKEL 7, STK 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING Oversigt over arbejdet i OECD, ILO og WTO vedrørende forbindelserne mellem international handel og sociale normer Liberaliseringen af samhandelen og de internationale kapitalbevægelser samt det teknologiske fremskridt giver via de effektivitetsgevinster, de frembringer, verden øgede muligheder for økonomisk vækst, beskæftigelsesfremgang og fattigdomsbekæmpelse, men de garanterer ikke et fremskridt i retning af øget retfærdighed. EU søger derfor i fuld overensstemmelse med retningslinjerne fra topmødet i København at skabe øget opmærksomhed i verdenssamfundet over for de sociale aspekter ved globaliseringen. Siden Uruguay-runden blev afsluttet i 1994, er debatten i stadig højere grad blevet koncentreret om verdenshandelens sociale dimension og den måde, hvorpå krænkelserne af de grundlæggende sociale normer kan formindskes på verdensplan. Den Europæiske Union arbejder for at gøre konkrete fremskridt på dette område. Indførelsen af en inciterende social klausul i Fællesskabets GSP-ordning var et vigtigt skridt i bestræbelserne for at fremme anvendelsen af normer i den internationale handel. Inden for Det Europæiske Fællesskab er GSP det vigtigste retlige instrument, der indeholder en sådan klausul. Fra den 1. januar 1998 kan der i henhold til artikel 7 i Rådets forordning (EF) 3281/94 af 19. december 1994 og 1256/96 af 20. juni 1996 indrømmes yderligere præferencer til lande, der anmoder derom, og som konkret anvender normerne i Den Internationale Arbejdsorganisations konventioner (nr. 87 og 98 vedrørende anvendelse af principperne om ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger og nr. 138 vedrørende mindstealderen for adgang til beskæftigelse). Denne klausul er dog endnu ikke taget i anvendelse. Der mangler endnu at blive tilbagelagt to etaper, før den kan træde i kraft. De er fastlagt i artikel 7, stk. 2, i forordningen. For det første skal Rådet gennemgå en beretning fra Kommissionen om arbejdet med forbindelserne mellem international handel og sociale normer, som er internationalt anerkendt i de forskellige internationale organisationer såsom WTO, ILO og OECD. Dette er sigtet med nærværende dokument. For det andet skal Rådet efter behandlingen af denne beretning behandle et forslag fra Kommissionen om de særlige ansporende foranstaltningers intensitet og gennemførelsesbestemmelser. Et positivt resultat af Rådets gennemgang på grundlag af Kommissionens beretning om arbejdet i de internationale fora er naturligvis ikke en forhåndsbetingelse, der kan begrænse Kommissionens initiativret på området, og sigtet for Kommissionen er da også at foreslå, at en mekanisme, som i princippet allerede eksisterer, iværksættes i praksis. Da resultatet af Rådets arbejde på området efter sagens natur udgør en af kilderne til begrundelserne for Kommissionens forslag, vil dette først blive udarbejdet, efter at denne beretning har været drøftet. Desuden bør Kommissionens forslag gennemgås på baggrund af en evaluering af GSP-ordningens overordnede neutralitet og navnlig den kombinerede virkning af gradueringen (herunder anvendelsen af artikel 6) og de særlige foranstaltninger, der træffes til fordel for de mindst udviklede lande. <L OECD I juni 1994 blev det pålagt sekretariatet for Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling at foretage en undersøgelse af "handel, beskæftigelse og anerkendte arbejdsnormer på internationalt plan, som tillige omfatter grundbegreberne, de investeringer samt de aktuelle empiriske oplysninger om handelsstrømme og mekanismer, der har tilformål at sikre forbedrede arbejdsnormer på verdensplan ". Drøftelserne fandt sted på fællesmøder for Handelskomitéen og den såkaldte ELSA- komité (beskæftigelses- og arbejdskraftspørgsmål samt sociale anliggender) i tæt samarbejde med andre kompetente komitéer og direktorater under OECD samt andre internationale organisationer, navnlig Det Internationale Arbejdsbureau. Møderne var usædvanlig langstrakte og intense som følge af de behandlede emners politiske og meget følsomme karakter. Undersøgelsen, som havde til formål at fastlægge, om der findes en forbindelse mellem på den ene side arbejdsnormer, der er udtryk for grundlæggende menneskerettigheder, og på den anden side handels- og investeringsstrømme og handels- og investeringspolitikker, og at vurdere, hvilke mekanismer der kan tænkes at fremme anvendelsen af sociale normer på verdensplan, blev afsluttet i 1996. Den har tre dele. I. GRUNDLÆGGENDE RETTIGHEDER I første del behandles spørgsmålet om arbejdsnormer i OECD-landene og i visse lande, der ikke er medlem af OECD. Der sondres mellem de såkaldte "grundlæggende" normer og de øvrige normer. Kernen i de valgte arbejdsnormer vedrører: • ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, dvs. arbejdstagernes ret til at melde sig ind i fagforeninger efter eget valg og frit at føre forhandlinger med deres arbejdsgiver om arbejdsvilkårene • afskaffelse af de former for børnearbejde, som betegner en udnyttelse, såsom trældom med henblik på indfrielse af gæld og former for arbejde, som bringer børns liv og sikkerhed i fare • forbud mod tvangsarbejde i form af slaveri og påbudt arbejde og ikke- forskelsbehandling under arbejdets udførelse, dvs. ret for alle arbejdstagere til samme respekt og samme behandling. Disse normer er nogle af de ILO-normer, som er ratificeret i størst udstrækning. De er valgt, fordi de udtrykker principper, som man med rette forventer, at alle landes regeringer respekterer uanset udviklingsgrad. Disse normer kan øve direkte indflydelse i form af forbedring af arbejdsvilkårene, og de kan også danne grundlag for opstilling af andre normer, som kan yde et væsentligt bidrag til den sociale udvikling. Desuden kommer disse principper i form af sociale normer udmærket til udtryk i ILO's konventioner. ILO's konvention nr. 87, 98, 29, 105 og 111 er således vigtige referencer, når det drejer sig om kontrol med og respekt for de grundlæggende arbejdsnormer, også selv om de ikke har opnået ratifikation fra alle landes side. Hvad angår børnearbejde, er der indført en vigtig nyskabelse derved, at det kun er afskaffelse af udnyttelse af børnearbejde og ikke længere afskaffelse af børnearbejde som sådant, der er tale om. Formålet med at foretage denne sondring i OECD-undersøgelsen er at understrege, at afskaffelse af børnearbejde ikke kun er en grundlæggende rettighed med tilknytning til menneskerettighederne, men at den også i høj grad bestemmes af landets udviklingsniveau. Da ILO's mål er afskaffelse af børnearbejde på længere sigt (konvention nr. 138), er det anset for nødvendigt at opstille en mere kortsigtet norm. Begrebet udnyttelse af børnearbejde gør det muligt at bekæmpe de former for børnearbejde, som mest har form af misbrug, på en mere effektiv måde, uden at et lands udviklingsniveau på nogen måde udgør en hindring. Det er af samme årsag, at ELO bør supplere konvention nr. 138 med en konvention om de former for børnearbejde, som mest betegner et misbrug. EVENTUELLE FORBINDELSER MELLEM GRUNDLÆGGENDE II. ARBEJDSNORMER OG VISSE ØKONOMISKE FAKTORER I undersøgelsens anden del behandles forbindelserne mellem de grundlæggende arbejdsnormer ("core labour standards"), handel, investeringer, økonomisk udvikling og beskæftigelse. Forskningen har bidraget til at besvare af en række spørgsmål. Er der nogen forbindelse mellem de vigtigste sociale normer, eksportkonkurrenceevne og international specialisering? Kan liberaliseringen af den internationale samhandel og investeringerne kombineret med økonomisk vækst føre til forbedringer af lønniveauet og de sociale normer? Hvilken indflydelse øver de sociale normer på investeringerne? Hvilken forbindelse er der mellem sociale normer og beskæftigelsesniveauet? Den empiriske analyse er af begrænset omfang. Den omfatter næsten udelukkende retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger. Dette skyldes mangelen på oplysninger vedrørende de øvrige grundlæggende normer og de tekniske vanskeligheder, der er forbundet med at skabe en forbindelse mellem respekten for de grundlæggende normer og forskellige økonomiske fænomener. Der drages imidlertid følgende konklusioner af den økonomiske analyse: 1. Udviklingslandene har ingen grund til at befrygte, at de ovennævnte sociale normer på nogen måde kan øve negativ indflydelse på deres økonomiske resultater eller på deres konkurrenceevne på det internationale marked. Der er intet, der tyder på, at landene med svage normer som helhed opnår bedre eksportresultater end landene med stærke normer. I mange lande udnytter regeringerne bevidst krænkelser af de grundlæggende normer til at forbedre de handelsmæssige resultater. Det hævdes imidlertid i undersøgelsen, at det er stærkt sandsynligt, at de økonomiske omkostninger, der knytter sig til en krænkelse af de grundlæggende normer, er kraftigere end de mulige kortsigtede fordele. 2. Respekten for arbejdsnormerne vil antagelig formindske det protektionistiske pres og derved fremme frihandelen. Forbedringer af retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger har aldrig været nogen hindring for en liberalisering af samhandelen. Der er en tydelig synergi mellem bæredygtige og vellykkede reformer i handelsmæssig henseende og forbedringer af retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger. 3. Udviklingslandene kan udbygge deres sociale normer uden for så vidt at befrygte, at det vil øve negativ indflydelse på de udenlandske investeringsstrømme. Den empiriske analyse viser, at 73% af de udenlandske direkte investeringer i 1993 gik respekterede de grundlæggende til de OECD-lande, der som hovedregel arbejdsnormer de jure og de facto. De grundlæggende arbejdsnormer har overhovedet ingen vægt i de fleste af de investeringsafgørelser, som træffes af selskaber i OECD-landene. 