title: Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla - Vihreä kirja

eurovoc_concepts:
European social policy
freedom of movement
social security
supplementary pension

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 10. 06. 1997 KOM(97)283 lopull. Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla Vihreä kirja (kommission esittämä) Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla SISÄLLYSLUETTELO JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ I LUKU DEMOGRAAFISET JA TALOUDELLISET TEKIJÄT A. B. C. D. Nykyiset demograafiset trendit Väestön vaikutukset valtion eläkejärjestelyihin Eläkejärjestelmien nykyinen rakenne Päätelmä n LUKU ELÄKEJÄRJESTELMÄT JA EU:N PÄÄOMAMARKKINAT A. B. C. D. E. F. EU:n eläkerahastojen koko Miten EU:n eläke- ja henkivakuutusrahastot sijoitetaan Eläkerahastojen varojen tuotto Tuottoerojen vaikutus Voidaanko suurempi tuotto saavuttaa ilman tarpeettomiariskejä? Miten EU:n pääomamarkkinat voisivat ottaa vastaan EU:n eläkerahastojen ja henkivakuutusten lisääntyvät sijoitukset? m LUKU YHTENÄISMARKKINOIDEN TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONTAA KOSKEVAT SÄÄNNÖT A. B. C. D. E. F. Eläke- ja henkivakuutusrahastojen sekä rahastojen hoitajien valvonnan asema Liiallisten sääntöjen vaikutus pylvään 2 eläkerahastosijoituksiin Pylvään 3 henkivakuutussijoituksia koskevat säännöt Pitäisikö pylvään 2 ja 3 järjestelmiä koskevien EU:n sääntöjen olla samanlaisia? Rahastojen hoitajat Vaihtoehtoiset toimenpiteet IV LUKU TYÖNTEKIJÖIDEN VAPAAN LIIKKUVUUDEN EDISTÄMINEN A. B. C. Yleisiä näkökohtia Lisäeläkkeisiin liittyvät ihmisten vapaan liikkuvuuden esteet Mahdolliset lähestymistavat V LUKU VEROTUKSEN MERKITYS LISÄELÄKKEIDEN KANNALTA A. B. C. Yleisiä seikkoja Kaksinkertaisen verotuksen välttäminen Yhteisen lähestymistavan edut I 1 1 1 2 8 8 8 9 10 11 12 13 16 16 16 18 19 20 21 23 23 23 27 28 28 30 30 Aé^ Taulukko I Kattavuustasot - pylväs 2 Taulukko II Eläkerahastojen varat - yhteensä ja prosentteina BKTrstä (1993) TaulukkoIII Henkivakuutusyhtiöiden varat - yhteensä ja prosentteina BKT:stä (1995) Taulukko IV Eläkerahastojen (pylväs 2) varojen jakautuma prosentteina kokonaisvaroista (1994) Taulukko V Henkivakuutusvarojen (pylväs 3) jakautuma prosentteina kokonaisvaroista (1994) Taulukko VI Osakkeiden tuottotasojen erot verrattuina joukkovelkakirjoihin Taulukko VI a Todelliset tuottotasot (% p. a. 1967 -1990, kotimaan valuutta) Taulukko VI b Osakemarkkinoiden tuottoero verrattuna joukkovelkakirja markkinoihin (% p. a. 1981 -1995, kotimaan valuutta) Taulukko VI c USA:n, UK:n ja Belgian markkinoiden reaalituotto (% p. a. ) Taulukko VII Eläkerahastot 1984 -1993. Keskimääräiset tuotot, volatiliteetti ja tuoton suhde riskiin Taulukko VIII Arvopaperimarkkinoiden koko (kotimaiset arvopaperit) (1996) Taulukko IX Yhteenveto eläkerahastojen (pylväs 2) sijoitussalkkuja koskevasta kansallisesta sääntelystä Taulukko X Henkivakuutusyhtiöiden sijoituksia koskevat EU:n säännöt (pylväs 3) Taulukko XI Yhteenveto henkivakuutusyhtiöiden (pylväs 3) kansallisesta sääntelystä Taulukko XII Ryhmähenkivakuutusten varat prosentteina pylvään 2 eläkevaroista (1994) Taulukko XIII Eläkerahastot verrattuina henkivakuutuksiin <i(> JOHDANTO JA TIIVISTELMÄ Eläkkeet ovat sosiaaliturvan perustavaa laatua oleva osa Euroopan unionissa. Tämä ilmaistaan selkeästi sosiaaliturvaa koskevassa komission tiedonannossa1. Tässä selvityksessä pyritään pohjautumaan tiedonantoon kehittelemällä useita ajatuksia, jotka liittyvät tiettyihin lisäeläkejärjestelmien näkökohtiin. Tällä hetkellä EU:ssa on neljä työikäistä jokaista eläkeläistä kohti. Vuoteen 2040 mennessä heitä on kaksi. Tämä ennuste perustuu eliniän pitenemiseen ja syntyvyyden vähenemiseen Euroopassa. Syntyneiden keskiarvo eurooppalaista naista kohti on laskenut 2,5:stä vuonna 1965 l,8:aan Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja alle l,5:een Saksassa, Italiassa ja Espanjassa. Tämä ilmiö ei rajoitu EU:hun, vaan se esiintyy suuremmassa tai vähäisemmässä määrin useimmissa kehittyneissä maissa. lakisääteiset valtion eläkkeet pääasiassa EU:ssa valtio maksaa tuloista (ns. jakojärjestelmä). Tällä hetkellä valtion eläkkeitä varten ei yleensä ole mitään korvamerkittyjä sijoitusvaroja. Jos nykyistä eläkepolitiikkaa ei muuteta, valtion eläkemenot kasvavat väistämättä etuuksien suorittamiseksi yhä lisääntyvälle määrälle eläkeläisiä. Tällä hetkellä valtion eläkkeiden osuus kansantulosta on kymmenen prosenttia. Jos politiikkaa ei muuteta, osuus kasvaa merkittävästi vuoteen 2030 mennessä. Jäsenvaltioiden on vaikeata täyttää näitä kasvavia vaatimuksia, kun otetaan huomioon jo nyt korkea julkisten menojen taso EU:ssa ja jäsenvaltioiden sitoutuminen kurinalaiseen julkisen talouden hoitoon. Useat jäsenvaltiot ovat jo panneet alulle uudistuksia valtion eläkejärjestelmän kestävyyden varmistamiseksi, ja lisää uudistuksia harkitaan. Tällä hetkellä valtion eläkkeet (pylväs 1) muodostavat suurimman osan maksetuista eläkkeistä (88 prosenttia), mutta eläketulotasojen ylläpitämistarve johtaa todennäköisesti siihen, että muihin lisäeläketulon lähteisiin turvaudutaan entistä enemmän. Näitä ovat: • työllisyyteen liittyvät eläkejärjestelmät (pylväs 2) • yksityisten ihmisten yleensä henkivakuutusyhtiöiltä ottamien eläkkeiden järjestelmät (pylväs 3). Komissio toteaa selkeästi, että tässä julkaisussa käsitelty pylvään 2 ja 3 eläkejärjestelmiä koskeva politiikka ei missään tapauksessa ole ihmelääke niihin Jäsenvaltioiden vaikeuksiin, sosiaaliturvaeläkkeet muodostavat suurimman osan maksetuista eläkkeistä pääpainon ollessa yhteiskunnallisessa solidaarisuudessa sukupolvien sisällä ja niiden välillä. joita väestönmuutosten odotetaan aiheuttavan. jatkossakin Johdonmukaisesti läheisyysperiaatteen kanssa jäsenvaltioiden asiana on päättää, millaisen aseman ne haluavat antaa kullekin näistä kolmesta eläkelähteestä eläketulon muodostumisessa. Ne voivat muuttaa tulolähteiden välistä tasapainoa suoraan muuttamalla valtion eläkkeitä koskevia säätämällä työeläkejärjestelmät pakollisiksi taikka epäsuorasti verotuksellisin kannustimin. Koska rahastoivia lisäjärjestelmiä on olemassa ja ne todennäköisesti kasvavat, sääntöjä tai AL vihreässä kirjassa selvitetään, miten yhtenäismarkkinat voivat mahdollisuuden toimia nykyistä tehokkaammin. tarjota niille Toisin kuin valtion järjestelmät useimmat pylvään 2 ja 3 järjestelmät ovat rahastoivia: tämä tarkoittaa sitä, että niiden turvana on varoja, jotka sijoitetaan tulevien eläkkkeiden maksamiseksi. Vaikka näiden järjestelmien osuus eläkkeiden kokonaismäärästä on tällä hetkellä melko vähäinen, tulevien eläkevastuiden kattamiseksi sijoitetut varat ovat erittäin suuret: vuonna 1993 ammatillisten lisäjärjestelmien lukuun oli sijoitettu 1 200 miljardia ecua; henkivakuutusvarojen 1 600 miljardista ecusta pieni, mutta merkittävä osuus edustaa eläketurvaa. Näiden varojen määrä kasvaa todennäköisesti edelleen tulevaisuudessa. Vaikka pylvään 2 järjestelmät kasvaisivat kaikissa jäsenvaltioissa puoleenkin siitä, mikä niiden laajuus on Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (jäsenvaltiot, joissa ne ovat tällä hetkellä kattavimpia), nämä varat kasvaisivat 3 000 miljardiin ecuun. Näiden rahastojen kasvu on eräs mahdollisista keinoista säilyttää eläketulon taso. Ne tarjoavat EU:n talouselämälle mahdollisuuden. Vihreässä kirjassa esitetään kysymys, miten nämä varat saadaan kulkemaan EU:n pääomamarkkinoiden kautta, varsinkin ajatellen talous- ja rahaliiton käynnistämisen myönteisiä vaikutuksia. Tällä hetkellä työllisyyteen ja henkivakuutuksiin liittyvät eläkejärjestelmät sijoittavat useimmissa jäsenvaltioissa suuren osan varoistaan kotimaisiin valtion joukkovelkakirjoihin. Kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden sitoutuminen vakaaseen talouden hoitoon, on todennäköistä, että valtion joukkovelkakirjojen kasvumahdollisuudet ovat rajalliset. Tämä tarkoittaa sitä, että osakkeiden ja yksityisen sektorin joukkovelkakirjojen määrä kasvanee, jos EU:n pääomamarkkinat ottavat vastaan tarjolla olevat lisävarat. Erityisesti pitkäaikaisen pääoman tarjonnan lisääntymisen seurauksena EU:n pääomamarkkinat muuttuvat. Tällä voisi olla hyödyllisiä vaikutuksia EU:n teollisuuteen ja infrastruktuuriin. Jotkin osana näiden rahastojen toiminnan vakauden valvontaa asetetuista jäsenvaltioiden määräyksistä näyttävät olevan tiukempia kuin objektiivisesti katsoen olisi välttämätöntä ja estävän pääomien vapaan liikkuvuuden sisämarkkinoilla. On selvää, että tarvitaan toiminnan vakauden valvontaa, jotta huolehdittaisiin siitä, että eläkerahastot ja henkivakuutusyhtiöt pystyvät täyttämään tulevat eläkevelvoitteensa. Tätä valvontaa ei pidä heikentää. Yksi tämän vihreän kirjan tavoitteita on selvittää, miten etuuksien turva voidaan ylläpitää nykyiset kohtuuttomat rajoitukset poistamalla samalla, kun annetaan todellisten eläkerahastojen yhtenäismarkkinoiden kehittyä nykyisten ja tulevien eläkkeensaajien eduksi. Saadun aineiston perusteella näyttää ilmeiseltä, että vaihtoehtoisilla valvontamenetelmillä voidaan tarjota vastaava turva. Näillä vaihtoehtoisilla menetelmillä olisi kaksi lisäetua: Ne olisivat sopusoinnussa pääoman vapaan liikkuvuuden kanssa ja kannustaisivat EU:n pääomamarkkinoiden laajenemista. Tällaiset markkinat olisivat kansallisia markkinoita likvidimmät. AH Ne antaisivat eläkerahastoille oikeuden sijoittaa suuremman osan varoistaan erilaisiin pitkäaikaisiin rahoitusinstrumentteihin, kuten osakkeisiin, niiden vastuiden rakenteen mukaisesti. Tämä strategia lisäisi sijoitusten tuottoa, koska näillä instrumenteilla on yleensä korkeampi tuotto kuin valtion joukkovelkakirjoilla. lisätä nykyistä Viimeinen seikka voisi olla merkittävä. On mahdollista, että jotkin EU:n tuottotasoaan hajauttamisen avulla ja eläkerahastot voisivat hyödyntämällä sijoitustoiminnan sisämarkkinoita. Jopa melko vaatimaton tuottotason nousu tavanomaisen työelämän aikana voisi merkitä suurta eroa joko saatavassa eläkkeessä tai tietyn eläkkeen rahoittamiseen tarvittavissa maksuissa. Tietyn työnantajakustannusten alentamisella olisi myönteisiä eläkkeen aiheuttamien seurauksia työpaikkojen luomisen kannalta. Euroopan unioni on sitoutunut kohentamaan työllisyyttä unionin alueella. Tätä sitoutumista tukee komission työllisyyttä koskeva luottamussopimus ja Dublin Eurooppa-neuvostossa sovittu työllisyysstrategia. On selvää, että tässä vihreässä kirjassa ei pyritä kannustamaan eläkerahastoja osakesijoituksiin tai mihinkään muihinkaan sijoituskohteisiin. Siinä uskotaan kuitenkin, että varojen hoitajille olisi annettava vapaus sijoittaa varoihin, jotka nämä katsovat asianomaisen eläkerahaston kannalta sopivimmiksi, ja että tätä vapautta olisi voitava käyttää sisämarkkinoilla. Tämä vapaus ei tietenkään voi olla täydellinen, vaan sen olisi perustuttava toiminnan vakauden valvontaan. Komissio on sitoutunut huolehtimaan siitä, että eläkerahastojen suojaa ei alenneta. Toiminnan vakauden tärkeät osakesijoittamisessa, koska valvontaa koskevat seikat ovat erityisen lyhyellä aikavälillä. osakkeilla on joukkovelkalainoja suurempi volatiliteetti Komissio jotka ovat yhtenäismarkkinoiden periaatteiden mukaisia. tutkii parhaillaan vaihtoehtoisia valvontamenetelmiä, tarvetta vahvistaa hyväksyttyjen Tässä vihreässä kirjassa korostetaan myös sijoitusrahastojen hoitajien oikeus tarjota palvelujaan muissa jäsenvaltioissa. Näin ei annettaisi vain varojen hoitajille itselleen yhtenäismarkkinoiden edut, vaan lisääntyvän kilpailun voitaisiin olettaa vähentävän kustannuksia ja kannustavan varojen hoitajia tehostamaan toimintaansa. Seurauksena olisi sijoitusten tuoton kasvu eläkejärjestelmien jäsenten eduksi. liikkuvuutta Työntekijöiden liikkuvuuden tukeminen unionissa on yksi yhteisön perustavoite. Vaikka onkin olemassa lakisääteisiä eläkkeitä koskevia järjestelyjä vapaan liikkuvuuden helpottamiseksi, ei