4. For industrilandenes vedkommende drager undersøgelsen den konklusion, at samhandelen med de udviklingslande, der har fordel af billig arbejdskraft, ikke er nogen væsentlig årsag til den voksende arbejdsløshed eller det øgede antal lavtlønnede i OECD's medlemslande. Forskerne er imidlertid ikke enige om omfanget af de virkninger, som samhandelen har på den sektormæssige beskæftigelsesudvikling, sammenholdt med virkningerne af andre faktorer såsom teknologisk udvikling og institutionelle ændringer. Der er heller ikke enighed om omfanget af de virkninger, som ændringer i samhandelsstrukturen har på lønforskellene. III. MEKANISMERNE TIL FREMME AF DE GRUNDLÆGGENDE ARBEJDSNORMER I VERDEN Undersøgelsens tredje del er givetvis den mest omdiskuterede. Der foretages deri en detaljeret undersøgelse af de forskellige aktuelle procedurer og mekanismer, der anvendes til fremme af arbejdsnormer, idet det anses for givet, at markedskræfterne ikke i sig selv automatisk kan forbedre respekten for de grundlæggende normer. Blandt de tilsyn og overtalelse, fagligt behandlede mekanismer kan nævnes multilateralt samarbejde, investeringsgarantier og handelsmæssige præferenceaftaler samt regler for multilaterale virksomheder. fastsættelse af betingelser for långivning, III. l. Styrkelse af ILO's rolle ILO kan påse, at der opstilles en social ramme for udenrigshandelen, således at man kan nå frem til en mere gennemgribende anvendelse af sociale normer i alle lande. ILO er den ideelle organisation, når det drejer sig om at fremme grundlæggende arbejdsnormer. ILO råder således over mekanismer til overvågning af den effektive anvendelse af de internationale arbejdsretlige konventioner. Desuden findes der en særlig mekanisme vedrørende retten til at organisere sig. Komitéen for Retten til at Organisere Sig har beføjelse til at undersøge sager vedrørende alle ILO's medlemsstater. Endelig omfatter ILO's statut en klageprocedure til brug i situationer, hvor en ratificeret konvention ikke respekteres. OECD's undersøgelse omfatter en række foranstaltninger, som kan bevirke, at ILO kommer til at spille en endnu mere effektiv rolle: • opbakning bag ILO's dialog og direkte kontakter med regeringerne støtte til respekten for normer betragtet som en implicit forpligtelse mere målrettet behandling af problemer i forbindelse med utålelige former for udnyttelse af børnearbejde udbygning af omfanget af ratifikation af konventioner. 111. 2. Det bidrag, som programmerne for udviklingssamarbejde yder Programmerne for udviklingssamarbejde yder et stort bidrag til bestræbelserne for at fremme visse grundlæggende arbejdsnormer. Der er i den forbindelse overvejende tale om børnearbejde og ret til at organisere sig. 111. 3. Foreslåede mekanismer i de internationale organisationer 111. 3. i. WTO 's discipliner respekteres. Medlemmerne af WTO bør nå WTO's forskellige mekanismer har til formål at sikre, at handelspolitikker og handelspraksis til konsensus om hensigtsmæssigheden af og mulighederne for at anvende WTO's procedurer til sikring af, at de grundlæggende arbejdsnormer respekteres på verdensplan. Dette indebærer omfattende institutionelle ændringer: artiklerne eller procedurerne bør ændres, omfortolkes eller gøres til genstand for forståelser. Der har dog ikke kunnet opnås nogen konsensus herom. 111. 3. 2. Betingede lån fra internationale finansielle institutioner Desuden foreslås det i undersøgelsen, at den internationale finansielle bistand gøres betinget af, at låntagerlandene respekterer de grundlæggende arbejdsnormer. Dette forslag er stærkt omdiskuteret. For det første er der et problem med kohærensen: hvorledes kan man behandle alle krænkelser af rettighederne, når man kun tager sig af de lande, som anmoder om multilaterale lån? For det andet må man spørge, om en bestemmelse om respekt for de grundlæggende rettigheder som betingelse for finansiel bistand ikke hæmmer landenes økonomiske udvikling, hvilket kan modvirke en forbedring af de grundlæggende arbejdsnormer. 111. 4. Regionale og ensidige foranstaltninger fra regeringernes side 111. 4. 1. Den nordamerikanske samarbejdsaftale på arbejdsområdet Denne aftale har til formål at forbedre arbejds- og levevilkårene i De Forenede Stater, Mexico og Canada. Den indeholder grundlæggende arbejdsnormer og regler for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og beskyttelse af vandrende arbejdstagere. Aftalen kæder hvert enkelt lands arbejdsretlige regler sammen med den regionale handelsaftale. I tvistemålssager omfatter aftalen en procedure for bilæggelse af tvister, som kan indebære handelssanktioner. 111. 4. 2. Handelspræferencer GSP spiller givetvis en særdeles vigtig rolle, når det drejer sig om at forbedre de grundlæggende arbejdsnormer. Den amerikanske GSP gør således retten til at være præferenceberettiget betinget af, at det pågældende land træffer foranstaltninger, som sikrer, at der indrømmes arbejdstagerne "internationalt anerkendte" rettigheder. Der er dog tydeligt tale om en skrap straffeordning baseret på et system med forudgående certificering ved anvendelse af kriterier, der ikke nødvendigvis er de internationalt anerkendte, hvilket giver de amerikanske myndigheder betydelige diskretionære beføjelser ved anvendelsen af dette certificeringssystem. Desuden omfatter undersøgelsen en analyse af Fællesskabets GSP og dennes to klausuler og tilknytning med tilbagetrækningsklausulen. inciterende dvs. den normer, klausul sociale til 111. 4. 3. Forbindelserne mellem samhandel og arbejdstagernes rettigheder i De Forenede Stater De Forenede Stater har taget talrige initiativer til at indføre en lovgivning, som forbyder al import af produkter fremstillet af børn og af politiske fanger eller andre fængslede personer. Desuden er der i Section 301 i Trade Act fra 1974 givet beføjelse til at undersøge politiske lovgivninger og fremgangsmåder i udlandet, som kan formodes at være udtryk for misbrug, illoyalitet eller forskelsbehandling, og at føre forhandlinger med de pågældende lande med henblik på at få denne tingenes tilstand ændret. Det er imidlertid meget vanskeligt at vurdere disse mekanismers omfang, da de aldrig har været benyttet direkte. II1. 5. Internationale normer for virksomheders optræden 111. 5. 1. ILO's treparts-principerklæring om multinationale virksomheder og social- og arbejdsmarkedspolitik Sigtet med denne erklæring er at fremme multinationale virksomheders, regeringers, arbejdsgiveres og arbejdstageres respekt for de menneskerettigheder, som har tilknytning til arbejdsmarkedet. Selv om der er tale om et ikke-bindende instrument, er der fastsat en procedure for behandling af tvister. 111. 5. 2. OECD's adfærdskodeks OECD vedtog i 1976 en adfærdskodeks, som omfatter en række henstillinger i et dokument benævnt Guidelines for Multinational Enterprises (Retningslinjer for multinationale virksomheder). OECD's medlemsstater forelægger de multinationale virksomheder denne frivillige adfærdskodeks med henblik på efterlevelse. Der er to formål dermed: "at fremme de positive bidrag, som de multinationale virksomheder kan yde med hensyn til økonomisk og social fremgang, samt at minimere og løse de vanskeligheder, som deres aktiviteter kan give anledning til". Der er almindelig enighed om, at der knytter sig mange fordele til denne adfærdskodeks. For det første henvender den sig ikke til de statslige myndigheder, men direkte til virksomhederne, for det andet ledsages den ikke af en sanktionsmekanisme, men hviler på frivillige tilsagn fra virksomhedernes side, og for det tredje er den enkelte regering selv inddraget i bestræbelserne for at fremme og forbedre adfærdskodeksens henstillinger. På det nuværende stade i drøftelsen af den internationale samhandels sociale dimension er det OECD's sigte at udvirke, at denne adfærdskodeks anvendes til fremme af den sociale klausul i det multilaterale system med henblik på at fremme de grundlæggende arbejdsnormer mærkbart. Effektiviteten af denne adfærdskodeks vil være sikret fra det øjeblik, hvor den optræder i sammenhæng med andre mere generelle bestemmelser. 111. 5. 3. Adfærdskodekser for den private sektor De etiske normer, som er vedtaget af den private sektor, er ganske vist ikke obligatoriske, men kan alligevel føre til forbedret respekt for de grundlæggende arbejdsnormer. De kan forbedre en virksomheds omdømme og derigennem anspore forbrugerne til at købe dens produkter, hvilket også vil inspirere de øvrige virksomheder til at tilslutte sig normerne af indflydelse på frygt leverandørlandene. for at miste markedsandele. Desuden kan der øves III. 6. Mekanismerne i den private sektor • moralsk pres: forbrugerne skal overbevises om, at de ikke kun skal foretage deres indkøb på grundlag af prisen, men også på grundlag af de vilkår, hvorunder produkterne er fremstillet. Der kan således via boykot-aktioner gives oplysning om arbejdsvilkårene i visse sektorer • mærkning af forbrugsgoder. Der skal i den forbindelse henvises til "Rugmark"- initiativet, der har til formål at mærke indiske tæpper, som ikke er fremstillet af børn. Initiativets kontrolordning kritiseres imidlertid voldsomt • investeringer, der er i overensstemmelse med samfundets interesse. KONKLUSION Selv om OECD's sekretariat har udført et godt forskningsarbejde, har det som følge af meningsforskelle mellem medlemslandene ikke været muligt at vedtage undersøgelsen, som derfor er fremlagt i OECD-sekretariatets navn. Til gengæld har Komitéen for Beskæftigelse, Arbejdskraft og Sociale Anliggender og Handelskomitéen fremlagt en fælles rapport, som både anfører meningsforskellene mellem OECD's medlemmer på visse punkter og henviser til visse vigtige resultater af undersøgelsen, nemlig den særlige betydning, som visse arbejdsnormer har, det forhold, at respekten for disse grundlæggende normer, den økonomiske udvikling og forøgelsen af samhandelen er fuldt ud forenelige, og anerkendelsen af ILO's centrale betydning. Den mest udtalte uenighed gjaldt spørgsmålet om, hvorvidt WTO's mekanismer kan anvendes til at fremme grundlæggende arbejdsnormer. ILO's arbejdsgruppe gav på mødet i november 1996 udtryk for tilfredshed med den udmærkede analyse, som rapporten indeholder. Rapporten sætter forskellige steder fokus på enigheden mellem OECD og ILO. Den støtter ILO's rolle, mandat og aktionsmuligheder med hensyn til fremme af grundlæggende sociale rettigheder. ILO Den Internationale Arbejdsorganisations oprettelse i 1919 vidner om verdenssamfundets vilje til at træffe fælles foranstaltninger til at fremme den sociale retfærdighed og forbedre leve- og arbejdsvilkårene overalt i verden. De 180 ÏLO-konventioner, der har været vedtaget siden 1919, udgør den mest komplette helhed af internationale arbejdsnormer, som eksisterer. Et særtræk ved ILO's indsats er desuden de incitamenter, organisationen har informationsudveksling og rådighed med hensyn sammenholdelse af erfaringer, samt den faglig bistand og uddannelsessystemerne. til til ILO's arbejdsgruppe vedrørende den internationale handels sociale dimension, der blev nedsat af ILO's Styrelsesråd i juni 1994, har påbegyndt en analyse af den indvirkning, som globaliseringen af økonomien har på respekten for de grundlæggende arbejdsnormer. Spørgsmålet om at fremme de internationale grundlæggende arbejdsnormer og om reform af organisationens normative politik drøftes ligeledes indgående. I den forbindelse tog Det Internationale Arbejdsbureaus generaldirektør Hansenne i 1995 initiativ til en kampagne til fremme af syv internationale arbejdskonventioner, som ILO anså for grundlæggende (international arbejdskonvention nr. 29 og 105 om tvangsarbejde, nr. 87 og 98 om ret til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, nr. 100 og 111 om ikke-forskelsbehandling samt nr. 138 om mindstealder for adgang til beskæftigelse). Denne kampagne har allerede givet sig udslag i 29 nye ratifikationer. Hvad angår det særlige problem med børnearbejde, er det lykkedes ILO at skabe en dynamik, som i 1999 vil føre til vedtagelse af en ny konvention om de mest utålelige former for børnearbejde. Problemet med udbygning af kontrolsystemet for anvendelsen af arbejdsnormer er ligeledes på dagsordenen for ILO's arbejde. internationale I. ANALYSE AF DE KONSEKVENSER, SOM GLOBALISERINGEN AF ØKONOMIEN HAR FOR RESPEKTEN FOR DE GRUNDLÆGGENDE ARBEJDSNORMER - ARBEJDET I ARBEJDSGRUPPEN VEDRØRENDE DEN INTERNATIONALE HANDELS SOCIALE DIMENSION ILO's Styrelsesråd besluttede i juni 1994 at nedsætte en treparts-arbejdsgruppe (arbejdsgivere, arbejdstagere og regeringer) med den opgave at drøfte alle "relevante aspekter ved den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale handel". Arbejdsgruppen er åben for alle Styrelsesrådets medlemmer. Da arbejdsgruppens mandat var temmelig unøjagtigt, varede det nogen tid, før den var i stand til at fastlægge visse retningslinjer for sit fremtidige arbejde. Det skal dog fremhæves, at arbejdsgruppen besluttede ikke at videreføre undersøgelsen af spørgsmålet om handelsmæssige sanktioner og at suspendere enhver yderligere drøftelse af en eventuelt påkrævet forbindelse mellem international handel og sociale normer via en social klausul og en sanktionsmekanisme. Arbejdsgruppen synes i højere grad at koncentrere sit arbejde om en undersøgelse af de følger, som globaliseringen af økonomien har på socialt plan. Der er fremsat en række forslag, hvoraf nogle allerede er ført ud i livet. Desuden har der været almindelig enighed om, at arbejdsgruppen skulle respektere og tage hensyn til den internationale handel og desuden under alle sine møder tage hensyn til det arbejde, der udføres i andre internationale fora såsom WTO og OECD. /. /. Spørgeskema til vurdering af globaliseringens virkninger Et spørgeskema til vurdering af de virkninger, som globaliseringen og liberaliseringen af samhandelen har haft på virkeliggørelsen af ILO's sociale målsætninger, blev uddelt til ILO's medlemsstater på Den Internationale Arbejdskonferences samling i juni 1996, og det blev i den forbindelse pålagt medlemsstaterne at konsultere de mest repræsentative arbejdsgiversammenslutninger og fagforeninger. Det Internationale Arbejdsbureau havde pr. 30. oktober 1996 modtaget 136 svar fra 128 partnere i 76 lande, og de mindst udviklede lande, navnlig de mindst udviklede lande på det afrikanske kontinent, var særdeles underrepræsenterede. De første (partielle) svar på spørgeskemaet er behandlet i en rapport, som Det Internationale Arbejdsbureau udarbejdede til arbejdsgruppens møde i november 1996. Den indledende gennemgang af denne rapport vil dog næppe finde sted før i marts 1997. Hovedelementerne i rapporten fra Det Internationale Arbejdsbureau kan resumeres som følger: 1. 1. 1. Virkningerne af globaliseringen og liberaliseringen af handelen (1985-1995) Generelt er arbejdstagerne mere negative end arbejdsgiverne og regeringerne, bl. a. hvad angår globaliseringens indvirkning på beskæftigelsen. Rapporten viser imidlertid, at den samlede beskæftigelse i perioden 1985-1995 er vokset i et omfang, der varierer mellem nogle få procentpoint i visse lande og mere end 100% i Kenya. Desuden synes globaliseringen ikke at have haft nogen større indvirkning på retten til at organisere sig og på hyppigheden af arbejdsulykker. Derimod er der konstateret vurderingsforskelle med hensyn til medlemskab af sociale sikringsordninger. /. 1. 2. Holdninger til liberaliseringen af handelen og til globaliseringen For så vidt angår globaliseringens indvirkning på den nationale lovgivning (bl. a. med det formål at fremme eksporten og tiltrække udenlandske investeringer) og regeringens aktionsmidler, kan der påpeges betydelige fortolkningsforskelle. 1. 1. 3. Aktioner og internationalt samarbejde 60% af dem, der har svaret, mente ikke, at liberaliseringen af handelen og globaliseringen har øvet nogen større indflydelse på landenes muligheder for at ratificere og anvende ILO's konventioner vedrørende arbejdstagernes grundlæggende rettigheder eller andre arbejdsnormer. Hovedargumentationen mod et sådant synspunkt er bl. a. begrænsningerne i forbindelse med gennemførelsen af strukturtilpasningspolitikker og nødvendigheden af, at der tiltrækkes udenlandske investeringer. 84% af dem, der har svaret (bl. a. næsten samtlige arbejdstagere), gik ind for en anerkendelse og universel anvendelse af arbejdstagernes grundlæggende rettigheder. For at føre dette mål ud i livet gav 69% af dem, der har svaret, udtryk for, at de var tilhængere af en aktion i ILO's regi. Der blev også fremhævet andre institutioner, herunder først og fremmest WTO og i mindre omfang OECD, Den Europæiske Union, FN, UNCTAD og andre internationale finansielle institutioner eller regionale institutioner såsom Den Afrikanske Enhedsorganisation OAU. For at fremme respekten for de internationale for arbejdsnormer er virksomheder og industrier, indførelse af et mærkningssystem, boykot af importerede produkter på initiativ af fagforeninger, forbrugere eller andre ikke-statslige grupper og ekstraterritorial anvendelse af national lovgivning. fremhævet: adfærdskodekser foranstaltninger typer fire 1. 2. Andre forslag Arbejdsgruppen fremsatte på samlingen i november 1996 en række andre forslag, der gik i samme retning som spørgeskemaet. Sigtet var dels at foretage en samlet undersøgelse af ILO's aktionsmidler, når det drejede sig om at bistå medlemsstaterne med at behandle den sociale dimension af liberaliseringen af den internationale handel, dels at undersøge mulighederne for at foretage en undersøgelse af de positive økonomiske konsekvenser af respekten for de grundlæggende arbejdsnormer. Der blev ligeledes foreslået landeundersøgelser, hvis formål skulle være at kortlægge den måde, hvorpå det er lykkedes en række frivillige lande at opretholde deres sociale målsætninger set på baggrund af de negative eller positive konsekvenser af globaliseringen af økonomien. Seks lande har allerede meldt sig som frivillige. Det er dog endnu ikke fastlagt, hvorledes disse undersøgelser skal foretages, bl. a. på det praktiske plan. II. EFFEKTIVISERING AF ILO'S NORMATIVE FORANSTALTNINGER H. l. Generaldirektørens kampagne til fremme af de såkaldte "grundlæggende" internationale arbejdskonventioner Der er i ILO's regi opnået særdeles bred konsensus om anerkendelsen af den grundlæggende karakter af de syv internationale arbejdskonventioner, som blev nævnt på det sociale verdenstopmøde i København. Disse grundlæggende konventioner er konvention nr. 29 og 105 om tvangsarbejde, nr. 87 og 98 om retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger, nr. 100 og 111 om ikke-forskelsbehandling og nr. 138 om mindstealderen for adgang til beskæftigelse. Disse forskellige konventioner er ratificeret i meget uensartet omfang. På denne baggrund besluttede generaldirektøren for Det Internationale Arbejdsbureau Hansenne i marts 1995 at skrive til samtlige medlemsstater om ratifikationen af disse syv konventioner. Alle lande, som endnu ikke havde ratificeret samtlige konventioner, blev anmodet om at oplyse, om de agtede at gøre det, i bekræftende fald at præcisere, inden for hvilken frist de ville gøre det, og i benægtende fald at gøre rede for årsagerne til, at det ikke var muligt at ratificere den enkelte konvention. Resultaterne af denne kampagne til fremme af de grundlæggende arbejdsnormer gennemgås nu med jævne mellemrum af Styrelsesrådet (i dens kommission for retlige spørgsmål og internationale arbejdsnormer). Selv om ikke alle ILO's medlemsstater har svaret til dato, har kampagnen givet positive resultater, idet der er registreret 29 nye ratifikationer. Desuden har den kastet lys over de vanskeligheder, som visse lande, der gerne vil ratificere disse konventioner, står over for, og den betydning, som den faglige bistand fra Det Internationale Arbejdsbureau kan have i denne henseende. 