kuitenkaan ole olemassa yhteisön lainsäädäntöä, lisäjärjestelmien kannalta. Lisäeläkejärjestelyt voivat joka koskisi muodostaa merkittävän esteen työvoiman liikkuvuudelle. Asia voi olla tällä hetkellä; näin jäsenvaltion sisällä liikkumisen osalta; sama koskee vieläkin suuremmassa määrin siirtymistä muihin jäsenvaltioihin. Siirtotyöläisten lisäeläkekysymystä käsiteltiin Simone Veilin johtaman työntekijöiden vapaata liikkuvuutta käsitelleen korkean tason työryhmän kertomuksessa, jossa pääteltiin, että tarvitaan toimenpiteitä, jotta sisällä työpaikkaa vaihtavien työntekijöiden kanssa. Tässä vihreässä kirjassa tarkastellaan, miten asiassa olisi syytä edetä. siirtotyöläisiä kohdeltaisiin tasa-arvoisesti jäsenvaltion tiettyjä III Verotuksella on merkittävä asema eläkkeiden ja eläkejärjestelmien suunnittelussa, ja sillä tarjotaan etuoikeutettu kohtelu eläkemaksuille, rahastosta saadulle tulolle ja pääomavoitoille sekä maksetuille eläkkeille. Näiden veroetujen käyttöä valvotaan säädöksin. Ne voivat kuitenkin muodostaa yhtenäismarkkinoiden esteen sekä ammatillisten että henkivakuutuksiin liittyvien järjestelyjen osalta, ja ne voivat haitata työntekijöiden liikkuvuutta. Tässä vihreässä kirjassa kysytään sen vuoksi, mitä aloitteita tarvitaan edistymisen aikaansaamiseksi tällä alalla. Komissio uskoo, että tässä vihreässä kirjassa käsitellyillä ehdotuksilla voidaan merkittävästi paremmin käsitellä kysymystä siitä, miten tulot eläkeaikana säilytetään ja työvoimakustannuksia alennetaan. Vaikka toimenpiteisiin onkin ryhdyttävä myös työntekijöiden muilla alueilla erityisesti valtionjärjestelmien uudistamisen, liikkuvuuden sitä henkivakuutusrahastojen mahdollisuutta, eläkerahastojen tarjoaa. Tässä kirjassa ei kuitenkaan käsitellä sijoittamispolitiikan muutos kuluttajansuojakysymyksiä tai virheellistä myyntiä) paitsi toiminnan vakauden valvontaa koskevan sääntelyn yhteydessä. ja verotuksen osalta, unionilla ei ole varaa menettää (kuten neuvontaa jonka ja Komissio pyytää mielipiteitä jäsenvaltioilta, Euroopan parlamentilta, talous- ja sosiaalikomitealta, alueiden komitealta, taloudellisilta toimijoilta, edustusjärjestöiltä, kuluttajilta ja kaikilta muilta, joita asia koskee, tässä asiakirjassa esitetyistä kysymyksistä. Tätä kirjaa koskevat vastineet pyydetään toimittamaan kirjallisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 1997 osoitteella: työmarkkinaosapuolilta, Pääosasto - PO XV Euroopan komissio Rue de la Loi 200 B-1049 Bryssel Fax: (+32 2) 295 65 00 Internet-osoite: John. Mogg@dgl5. cec. be iv I luku DEMOGRAAFISET JA TALOUDELLISET TEKIJÄT A. Nykyiset demograafiset trendit 1. 2. B. 3. * jo saavuttanut aikaisemmin kokemattoman Euroopan unionin väestörakenne muuttuu merkittävästi. Riippuvuussuhde (eli vanhusten suhde työikäiseen väestöön) kasvaa useimmissa jäsenvaltioissa, ja se on tason. Viime vuosikymmeninä on tapahtunut kaksi suurta väestönmuutosta, jotka ovat lasku syynä riippuvuussuhteen odotettuun kasvuun: syntyvyyden ja elinaikaodotteen piteneminen. aikavälin ikääntymisen pitkän Joskin vaikutukset julkiseen talouteen ovatkin melko epävarmat ja riippuvat siitä, miten talouselämä ja yhteiskunta sopeutuvat tähän, on todennäköistä, että julkiseen kulutukseen kohdistuvat paineet lisääntyvät merkittävästi tulevina vuosina. Suuri osa tästä paineesta kohdistuu julkisen sosiaaliturvan eläkejärjestelmiin, jotka muodostavat ylivoimaisesti merkittävimmän osuuden eläkkeistä Euroopassa, koska niistä aiheutuvat menot riippuvat hyvin suuresti väestön ikärakenteesta. Samanlaisia väestönmuutosten aiheuttamia paineita ilmenee myös Yhdysvalloissa ja Japanissa. Näiden muutosten seuraukset ovat huomattavat. Syntyvyyden vähenemisen ja elinaikaodotteen pitenemisen yhdistelmä tarkoittaa aikaa myöten sitä, että eläkkeellä olevien suhde työssä oleviin nousee huomattavasti. Tällä hetkellä neljä työikäiseen väestöön kuuluvaa elättää yhden eläkeläisen maksamillaan sosiaaliturvamaksuilla. Vuoteen 2040 mennessä oletetaan, että näiden neljän on elätettävä keskimäärin kaksi eläkeläistä. Joissakin jäsenvaltioissa suhde on vieläkin huonompi. Väestönmuutosten vaikutukset valtion eläkejärjestelyihin Tämän kehityksen vaikutukset näkyvät asteittain. Komissio on teettänyt tutkimuksen jäsenvaltioissa laadituista ennusteista, jotka koskevat valtion eläkkeiden aiheuttamia menoja tulevina vuosikymmeninä3. Tutkimuksessa keskitytään viimeaikaisimpiin ennusteisiin, joissa on otettu huomioon lainsäädäntöön tehtävät uudistukset, joista on jo ilmoitettu. Tutkimuksen päätelmät olivat seuraavat. 4 Vuosien 1995 ja 2030 välillä yhteensä eläkemenojen ja BKT:n välisen suhteen painotettu keskiarvo" niissä 11 jäsenvaltiossa, joista on käytettävissä ennusteita vuoteen 2030 asti, nousee kolmella prosenttiyksiköllä (suotuisten oletusten mukaan) ja korkeintaan neljällä prosenttiyksiköllä (epäsuotuisten oletusten mukaan). Menoihin kohdistuvat paineet ovat suhteellisen ankarat useissa jäsenvaltioissa, jotka eivät ole vielä perusteellisesti muuttaneet eläkejärjestelmiään (Belgia, Tanska, Irlanti, Luxemburg, Alankomaat), mutta myös joissakin jäsenvaltioissa, joissa on jo tehty merkittäviä uudistuksia (Suomi, Ranska, Saksa). Menojen kasvun odotetaan olevan melko rajallista (suotuisten taloudellisten skenaarioiden perusteella) Italiassa, Portugalissa, Espanjassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. f * 4. Vuoteen 2030 mennessä useissa jäsenvaltioissa (Belgia, Suomi, Ranska, Saksa, Italia Luxemburg ja Alankomaat) eläkemenojen suhde BKT:hen saattaa vaihdella 1 5 - 20 prosentin välillä. Menojen pitäisi olla pienemmät Tanskassa, Espanjassa, Ruotsissa (10 - 15 prosentin välillä) sekä Irlannissa, Portugalissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa (alle kymmenen prosenttia)6. Tällä hetkellä noin 88 prosenttia kaikista EU:ssa maksetuista eläkkeistä on valtion eläkkeitä. Näiden eläkkeiden kustannukset puolestaan ovat merkittävät - noin kymmenen prosenttia7. Tämän vuoksi suhteessa BKT:hen lisääntyminen vaikuttaa jäsenvaltioiden maksamien kokonaiseläkkeiden talousarvioihin. Kun otetaan huomioon useimpien jäsenvaltioiden toteuttamat uudistukset, yleensä vain demograafiset trendit vaikuttavat nykyisin eläkemenojen osuuden lisääntymiseen BKT:stä. C. Eläkejärjestelmien nykyinen rakenne f. Läheisyysperiaatteen mukaisesti kunkin jäsenvaltion asiana on päättää sellaisesta kansallisen eläkejärjestelmän rakenteesta, joka vastaa sen erityistarpeita. Kolmen pylvään suhteellinen merkitys kussakin jäsenvaltiossa vaihtelee sen vuoksi huomattavasti ja riippuu eläkejärjestelmää koskevasta oikeudellisesta rakenteesta ja siitä, missä määrin asiaan vaikuttavat muut tekijät kuten verohelpotukset. Näiden pylväiden luonne voi samoin olla hyvin erilainen. Esimerkiksi Suomessa pylvääseen 1 kuuluvat lakisääteinen valtioneläkejärjestelmä ja lakisääteinen työeläkejärjestelmä, joka on osaksi o rahastoiva. Ranskassa on hyvin merkittävä pakollinen pylväs 2, jota hallinnoidaan jakojärjestelmäperusteella. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on pakollinen tulosidonnaisella osalla täydennetty pylvään 1 järjestelmä9, kun sitä vastoin pylvään 2 järjestelyt eivät ole pakollisia kansallisella tasolla. Saksassa, Itävallassa, Luxemburgissa ja vähemmässä määrin Ruotsissa lisäeläkkeistä hoidetaan rahastoimattomien työnantajien merkittävä osa kirjanpidossa tekemiin varauksiin perustuvien avulla. Sitä vastoin tällaisten järjestelmien perustamista ei enää sallita Espanjassa. 6. Kaiken kaikkiaan EU:n työntekijät saavat eläkkeellä ollessaan tuloa useista lähteistä. Yleiseltä taloudelliselta kannalta niitä voidaan kuvata seuraavasti. pylväs 1 pylväs 2 pylväs 3 kiinteät sosiaaliturvaeläkkeet (jakojärjestelmä) tulosidonnainen määrätty etu (jakojärjestelmä/rahastointi) ammatilliset eläkejärjestelmät (jakojärjestelmä/rahastointi) henkivakuutukseen perustuvat (pääosin) säästövakuutusj ärj estelmät. Seuraavasta taulukosta nähdään, missä määrin tällä hetkellä luotetaan pylvään 1 järjestelmiin. Vertailun vuoksi todettakoon, että pylvään 2 osuus kokonaismaksuista on vain 7 prosenttia. EU:n laajuiset eläketulolähteet prosentteina kokonaiseläkkeistä (1994, pl. Itävalta, Suomi ja Ruotsi) I ' Järjestelmälaji Pylväs 1 Jakojärjestelmä Pylväs 2 rahastoivat järjestelmät, kirjanpitovarausjärjestelmät, vakuutusjärjestelmät Pylväs 3 henkilökohtaiset eläkkeet Muut tarveharkintaiset, takuupalkkajärjestelmät, toimeentulotukijärjestelmät EUROSTAT Lähde: 7. Pylväs 1 88,8 % 7 % 0,9 % 3,3 % Tämä on valtion perusjärjestelmä, johon osallistuminen on yleensä pakollista. Järjestelmät rahoitetaan jakojärjestelmäperusteella niin, että nykyisten työntekijöiden vakuutusmaksuja käytetään eläkkeellä oleville suoritettavien eläkkeiden rahoittamiseen. Valtio takaa nämä eläkkeet, ja järjestelmää hallinnoi julkinen laitos. Eläke-etuudet lasketaan etukäteen määrätyn kaavan perusteella, ja ne riippuvat tavallisesti työvuosien määrästä. Eläkkeellä olevien eläketulo on tavallisesti sidottu indeksillä inflaatioon tai nykyisiin palkkoihin. Työelämän aikana maksettujen vakuutusmaksujen ja eläkkeelle siirtymisen jälkeen saatujen etuuksien välinen yhteys vaihtelee huomattavasti tarjoavat joissakin jäsenvaltioissa eri järjestelmissä. Perusjärjestelmät eläkkeen, joka ei mitenkään liity työelämän aikana saatuun tuloon. Näissä järjestelmissä täydentävä lisäeläkejärjestelmä; vakuutusmaksut riippuvat tuloista, ja etuudet lasketaan näiden tulojen perusteella. 12 tulosidonnainen pylvästä saattaa olla 1 Edut- * Kattavuus on lähes täydellinen. Se edistää solidaarisuutta sukupolvien sisällä ja välillä. Se lievittää köyhyyttä vanhuusiässä ja poistaa yksityisiltä ihmisiltä osan pitkään ikään liittyvistä taloudellisista vaikeuksista. Se edistää yhteiskunnallista hyvinvointia. Se ei syrji työvoiman liikkuvuutta sen paremmin jäsenvaltion sisällä kuin eri jäsenvaltioissa olevien työpaikkojen välillä. * * * * * * Se suojaa inflaatiolta; sillä vältetään sijoitusriskien seuraukset. Siihen ei liity myyntikuluja. Haitat: Se on herkkä väestönmuutosriskeille, jotka voivat tehdä etuuksien nykytason säilyttämisen mahdottomaksi. Koska jakojärjestelmien taustalla ei ole mitään rahastoa, ne ovat herkkiä hallituksen vaihtumiselle. Hallitukset voivat päättää muuttaa etuuksien laskuperustetta riittävyydestä tulevaisuudessa. luoda epävarmuutta etuuksien ja näin Jos rahoitus tapahtuu sosiaalimaksuilla, tämä voi vääristää työmarkkinoita, koska maksuja voidaan pitää työpaikasta perittävänä verona. Vakuutusmaksujen maksamisessa ei ole mahdollisuuksia yksilölliseen joustavuuteen. 