10 11. 2. Problemet med børnearbejde Konvention nr. 138 om mindstealderen for adgang til beskæftigelse er en af de syv grundlæggende konventioner. Den er imidlertid kun blevet ratificeret i beskedent omfang. Dens komplekse karakter og det forhold, at den er uhensigtsmæssig set på baggrund af situationen i visse udviklingslande, har ofte været fremhævet som forklaringer på denne relative mangel på succes. Desuden offentliggjorde Det Internationale Arbejdsbureau for nylig en række rapporter, ifølge hvilke der på verdensplan havde fundet et fornyet opsving sted i anvendelsen af børnearbejde, navnlig i de mest utålelige former. På denne baggrund besluttede Det Internationale Arbejdsbureau at optage spørgsmålet om børnearbejde på dagsordenen for Den Internationale Arbejdskonference i juni 1998 og juni 1999 med henblik på vedtagelse af en ny konvention, som omfatter et øjeblikkeligt og ubetinget forbud mod disse særdeles ekstreme former. Denne afgørelse opnåede bred konsensus. Denne vilje kommer ikke kun til udtryk på det normative plan, men også inden for det faglige samarbejde, bl. a. som led i IPEC-programmet, som blev indført i 1991 på grundlag af frivillige bidrag fra medlemsstaterne (og snart også fra Europa- Kommissionen) med det formål at virke for en afskaffelse af børnearbejde. 11. 3. Udbygning af kontrolsystemet for konventionernes anvendelse Det kontrolsystem, som ILO har til rådighed i øjeblikket, er først og fremmest baseret på gennemgang af de rapporter, som medlemsstaterne med jævne mellemrum indsender om de konventioner, som de har ratificeret. Desuden kan der nævnes en klage- og reklamationsordning, som dog ikke kan følges op med virkelige sanktioner. Med henblik på at gøre denne procedure mere effektiv gennemgår ILO i øjeblikket en række forslag. Et af disse forslag er at udvide den eksisterende procedure vedrørende retten til at organisere sig til at omfatte samtlige grundlæggende konventioner; det vigtigste særtræk ved denne procedure er, at det er muligt at behandle klager over stater, der ikke har ratificeret de relevante konventioner. KONKLUSION Ovenstående bemærkninger viser, at der er opstået en vis dynamik i ILO, for så vidt angår fremme af og respekt for internationale arbejdsnormer. Denne udvikling kan meget vel forstærkes yderligere, idet ILO-ministrene forsamlet i Singapore har stadfæstet ILO's rolle som instrument til skabelse og fremme af sådanne normer. 11 WTO Trods pres fra visse medlemmer af WTO har spørgsmålet om forbindelserne mellem den internationale handel og dennes sociale dimensioner, herunder de internationalt i anerkendte Verdenshandelsorganisationen siden ministerkonferencen i april 1994 i Marrakech. ikke virkelig været drøftet sociale normer, tilbundsgående På det uformelle møde mellem Den Europæiske Unions ministre for udenrigshandel den 18. -19. september 1996 i Dublin fremhævede WTO's generaldirektør fire punkter på området sociale normer, hvor det var nødvendigt med en konvergerende udvikling: respekt for de grundlæggende arbejdsnormer, anerkendelse af ILO's førende rolle med hensyn til spørgsmål vedrørende arbejdskraft og beskæftigelse, afvisning af at bringe de komparative fordele for landene med lave lønomkostninger i fare og tilkendegivelse af, at der ikke er nogen planer om eventuelle handelssanktioner. Han bemærkede dog, at det som følge af de mange meningsforskelle mellem delegationerne og visse delegationers afvisning af at ville drøfte spørgsmålet om sociale normer i WTO ville være meget vanskeligt at nå til enighed om en erklæring baseret på de nævnte fire principper i Singapore. Den senere udvikling har til dels givet ham ret. For eksempel gør det fejlslagne forsøg på at nedsætte en arbejdsgruppe til at undersøge forbindelsen mellem den internationale handel og de sociale normer og til at undersøge, på hvilke områder WTO kan intervenere, i samarbejde med andre internationale institutioner med henblik på at fremme disse normer det ikke på kort sigt muligt at håbe på en samlet løsning af problemet i WTO's regi, og det gør det ikke engang muligt at sikre en seriøs drøftelse af dette spørgsmål i dette forum. På den anden side gør det relevante afsnit i ministererklæringen i Singapore, "Vi stadfæster vor forpligtelse til at respektere de internationale anerkendte grundlæggende arbejdsnormer. Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) er det organ, der har beføjelse til at fastsætte og behandle disse normer, og vi bekræfter vor støtte til dens arbejde til fremme deraf Vi mener, at økonomisk vækst og udvikling på grundlag af øget samhandel og yderligere liberalisering deraf bidrager til at fremme disse normer. Vi afviser brugen af arbejdsnormer i protektionistisk øjemed og er enige om, at der på ingen måde må sættes lande, navnlig spørgsmålstegn ved de komparative fordele, udviklingslande med lavt lønniveau, besidder. Vi bemærker i denne sammenhæng, at WTO's og ILO's sekretariater vil videreføre det samarbejde ", igangværende indbyrdes som visse det heller ikke muligt at konkludere, at der slet ikke er gjort nogen fremskridt. Det tilsagn, som hvert medlem af WTO har afgivet om at ville respektere de internationalt anerkendte arbejdsnormer, bekræftes deri, og det samme gælder støtten til ILO som den organisation, der naturligt har beføjelse til at fastlægge kriterier. Der tages afstand fra forsøg på protektionisme, og vejen er derfor åben for en positiv og inciterende approach vedrørende dette spørgsmål, bl. a. som led i et forstærket samarbejde mellem WTO og ILO. 12 Konklusionerne fra Singapore fordømmer således langtfra Fællesskabets approach, bl. a. i henseende til GSP, og kan endog anses for at anspore til en sådan approach. 13 SAMLET KONKLUSION Spørgsmålet om forbindelserne mellem sociale normer og international handel har i flere fora givet anledning til talrige drøftelser, som har gjort det muligt at gøre fremskridt vedrørende visse begreber og analyser, uden at det dog har været muligt at opnå konsensus om selve karakteren af den forbindelse, der skal knyttes mellem handel og sociale normer, bl. a. fordi parterne har frygtet eventuelle handelssanktioner. Hvilke konklusioner skal der drages på baggrund af sigtet med denne beretning, der er at gøre det muligt for Rådet på grundlag af et samlet overblik at undersøge situationen for den inciterende sociale klausul, der skal iværksættes i GSP's regi? Efter Kommissionens opfattelse skal der drages to konklusioner: 1. For det første skal det understreges, at de meningsforskelle, som er kommet til udtryk under arbejdet med spørgsmålet, snarere vedrører metoden end målene. Ingen, ikke engang de udviklingslande, der er mest frygtsomme på dette område, anfægter reelt de grundlæggende mål, således som de fremgår af især konklusionerne fra topmødet i København. Derimod afviser mange at benytte handelsinstrumentet til at føre disse mål ud i livet, fordi de frygter, at de derved kommer ind i en slags protektionistisk spiral, som er umulig at styre og - uden at egentlig det er tilsigtet - ender med at bringe udviklingslandenes naturlige komparative fordele i fare. Denne frygt er ikke overraskende i en debat, som først og fremmest fokuserer på den sociale klausuls negative og straffende aspekter, uden der har fundet en virkelig uddybning sted af fordelene ved en positiv og inciterende approach. Fællesskabets GSP tilbyder udviklingslandene en rent inciterende approach baseret på samarbejde og ikke på konfrontation. Desuden er den sociale klausul under denne debat først og fremmest behandlet i sammenhæng med enten den økonomiske politik og handelspolitikken (konkurrenceevneaspektet) eller menneskerettighedspolitikken. Der er kun i ringe omfang taget hensyn til den udviklingspolitik, som den sociale klausul for GSP indgår i. Den internationale debat om den sociale klausul må derfor ikke føre til, at Fællesskabet afholder sig fra at gå videre med iværksættelsen af de ansporende foranstaltninger, som er fastsat for GSP, tværtimod. 