8. Pylväs 2 Taulukko I osoittaa toisen pylvään lisäjärjestelmien nykyisen kattavuuden. Lähestymistapojen erilaisuutta eri jäsenvaltioissa kuvaa seuraava esimerkki: Ranskassa pakollinen pylvään 2 järjestelmä on jakojärjestelmäperusteinen, ja se kattaa noin 90 prosenttia yksityisen sektorin työntekijöistä ja muodostaa jopa 21 prosenttia kaikista eläkkeistä, kun sitä vastoin Italiassa lisäjärjestelmät kattavat viisi prosenttia yksityisen sektorin työntekijöistä ja muodostavat kaksi prosenttia eläkkeiden kokonaismäärästä. Alankomaissa pylvään 2 järjestelmät kattavat lähes kolmanneksen kaikista eläkkeistä. järjestelmissä rajoittuu niihin, Tämän ryhmän eläkejärjestelmät liittyvät tavallisesti työntekoon tai jonkin ammatin harjoittamiseen ("ammatillinen järjestelmä" tai "toimialakohtainen järjestelmä"). Jäsenyys näissä jotka työskentelevät tietyillä sektoreilla tai toimialoilla, tietyissä ammateissa tai yrityksissä, ja se luodaan työmarkkinaosapuolien välisellä sopimuksella tai viittaamalla esimerkiksi tietyn toimialan normeihin. Pylvään 2 järjestelmiä hallinnoivat yksityiset laitokset, eikä valtio takaa etuuksia. Maksut määrätään tulojen perusteella, ja maksuja suorittavat yleensä sekä työnantajat että työntekijät. Vaikka merkittäviä poikkeuksia onkin , pylvään 2 järjestelmissä käytetään yleensä rahastoja niin, että vakuutusmaksut kootaan ja sijoitetaan etuuksien maksamiseksi tulevaisuudessa pikemminkin kuin etuuksien maksamiseen jo eläkkeelle siirtyneille. Tässä jaksossa keskitytään rahastoiviin järjestelmiin. Vakuutusmaksujen ja etuuksien välinen suhde on tiivein maksuperusteisissa järjestelmissä, joista maksettavat etuudet riippuvat yksinomaan sijoitettujen varojen tuotosta. Jäsenen rahasto-osuuden tuotto riippuu sijoituskohteen valinnasta, ja lopulliset eläke-etuudet riippuvat jäsenen Rahastoivissa siirtyessään rahaston eläkkeelle. arvosta hänen eläkejärjestelmissä jäänteitä etuusperusteisissa solidaarisuudesta siinä mielessä, että niissä on jonkin verran mahdollisuuksia tulon uusjakoon järjestelmään kuuluvien jäsenten välillä. Etuusperusteisissa järjestelmissä työnantaja takaa etuuksien tason tietyssä suhteessa työntekijän tuloihin hänen siirtyessään eläkkeelle tai hänen ollessaan lähellä eläkeikää. vastoin sitä on Edut ja Vakuutusmaksujen erityisesti maksuperusteisissa järjestelmissä yhteys, minkä ansiosta työntekijät voivat tehdä eron eläkkeiden maksua varten perittyjen vakuutusmaksujen ja muiden hyvinvointietuuksien maksamiseen perittyjen yleisten verojen välillä. etuuksien tulevien välillä on * * * * Väestönmuutokset eivät juuri vaikuta. Maksuperusteiset järjestelmät: etuudet suoriutumiseen. liittyvät suoraan sijoitusrahaston Etuusperusteiset järjestelmät: työnantajan takuu suojaa varojen arvon laskulta. Jäljellä on jonkin verran solidaarisuutta. Vapaaehtoiset järjestelmät eivät vääristä työmarkkinoita. Haitat Kattavuus ei ole täydellistä kaikissa jäsenvaltioissa. Joissakin jäsenvaltioissa odotusajat (joiden aikana työntekijä ei ole kerännyt riittävää määrää palveluvuosia ollakseen oikeutettu eläkkeeseen) ovat hyvin pitkät. Kaikkien riskien täydelliseen yhdistämiseen suhtaudutaan vastahakoisesti, joten on vaikeata saavuttaa miesten ja naisten tasapuolinen kohtelu. Esimerkiksi, jos eläke maksetaan kertasuorituksena, tämä voi johtaa alhaisempiin vuosimaksuihin j ohtuen naisten pidemmästä eliniästä. Etuusperusteinen järjestelmä: varhain työnsä lopettavien etuuksien arviointi voi vähentää työntekijöiden liikkuvuutta yritysten välillä sekä samassa jäsenvaltiossa että jäsenvaltioiden välillä (katso V luku jäljempänä). Se voi syrjiä niitä, jotka pitävät sapattivuosia. On myös ehdotettu, että järjestelmä voisi toimia vanhempien työntekijöiden työllistämistä vastaan. Maksuperusteinen järjestelmä: järjestelmän jäsen kantaa sijoitusriskin. Etuusperusteinen työnantajan maksukyvyttömyys poistaa työnantajan takuun ja tekee järjestelmän herkäksi sijoitusten arvon vaihteluille (joskin järjestelmä on suojattu ja erillään työnantajan omista varoista). järjestelmä: Paikkasidonnaisten etuusperusteisten järjestelmien vastuut riippuvat ulkoisista tekijöistä kuten inflaatiosta ja ennen kaikkea palkkamuutoksista. * Pakolliset järjestelmät voivat vääristää työvoimamarkkinoita. Inflaatioita vastaan ei ole suojaa. * Sijoitusten tuotto ei ehkä vastaa odotuksia. 9. Pylväs 3 Pylvään 3 järjestelmiä voidaan käyttää täydentämään ensimmäistä tai toista pylvästä tai molempia. Niillä on monia pylvään 2 maksuperusteisen järjestelmän piirteitä, vaikka osallistuminen ei liitykään työntekoon tai järjestetty yksilöllisesti ammatinharjoittamiseen sopimuksella suoraan tuotteen tarjoajan, tavallisesti henkivakuutusyhtiön kanssa. Henkilön vakuutusmaksut kootaan ja sijoitetaan, ja näistä syntyvää rahastoa käytetään myöhemmin tämän henkilön eläke-etuuksiin. ja vaikka se onkin Edut * * Jos kohde-etuutena olevien varojen sijoittaminen onnistuu, tämä voi johtaa suurempiin eläkkeisiin. Vakuutusmaksujen joustavuus: voidaan ottaa huomioon sapattivuodet ja osa- aikatyötä tehty aika. Väestönmuutokset eivät vaikuta. Se on neutraali työpaikan vaihtamisen osalta. on järjestelmä henkivakuutuseläke, hyötyy Jos periaatteessa kolmannen henkivakuutusdirektiivin takaamasta palvelujen tarjoamisen vapaudesta tahansa ja voi valita mihin sijoittautuneen palvelun tarjoajan järjestelyn. Sääntely- ja verokysymyksiä, joilla saattaa olla vaikutusta, käsitellään kuitenkin IV ja V luvussa. vakuutuksenottaja jäsenvaltioon Haitat * Sijoitustuotot eivät ehkä vastaa odotuksia. Inflaatiota vastaan ei ole suojaa. * Solidaarisuutta ei ole sukupolvien sisällä eikä välillä. Kustannukset: myyntikustannukset ovat yleensä korkeat verrattuina pylvään 1 ja 2 järjestelmiin. * * Onnistuminen riippuu osittain veroeduista. Vaarana on se, että ihmisille myydään heille sopimattomia tuotteita. 10. Ryhmäjärjestelmät tarjota voivat myös Henkivakuutuksen tarjoajilla on tärkeä asema eläketarjonnassa. Tämä voi tapahtua henkilökohtaisten eläkkeiden kautta, kuten edellä on kuvattu. Henkivakuutusyhtiöt ryhmävakuutusrahastojen hallinnointia eläkejärjestelmän uskottujen miesten puolesta. Tällainen järjestely kuuluu pylvään 2 piiriin. Toinen vaihtoehto on, että järjestelmän uskotut miehet pyytävät henkivakuutusyhtiötä hallinnoimaan järjestelmää ryhmäjärjestelyn perusteella. Tämä on "ryhmäjärjestelmä", ja se kuuluu myös henkilökohtainen pylvään piiriin. 2 henkilökohtaisten ryhmäeläkejärjestelmä, eläkevakuutusten yhdistelmä, vaikka sen järjestääkin työnantaja. Erilainen joka yksilöllisten vaihtoehto on on 11. Jäsenvaltioiden viimeaikaiset uudistukset ovat tason etuuksien jäsenvaltiot Useat jäsenvaltiot ovat noin kymmenen viime vuoden aikana ottaneet käyttöön uudistuksia vähentääkseen väestömuutosten vaikutusta julkisiin eläkkeisiin. Nämä uudistukset on toteutettu usealla eri tavalla. Yrittääkseen korottaneet säilyttää tietyt sosiaalivakuutusmaksuja. Kun otetaan huomioon vakuutusmaksujen jo ennestään korkea taso useimmissa jäsenvaltioissa, menojen vähentäminen on kuitenkin todennäköisesti ensisijainen kestävyyden takaamiseksi käytetty keino. Etuuksia on jo pienennetty. Tätä on tapahtunut muun muassa muuttamalla kaavaa, jolla etuus on sidottu indeksiin, esimerkiksi muuttamalla yhteys tuloihin yhteydeksi hintoihin; nostamalla eläkeikää ja näin lisäämällä niiden vuosien määrää, joina vakuutusmaksuja maksetaan, sekä vähentämällä niitä vuosia, jolloin eläkettä saadaan; vähentämällä sitä suhdetta, joka eläke-: etuuksilla on työelämän aikaisiin tuloihin laskemalla ansiosidonnaiset etuudet pitemmän aikavälin eikä viimeisen vuoden ansioista; vähentämällä varhaiseläkkeelle siirtymisen kannustimia. (korvaussuhde); 12. rinnalle. Ruotsissa järjestelmän lakisääteiseen Erilainen lähestymistapa on kehittää rahastoiva valtion järjestelmä valtion lakisääteiset jakoperusteisen eläkevakuutusmaksut maksetaan nykyisin jakoperusteiseen järjestelmään; kuitenkin kun uusi lainsäädäntö on pantu täytäntöön, kaksi prosenttia on järjestelmään. Merkittävämpi maksettava järjestelmäuudistus olisi rahoittamisessa siirtyminen jakojärjestelmästä rahastointiin. Vaikka tästä onkin laajalti keskusteltu, sen toteuttamisessa on vaikeuksia, kun kyseessä ovat kehittyneet ja kypsät julkiset eläkejärjestelmät, jollaisia järjestelmät EU:ssa yleensä ovat, eikä vaikeuksista vähäisin ole vielä työssä olevien työntekijöiden jo "ostamien" tulevien vastuiden kiteyttäminen. Tätä kysymystä käsitellään komission tiedonannossa sosiaaliturvan parantamisesta Euroopassa. eläkejärjestelmien rahastoivaan julkisten yksityisten rahastoivien lisäjärjestelmien 13. Yksi harkittavana oleva vaihtoehto, jota on itse asiassa jo alettu toteuttaa, on järjestelmä, jossa jäsenvaltiot voivat asteittain ottaa käyttöön ehtoja, jotka kannustavat kehittämistä. Vakuutusmaksujen taso ei kuitenkaan todennäköisesti alene jyrkästi, koska ensiksikin on maksettava jo eläkkeelle siirtyneiden eläkkeet, minkä lisäksi valtion jakojärjestelmien asema muodostaa myös tulevaisuudessa unionin sosiaaliturvarakenteen perustan. Yksityiset rahastoivat järjestelmät ovat hyvin vakiintuneita jäsenvaltioissa muun muassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Alankomaissa, Tanskassa ja Irlannissa. Uusi lainsäädäntö muissa maissa kuten Italiassa ja viimeksi Ranskassa antaa mahdollisuuden kehittää tätä vaihtoehtoa edelleen. useissa 14. Pohjimmiltaan järjestelmien toisen ja kolmannen pylvään rahastoivien lisääntynyt käyttö merkitsisi osittaista eläketulon takausvastuun siirtymistä valtiolta työnantajille ja työntekijöille sekä yksilöille itselleen. Taloudellisesta näkökulmasta katsottuna näyttää siltä, että suotavia olisivat eläkejärjestelmät (sekä valtion että lisäeläkkeiden yhdistelmä), joissa on sekä jakojärjestelmän että rahastoivien järjestelmien ominaisuuksia, koska niistä syntyvät riskit ja tuotot ovat erilaisia. Kun lisäeläkkeiden merkitys prosentuaalisena osuutena eläkeiän kokonaistuloista kasvaa, on kuitenkin entistäkin tärkeämpää, että valtiot luovat turvallisen ympäristön, jossa rahastoivat lisäjärjestelmät voivat joka toimia yhtenäismarkkinoilla voi olla. tehokkaasti. Seuraavassa tutkitaan merkitystä, luvussa D. Päätelmä ja eläkeoikeuden 15. Väestönmuutokset kaikissa jäsenvaltioissa ovat saaneet pohtimaan niiden vaikutusta valtion eläkejärjestelmien jatkuva jotka auttavat vähentäminen huolehtimaan julkisten jakojärjestelmien elinkelpoisuudesta, on yksi monien jäsenvaltioiden jo valitsema vaihtoehto, joskin tarvitaan edelleen. Tällä on kuitenkin kielteinen vaikutus eläkeiän kokonaistulotasoihin. Tästä syystä suuntauksen kohti rahastoivia toisen ja kolmannen pylvään järjestelmiä odotetaan jatkuvan. rahoitukseen. Etuuksien toimenpiteitä rajoitukset, jatkuvat On kuitenkin oltava selvää, että rahastoivien järjestelmien kehittyminen EU:ssa ei ole sinänsä ratkaisu jakojärjestelmien nykyisiin ongelmiin. Nämä järjestelmät voivat säilyä ainoastaan sisäisten uudistusten avulla. Rahastoivat järjestelmät voivat helpottaa jakojärjestelmien uudistamista, koska ne voivat tarjota etuuksia, jotka korvaavat jakojärjestelmistä maksettavien etuuksien pienenemisen. II luku ELÄKEJÄRJESTELMÄT JA EU:N PÄÄOMAMARKKINAT A. EU:n eläkerahastojen koko 16. Pylvään 2 eläkerahastojen kokonaisvarat EU:ssa ovat 1 198 miljardia ecua, mistä Yhdistyneen kuningaskunnan osuus on suurin (717 miljardia ecua eli 65 prosenttia kokonaismäärästä) (taulukko II). Itse asiassa kaksi suurimpien rahastojen jäsenvaltiota. Yhdistynyt kuningaskunta ja Alankomaat (261 miljardia ecua) edustavat yhteensä 89 prosenttia EU:n eläkerahastojen kokonaisvaroista. Muiden jäsenvaltioiden eläkerahastot ovat niihin verrattuina suhteellisen pieniä. Tämä johtuu siitä, että ne eivät ole rahastoivia, ne ovat jakoperusteisia tai perustuvat kirjanpitovarauksiin tai niiden kattavuus on hyvin alhainen ja Alankomaiden rahastoivien järjestelmien merkitys näkyy uudelleen, kun ne ilmaistaan prosentuaalisina osuuksina kansallisesta BKT:stä (79 prosenttia ja 88 prosenttia), kun sitä vastoin muut jäsenvaltiot ovat paljon tämän luvun alapuolella. EU:n keskiarvo on 20 prosenttia BKT:stä. Vertailun vuoksi Yhdysvaltojen pylvään 2 eläkerahastojen yhteismäärä on 3 546 miljardia ecua (60 prosenttia BKT:stä) ja Japanin 1 800 miljardia ecua (45 prosenttia BKT:stä). taulukko I). Yhdistyneen kuningaskunnan (katso 17. eläketurvaksi) EU:n henkivakuutusyhtiöiden kokonaisvarat ovat lähes 50 prosenttia suuremmat kuin pylvään 2 eläkerahastot - 1 600 miljardia ecua (taulukko III). Tähän lukuun sisältyvät pylvään 3 eläkevakuutukset, mutta se koostuu pääasiassa kaikista säästöhenkivakuutusjärjestelmistä (joita ei ole erityisesti suunniteltu säästöosuutta (esimerkiksi liittyneinä kiinnelainaan). Yhdistyneessä kuningaskunnassa on jälleen suurimmat rahastot (564 miljardia ecua - 67 prosenttia BKT:stä), ja seuraavana ovat Saksa (380 miljardia ecua - 21 prosenttia BKT:stä), Ranska (317 miljardia ecua - 30 prosenttia BKT:stä) ja Alankomaat (138 miljardia ecua - 46 prosenttia BKT:stä). Kunkin jäsenvaltion tarjoamat verokannustimet ovat tekijä, joka vaikuttaa näiden rahastojen kokoon ja kasvuun. ja henkivakuutuksista ilman 18. On ja vaikea emiustaa eläkkeisiin eläkerahastojen liittyvien henkivakuutusrahastojen kasvua. Paljon riippuu säännöistä, jotka velvoittavat työnantajat huolehtimaan eläketurvasta (pylväs 2), ja veroetujen muodossa annetuista kannustimista (pylväät 2 ja 3). Tällä hetkellä pylvään 2 mukaiset järjestelmät kattavat 22 prosenttia EU:n työssäkäyvästä väestöstä, ja niiden osuus niiden piirissä oleville maksettavista kokonaiseläkkeistä on vain seitsemän prosenttia. Jos pylvään 2 järjestelmät kaikissa jäsenvaltioissa kasvaisivat vain puoleenkin Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan kattavuudesta (jäsenvaltiot, joissa kattavuus on suurin ja edelleen kasvaa), nämä varat kasvaisivat 3 000 miljardiin ecuun. Jos ne kasvavat samaan kattavuuteen kuin näissä maissa, ne kasvaisivat 5 000 miljardiin ecuun. Suotuisassa veroympäristössä pylvään 3 varat voisivat myös kasvaa nopeasti, luottaa enemmän yksilöllisiin kun yhä useammat eläkejärjestelmiin. ihmiset päättäisivät B. Miten EU:n eläke-ja henkivakuutusrahastot sijoitetaan 19. ja henkivakuutusyhtiöt eläkkeiden Eläkerahastot maksuvelvoitteidensa Sijoitusmuodot vaihtelevat huomattavasti eri jäsenvaltioissa. Yhdistynyt kuningaskunta ja vähäisemmässä määrin Irlanti erottuvat muista sillä, että suuri prosentuaalinen tulevaisuudessa. täyttämiseksi sijoituksia tekevät osuus varoista on sijoitettu osakkeisiin (80 prosenttia ja 55 prosenttia verrattuna Yhdysvaltojen 52 prosenttiin) ja alhainen prosentuaalinen osuus joukkovelkakirjoihin (katso taulukko IV). Useimmissa muissa jäsenvaltioissa rahastot luottavat kuitenkin paljon enemmän kiinteätuottoisiin arvopapereihin, etupäässä valtion joukkovelkakirjoihin (esimerkiksi 75 prosenttia Saksassa, 67 prosenttia Ranskassa) ja paljon vähemmän osakkeisiin (11 prosenttia ja 14 prosenttia). Kaikissa sijoitukset lyhytaikaisiin arvopapereihin ovat suhteellisen vähäiset. Ulkomaisten ja kotimaisten varojen suhde vaihtelee myös huomattavasti. Useimpien jäsenvaltioiden rahastot sijoittavat alle kymmenen prosenttia ulkomaisiin kohteisiin. Yhdistynyt kuningaskunta ja Alankomaat erottuvat muista sillä, että 30 prosenttia ja 25 prosenttia niiden varoista on sijoitettu kotimaan ulkopuolelle. jäsenvaltioissa kiinteistösijoitukset ja sijoitettu kotimaisiin kiinteätuottoisiin 20. Henkivakuutusyhtiöiden varat sijoitetaan nykyään samalla tavalla kuin pylvään 2 eläkerahastojen varat (katso taulukko V). Suurin osa varoista on itse asiassa valtion) (esimerkiksi Saksassa 75 prosenttia kokonaismäärästä, arvopapereihin Ranskassa ja Italiassa 70 prosenttia). Osakkeisiin sijoitetut varat ovat paljon vähemmän tärkeät (esimerkiksi Saksassa viisi prosenttia, Ranskassa 18 prosenttia ja Alankomaissa 12 prosenttia). Yhdistynyt kuningaskunta muodostaa poikkeuksen, koska lähes 50 prosenttia on sijoitettu kotimaisiin ja osakkeisiin. Yhdistyneessä yli ulkomaisiin kuningaskunnassa sijoitetaan huomattavasti vähemmän kiinteän tuoton antaviin arvopapereihin (25 prosenttia kokonaismäärästä). kymmenen (etupäässä prosenttia C. Eläkerahastojen varojen tuotto 21. Monet tutkimukset osoittavat, että pitkällä aikavälillä osakkeet ovat yleensä antaneet paremman tuottotason kuin velkakirjat (katso taulukko VI), vaikkakaan näin ei välttämättä ole tulevaisuudessa. Eläkerahaston tai henkivakuutusyhtiöiden sijoitusstrategia ja sen sijoitussalkun tasapaino osakkeiden, joukkovelkakirjojen, kiinteistöjen ja lyhytaikaisten sijoitusten välillä määräävät pääosin varojen kokonaistuottotason. Osakkeiden volatiliteetin vuoksi kaikki tuottotasoa koskevat luvut riippuvat herkästi siitä aikavälillä ajanjaksosta, joukkovelkakirjat voisivat sen vuoksi tuottaa enemmän kuin osakkeet tai osakkeiden arvo voisi laskea. Jotkut asiantuntijat uskovat kuitenkin, että koska osakkeet tuottavat enemmän pitkällä aikavälillä ja koska eläkerahastot tarvitsevat sijoituksia pitkällä aikavälillä, on mahdollista lisätä joidenkin sellaisten EU:n eläke- ja henkivakuutusrahastojen tuottotasoa, joilla on tällä hetkellä hyvin paljon valtion joukkovelkakirjoja, lisäämällä osakkeiden osuutta niiden sijoitussalkussa. tuottoja mitataan. Lyhyellä näitä jolta 22. Tästä suuremman osakesijoittamisen mahdollisuudesta tuoton lisäämiseksi on vaikea saada kiistatonta tukea tutkimustuloksista. Kaikki ajanjaksot on valittu sattumanvaraisesti. Kuitenkin vuosina 1984 - 93 (taulukko VII) Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa olevilla eläkerahastoilla, joiden osakeomistus 10 oli merkittävä, oli korkeat reaalituotot (10,2 prosenttia ja 10,3 prosenttia). Jäsenvaltioissa, joissa noin kolmasosa varoista oli sijoitettu osakkeisiin, reaalituottotasot olivat alhaisempia (Ruotsi 8,1 prosenttia, Alankomaat 7,7 prosenttia, Belgia 8,8 prosenttia). Jäsenvaltioissa, joissa osakkeiden osuus sijoitussalkussa oli alhaisin ja joissa suuri prosentuaalinen osuus oli sijoitettu valtion velkakirjoihin, tuotot olivat alhaisimmat (Saksa 7,1 prosenttia, Espanja 7,0 prosenttia ja Tanska 6,3 prosenttia, joista viimeksi mainittu osittain lähteet, jotka seurauksena reaalikorkoon kohdistuneesta verosta). Muut kattavat eri ajanjakson, eivät kuitenkaan anna yhtä selviä tuloksia. D. Tuottoerojen vaikutus 23. Edellisessä jaksossa osoitettiin merkittäviä reaalituottotason eroja EU:n eläkerahastojen ja henkivakuutusrahastojen välillä - ero oli vuosina 1984 - 1993 yli kuusi prosenttiyksikköä huonoimmin ja parhaimmin suoriutuneiden välillä. Rahastoivassa järjestelmässä tuottojen on oltava riittävät kattamaan palkkainflaation vaikutukset pitkällä aikavälillä. Esimerkiksi kahden - kolmen prosenttiyksikön lisäys vuotuisessa tuottotasossa voi merkitä suunnatonta eroa työelämän aikana, eikä sitä pitäisi aliarvioida. Olettakaamme, että tavoitteena on kiinteä lisäeläke, joka on 35 prosenttia palkasta ja joka perustuu 40 vuoden työelämään. Jos varojen reaaiituottotaso on kuusi prosenttia, kustannus on viisi prosenttia palkasta; jos muut seikat pysyvät ennallaan ja jos reaaiituottotaso on neljä prosenttia, kustannus on kymmenen prosenttia palkasta, ja jos reaaiituottotaso on vain kaksi prosenttia, kustannus on 19 prosenttia palkasta. Eläkerahastojen ja henkivakuutus yhtiöiden varojen alhaiset tuottotasot merkitsevät tämän vuoksi: joko paljon suurempia vakuutusmaksuja työnantajille ja työntekijöille: tämä vaikuttaa epäsuoriin työvoimakustannuksiin, ja se vaikuttaa tämän vuoksi kielteisesti EU:n mahdollisuuksiin luoda työpaikkoja tai paljon alhaisempia eläkkeitä samoilla vakuutusmaksuilla ja sen vuoksi suurempia paineita valtion menoille pylvään 1 järjestelmiin. tulevaisuudessa tehtävänä on päättää tietyn On kuitenkin korostettava, että komissio ei puhu minkään sijoitusstrategian puolesta, jota eläkerahastojen olisi noudatettava. Rahastojen hoitajien eläkkeensaajien kannalta parhaasta sijoitusstrategiasta, johon ainoastaan toiminnan vakauden valvonta vaikuttaa. Tässä vihreässä kirjassa tutkitaan yhtenäismarkkinoiden mahdollisuuksia edistää sijoitusmahdollisuuksien rahastojen hoitajien maksimointia ja samalla pitää yllä riittävää toiminnan vakauden valvontaa. Siinä pohditaan, ovatko joissakin jäsenvaltioissa voimassa olevat toiminnan vakauden valvontaan liittyvät ohjeet epäsuhtaisia siten, että ne menevät pitemmälle kuin olisi objektiivisesti katsoen välttämätöntä rahastojen turvallisuuden turvaamiseksi, ja samalla estävät eläkerahastojen todellisten yhtenäismarkkinoiden kehittymisen nykyisten ja tulevien eläkkeensaajien eduksi (katso luku III). Aluksi käsitellään kuitenkin joitakin varainhallinta- ja 11 valvontamenetelmiä, periaatteiden suuntaisia. jotka ovat eläkerahastojen yhtenäismarkkinoiden E. Voidaanko suurempi tuotto saavuttaa ilman tarpeettomia riskejä? 24. Koska eläke - ja henkivakuutusrahastojen vastuut ovat pitkäaikaisia, niillä on varaa hankkia hyötyä osakkeiden ja pitkäaikaisten sijoitusten yleensä tarjoamista korkeammista tuotoista. Tosin tunnustetaan, että osakkeisiin liittyy korkeampi riski kuin joukkovelkakirjoihin, erityisesti valtion velkakirjoihin, ja että pitkäaikaiset velkakirjat muodostavat suuremman riskin kuin lyhytaikaiset velkakirjat16. 25. On selvää, että ei olisi viisasta pyrkiä hankkimaan vain korkeata tuottotasoa ottamatta huomioon aiheutuvaa riskiä. Suuri osa jäsenvaltioiden sääntelystä keskittyy vakavaraisuuden valvontaan, jonka tarkoituksena on vähentää niitä riskejä, joille rahastot ovat alttiita. 26. 27. 28. Nykyaikaisten riskinhallintamenetelmien puolestapuhujat ovat sitä mieltä, että näiden menetelmien avulla varainhoitajat voivat hallita riskejä samalla, kun he voivat sijoittaa varoihin, joiden volatiliteetti on suurempi, mutta jotka tarjoavat korkeamman tuoton. Näiden tekniikoiden tarkoituksena on hyötyä osakkeiden riskipreemiosta samalla, kun kartetaan liian suurta volatiliteettia. Arvioitaessa riskejä ja tehtäessä päätöksiä varojen sijoittamisesta on aiheellisempaa keskittyä varojen ja velvoitteiden väliseen suhteeseen eikä vain varoihin. Esimerkiksi rahastot voisivat muuttaa varoja asteittain rahaksi siihen päivään mennessä, jolloin vastuu erääntyy, ja näin välttää viime hetkellä laskevien kurssien markkinat tai korkojen nousut. Tämän vuoksi eri eläkerahastojen joissa on useita tai vanhojen vakuutusmaksuja järjestelmien, joissa on suuria eläkkeitä verrattuina vakuutusmaksuihin) olisi mitä todennäköisimmin omaksuttava erilaiset sijoitusstrategiat, koska niiden varojen ja velvoitteiden profiilit ovat erilaiset. Näin ne voivat maksimoida tuottonsa riskien lisääntyessä mahdollisimman vähän. suhteessa maksettavaan (esimerkiksi nuorten järjestelmien, eläkkeeseen, Pohjimmiltaan varojen ja vastuiden hallinnolla pyritään keskittämään sijoitussalkut pitkäaikaisiin varoihin, jotka antavat korkeimmat tuotot, ja korvaamaan riskin lisääntyminen yhdistämällä sellaisia varoja, joiden tuotot korreloivat keskenään epätäydellisesi (diversifikaatio). Niinpä varat, joilla on korkea tuotto mutta joihin sisältyy korkea riski (eli volatiliteetti), voidaan suojata toisella sijoituksella, jolla on korkea tuotto ja korkea riski, jos nämä riskit eivät korreloi keskenään positiivisesti. Väitetään, että varojen hajauttaminen on itse asiassa varovaisuuteen perustuva lähestymistapa, koska liiallinen keskittyminen yhden ryhmän varoihin voi lisätä riskiä ja alentaa tuottotasoa. Jopa valtion joukkovelkakirjat voivat vaihdella korkojen vuoksi valtion sijoitussalkun joukkovelkakirjoihin, joita pidetään "turvallisina", voi itse asiassa lisätä riskiä inflaatio-odotusten mukaan. Tämän ja liiallinen keskittäminen esimerkiksi 12 verrattuna monipuoliseen salkkuun ja silti olla antamatta suurta tuottoa17. Sijoittaminen valikoimaan keskenään epätäydellisesti korreloivia markkinoita tarjoaa varojen hoitajille joukon erilaisia sijoituksia, ja se voi vähentää liiallisesta yhden valuutan määräisiin varoihin keskittymisestä aiheutuvaa mahdollista riskiä. Eräässä huomautuksessa esitetään seuraava päätelmä: Rajoitukset, joilla asetetaan mielivaltaisia rajoja varojen omistukseen varojen tyypin, maan tai valuuttajakautuman suhteen, ovat vastoin varovaisuuden periaatetta, koska ne rajoittavat vakavasti riskin hajauttamista. Tämä rajoitus pakottaa eläkerahastot ottamaan suurempia riskejä, vaikka saatava tuotto on pienempi, ja noudattamaan sijoituspolitiikkaa, joka on pitkällä aikavälillä haitallista niiden jäsenille18. 