2. Ved iværksættelsen af disse ordninger har Fælleskabet valget mellem to approaches: enten fremmer det virkeliggørelsen af disse mål "i marken" og iværksættelsen af en virkelig effektiv klausul, eller også opprioriterer det det politiske signal og vælger en klausul, der er enklere at iværksætte, dog eventuelt på bekostning af et reelt tab af effektivitet. På det sociale område gør de klare begreber og kriterier i de relevante ELO-konventioner det rimeligt at vælge den første mulighed, dvs. den mest effektive "i marken". Det er en forudsætning for reelt at kunne forbedre social- og arbejdsmarkedspolitikken i de præferenceberettigede lande, at de yderligere fordele, der sikres eksportørerne, er attraktive, og at den yderligere præferencemargen er af mærkbar størrelse. Desuden er det nødvendigt, at der er mulighed for kontrol; dette indebærer, at hvert enkelt præferenceberettiget land er ansøger, dvs. at det indgiver en principerklæring om, at det 14 anmoder om at nyde godt af klausulen og til gengæld garanterer, at hver enkelt eksportør eller producent efterlever normerne: i kraft af en afsmitningseffekt vil alle eksportører eller producenter derved blive foranlediget til at følge disse fremgangsmåder. Kun på denne måde vil der kunne gøres et virkeligt fremskridt "i marken". Krævende kontrol- og samarbejdsmetoder anvendt på eksportørniveau vil nemlig være de eneste foranstaltninger, som kan sikre fremskridt "i marken" som modydelse til de omfattende indrømmelser. 15 BERETNING TIL RÅDET FRA KOMMISSIONEN I HENHOLD TIL ARTIKEL 8, STK. 2,1 RÅDETS FORORDNING 3281/94 OG 1256/96 OM DEN GENERELLE TOLDPRÆFERENCEORDNING Oversigt over arbejdet i ITTO, OECD og WTO vedrørende forbindelserne mellem international handel og miljø Bæredygtig udvikling, hvor der både tages hensyn til miljøet og til den sociale udvikling, fremstår nu som et hovedmål for de nationale udviklingsstrategier og det internationale samarbejde. Rio-konferencen i juni 1992 var en vigtig etape i denne udvikling. På denne konference vedtog man Agenda 21, i henhold til hvilken jordens regeringer har forpligtet sig til at fremme bæredygtig udvikling på nationalt plan og det internationale samarbejde. Det er på denne baggrund, at verdenssamfundet i dag i særlig grad har fået øjnene op for skovressourcernes betydning; de er nemlig uundværlige både for økosystemer og mennesker. Rovdriften på skovene truer miljøet og derigennem udviklingen i mange træproducerende lande. Det særlige problem med de tropiske skove er taget op med stor alvor og er gjort til genstand for talrige initiativer i de kompetente internationale fora, som har gjort store fremskridt i arbejdet med at opstille økologiske kriterier. Sigtet dermed er mindre at begrænse fældningen af tropiske træer for at undgå komplet afskovning end at tage skridt til en bæredygtig forvaltning af den tropiske naturskov. Denne målsætning er forenelig med de mål, der søges virkeliggjort ved opstilling af økologiske kriterier for tildeling af Fællesskabets miljømærke for papir. Det er derfor nødvendigt fortrinsvis at anspore til forbrug af tropisk træ fra bedrifter, som baserer udnyttelsen af skoven på miljørigtige styringsprincipper. Den Europæiske Union agter i sin egenskab af stordonor, bl. a. i forbindelse med beskyttelsen af den tropiske skov, at fremme en bæredygtig forvaltning deraf. Politikken på dette område skal baseres på incitamenter frem for tvangsforanstaltninger. Dette er formålet med Fællesskabets GSP-ordning. Miljøklausulen i artikel 8 i forordning 3281/94 af 19. december 1994 og 1256/96 af 20. juni 1996 har til formål at fremme import af varer, hvis særtræk eller produktionsmetoder er internationalt anerkendt som middel til at fremme virkeliggørelsen af de mål, der er fastlagt i de internationale konventioner på miljøområdet. Sigtet med den inciterende miljøklausul er at indrømme supplerende toldpræferencer til alle lande, som anmoder derom og rent konkret er i stand til at påvise, at de effektivt overholder de eksisterende internationale normer på miljøområdet, navnlig Den Internationale Organisation for Tropisk Træ's normer for forvaltning af tropiske skove. Miljøklausulen eksisterer allerede, men er endnu ikke operationel. Den træder først i kraft den I. januar 1998. På denne baggrund skal Kommissionen udarbejde en beretning om i Den Internationale Organisation for Tropisk Træ, det arbejde, der udføres Organisationen og Udvikling Økonomisk Verdenshandelsorganisationen vedrørende forbindelserne mellem handel og miljø. Samarbejde for og Denne beretning, som er indeholdt i nærværende dokument, koncentrerer sig - eftersom det er det eneste område, der på det aktuelle stade udtrykkelig er nævnt i artikel 8 i forordning 3281/94 - om den måde, hvorpå man på internationalt plan påtænker at fastlægge og måle den bæredygtige forvaltning af skovene, på grundlag af relevante dokumenter om miljøklausulens iværksættelse. Dette udelukker dog ikke, at klausulen med tiden kan blive udvidet til også at omfatte andre internationale miljønormer. Resultatet heraf er, at man - med denne mulighed for øje - til stadighed tager hensyn til de andre internationale konventioner på dette område, dvs. konventionerne om biologisk mangfoldighed (1992), klimaændringer (1992) og farligt affald (Basel 1989), selv om ingen af disse konventioner udgør et virkeligt konkret grundlag for iværksættelse af en miljøklausul. I lyset af denne beretning vil Kommissionen forelægge Rådet et forslag til afgørelse om de særlige ansporende foranstaltningers intensitet og gennemførelsesbestemmelser. Et positivt resultat af Rådets gennemgang på grundlag af Kommissionens beretning om arbejdet i de internationale fora er naturligvis ikke en forhåndsbetingelse, der kan begrænse Kommissionens initiativret på området, og sigtet for Kommissionen er da også at foreslå, at en mekanisme, som i princippet allerede eksisterer, iværksættes i praksis. Da resultatet af Rådets arbejde på området efter sagens natur udgør en af kilderne til begrundelserne for Kommissionens forslag, vil dette først blive udarbejdet, efter at denne beretning har været drøftet. Desuden bør Kommissionens forslag gennemgås på baggrund af en evaluering af GSP-ordningens overordnede neutralitet og navnlig den kombinerede virkning af gradueringen (herunder anvendelsen af artikel 6) og de særlige foranstaltninger, der træffes til fordel for de mindst udviklede lande. i^- WTO I præamblen til overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen erkendes det, at det er nødvendigt at bevare miljøet og fremme en bæredygtig udvikling. Et af WTO's grundprincipper, som bl. a. er kommet til udtryk under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi, er, at det er nødvendigt at tage hensyn til de forbindelser, der findes mellem det multilaterale handelssystems funktionsmåde, en forbedret beskyttelse af miljøet og bestræbelserne for at fremme en bæredygtig udvikling. Desuden tillader artikel XX i GATT 1997 i litra b) og g) foranstaltninger med tilknytning til bevaring af udtømmelige naturressourcer, forudsat at disse foranstaltninger ikke udgør vilkårlig forskelsbehandling eller skjulte handelsrestriktioner. WTO's Almindelige Råd nedsatte i begyndelsen af 1995 formelt en Komité for "Handel og Miljø". Denne har bidraget til arbejdets videreførelse ved at mødes med jævne mellemrum for at foretage en detaljeret undersøgelse af omfanget af forbindelserne mellem liberaliseringen af den internationale handel og miljøbeskyttelsen, bl. a. for at vurdere, hvilke muligheder der foreligger for at forene disse to sfærer. Trods to års arbejde var Komitéen for "Handel og Miljø" ikke i stand til at foreslå konkrete foranstaltninger til ministermødet i Singapore i december 1996. Komitéen erkendte dog i sine konklusioner, at "det multilaterale handelssystem har kapacitet til at optage miljømæssige hensyn i større omfang og forøge sit bidrag til bestræbelserne for at fremme en bæredygtig udvikling uden at undergrave sin åbne, retfærdige og ikke- diskriminerende egenart". Desuden gik komitéen klart ind for multilaterale løsninger baseret på internationalt samarbejde og konsensus som det bedste og mest effektive middel for regeringerne til at behandle miljøproblemerne på en grænseoverskridende eller global måde. forbindelserne mellem Den rapport, som den havde udarbejdet i dette øjemed, indeholdt dog ingen forslag vedrørende international handel og miljøbeskyttelse. Ministerkonferencen i Singapore kunne derfor blot henvise til arbejdet i Komitéen for "Handel og Miljø" og understrege betydningen af mere omfattende koordination på nationalt plan på området handel og miljøbeskyttelse, men ikke drage nogen virkelig konkret konklusion bortset fra, at komitéens arbejde skulle videreføres. Dette kommer til udtryk i ministererklæringen: "Komitéen for Handel og Miljø har ydet et vigtigt bidrag i bestræbelserne for at føre sit arbejdsprogram til afslutning. Komitéen har undersøgt - og vil vedblive med at undersøge - bl. a. omfanget af den indbyrdes komplementaritet mellem handelsliberalisering, økonomisk udvikling og miljøbeskyttelse. En fuldstændig gennemførelse af WTO-aftalerne vil yde et vigtigt bidrag til bestræbelserne for at føre målene i form af bæredygtig udvikling ud i livet. Komitéens arbejde har vist betydningen af, at der finder en "policy"-koordination sted på nationalt plan på handels- og miljøområdet. 