29. perusta. lähestymistapa varojen Siinä taloudellinen eläkerahaston arvioimalla ja vastuiden hallintoon on arvioidaan elinkelpoisuus Tämä joissakin jäsenvaltioissa käytetyn "varovaisuusperiaatteen" mukaisen hallinto- ja valvontatekniikan tai henkivakuutusyhtiöiden sen rahoitusvarojen ja vastuiden vastaavuus järjestelmän koko oletetun elinajan osalta. Tässä otetaan huomioon olennaisia seikkoja kuten järjestelmän varainhankinnan muoto, koko, kehitys ja kasvuvauhti sekä vastuiden määrä ja luonne. Tällaisia varojen ja vastuiden hallintamenetelmiä käytettäess varojen hoitajien on toimittava myös uskottujen miesten tai johtokunnan asettamien sijoitusperiaatteiden mukaisesti. Kyseessä ei ole laisser faire -valvonta. Päinvastoin se asettaa valvojille velvollisuuden huolehtia siitä, että toisaalta varojen hoitajan ja toisaalta hallintoyhtiön/säilytyspanldn/uskottujen miesten tehtävät täytetään niin, että puolestaan varmistetaan järjestelmän jäsenten etuuksien turva. lähestymistapa eläkerahastojen varojen 30. Valvontaviranomaisten pitäisi voida toimia dynaamisemmin, jos valitaan kvalitatiivinen sijoittamiseen. Määrällisten mittareiden merkitys vähenisi selvästi. Rahaston riskipitoisuutta ja arvioitaessa valvontaviranomaiset pitkäaikaisia vastuita ja investointisuunnitelmaa, varainhankinnan kehitystä suhteessa vastuihin ja tarpeeseen saada tietylle vastuurakenteelle sitä vastaava varainrakenne vastuiden hallintamenetelmää. hyväksyttävää tarkastelisivat käyttämällä erikseen varojen lyhyt- ja F. Miten EU:n pääomamarkkinat voisivat ottaa vastaan EU:n eläkerahastojen ja henkivakuutusten lisääntyvät sijoitukset? 31. lisäjärjestelmien kehittyminen EU:ssa Rahastoivien lisää sijoittamiseen käytettävissä olevia rahoitusvaroja. Tämä kasvu on hyvin merkittävää, mutta asteittaista. 13 32 Valtion joukkovelkakirjojen tarjonta ei todennäköisesti vastaa eläkerahastojen rahoitusvarojen kasvua. liikkeeseen Muut sijoitusvälineet ovat pääasiassa osakkeita ja yritysten laskemia joukkovelkakirjoja. Näillä voidaan Olettaa olevan suurempi merkitys EU:n pääomamarkkinoilla tulevaisuudessa. Yhdysvaltojen markkinoilla pääomanmuodostus on paljon suurempaa suhteessa BKT:hen (USA: 68 prosenttia; EU: 32 prosenttia) (katso taulukko VIII), ja eläkerahastojen varojen kasvu on onnistuneesti sijoitettu pääomamarkkinoille riittävien eläkkeiden maksamiseksi. Koska EU:n eläkerahastojen on löydettävä uusia sijoituskohteita, yksityisen sektorin osakkeista voisi astettain muodostua eräs todennäköisin sijoituskohde monille rahastoille. Valtion omistamien yritysten yksityistäminen edustaa kuitenkin todennäköisesti suhteellisen pientä osaa kokonaismarkkinoista. Lisäksi EASDAQ ja pienyhtiöiden osakemarkkinat useissa jäsenvaltioissa voisivat täydentää perinteisiä sijoituksiin käytettävissä olevia osakeanteja. EU:n yritykset saattavat myös laskea liikkeeseen muita oman pääoman ehtoisia verran korvaavat perinteisiä jonkin arvopapereita, yritysrahoitusmuotoja Euroopassa. jotka ovat Toinen ala, joka voisi kehittyä EU:ssa suotuisissa olosuhteissa osakkeiden joukkovelkakirjamarkkinat. Yhtiöiden vaihtoehdoksi, joukkovelkakirjamarkkinat verrattuina Yhdysvaltoihin, jossa markkinat ovat yli seitsemän kertaa suuremmat (lähde PO II). Jos Yhdysvaltain kokemukset toistuvat EU:ssa, voidaan olettaa, että yhtiöiden joukkovelkakirjamarkkinoiden koko kasvaa merkittävästi. yhtiöiden ovat alikehittyneet EU:ssa 33. Pääomamarkkinat sopeutuvat ottaakseen nämä varat vastaan. Osa tästä pääomasta voi mennä EU:n ulkopuolelle, vaikka normaalien varojen hallintokäytäntöjen tuloksena olisi se, että suurin osa näistä varoista pysy. Jos kuitenkin jäsenvaltioiden pääomamarkkinat pidetään EU:n sisällä erillään, ne eivät ole yhtä likvidejä eivätkä ne voi yhtä onnistuneesti ottaa vastaan näitä varoja. Tästä syystä pääomavirtojen esteet, joita ei voida objektiivisesti oikeuttaa toiminnan vakauden perusteella, vähentävät tämän kehityksen tehokkuutta. Sijoituspalveludirektiivi20 on jo poistanut monia EU:n pääomamarkkinoiden toimivuuden esteitä. Lisäksi talous- ja rahaliiton kolmas vaihe auttaa tätä poistamalla valuuttariskit sijoittajilta, jotka sijoittavat siihen osallistuvien jäsenvaltioiden valuutoissa laskettuihin raha vähentää muita haittoja kuten arvopapereihin. Yksi transaktiokustannuksia ja sijoituspäätösten täytäntöönpanoviiveitä, ja sen pitäisi edistää sijoitustoiminnan kasvua. Luvussa III tarkastellaan muita liittyviä ohjeita, jotka haittaavat jäsenvaltioiden pääomanliikkeiden vapautta, ja kysytään, ovatko tällaiset objektiivisesti perusteltuja. toiminnan vakauteen liikkeeseen ainoa 14 34. EU:n rahoituslaitosten ja rahoituskeskusten välinen kilpailu yhdessä tehostumiseen käytettävissä olevien rahoitusvarojen kasvun kanssa johtaa EU:n pääomamarkkinoiden paranemiseen vähentämällä kustannuksia ja lisäämällä likviditeettiä. Tätä vahvistaa EMU, joka tarjoaa mahdollisuuden kehittää edelleen EU:n laajuisia pääomamarkkinoita. Kysymys: Komissio haluaisi kuulla näkemyksiä tässä luvussa esitetystä analyysistä. 15 Ill luku YHTENÄISMARKKINOIDEN TOIMINNAN VAKAUDEN VALVONTAA KOSKEVAT SÄÄNNÖT A. Eläke- ja henkivakuutusrahastojen sekä rahastojen hoitajien valvonnan asema 35. On selvää, että eläke- ja henkivakuutusrahastojen ja näiden rahastojen hoitajien toiminnan vakautta on valvottava. Kuluttajia (eli tulevia eläkeläisiä) on suojeltava alalla, josta heillä on vain vähän tietoa. Valvonnalla on huolehdittava siitä, että rahastojen hoitajat suorittavat varojen hoitoon liittyvät tehtävänsä oikein. Eläkerahastojen sääntelyssä omaksutut lähestymistavat eroavat suuresti eri jäsenvaltioissa. Toisissa valtioissa eläkerahastoja koskevat erityissäännöt; kuin henkivakuutusyhtiöiltä. Tämä tarkoittaa, että niihin sovelletaan samoja vakavaraisuuden vähimmäisvaatimuksia, vakuutusteknistä vastuuvelkaa koskevia sääntöjä sekä sijoitusrajoituksia joita sovelletaan henkivakuutusyhtiöihin. ja muita säännöksiä, säännellään pohjalta samalta toisissa niitä 36. Vaikka kansalliset määräykset eroavat toisistaan, on lähestymistavassa yhtäläisyyksiä. * * * * Eläkerahaston on oltava toimivaltaisen viranomaisen valtuuttama tai hyväksymä. Valtuutus tai hyväksyminen voisi riippua tiettyjen perusteiden kuten eläkerahastojen varojen hallintoyhtiöiden/säilytyspankkien/uskottujen miesten soveltuvuudesta ja hyväksymisestä; rahaston oikeudellisesta muodosta. hoitajien rahaston sekä Voidaan edellyttää rahastojen vakavaraisuuden valvontaa mukaan lukien säännöllistä raportointia koskevia sääntöjä ja valvovan viranomaisen toimivaltaa puuttua asioihin. Jäsenten vakuutusmaksujen sijoittamisen vakavaraisuutta koskevat vähimmäissäännöt, joissa erityisesti vaaditaan, että ne sijoitetaan varovaisuutta noudattaen. Kysymys: Ovatko osapuolet, joita asia koskee, sitä mieltä, että nämä seikat muodostavat tarkoituksenmukaisen perustan sääntelylle? B. Liiallisten sääntöjen vaikutus pylvään 2 eläkerahastosijoituksiin 37. Ei ole olemassa erityisiä EU:n sääntöjä, jotka koskisivat eläkerahaston varojen sijoittamista lukuun ottamatta pääoman vapaata liikkuvuutta koskevaa periaatetta ja siihen liittyviä yleisiä sääntöjä21. Niiden tarkoituksena on taata kaikille sijoittajille mukaan lukien eläkejärjestelmille vapaus sijoittaa, minne ne haluavat EU:ssa. Perustamissopimuksen nojalla voidaan22 asettaa jos ne voidaan perustella vakauden valvonnalla. sijoitusrajoituksia, 16 Jäsenvaltiot eivät saa käyttää tätä vapautta koskevaa poikkeusta ulkomaisten varojen syrjimiseen eivätkä muiden syiden vuoksi asetettuna peiteltynä, rajoituksena. Lisäksi muuta kuin vakauden valvontaa koskevana perustamissopimuksessa kielletään23 keskushallinnon, aluehallinnon tai paikallishallinnon "etuoikeutettu pääsy" rahoituslaitoksiin mukaan lukien eläkerahastoihin asettamalla sijoittamista koskevia vähimmäisvaatimuksia muun kuin vakauden valvonnan perusteella. Komissio ryhtyy parhaillaan toimenpiteisiin niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka syrjivät ulkomaisia varoja vakauden valvontaan liittymättömistä syistä. 38. Useissa jäsenvaltioissa on rajoittavia sääntöjä, joilla yleensä määrätään enimmäisosuus, jonka rahasto saa sijoittaa tiettyihin varoihin tai tiettyyn valuuttaan (katso taulukko IX). Saksa on esimerkki tästä lähestymistavasta. Siellä on asetettu seuraavat varojen enimmäismäärät: 30 prosenttia osakkeisiin, joista korkeintaan kuusi prosenttia saa olla EU:n ulkopuolisia osakkeita, 25 prosenttia EU:ssa olevaan omaisuuteen, kuusi prosenttia EU:n ulkopuolelta oleviin joukkovelkakirjoihin, 20 prosenttia yhteensä ulkomaisiin varoihin ja kymmenen prosentin raja omiin arvopapereihin sijoittamisessa. Niissä jäsenvaltioissa olevat eläkerahastot, joissa on tällaisia määrällisiä sääntöjä, valtion joukkovelkakirjoihin. varoistaan sijoittavat yleensä suuren osan 39. Toiminnan vakauden valvontaa määrittelevien jäsenvaltioiden sääntöjen seurauksena voi olla sisämarkkinoiden ja niiden tuomien sijoitusetujen estyminen. Komissio uskoo, että monissa tapauksissa ne menevät pitemmälle kuin olisi objektiivisesti tarpeen, jotta voidaan harjoittaa riittävää toiminnan vakauden valvontaa. On muita tätä koskevia sääntöjä ja menetelmiä, jotka tason. ovat sisämarkkinoille sopivia ja vakauden koskevien Erityisesti valvontasääntöjen seurauksena eläke- ja henkivakuutusrahastojen on pakko joukkovelkakirjoihin. sijoittaa suuri osa varoistaan kotimaisiin valtion Tästäkään huolimatta useiden jäsenvaltioiden eläkerahastojen todellinen sijoitusmalli ei itse asiassa ole saavuttanut säännöillä asetettuja rajoja. Esimerkiksi Saksassa eläkerahastot sijoittavat vain kuusi prosenttia ulkomaisiin varoihin (suurin sallittu määrä on 20 prosenttia) ja 11 prosenttia osakkeisiin (suurin sallittu määrä on 30 prosenttia) 4. takaavat vastaavan valvonnan jäsenvaltioiden sijoitussalkkuja Kysymys: Komissio haluaisi tietää, missä määrin määrälliset rajoitukset todellisuudessa rajoittavat eläkerahastojen sijoitusstrategiaa erityisesti jäsenvaltioissa, joissa ei ole saavutettu suurinta sallittua osakkeiden osuutta. Alkaako näiden rajoitusten vaikutus sijoituspolitiikkaan kasvaa, jos sijoituksiin käytettävissä olevat varat lisääntyvät ennustetulla tavalla huomattavasti tulevaisuudessa ja jos mahdollisuuksia sijoittaa valtion joukkovelkakirjoihin rajoittaa tarjonnan puute? 40. Komissio on aikaisemmin kahdesti ehdottanut perustamissopimuksen ensin soveltamista eläkerahastoihin: sääntöjen erityistä 17 25 , joka vedettiin pois, koska jäsenvaltioiden esittämät direktiiviluonnoksella rajoitukset laillistaneet muutokset olisivat jonka pikemminkin kuin vapauttaneet niitä; Euroopan yhteisön tuomioistuin äskettäin mitätöi sillä perusteella, että komission aikomuksena oli asettaa uusia jäsenvaltioita sitovia velvoitteita27. koskevat tiedonannolla2, eläkerahastoja toiseksi Komissio uskoo, että peruutetun direktiivin ja tiedonannon tavoitteisiin on edelleen entistä laajemmin pyrittävä: itse asiassa tarve on entistä suurempi, kun otetaan huomioon eläkejärjestelmien lisääntyvä uudistumistarve niiden jatkuvuuden turvaamiseksi. Nämä poliittiset tavoitteet voidaan tiivistää seuraavasti: sijoituspalveludirektiivin, 28 toisen pankkidirektiivin tai kolmannen henkivakuutusdirektiivin hoitajien vapaus tarjota palveluja kaikkialla EU:ssa mukaisesti valtuutettujen rahastojen varoja sijoittaa eläkerahastojen varovaisuusperiaatteen vapaus lukien hajauttaminen mukaisesti; varojen hajauttaminen mukaan varoihin, jotka on määritelty muissa valuutoissa kuin se valuutta, jossa laitoksen vastuut on määritelty; kaikkien niiden vaatimusten poistaminen, joilla vaaditaan eläkerahastoja sijoittamaan tai olemaan luokkiin tai sijoittamaan varansa sijoittamatta tiettyyn perustelluista vakaudenvalvontasyistä. Kaikkien vakauden valvonnan perusteella asetettujen rajoitusten on oltava oikeassa suhteessa niihin tavoitteisiin, tiettyihin varojen jäsenvaltioon muutoin kuin où joita niillä ehkä oikeutetusti tavoitellaan. 41. Odotettavissa ei ole, että rajoitusten poistaminen aiheuttaisi suuren määrän vaihtoehtoisia rahastojen hallintotapoja. Rahastojen hoitajat käyttäisivät aikaa sopeutuakseen uuteen sijoitustrategiaan; lisäksi on olemassa osoitusta kotijäsenvaltion suosimisesta ja tavanomaisesta varovaisesta käytännöstä, jonka mukaan suurin osa varoista pidetään saman valuutan määräisenä kuin vastuut. Niinpä rajoitusten puuttuessakin näiden sijoitusten osuus on vain noin 25 - 30 prosenttia niissä jäsenvaltioissa, joissa sijoitusjärjestelmät ovat vapaimmat. Tässä yhteydessä voidaan lisäksi havaita, että rahastojen hoitajat eivät useinkaan nykyisin käytä hyväkseen heillä olevaa sijoitusvapautta, joten ryntäys osakesijoituksiin vaikuttaa epätodennäköiseltä. osakesijoituksia ulkomaisia koskevien Kysymys: Katsotaanko alalla, että EU:n yllä mainitut valvontasäännöt voisivat tarjota riittävän varmuuden toiminnan vakaudesta ja samaan aikaan tarjota paremmat todellisilla sisämarkkinoilla? eläkerahastojen tuottonäkymät C. Pylvään 3 henkivakuutussijoituksia koskevat säännöt 42. Toisin kuin pylvään 2 järjestelmien kohdalla, joista ei ole erityistä EU:n yhdenmukaistamista, pylvään 3 henkivakuutusjärjestelmiä koskevat säännöt 18 on yhdenmukaistettu yhtenäismarkkinoita koskevilla säännöksillä. Kun vakuutusyhtiö on saanut toimiluvan ja sitä valvotaan yhdessä jäsenvaltiossa, se voi myydä jäsenvaltioiden vakuutusyhtiöille on luotu tasapuoliset kilpailuedellytykset, ja kuluttajasuoja on toteutettu. jäsenvaltioissa. Eri tuotteitaan muissa 30 43. Henkivakuutusyhtiöiden sijoitustoimintaa koskevat aiheelliset EU:n säämiöt on esitetty taulukossa X31. Erityisen merkittäviä ovat seuraavat: - Sijoitusten on perustuttava varovaisuusperiaatteelle. - Jäsenvaltiot eivät saa vaatia vakuutusyhtiöitä sijoittamaan tietynlaisiin varoihin. - Jäsenvaltiot eivät saa vaatia vakuutusyhtiötä pitämään yli 80 prosenttia varoistaan sen velvoitteita vastaavassa valuutassa. Vähemmistönä olevissa jäsenvaltioissa valvontaan suhtaudutaan joustavasti, ja niissä vakuutusyhtiöillä on suurempi osa varoistaan osakkeissa mukaan lukien ulkomaisissa osakkeissa. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin omaksuneet määrällisen lähestymistavan valvontaan eli lähestymistavan, jota noudatetaan pylvään 2 eläkerahastojen kohdalla (katso taulukko XI). Itse asiassa näissä jäsenvaltioissa suurin osa vakuutusyhtiöiden varoista on kiinteätuottoisissa kotimaisissa arvopapereissa (Saksa 75 prosenttia, Espanja 55 prosenttia, Ranska 68 prosenttia ja Italia 70 prosenttia) riippumatta siitä, että sääntöjen nojalla ne voisivat sijoittaa enemmän osakkeisiin ja ulkomaisiin varoihin (esimerkiksi osakkeisiin tai joulckoveikakirjoihin). Komissio määrin haluaisi Kysymys: jotka henkivakuutusrahastojen sijoitusstrategiaa niissä jäsenvaltioissa, käyttävät määrällisiä rajoituksia, todennäköisesti tulevaisuudessa itse asiassa rajoitetaan kansallisilla säännöillä. Se kysyy myös, pitäisikö jäsenvaltioiden asettamia määrällisiä rajoja muuttaa B-kohdassa pylvään 2 järjestelmistä esitettyjen periaatteiden suuntaisesti. iällä hetkellä tietää, missä tai D. Pitäisikö pylvään 2 ja 3 järjestelmiä koskevien EU:n sääntöjen olla. samanlaisia? *Q* Tässä vihreässä kirjassa on tarkasteltu eläke- ja henkivakuutusrahastojen sijoituksia (eli taseen vastaavaa-puolta) koskevia vakavaraisuussääntöjä. Esiin nousee myös kysymys siitä, pitäisikö eläkerahastoja koskevien sääntöjen olla samanlaisia kuin henkivakuutusyhtiöiden taseen vastattavaa-puolta koskevat tarvetta yhdenmukaistaa erityisesti onko nykyiset vakuutustekniset vastuut ja omia varoja koskeva neljän prosentin vakavaraisuusaste32. Tämä pätee erityisesti silloin, kun ne ovat suorassa kilpailutilanteessa varsinkin kun työnantajat käyttävät henkivakuutusyhtiöitä työhön liittyvien eläkkeiden (pylväs 2) tarjoamiseksi "ryhmäjärjestelmien" säännöt - eli 19 muodossa, joita koskevat yhdenmukaistetut pylvään 3 järjestelmiä koskevat säännöt3 (katso taulukko XII). Tämän kohdan osalta Euroopan vakuutusyhtiöitä edustava järjestö (Comité Européen des Assurances - CEA) on sitä mieltä, että pylvään 2 järjestelmiin pitäisi soveltaa samoja vakavaraisuussääntöjä siitä riippumatta, hoitaako niitä eläkerahasto vai henkivalcuutusyhtiö. Komission mielestä vaihtoehtoja on neljä: Vaihtoehto I: pylvään 2 järjestelmien rahastoihin sovelletaan sääntöjä, joita nykyisin sovelletaan ryhmähenkivakuutusjärjestelmiin. Vaihtoehto vakavaraisuusvaatimuksia ryhmähenkivakuutusjärjestelmien osalta muutetaan pylvääseen 2 nykyisin sovellettavan käytännön mukaiseksi. nykyisiä II: Vaihtoehto III: määritellään uudet yhteiset EU-normit sekä pylvään 2 järjestelmiä että ryhmähenkivakuutusta varten. Komissio ottaisi mielellään vastaan konkreettisia ehdotuksia. Vaihtoehto IV: hyväksytään nykyisin vallitsevat erot, koska ne eivät itse asiassa johda merkittävään kilpailun vääristymiseen. Kysymys: asia koskee, Ennen asiasta päättämistä komissio haluaa kuulla muita, joita E, Rahastojen hoitajat 45. Hyväksytyillä rahastojen hoitajilla on jo oikeus myydä sijoituspalveluja koko EU:ssa perustamissopimuksen samoin kuin yhdenmukaistettujen perusteiden nojalla3. Näillä rahastojen hoitajilla on myös oikeus tarjota palvelujaan eläkerahastojen hoitamiseksi rajojen ylitse. Tämän vapauden rajoitukset voivat muodostaa esteen sijoitusten' tuoton paranemiselle, ja ne rikkovat perustamissopimuksessa määrättyjä vapauksia, jotka koskevat sijoitusten hoitopalvelujen vapaata tarjoamista yhtenäismarkkinoilla. 46. Eläkesalkun tehokas hoito edellyttää tarkoituksenmukaiseen hajauttamiseen perustuvaa sijoitusstrategiaa, johon saatetaan vaatia ulkopuolista asiantuntija- ja apua. Eläkejärjestelmillä on oltava mahdollisuus hankkia neuvoja hoitopalveluja sopivimmasta lähteestä, joka saattaa olla toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut hoitaja. Toisessa jäsenvaltiossa oleva rahaston hoitaja voi olla paremmin perillä ulkomaisista sijoitusmahdollisuuksista sekä EU:ssa että sen ulkopuolella. Eläkejärjestelmän mahdollisuutta käyttää näitä palveluja ei pitäisi estää. Komissio on myös sitä mieltä, että kilpailun lisääntyminen voisi tai niiden johtaa näiden tehokkaampaan vuotuinen kustannussäästö tai tehokkuuden lisäys koko työelämän aikana on valtava säästö. alhaisempiin hoitomaksuihin rahastojen hoitoon. prosenttiyksikön yhden Jopa 20 Kysymys: Komissio pyytää näkökantoja tästä kysymyksestä ja tiedustelee myös, muodostavatko jotkin nykyiset esteet todellisia esteitä eläkerahastojen hoitajien palvelujen tarjoamiselle rajojen ylitse. F. Vaihtoehtoiset toimenpiteet 47. Tässä vihreässä kirjassa on ehdotettu, että saattaa olla suotavaa muuttaa eläke- ja henkivakuutusrahastojen vakavaraisuuden valvontaa koskevia sääntöjä. Jos päätetään tehdä nämä muutokset, esiin nousee kysymys tehokkaimmasta välineestä niiden toteuttamiseksi. Mahdollisuuksia on useita. Vaihtoehto 1. Odotetaan euron käyttöönottoa. Tämä vaihtoehto vähentäisi euroalueeseen osallistuvien jäsenvaltioiden osalta vaikutusta, joka on vaatimuksilla varojen ja vastuiden pitämisestä samoissa valuutoissa. Osallistuvan jäsenvaltion varat olisivat automaattisesti vastuiden kanssa vastaavassa valuutassa. Tämä lähestymistapa ei vaadi uutta lainsäädäntöä eikä sen täytäntöönpanoa komission toimesta. Tämän lähestymistavan avulla ei sääntöjen ratkaistaisi niiden perusteettomien määrällisten kuitenkaan ongelmaa, luokkien varoihin sijoittamista jotka (esimerkiksi osakkeisiin) niin, että ne itse asiassa pakottavat sijoittajat ostamaan (valtion) joukkovelkakirjoja. Se ei auttaisi ratkaisemaan niissä jäsenvaltioissa olevien rahastojen ongelmia, jotka eivät osallistu euroon, sen paremmin valuutan vastakkaisuuden kuin määrällisten rajojenkaan osalta. Tämä lähestymistapa voitaisiin kuitenkin yhdistää toiseen vaihtoehtoon. rajoittavat tiettyjen Samaan aikaan euron käyttöönoton kanssa jäsenvaltiot voisivat myös tehdä yksipuolisia muutoksia kansallisiin säädöksiinsä eläkerahastojen hallinnon tehokkuuden edistämiseksi. Nämä muutokset olisivat jäsenvaltioiden asia, ja ne riippuisivat siitä, mitä ne pitävät aiheellisena omassa tilanteessaan. nykyisten liikkuvuuteen luomien pääoman Perustamissopimuksen Vaihtoehto 2. vapauksien soveltaminen. Tämä vaihtoehto pohjautuisi yksinkertaisesti nykyisten perustamissopimuksen ja palvelujen tarjontaan liittyvien vapauksien merkitsemiin velvoitteisiin. Komissio voisi antaa suuntaviivoja siitä, miten näitä perusvapauksia olisi tulkittava, kuri kyseessä ovat eläke- ja henkivakuutusyhtiöiden sijoitukset ja rahastojen hoitajien oikeus tarjota palvelujaan. Sen jälkeen se tutkisi kunkin jäsenvaltion osalta sekä sen yleiset säännöt että sen yksittäistapauksissa tekemät päätökset nähdäkseen, ovatko ne perusteltuja vakauden valvonnan kannalta. Jos säännöt tai päätökset eivät olisi oikeutettuja, komission olisi pakko käynnistää jäsenyysvelvoitteiden koskeva menettely perustamissopimuksen nojalla. Oikeuskäytäntö kehittyisi sen jälkeen niin, että se ilmentää perustamissopimuksen määräysten tulkintaa käytännössä. Tällä lähestymistavalla on kuitenkin tiettyjä haittoja: noudattamatta jättämistä Kestäisi kauan, ennen kuin oikeudellisten perusperiaatteiden soveltaminen käytäntöön selkiintyisi. 21 oikeuskäytännössä Se johtaisi oikeudelliseen epävarmuuteen. Näin kävisi erityisesti siksi, selvät että päättää väärinkäyttötapaukset, mutta rajatapauksia, perusteettomien vakavaraisuusrajoitteiden välistä rajaa ei ole helppo määritellä. siinä perusteltujen yksilöidä vaikeampi helppo olisi joissa olisi ja On olemassa vaara, että vastakkaisiin osapuoliin perustuvaan menettelyyn ja yksittäisiin tapauksiin pohjautuvasta oikeuskäytännöstä johdettu tulkinta muodostuisi jäykäksi. Se ei kenties antaisi riittäviä mahdollisuuksia muutoksiin ja joustavuuteen nopeasti kehittyvällä ja teknisellä rahoitusvalvonnan alalla. ja Vaihtoehto 3. Direktiivin antaminen. Vaihtoehtoinen lähestymistapa olisi yhdenmukaistaminen perusperiaatteet sääntelevällä direktiivillä. Sen avulla olisi mahdollista työstää perustamissopimuksen määräysten tulkinta tällä teknisellä rahoitusalalla yhteistyössä kaikkien osapuolien kanssa. Direktiiviin sisältyisivät menettelyt komission ja kansallisten valvojien välisestä yhteistyöstä, joka koskisi perustamissopimuksen perusvapauksien tulkitsemista olosuhteiden mukaisesti sovellettaessa niitä käytäntöön eläke- ja henkivakuutusrahastojen valvonnassa. soveltamisesta Tästä yhteistyöstä syntyvän direktiivin annettavan lausunnon julkaiseminen voisi johtaa avoimuuteen ja varmuuteen. lähestymistapaa on kokeiltu, mutta menestyksettä. Vaikeudet Tätä yhteisymmärryksen yhteisön lainsäädännöstä tällä alalla ovat selvät; on mahdollista, että lisääntynyt kiinnostus suurempaan yhteisymmärrykseen. päivittämistä muuttuvien lisäjärjestelmiin jäsenvaltioiden löytämiseksi rahastoiviin tulkinnasta johtaa välillä voisi ja Kysymys: Komissio pyytää näkökantoja muilta, joita asia koskee. 