1 denne sammenhæng er komitéens arbejde blevet suppleret med et arbejde udført af eksperter på miljø- og handelsområdet fra medlemsstaterne, og en yderligere medvirken af sådanne eksperter i komitéens arbejde vil blive hilst velkommen. Bredden og kompleksiteten i de anliggender, der er dækket af komitéens arbejdsprogram, viser, at det er nødvendigt med et lp yderligere arbejde inden for alle punkter på dens dagsorden, således som det også fremgår af dens rapport. Vi agter at bygge videre på det arbejde, der er udført til dato, og pålægger derfor komitéen at videreføre arbejdet og aflægge rapport til Det Almindelige Råd i henhold til den foreliggende opgavebeskrivelse". 19 OECD I 1991 vedtog OECD's Råd en henstilling om miljøindikatorer og -information. Det blev deri anbefalet, at der blev udviklet et sæt centrale indikatorer, som skulle være "sikre, forståelige, målelige og relevante for beslutningstagningen". OECD-gmppen vedrørende miljøsituationen udarbejdede en række indikatorer. Disse indikatorer, som er opdelt på 13 temaer, skal sikre måling af resultaterne på miljøområdet, medtagning af miljøspørgsmål i sektorpolitikkerne og medtagning af miljøspørgsmål i den økonomiske politik. OECD's centrale indikatorer for skovens ressourcer kan resumeres som følger: 1. fældningen målt i forhold til produktionskapaciteten 2. skovenes fordeling efter volumen og areal 3. den del, som de ændrede eller forringede skove udgør af det samlede skovareal 4. den procentdel af den udnyttede skov, som er genoprettet med succes (inkl. naturlig genopretning) 5. den procentdel, som den beskyttede skov udgør af det samlede skovareal. OECD's opstilling af disse kriterier er særdeles nyttig for udarbejdelsen af rapporter om de forskellige landes respektive resultater på miljøområdet. Kriterierne kan ligeledes bidrage til en samlet evaluering af situationen for skovressourcerne i hvert enkelt OECD- land. OECD's arbejde befinder sig endnu i dag overvejende på det analytiske plan. oco ITTO Den Internationale Organisation for Tropisk Træ bidrager til bevarelse og fornuftig udnyttelse af de tropiske skove ved at sikre en rationel udvikling, som den definerer som "udvikling af permanente skove med henblik på at føre klart definerede mål ud i livet i form af vedvarende produktion af ønskede varer og tjenesteydelser uden at fratage dem deres indre værdi eller bringe deres fremtidige produktivitet i fare og uden at skabe uønskede virkninger på det fysiske og sociale miljø". Desuden fastlægger ITTO på nationalt plan en skovpolitik, der tager sigte på bæredygtighed, i form af "en politik, der sikrer bæredygtighed skovtyper opdelt på permanente skovejendomme af rimelig størrelse i et land i ligevægt". Med hensyn til skovforvaltning anses forvaltningen af en skov for bæredygtig, "når den sikrer kontinuitet i alle de hovedfunktioner, der er kendetegnende for en given skov, uden at være til skade for de øvrige funktioner"1. alle økologiske for I. MÅLSÆTNINGEN FOR ÅR 2000 Det Internationale Råd for Tropisk Træ vedtog Målsætningen for År 2000 på sin ottende samling på Bali i maj 1990. ITTO's medlemslande forpligtede sig derved selv til inden år 2000 at begrænse handelen med tropisk træ til træ fra skove, der er udviklet med henblik på vedvarende udnyttelse. På den tyvende samling i Rådet for ITTO den 15. og 23. maj til enighed om spørgsmålet om en 1996 nåede producenter og forbrugere midtvejsrevision af I inden bæredygtighedskriteriernes betydning accepterede producentlandene en beslutning, der vil have følgende virkninger: fornyet nedsættelse af et ekspertpanel, der skal vurdere overslagene over de omkostninger og ressourcer, der vil være nødvendige for at føre Målsætningen for År 2000 ud i livet, et tilsagn fra producentlandenes side om fremtidige foranstaltninger på de højtprioriterede områder og en accept af de ovennævnte foranstaltninger. tidshorisonten erkendelse 2000. for år II. ITTO'S DIREKTIVER ITTO har udarbejdet direktiver om bæredygtig udvikling af de naturlige og kunstige tropiske skove og direktiver om bevarelse af artsrigdommen tropiske produktionsskove med følgende hovedprincipper: i de 11. 1. Den nationale skovpolitik ITTO anbefaler, at der iværksættes en national skovpolitik, som udgør en integrerende del af den nationale politik for fysisk planlægning og sikrer en afbalanceret udnyttelse af ressourcerne. Denne skovpolitik skal omfatte: 1. den aktuelle del af arealet, som er dækket af skove Definition vedtaget af Det Internationale Råd for Tropisk Træ i 1992, det interguvernementalc seminar om kriterier og indikatorer for bæredygtig skovforvaltning, august 1996, Helsinki. 2. den nuværende og de kommende generationers behov og ønsker 3. skovdriftens placering i den nationale økonomiske planlægning 4. skovpolitikkens forskellige målsætninger og disses relative betydning 5. de offentlige og de private skoves respektive betydning 6. programmer til evaluering af artsrigdommens betydning i alle zoner. Denne nationale politik skal støttes med en egnet lovgivning, som selv skal være i harmoni med lovgivningen vedrørende andre sektorer. Der skal oprettes en mekanisme til revision af den nationale politik og lovgivning, hvis den sociale, økonomiske og økologiske situation eller ny foreliggende information gør det nødvendigt. ITTO understreger, at det er nødvendigt at foretage undersøgelser af alle de økonomiske fordele, som de udviklede skove fører med sig, samt af den nødvendige skovrejsnings efter placering og udstrækning, behovene skovprodukter, samt lokalsamfundenes behov i henseende til økonomiske, åndelige og kulturelle værdier i tilknytning til de arealer, for hvis vedkommende der planlægges skovrejsning. for miljøbeskyttelse, efterspørgslen af afhængighed skovejendommenes kapacitet, omfanget 11. 2. Den nationale skovfortegnelse En national skovfortegnelse vedrørende bedrifter og arealer skal give et samlet overblik over alle skove uanset ejerforhold og desuden give en beskrivelse (også mængdemæssig) af artsrigdommen i alle produktionsskove. Disse fortegnelser skal kunne udvides, således at de kan omfatte information, der ikke hidtil har været indsamlet. 11. 3. Det permanente skovområde Nogle jordkategorier skal holdes under konstant skovdække. ITTO henviser her navnlig til arealer, som skal beskyttes, arealer henlagt til naturfredningsområder, arealer til produktion af træ og andre skovprodukter samt arealer, som anvendes til virkeliggørelse af flere af disse mål. Der bør foretages en kortlægning, søgning og afgrænsning af de forskellige kategorier, som det permanente skovområde er sammensat af, i samråd med de berørte lokalsamfund og under skyldig hensyntagen til deres behov. ITTO henstiller, at naturskovene ikke ryddes for at give plads til skovrejsning, medmindre en rationel analyse har vist, at dette er bydende nødvendigt, hvis arealet skal bevares under skovdække. Desuden bør der efter ITTO's opfattelse fastlægges totalbeskyttede områder, der dækker et så stort areal med naturskov som muligt, og disse kerneområder bør omgives af kvasinaturlige beskyttelsesskove for at formindske de udefra kommende effekter og sikre bevarelsen af deres økologiske særtræk. Desuden bør den gradvise ødelæggelse af artsrigdommen reduceres mest muligt ved at opretholde en vis forbindelse mellem uberørte skove. *2& 11. 4. Ejerforhold ITTO's principper og henstillinger gælder for alle skove, uanset om de er nationale, private eller underkastet sædvaneretten. De kan kun iværksættes, hvis lokalsamfundene har accepteret ændringerne i udnyttelsen af arealerne og de foreslåede formål. 11. 5. Den nationale skovtjeneste Der bør oprettes en national skovtjeneste, som skal have til opgave og have kapacitet til at sikre, at skovene udvikles på en integrerende måde, således at alle deres værdier, herunder artsrigdommen, bevares. //. 6. Feasibility-undersøgelser ITTO anbefaler feasibility-undersøgelser, som omfatter alle økologiske, socioøkonomiske (forbedret adgang til ressourcer, jobskabelse, investeringsmuligheder, industriel udvikling og forøgelse af indkomster, men også forstyrrelser af ejerforhold, forringelse af naturværdier osv. ) og institutionelle virkninger af en bæredygtig skovrejsning. //. 7. Udvikling af skovene II. 7. 1. Planlægning Det er både af hensyn til den bæredygtige forvaltning af skovene og skovrejsningen og forvaltningen deraf vigtigt, at der foreligger en udviklingsplan. Skovrejsningsplanen skal være grundlaget for enhver aktion og enhver forvaltningsprognose. Planerne skal omfatte følgende områder: zoner, der skal holdes fri for skovrejsning og udnyttelse, valg af skovbrugssystem, berigtigelse af udbytter og årlige produktionsmuligheder, linjeføring af vejnet, til jordbearbejdning, plantning, vedligeholdelse, forebyggelse af erosion, jordkomprimering, beskyttelse mod og bekæmpelse af brande, biologisk bekæmpelse af skadedyr og beskyttelse mod skadedyr, sygdomme og klimabetingede vanskeligheder, udvikling af afsætning og driftsplan, bestemmelser, der skal sikre, at lokalsamfundene nyder godt af alle de med skoven forbundne fordele, og anerkendelse af sædvanemæssige rettigheder. transportveje og brandbælter, udviklingsoversigter og kort, metoder //. 7. 2. Fældninger og udvinding Forskrifterne for fældninger spiller en vigtig rolle, fordi de kan gøre det muligt at harmonisere udvinding og skovbrugsmetoder. Med henblik herpå bør der efter ITTO's opfattelse finde en præcisering sted af alle forhold, der vedrører kanttrimning, mærkning af de træer, der skal fældes eller bevares, angivelse af faldretning og udslæbning. lysningernes størrelse reduceres, og anvendelsen af maskiner og Desuden bør fældningernes skadevirkninger for den resterende bevoksning bør reduceres til det mindst mulige. Efter fældningen bør der således udarbejdes en oversigt, ligesom det eventuelt bør fastlægges, hvilke forstmæssige foranstaltninger der skal træffes. 