22 IV luku TYÖNTEKIJÖIDEN VAPAAN LIIKKUVUUDEN EDISTÄMINEN A. Yleisiä näkökohtia 48. EU:n perustamissopimuksen 51 artiklassa vaaditaan yhteisön lainsäädännön antamista kaikkien niiden esteiden poistamiseksi sosiaaliturvan alalla, jotka haittaavat todellista työntekijöiden vapaata liikkuvuutta. Tämän artiklan nojalla36 yhteisö on jo antanut lainsäädäntöä (asetukset 1408/71 ja 574/723 ), jolla poistetaan esteitä työntekijöiden liikkuvuudelta rajojen ylitse lakisääteisten eläkkeiden osalta. Tätä lainsäädäntöä ei sovelleta lisäeläkejärjestelmiin. Yhä useammat ammatillisen ja jopa korkean ammatillisen koulutuksen saaneet henkilöt käyttävät oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Näiden henkilöiden kohdalla iisäeläkejärjestelmät vaikuttavat merkittävästi heidän sosiaaliturvaansa. B. Lisäeläkkeisiin liittyvät ihmisten vapaan liikkuvuuden esteet 49. Vuoden 1991 heinäkuussa 38 yhteisön tasolla keskustelun vaikutuksesta vapaaseen liikkuvuuteen. antamassaan tiedonannossa komissio aloitti lisäeläkejärjestelmien asemasta ja niiden Jatkona tälle tiedonannolle komission yksiköt ovat useissa tilanteissa yhdessä jäsenvaltioiden, työmarkkinaosapuolien ja eläkerahastojen edustajien kanssa tutkineet lisäeläkkeisiin liittyvien esteiden poistamista työntekijöiden ja ammatinharjoittajien liikkuvuudelta Euroopan unionissa. Kun otetaan huomioon monien lisäeläkejärjestelmien erityisluonne ja niiden erittäin suuri vaihtelu kansallisella tasolla niiden historian, ammatillisen ja aineellisen kattavuuden sekä niiden oikeudellisten ja teknisten muotojen luotu osalta, yhteensovittamisjärjestelmä ei vaikuta sopivalta keinolta käsitellä tätä ongelmaa. Tarvitaan joustavampaa lähestymistapaa. lakisääteisiä järjestelmiä nykyinen varten 50. Vuoden 1996 helmikuussa komissio päätti pyytää Simone Veilin puheenjohdolla toimineen henkilöiden vapaata liikkuvuutta käsittelevän korkean tason paneelin mielipidettä muun muassa niistä toimenpiteistä, joita tarvittaisiin lisäeläkkeiden yhteydessä syntyvien työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien esteiden poistamiseksi. Paneeli esitti kertomuksensa vuoden 1996 marraskuussa. Se katsoi, että lainsäädäntötoimet yhteisön tasolla ovat tarpeellisia, mutta että ne pitäisi ainakin aluksi rajoittaa kolmiosaiseen lähestymistapaan, joka käsittäisi seuraavat osat: 23 a) Niiden jäsenten saavuttamien oikeuksien säilyttäminen, jotka lakkaavat olemasta lisäeläkejärjestelmän aktiivisia jäseniä muutettuaan jäsenvaltiosta toiseen, ainakin samassa määrin kuin niiden jäsenten kohdalla, joiden jäsenyys järjestelmässä lakkaa mutta jotka pysyvät kyseisessä jäsenvaltiossa. Tämän erityisseikan taustalla on yhteisön oikeuden perusperiaate eli "yhtäläisen kohtelun" periaate. Tämä tarkoittaa sitä, että työntekijän, joka poistuu vapaaehtoisesta toiselle työnantajalle toisessa jäsenvaltiossa, ei pitäisi menettää niitä ensimmäisessä järjestelmässä jo hankittuja etuja, jotka hän olisi säilyttänyt, jos hän olisi vaihtanut työnantajaa samassa jäsenvaltiossa. eläkejärjestelmästä työskennelläkseen b) Rajojen ylitse tapahtuvat maksut: jäsenvaltioiden olisi huolehdittava perustamissopimuksen toisen perusperiaatteen (pääoman ja maksujen vapaan liikkuvuuden) soveltamisesta ryhtymällä toimenpiteisiin, joiden nojalla on mahdollista maksaa toisiin jäsenvaltioihin kaikki lisäjärjestelmien nojalla maksettavat etuudet. joiden nojalla c) Toimenpiteet, jäsenvaltiossa komennuksella työskentelevät työntekijät voivat pysyä lisäeläkejärjestelmässä siinä valtiossa, jossa he aikaisemmin työskentelivät. Tätä varten olisi poistettava kaikki esteet eläkejärjestelmään kuulumiselle rajojen ylitse. tilapäisesti toisessa Ensimmäisenä vaiheena lisäeläkkeiden alalla syntyvien vapaan liikkuvuuden esteiden käsittelemiseksi komissio aikoo hyvin pian antaa ehdotuksen direktiiviksi, tason paneelin kertomuksessa korostettuja seikkoja. Tästä on jo ilmoitettu komisison tiedonannossa, joka koski sosiaaliturvan parantamista Euroopan unionissa. jossa käsitellään korkean perustamisen hyödyllisyyttä. 51. Komissio harkitsee myös korkean tason paneelin ehdottaman yhteisön eläkefoorumin koostuisi jäsenvaltioiden, työmarkkinaosapuolien ja eläkerahastojen edustajista. Sen tehtävänä olisi tutkia mahdollisuuksia ratkaista jäljellä olevat ammatillisiin eläkkeisiin liittyvät liikkuvuutta haittaavat ongelmat. Se voisi esimerkiksi tuomalla yhteen eri eturyhmiä auttaa löytämään ratkaisuja ongelmiin, jotka aiheutuvat siitä, että eläkejärjestelmiä ei tunnusteta jäsenvaltioiden välillä. Yleisesti sen tehtävänä olisi tarjota komissiolle asiantuntija-apua sen selvittäessä parasta tapaa, jolla voidaan poistaa vapaata liikkuvuutta vielä haittaavat esteet. Foorumi 52. Kuten edellä on todettu, vapaata liikkuvuutta haittaa kuitenkin edelleen joukko muita ongelmia kuin ne, jotka ratkaistaisiin direktiiviehdotuksella. Yksilöidyt ongelmat voidaan tiivistää seuraavasti: * hankalat kelpoisuusehdot lukien pitkät odotusajat vaikeudet ansaittujen eläkeoikeuksien siirtämisessä jäsenvaltiosta toiseen lisäeläkeoikeuksien saamiseksi mukaan * 24 * * useammassa hankkimiseen eläkeoikeuksien jäsenvaltiossa liittyvät vero-ongelmat erityisongelmat, jotka aiheutuvat järjestelmän vaihtamisesta silloin, kun kyseessä on muu kuin komennuksella oleva työntekijä, joka siirtyy työskentelemään vain tilapäisesti muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa hänelle on kertynyt eläkeoikeutta. yhdessä kuin 53. Kelpoisuusehdot oikeuksien saamiseksi Ansaittujen oikeuksien saaminen tapahtuu usein vasta, kun henkilö on työskennellyt useita vuosia jossakin yhtiössä (kymmenen vuotta Saksan lain nojalla) ja toisinaan vasta eläkkeelle siirryttäessä. Työpaikan vaihto ennen ansaittujen oikeuksien saamista merkitsee sitä, että kyseisen työjakson osalta ei makseta mitään ammatillista eläkettä. Jotkut eläkejärjestelmät kattavat kuitenkin kaikki rakennusteollisuuden) työntekijät. Tässä tapauksessa työpaikan vaihdosta saman toimialan ja tietyn maan sisällä ei rangaista eläkeoikeuksien menetyksellä. Työpaikan uuteen vaihtaminen eläkejärjestelmään. Tätä voidaan sen vuoksi pitää esteenä työvoiman liikkuvuudelle rajojen ylitse. (esimerkiksi siirtymistä tarkoittaa kuitenkin toimialan tietyn ylitse rajan 54. joko niin, että työntekijä epäröi Syynä tähän on pitkien odotusaikojen kielteinen vaikutus vapaaseen liikkuvuuteen lähteä alkuperäisen työnantajansa palveluksesta peläten menettävänsä jo hankkimansa oikeudet, tai niin, että työntekijä on haluton siirtymään jäsenvaltioon, jossa odotusajat yleensä ovat pitkät, koska eläkeoikeuden kertyminen kestää liian kauan. Esimerkiksi työskentelevän siirtotyöläisen on ehkä työskenneltävä kymmenen vuotta saman työntekijän palveluksessa saadakseen ammatillisen eläkejärjestelmän tuomat oikeudet tässä maassa. espanjalaisen italialaisen Saksassa tai 55. Vaikeudet ansaittujen eläkeoikeuksien siirtämisessä jäsenvaltiosta toiseen mukaan lukien hyväksyttyjen menetelmien puuttuminen eläkerahastojen tunnustamiseksi, Tällä hetkellä siirtokelpoisuuden osalta vallitsee esteitä hankittujen oikeuksien siirtämisessä muun kuin sen jäsenvaltion järjestelmään, jossa ne ovat syntyneet. Nämä esteet saattavat muodostua oikeudellisista säännöksistä tai järjestelmien säännöistä. Jos työpaikasta lähtevälle on kertynyt ansaittu oikeus, on päätettävä, mitä tälle oikeudelle tapahtuu. Mahdollisuuksia on kaksi; oikeudet voidaan säilyttää siinä eläkejärjestelmässä, jonka piirissä ne hankittiin, tai työpaikan jättäjä voi saada eläkettä tästä järjestelmästä jäädessään eläkkeelle. Jos järjestelmän luonne sen sallii, vaihtoehtona on ansaittujen oikeuksien edustaman pääoma- arvon maksaminen. Tätä pääoma-arvoa voidaan sen jälkeen käyttää myöhemmän vuosimaksun saamiseksi vakuutusyhtiöltä tai se voidaan maksaa 25 uuteen eläkejärjestelmään tietysti edellyttäen, että uusi järjestelmä hyväksyy siirron. 56. siirto näyttää ratkaisulta rahastoitujen suoraviivaiselta Pääoman eläkejärjestelmien kohdalla, mutta sitä ei yleensä käytetä silloin, kun kyseessä on varauksiin perustuva järjestelmä tai jakojärjestelmä, joista kummassakaan varoja ei siirretä sivuun luvattujen eläkkeiden kattamiseksi. Monilla työpaikan vaihtajilla on tämän vuoksi vain yksi vaihtoehto eli aikaisemman eläkejärjestelmän oikeuksien säilyttäminen39. Kummassakaan tapauksessa - siirto tai säilyttäminen - tulevia palkankorotuksia ei yleensä oteta huomioon siten, kuin ne otettaisiin huomioon saman työnantajan palveluksessa olleen keskeytymättömän uran jälkeen. Usein edes odotettuja hinnan tai keskiansion korotuksia ei oteta huomioon siirtoarvoja laskettaessa. Tästä johtuen saa oikeudenmukaista osuuttaan järjestelmästä eläkerahastosta. lähtijät eivät yleensä Sellaisten siirtoarvojen laskeminen, joilla rangaistaan järjestelmästä lähtijöitä ja joilla ei riittävästi säilytetä "uinuvia" oikeuksia, muodostavat vakavia esteitä työvoiman liikkuvuudelle. 57. Eläkeoikeuksien hankkimiseen useammassa kuin yhdessä jäsenvaltiossa liittyvät vero-ongelmat Vaikka välitön verotus kuuluukin suurelta osin jäsenvaltioiden toimivaltaan, jäsenvaltioiden on käytettävä toimivaltaansa johdonmukaisesti yhteisön lain kanssa4. Tältä osin olisi otettava huomioon, että 48 artikla ei tarkoita vain kansallisuuteen perustuvan syrjinnän poistamista vaan myös kaikkien sellaisten kansallisten toimenpiteiden mitätöimistä, jotka todennäköisesti aiheuttavat yhteisön kansalaisille haittaa perustamissopimuksen takaamien perusvapauksien käyttämisessä tai tekevät niistä vähemmän mielekkäitä41. Jäljempänä VI luvussa käsitellään yleisemmin verotuskysymyksiä. järjestelmästä Työntekijät, jotka haluavat käyttää oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen Euroopan unionissa, voivat törmätä verotuksellisiin esteisiin yrittäessään siirtää kertyneitä etuuksia (silloin kun se on mahdollista) kotivaltion Siirto rahastoivasta kotivaltion järjestelmästä voi olla veronalainen, mikä voi johtaa verotuksen kannalta epäedulliseen tilanteeseen, jossa vastaanottajavaltio ei myönnä verohelpotusta siirrolle, mutta ennen pitkää saaduista etuuksista kannetaan tuloveroa. Tämä kuvaa epäedullista asemaa, jossa vapaata liikkuvuutta hyödyntävät työntekijät voivat huomata olevansa verrattuna niihin, jotka siirtävät kertyneitä etuuksia yhden j äsenvaltion sisällä. vastaanottajavaltion järjestelmään. 58. Erityisongelmat, jotka aiheutuvat järjestelmän vaihtamisesta silloin, kun kyseessä on muu kuin komennuksella oleva työntekijä, joka siirtyy työskentelemään vain tilapäisesti muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa hänelle on kertynyt eläkeoikeutta- 26 Tässä voidaan erottaa kaksi eri tilannetta: * * Työnantajien toiseen valtioon saman yhtiön tai osakkuusyhtiöiden käsitellään piirissä direktiiviehdotuksella, joka on mainittu edellä. komentamat työntekijät: tilannetta tätä Kaikki muut lyhyeksi ajaksi toiseen jäsenvaltioon siirtyvät työntekijät: muuttuvat työntekijöille samanlaisen haitan kuin komennuksella oleville työntekijöille. Tämä ehkäisee työvoiman vapaata liikkuvuutta jäsenvaltioiden rajojen ylitse. eläkejärjestelmät muodostavat näille C. Mahdolliset lähestymistavat järjestelmien eikä vapaaehtoisten 59. Yksi esiin nostettu kysymys koskee sitä, olisiko mahdollista käsitellä vain pakollisten järjestelmien yhteydessä syntyviä ongelmia. On esitetty, että vapaaehtoisiin järjestelmiin sovellettava sääntelyaloite voisi saada työnantajat, jotka muutoin päättäisivät perustaa tällaisia järjestelmiä, luopumaan niistä. Näyttää kuitenkin vaikealta käsitellä eri tavoin järjestelmiä, joiden tavoite työntekijän kannalta on sama eli hänen eläkkeensä maksaminen. Vapaaehtoisten jättämisellä ulkopuolelle olisi hyvin erilainen vaikutus jäsenvaltiosta riippuen. järjestelmien jos yhteisön 60. Käytyjen neuvottelujen perusteella näyttää siltä, että erityinen ongelma syntyy silloin, lainsäädännöllä ehdotetaan odotusajan pituuden rajoittamista. Riippumatta siitä, mitä etuja pitkillä odotusajoilla voi olla muilla aloilla, ne muodostavat kuitenkin vapaan liikkuvuuden esteitä. Tämän vuoksi on välttämätöntä harkita, miten tämä ongelma voitaisiin ratkaista. Tämä voitaisiin tehdä yhteisön tason lainsäädännöllä, jolla määrättäisiin odotusajan enimmäispituudesta vuosina. Voitaisiin myös säätää, että jäsenvaltiot eivät saisi pidentää nykyisiä odotusaikoja. Toinen vaihtoehto voisi olla se, että yhteisö ei ehdottaisi tässä asiassa mitään lainsäädäntöä vaan rajoittuisi edistämään Euroopan tason keskustelua työmarkkinaosapuolien välillä. 61. osalta tähän mennessä Siirtokelpoisuuden ja jäsenvaltioiden lähestymistapa on se, että työmarkkinaosapuolien kanssa keskusteltu siirtokelpoisuuden salliminen vaadittaisiin silloin, kun järjestelmän luonne sen sallii (yleensä rahastoivat järjestelmät). Muissa tapauksissa oikeuksien säilyttäminen olisi ainoa vaihtoehto. Voitaisiin myös vaatia, että siirrettävälle summalle annettaisiin kohtuullinen rahallinen arvo sekä siinä järjestelmässä, josta se siirretään, että siinä järjestelmässä, johon työntekijä siirtyy. Eläkeoikeuksien siirtokelpoisuuteen liittyvien teknisten ongelmien kuten vain hyväksyttyjä lisäeläkejärjestelmiä koskevien oikeuksien siirron tai siirrettyjen oikeuksien rahallisten normien määrittämisen ratkaisemiseksi voisi olla hyödyllistä perustaa korkean tason paneelin ehdottama jäsenvaltioiden, työmarkkinaosapuolien ja eläkerahastojen edustajista koostuva yhteisön eläkefoorumi. 