11. 7. 3. Beskyttelse De permanente produktionsskove skal beskyttes mod aktiviteter, der er uforenelige med en bæredygtig træproduktion. Infrastrukturarbejderne i skoven bør gennemføres på en sådan måde, at risiciene for erosion og andre beskadigelser af voksestedet og miljøet i almindelighed begrænses til et minimum. Der bør udarbejdes en plan for bekæmpelse af brande, der kan være en alvorlig trussel mod produktiviteten, den økologiske stabilitet og skovrejsningernes kvalitet, og instrukser for behandling og opbevaring af kemikalier. is 11. 7. 4. Retlige bestemmelser Ifølge ITTO's direktiver skal der udarbejdes en række retlige bestemmelser, bl. a. vedrørende brugsaftaler, fældningstilladelser på jord, der er privatejet eller omfattet af sædvaneretten, og indsamlingstilladelser. 77. 7. 5. Forskning og opfølgning Sigtet er at give tilbagemelding om skovudviklingsforanstaltningernes forenelighed med målene for bæredygtig træproduktion og andre bæredygtige måder at udnytte skoven på. II. 8. Socioøkonomiske aspekter På det socioøkonomiske og finansielle område skal der sikres en retfærdig fordeling af omkostninger og fordele mellem tilsynsmyndigheder, ejere, forpagtere og lokalsamfund i skovene. ITTO mener, at det er afgørende for skovudviklingens og skovrejsningens succes, at der er et godt forhold til lokalbefolkningerne. Den økonomiske levedygtighed er bydende nødvendig. ITTO har således planer om at anvende økonomiske overskud til at opretholde produktionskapaciteten for skovens ressourcer og tage skovafgifter og - gebyrer op til fornyet overvejelse. III. ITTO'S KRITERIER OG INDIKATORER* ITTO definerer kriterierne som vigtige aspekter, der bidrager til at fastlægge de væsentlige elementer, ved hjælp af hvilke det er muligt at bedømme den bæredygtige forvaltning af skovene. Indikatoren defineres som en kvalitativ, kvantitativ eller deskriptiv måleenhed, som registrerer retningen for den forandring, der er i gang. Opstillingen af kriterier og indikatorer har til formål at bidrage til at forbedre skovpolitikkerne eller endog at udvikle helt nye politikker. Kriterierne og indikatorerne kan hjælpe forskningen og give forstmetoderne en retning hen imod mere bæredygtig forvaltning af skovene. De bidrager også til at afdække trusler og mangler. Den Internationale Organisation for Tropisk Træ har fastlagt en række kriterier som led i sin Målsætning for År 2000. Kriterierne er fastlagt med det formål at registrere den bæredygtige udvikling af de tropiske skove. Ifølge ITTO's definition bidrager kriterierne til at påpege de aktuelle svagheder ved udviklingen, og de vil derfor bidrage til at fastlægge, hvilke forbedringer der kan foretages i udviklingsmetoderne. De kan ligeledes danne grundlag for et standardiseret indberetningssystem, som kan lette sammenligninger og drøftelsen af samarbejde og bistand. Kriterierne er et yderligere bevis på ITTO's engagement, når det drejer sig om at sikre en bæredygtig udvikling af de tropiske skove. Kriterierne er fastlagt for at bistå de producentlande, der er medlemmer af ITTO, med at vurdere og kortlægge deres egne fremskridt i bestræbelserne for at nå frem til en bæredygtig forvaltning af den tropiske skov og virkeliggøre målene i Målsætningen for År 2000. Kriterier for registrering af den bæredygtige udvikling af de tropiske skove, ITTO-serie, skovpolitik nr. 3, marts 1992. <£</ Alt i alt har ITTO opstillet 5 kriterier og 27 indikatorer til brug på nationalt plan. De 5 valgte kriterier er følgende: 1. grundlaget for skovens ressourcer 2. kontinuiteten i skovproduktionen 3. miljøkontrollens niveau 4. de socioøkonomiske virkninger 5. den institutionelle baggrund. De mulige valgte indikatorer er følgende: 1. overordnet planlægning af anvendelsen af arealerne og opbygning af et permanent skovområde 2. det permanente skovområdes aktuelle areal set i forhold til de nationale mål 3. målene for skovrejsning, den aktuelle fordeling efter aldersklasser og det årlige tempo i skovrejsningen 4. beskyttelses- og produktionsskovenes areal i forhold til det øvrige permanente skovområde 5. repræsentativiteten af nettet af beskyttede arealer og igangværende eller foreslået program for nye områder 6. nationale produktionsstart stikker 7. dokumentation vedrørende tidligere hugst 8. 9. foreslået tidsinterval mellem tilladelsernes normale gyldighedsperiode fældningerne for de vigtigste skovtyper og fastlæggelse af mulighederne ved den første fældning, når der er fastlagt en bestemt omdriftstid, og produktionsskovenes nettoareal 10. fastlæggelse af mulighederne ved efterfølgende omdrift, vækstdata og produktionsskovenes nettoareal 11. målinger med henblik på at harmonisere den første omdriftstid og de efterfølgende omdriftstider og med henblik på at forvalte overgangen fra den første til den anden omdriftstid 12. de tidsmæssige mål for tømmerproduktionen fra forskellige kilder 13. eksisterende forstmæssige forskrifter for de vigtigste skovtyper 14. udviklingsforskrifter vedrørende andre dele af det permanente skovområde end produktionsskoven cK 15. eksisterende udviklingsforskrifter vedrørende ingeniørarbejder i skove og beskyttelse af afvandingsområder m. v. i produktionsskovene 16. eksisterende metoder til evaluering af miljøsituationen 17. beskæftigelsesstruktur og -trend 18. indkomstdannelse og fordelingsformer 19. nationalindkomst og udgiftsbudget for skovudvikling 20. eksisterende metoder til evaluering af sociale virkninger 21. eksistensen af en national skovpolitik 22. forholdet mellem den nationale politik og ITTO's direktiver 23. det retlige grundlag for iværksættelsen af den nationale skovpolitik og udviklingsplanerne 24. lovgivningsgrundlaget for regulering af skovbruget og forvaltning af dets instrumenter såsom brugsaftaler 25. de menneskelige og finansielle ressourcers muligheder for at leve op til det retlige og forvaltningsmæssige ansvar på området skovudvikling 26. konsultation af lokalsamfund 27. den eksisterende udviklingsplan og trufne foranstaltninger til gennemførelse deraf. Der er fastsat yderligere 6 kriterier for skovudviklingsenheden: 1. ressourcesikkerheden 2. kontinuiteten i tømmerproduktionen 3. bevarelsen af flora og fauna 4. det acceptable omfang af miljøvirkninger 5. de socioøkonomiske fordele 6. planlægning og korrektioner på grundlag af indhøstede erfaringer. Der kan for skovudviklingsenheden nævnes 23 mulige indikatorer: 1. den retlige klassifikation af skovområder eller udviklingsenheder 2. eksistensen af en udviklingsplan 3. en klar afgrænsning "i marken" 4. eventuel ulovlig udnyttelse eller indtrængen 5. brugsaftalernes gyldighedsperiode £6 6. eksistensen af klare officielle regler for fældning 7. jordbundens produktivitet på lang sigt 8. oversigter over bestande før fældningen 9. antal fældede træer og opnået volumen pr. hektar 10. overvågning af resterende volumen på rod efter fældningen 11 12 13 14 15 16 årlig registrering af produceret træ volumen nettoproduktion sareal årlig registrering af fældet areal beskyttelse af økosystemer som led i tilladelsen eller inden for udviklingsenheden omfanget af forstyrrelser af beplantningen efter fældningen omfanget af forstyrrelser af jordbunden 17 omfanget og den geografiske fordeling af vandløb og andre beskyttelseszoner for afvandingsområderne 18. jorderosionens omfang og alvor 19. trufne foranstaltninger til beskyttelse af vand 20. antal ansatte 21. arten og betydningen af de fordele, der drages af skovaktiviteterne 22. konsultation af lokalsamfund 23. foranstaltninger, der har til formål at sikre, at udviklingen finder sted under hensyntagen til den traditionelle udnyttelse af skoven. ITTO råder over forskellige demonstrationsomrader i nogle af producentlandene, hvor der er projekter i gang med det formål at efterprøve og præcisere den bæredygtige forvaltning af de tropiske skove. De fastlagte kriterier har imidlertid ikke nogen bindende værdi over for ITTO's medlemslande. Deres rolle er udelukkende at bistå med at fastlægge forbedringer af forvaltningsmetoderne. Kriterierne og indikatorerne er yderst nyttige instrumenter til støtte for en forbedring af kvaliteten af skovforvaltningen betragtet som integrerende del af den bæredygtige udvikling i de lande, hvor disse instrumenter benyttes. Opstillingen af disse kriterier er imidlertid ikke altid blevet vurderet positivt. Den gør det givetvis muligt at vurdere en stats eller en bedrifts overordnede politik på skovbrugsenhedens niveau, men den gør det ikke muligt at måle omfanget af overensstemmelse med normerne for individuelle skovbrugsbedrifter. Dette fremmer ikke iværksættelsen af den inciterende GSP-klausul, da der ikke kan konstateres nogen sammenhæng mellem de eksporterede produkter og de materialer, der er behandlet i overensstemmelse med normerne for bæredygtig forvaltning af skove. Uden nogen målelig sammenhæng kan overholdelsen af miljønormerne kun sikres på overordnet plan i det enkelte land. IV. KONKLUSION ITTO er givetvis et vigtigt katalysatororgan på internationalt plan på området "handel og miljø". nTO's standarder, som tager sigte på at forbedre de nationale miljøpolitikker og at bedømme skovforvaltningsmetoderne, er sandsynligvis de eneste, der i øjeblikket er acceptable på internationalt plan. ITTO's kriterier er imidlertid ikke udformet med henblik på overvågning af metoder på lokalt plan. De kan derfor ikke anvendes til certificering af produkterne. Certificeringsproblemet blev i øvrigt drøftet indgående på ITTO's tyvende samling i maj 1996. ITTO besluttede at uddybe dette emne yderligere og at udsætte drøftelsen til ITTO-Rådets treogtyvende samling i november 1997. Som et supplement til denne analyse af ITTO's arbejde på området skal det desuden understreges, at Det Interguvernementale Skovpanel, der i 1995 blev nedsat af FN's Økonomiske og Sociale Råd efter henstilling fra Kommissionen for Bæredygtig Udvikling, ligeledes har fremsat forslag til koordinerede aktioner på internationalt plan inden for bevarelse og bæredygtig forvaltning af skovene, bl. a. vedrørende kriterier og indikatorer for bæredygtig forvaltning af skovene, og disse bør videreudbygges på nationalt og regionalt plan. $r SAMLET KONKLUSION Der kan drages en række konklusioner af de spørgsmål, som er behandlet ovenfor, dels vedrørende den overordnede drøftelse, dels vedrørende iværksættelsen af miljøklausulen i GSP: 1. Opbygningen af kriterier og indikatorer har ført til visse ændringer i de forstmetoder, der tager sigte på bæredygtig forvaltning af skovene. De internationale initiativer kan tjene som løftestang. Der er skabt talrige kontakter mellem forskellige lande, og dette har stimuleret interaktion, åbning, information, gennemsigtighed, medbestemmelse og konsultation. Det arbejde, der er udført som led i de forskellige initiativer, vidner om en positiv politisk vilje til at nå konkrete resultater. Opbygningen af kriterier og indikatorer har givet positive resultater på internationalt plan, der kan resumeres som følger: • større deltagelse i den internationale dialog om skove • mere udtalt internationalisering af debatten, samtidig med at staternes suverænitet over deres skove respekteres • stimulering af samarbejdet og forbedring af den gensidige tillid • gradvis opstilling af klart definerede mål • en udvikling hen imod opnåelse af konsensus • fremme af information • indførelse af en basismodel for ensartede undersøgelser. 2. Hvad angår miljøklausulen, kan resultaterne af det udførte arbejde kun anspore Fællesskabet til at gå videre med iværksættelsen af denne klausul. Der består dog visse vanskeligheder med den tekniske fastlæggelse af de "internationalt godkendte normer", som skal tages i betragtning ved anvendelsen af en inciterende miljøklausul. Hvis man ser bort fra arbejdet i ikke-statslige organisationer, der ikke kan benyttes som objektiv og uomtvistelig reference, har de kompetente internationale fora, bl. a. ITTO, nemlig ikke opstillet normer, der kan benyttes som instrumenter til måling af den miljømæssige udvikling på bedrifterne, eftersom de benyttede kriterier er direktiver, som skal anvendes på skovpolitikkerne på landsplan, men ikke omfatter nogen tærskel, som bestemmer den konkrete anvendelse deraf. På det nuværende stade i arbejdet er det derfor ikke muligt at oprette et kontrolsystem for eksporten. Dette kræver rent konkret, at Fællesskabet fremsætter sin egen fortolkning af gennemførelsen af ITTO's direktiver, hvilket strider mod artikel 8 i GSP-forordningen, eller at det accepterer de forskellige præferenceberettigede landes egne fortolkninger, hvilket vil være umuligt at forvalte. Der skal derfor vælges en løsning, som omfatter en overordnet kontrol af samtlige landes overholdelse af ITTO's direktiver eller den indsats, de gør i dette øjemed. Ved en sådan approach lægges hovedvægten på dialog og ^9 dynamisk udvikling hen imod normalisering frem for stringent overholdelse af normerne. Det siger sig selv, at dette scenario gør det muligt at benytte en meget enkel kontrolordning. Til gengæld må den tilbudte fordel ikke blive så symbolsk, at de præferenceberettigede afstår fra at udnytte den, fordi den er blevet uinteressant. Modsat hvad der er tilfældet for den sociale klausul, er der derfor ikke tale om en approach, der fremmer resultaterne "i marken", men derimod snarere om et politisk signal. 3. Det skal afslutningsvis understreges, at Fællesskabet endnu i nogen tid må lade sig nøje med, at der iværksættes en klausul, som alene omfatter produkter fra den tropiske skov. Det er beklageligt, for der er betydelige behov mange andre steder, bl. a. inden for landbruget3. Man må dog ikke se bort fra kravet om internationalt anerkendte kriterier ved anvendelsen af denne klausul. Den tropiske skov er den eneste sektor, h voi der har været en udvikling i denne retning. Det er nu op til Fællesskabet at fremme opstillingen i andre fora af kriterier, der tager sigte på andre sektorer. 3 Det bør dog undersøges, hvilke muligheder der foreligger for at lade visse landbrugsprodukter (f. eks. rejer) være omfattet af denne klausul, hvis de dyrkes eller opdrættes under betingelser, der stemmer overens med principperne for bæredygtig forvaltning af skove af mangrove-typen. â=> ISSN 0254-1459 KOM(97) 260 endelig udg. DOKUMENTER DA 11 05 14 10 Katalognummer : CB-C0-97-248-DA-C ISBN 92-78-20612-1 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg 3;


title: WRITTEN QUESTION No. 1885/97 by Amedeo AMADEO to the Commission. Waste management

eurovoc_concepts:
European Commission
European Environment Agency
Eurostat
data collection
environmental policy
information
statistics
waste management

formats: html pdf print

text: C 21/110 EN Official Journal of the European Communities 22. 1. 98 (98/C 21/219) WRITTEN QUESTION E-1885/97 by Amedeo Amadeo (NI) to the Commission (2 June 1997) Subject: Waste management With reference to the Commission(cid:146)s (cid:145)Communication on the review of the Community Strategy for Waste Management(cid:146) and the (cid:145)draft Council Resolution on waste policy(cid:146) (COM(96) 0399 final), will the Commission promote studies and research, with a specific role for the EEA (European Environment Agency), to explain the crucial aspects of the problem and highlight particular situations while waiting for the complex system for providing statistics at European level to begin producing reliable data? Answer given by Mrs Bjerregaard on behalf of the Commission (25 June 1997) In the communication from the Commission on the review of the Community strategy for waste management (1) the importance of the availability of reliable and comparable data on waste generation and waste management was outlined. The Commission expressed the need to examine the appropriate instruments to improve data collection because the current situation regarding waste statistics is not satisfactory. These activities have to be undertaken in close co-operation with Eurostat, the European environmental agency and Member States. In reply to the question of the Honourable Member three important initiatives to improve the situation regarding waste statistics should be mentioned: › › › in October 1996 the Commission started a study that aims to collect data on waste generation and waste management in the Member States and develop a methodology for the gathering and use of these data. The final report of this study is expected in October 1997; the Commission is preparing a Council regulation on waste management statistics. This will establish the legal basis for a system of Community waste statistics that will provide harmonised data on waste generation and waste management. The results of the study mentioned above will be used to define the degree of detail for requirements regarding methodology and the need for guidance documents; the Agency is preparing the establishment of a European topic centre on waste. The decision to establish this topic centre was taken in December 1996. In March 1997 a specification describing the tasks of the centre was sent to the nominated candidates. The European topic centre will be designated by the Agency’s management board in June 1997. The European topic centre will play an important role in providing information for the preparation of waste management policy, on the basis of the statistics provided by Eurostat such as detailed surveys for specific sectors, trend analysis etc. The results of the above mentioned study will give valuable input in the starting period of the centre. With these provisions it should be possible to improve considerably the situation regarding waste statistics and information on waste during the years to come. (1) COM(96) 399 final. (98/C 21/220) WRITTEN QUESTION E-1886/97 by Amedeo Amadeo (NI) to the Commission (2 June 1997) Subject: Monitoring CO2 emissions In the (cid:145)Proposal for a Council Decision amending Decision 93/389/EEC for a monitoring mechanism of Community CO2 and other greenhouse gas emissions(cid:146) (COM(96) 0369 final › 96/0192 SYN) (1), various references are made to the ozone precursors which are harmful to health


title: Avtal genom skriftväxling mellan gemenskapen och den palestinska myndigheten om artikel 1 i protokoll nr 1 rörande import till gemenskapen av friska snittblommor och blomknoppar enligt nr 0603 10 i Gemensamma tulltaxan

eurovoc_concepts:
Palestine Liberation Organisation
trade agreement

formats: html print


title: KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 991/97 af 2. juni 1997 om faste importværdier med henblik på fastsættelsen af indgangsprisen for visse frugter og grøntsager

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
import price
stone fruit