27 verotuksen kaksinkertaisen 62. Verohaittojen poistamiseksi jäsenvaltioita voitaisiin kannustaa sisällyttämään kahdenvälisiin sopimuksiinsa etuuksien erityismääräyksiä verokohtelusta. Vaikka yksittäiset sopimukset voitaisiinkin näin mukauttaa kyseisten verojärjestelmien erityispiirteisiin, erityismääräyksistä sopiminen kaikissa kahdenvälisissä sopimuksissa olisi pitkä ja hankala menettely. Se olisi myös vähemmän avoin kuin yhteiset yhteisön tasolla olevat säännöt, vaikka niistä saattaisi olla vaikea neuvotella. vakuutusmaksujen, siirtoarvojen kieltäviin ja 63. toimenpiteitä, joiden nojalla Edellä mainittu direktiiviehdotus sisältää työnantajien tilapäisesti toiseen jäsenvaltioon lähettämät työntekijät voivat pysyä lisäeläkejärjestelmän piirissä siinä valtiossa, jossa he aikaisemmin työskentelivät. Tämä mahdollisuus kuulua järjestelmään rajojen ylitse voitaisiin laajentaa koskemaan kaikkia siirtyviä työntekijöitä. Tämä vaatisi sopimusta alkuperäisessä jäsenvaltiossa olevan työnantajan, oleskelujäsenvaltiossa olevan ja tarvittaessa kyseisen lisäeläkejärjestelmän välillä. rajoitetuksi ajaksi jäsenvaltioon työnantajan, työntekijän toiseen Kysymykset: 1. Tarvitaanko yhteisön tasolla toimenpiteitä, jotta poistettaisiin yksilöidyt vapaan liikkuvuuden esteet (muut kuin ne, joita tulossa oleva direktiiviehdotus koskee) lisäeläkkeiden osalta? 2. Jos tarvitaan, mitkä toimet olisivat aiheellisimpia kunkin yksilöidyn jäljellä olevan ongelman kohdalla (lainsäädäntö, työmarkkinaosapuolien välinen sopimus)? 3. Jos ei tarvita, miten jäljellä olevat yksilöidyt vapaan liikkuvuuden esteet voitaisiin poistaa? 4. Mihin muihin aloitteisiin komission olisi ryhdyttävä poistaakseen jäljellä olevat vapaan liikkuvuuden esteet? V luku VEROTUKSEN MERKITYS LISÄELÄKKEIDEN KANNALTA A. Yleisiä seikkoja 64. Maksettujen suunnittelussa, eläkkeiden verotus on erityisen ja useimmissa, rahastoivien tärkeätä lisäjärjestelmien joskaan ei kaikissa, jäsenvaltioissa niille annetaan jonkinlaisia veroetuja. Eläkejärjestelmien ja valinta eri verotusmuotojen välillä ovat kuitenkin suunnittelu pohjimmiltaan jäsenvaltioiden asia. Kunkin kansallisen hallituksen on päätettävä, millainen verotusympäristö on tehokkain sen oloissa pitäen 28 65. 66. mielessä verohelpotuksista valtiolle aiheutuvat kustannukset. Verotussäännöt, jotka ovat kehittyneet useiden vuosien aikana, ovat erittäin monimutkaisia ja jäsenvaltiokohtaisia. Niihin sisältyy yksityiskohtaista sääntelyä, jonka tarkoituksena on varmistaa, että eläkesäästämisen kannustamiseen ohjattuja valtion tuloja käytetään vain tähän tarkoitukseen. Tämä erilaisuus aiheuttaa tilanteen, jossa verotus voi muodostaa esteen tarjoamisen vapaudelle. ihmisten vapaalle liikkuvuudelle ja palvelujen Veroedut riippuvat usein siitä, että järjestelmä täyttää useita yksityiskohtaisia sääntöjä, ja tämän vuoksi yhdessä jäsenvaltiossa hyväksytty järjestelmä tuskin täyttää järjestelmän verotusta koskevia vaatimuksia. Tästä on käytännössä seurauksena haluttomuus maksaa vakuutusmaksuja muissa jäsenvaltioissa perustettuihin eläkerahastoihin. jäsenvaltiossa olevia toisessa Tämän vuoksi komissiota katsoo, että erityisten verosääntöjen olisi oltava johdonmukaisia yhteisön perusperiaatteisiin kuuluvien henkilöiden vapaan liikkuvuuden ja palvelujen tarjoamisvapauden kanssa. Tämä pätee sekä pylvään 2 että pylvään 3 eläkejärjestelyihin. Pylvään 3 järjestelyjen osalta kolmannella henkivakuutusdirektiivillä säädetään nyt palvelujen vapaasta tarjoamisesta EU:ssa kotivaltion valvonnan perusteella. Hallinnollisten esteiden tapahtuvalta liiketoiminnalta on kuitenkin korostanut joitakin verohaittoja, joita saattaa aiheutua erityisesti henkivakuutusmaksujen verovähennyskelpoisuudessa. vakuutusyhtiön poistaminen rajojen ylitse 67. Verosäännöt, jotka syrjivät vakuutuksenottajaa, joka ostaa vakuutuksen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta vakuutuksenantajalta, ovat vastoin palvelujen tarjoamisvapautta. Bachmannin asiassa2 Euroopan yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoi, että tällaiset syrjivät säännökset saadaan säilyttää siinä määrin, kuin ne ovat tarpeen jäsenvaltion verotusjärjestelmän erityisen johdonmukaisuuden säilyttämiseksi. Tässä tapauksessa tuomioistuin pysytti voimassa Belgian vero-oikeuden säännöksen, jonka mukaan henkivakuutussopimuksen maksujen verohelpotus sallittiin vain Belgiaan sijoittautuneiden yritysten myöntämille vakuutuksille. Syynä oli se, että vakuutusmaksuja koskeva helpotus liittyi vakuutuksen tuoton verotukseen; jos verohelpotusta annettaisiin ulkomaisille vakuutuksenantajille maksetuille vakuutusmaksuille, Belgian veroviranomaiset eivät voisi olla varmoja siitä, että vakuutuksen tuottamasta etuudesta loppujen lopuksi maksettaisiin veroa. 68. Eräässä myöhemmässä tapauksessa tuomioistuin totesi, että verotuksellista johdonmukaisuutta ei voitu käyttää perusteena olosuhteissa, joissa jäsenvaltio oli vapaaehtoisesti luopunut tuosta johdonmukaisuudesta esimerkiksi toisen tekemänsä kaksinkertaisen verotuksen kieltävän jäsenvaltion kanssa tuomio osoittaa, että sopimuksen määräyksissä. Wielockxin asian jäsenvaltion olisi otettava huomioon se vaikutus, joka kaksinkertaisen siihen verotuksen verotuksen kieltävillä johdonmukaisuuteen, jonka tietty toimenpide luo kansallisella tasolla. Jos jäsenvaltio kaksinkertaisen verotuksen kieltävän sopimuksen ehtojen nojalla sallii jäsenvaltion ulkopuolella asuville maksettujen etuuksien verottamisen saattaa olla sopimuksilla 29 vain heidän oleskeluvaltiossaan, ei se, että näitä suorituksia ei voida verottaa, saisi olla syy verovähennysoikeuden eväämiseen vain silloin, kun vakuutusmaksut maksetaan muualle sijoittautuneeseen järjestelmään. yhteisössä B. Kaksinkertaisen verotuksen välttäminen 69. on luonteeltaan edistää lähes aina kahdenvälisten toimeliaisuutta Jokainen jäsenvaltio on solminut useita kaksinkertaisen verotuksen kieltäviä sopimuksia muiden sekä unionissa että sen ulkopuolella olevien valtioiden sopimusten kanssa. Näiden tarkoituksena poistamalla taloudellista kaksinkertaisen verotuksen mahdollisuus samalla, kun varmistetaan yhteistyö veronkierron ja veropetosten torjunnassa. Unionissa 105 mahdollisesta kahdenvälisestä suhteesta tällaiset kaksinkertaisen verotuksen kieltävät sopimukset kattavat nyt 98. Jos kahdenvälistä sopimusta ei ole, jotkut jäsenvaltiot myöntävät verotuksesta yksipuolisesti. kaksinkertaisesta helpotuksen 70. Ammatillisten eläkkeiden verotuksen osalta nykyiset sopimukset keskittyvät yleensä lähes yksinomaan kaksinkertaisen verotuksen poistamiseen eläkkeiltä niitä maksettaessa. Useimmat kahdenväliset sopimukset noudattavat OECD:n ja niissä annetaan veronmaksajan malli verosopimuksen 18 artiklaa, asuinmaalle yksinomainen oikeus verottaa yksityisen työsuhteen perusteella saatua eläketuloa. (Toisaalta julkisen palvelun eläkkeitä koskee OECD:n mallin 19 artikla, ja niitä verotetaan yleensä siinä maassa, josta ne ovat kahdenvälisissä Vaikkakin lähtöisin. ) verosopimuksissa annetaan yksityisen työsuhteen nojalla maksettujen eläkkeiden verotusoikeus lähtömaalle, kaksinkertaisen verotuksen välttämistä koskeva perusperiaate pätee silti. Tällä tavoin samaa tuloa ei veroteta kahteen kertaan. viimeaikaisissa eräissä 71. välisissä sopimuksissa määrätään järjestelmään muutettuaan Joissakin jäsenvaltioiden välisissä kahdenvälisissä sopimuksissa kuten Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan sekä Tanskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan nimenomaisesti vakuutusmaksuista, joita siirtotyöläinen saattaa edelleen maksaa yhdessä maassa olevaan toiseen maahan. Näillä jotka menevät OECD:n malliverosopimusta pitemmälle, määräyksillä, määrätään pohjimmiltaan toisessa maassa verotuksen kannalta hyväksyttyjen eläkejärjestelmien vastavuoroisesta tunnustamisesta. Tämän seurauksena siirtotyöläinen voi edelleen saada verohelpotuksen uudessa oleskelumaassaan aikaisempaan maahan maksetuista eläkkeiden vakuutusmaksuista. Tällaisten toimenpiteiden seurauksena voidaan poistaa työntekijöiden liikkuvuuden esteet. C. Yhteisen lähestymistavan edut 72. Kahdenvälisten sopimusten merkittävänä etuna on se, että ne voidaan räätälöidä kyseisten kahden maan kaksinkertaisen verotuksen kieltävien 30 73. 74. verotus- ja eläkejärjestelmien erityispiirteiden mukaisiksi. Tätä vastaan on toisaalta asetettava tämän järjestelmän suhteellinen hankaluus siltä kannalta, että unionin sisällä vie melko paljon aikaa neuvotella 105 sopimusta. Tämän määrän voidaan olettaa lisääntyvän jyrkästi mahdollisen tulevan laajenemisen yhteydessä44. Näistä sopimuksista ei ole yleistä tietoa, eikä eri kahdenvälisiin sopimuksiin perustuvia samanlaisia tilanteita kohdella yhtäläisesti. ylitse rajojen voitaisiin eläkkeiden tapahtuvan kuitenkin merkittävästi verokohtelun Tiiviimmällä yhteensovittamisella helpottaa kahdenvälisten verosopimusten päivittämistä ja mahdollista laajentamista. sopivan erityisesti kehittyvien Tällainen yhteensovittaminen näyttäisi yhtenäismarkkinoiden tarpeisiin, ja se voitaisiin toteuttaa useilla tavoilla. Ensimmäiseksi olisi tarpeellista harkita, tarvitaanko erityisaloitteita tai - toimenpiteitä unionin sopisivat säännöistä, pitäisi valita niiden täytäntöönpanotapa: ne voitaisiin kuten nykyisin sisällyttää jäsenvaltioiden välisiin yksittäisiin sopimuksiin, tai ne voitaisiin vaihtoehtoisesti panna täytäntöön monenvälisesti. Toisaalta voi olla aiheellista säätää tietyistä eläkkeiden verotusta koskevaan- sopimukseen sisältyvistä seikoista yhteisön lainsäädännöllä. tasolla. Jos jäsenvaltioiden hallitukset Erityisesti kun otetaan huomioon tarve huolehtia siitä, että eläkejärjestelmille myönnettyjä veroetuja ei käytetä väärin, tarvitaan myös jatkossa veronkierron estäviä sääntöjä. Tätä ajatellen näyttäisi erityisen hyödylliseltä tutkia ajatusta muissa jäsenvaltioissa verotuksen kannalta hyväksyttyjen järjestelmien vastavuoroisesta tunnustamisesta, joka jo sisältyy joihinkin kahdenvälisiin kaksinkertaisen verotuksen kieltämistä koskeviin sopimuksiin. Tällainen lähestymistapa esimerkiksi rajojen ylitse suoritettujen vakuutusmaksujen osalta voisi estää eläkkeitä koskevien verohelpotusten väärinkäytön muihin tarkoituksiin. 75. Komission verojärjestelmien kehittymisestä 22 päivänä lokakuuta 1996 antamassa kertomuksessa45 korostetaan tarvetta tarkastella veropolitiikkaa Euroopan unionin tämänhetkisten suurten poliittisten haasteiden yhteydessä. Tärkeimmät näistä koskevat yrittäjyyden ja työllisyyden edistämistä46. Komission kertomuksessa, jossa käsitellään verotusta käsittelevän korkean tason työryhmän työtä47 ja tehdään siitä päätelmiä, korostetaan komission käsitystä, jonka mukaan täyden hyödyn saamiseksi yhtenäismarkkinoista ja yrittäjyyden elvyttämiseksi on unionissa harjoitettavaa liiketoimintaa koskevien veroesteiden ja -haittojen poistamiseksi ryhdyttävä tarmokkaisiin toimenpiteisiin. 76. Komission kertomuksessa todetaan, että eläkkeiden verotuksesta tehdään mahdollisesti yhteisötason aloite tulevaisuudessa, ja myös se, että korkean tason työryhmässä monet henkilökohtaiset edustajat vaativat toimenpiteitä kahdenvälisten kaksinkertaisen verotuksen kieltävien sopimusten toimimisen parantamiseksi. Samalla, kun komissio pitää täysimääräisesti mielessään läheisyys- ja suhteellisuusperiaatteet, se on sitä mieltä, että saattaa osoittautua liittyvien hyödyllisimmäksi eläkkeiden maksamiseen tapoja tutkia 31 verosääntöjen yhteensovittamisen ja soveltamisalan parantamiseksi yhteisön tasolla. Tällaiset säännöt edellyttäisivät tietenkin neuvoston yksimielistä päätöstä. 77. Edellisessä luvussa käsiteltiin erityisesti ongelmia, jotka liittyvät tilapäisesti muussa jäsenvaltiossa kuin kotivaltiossaan työskenteleviin työntekijöihin, ja jota komissio aikoo ehdottaa. Tuo ehdotus antaa lainsäädäntöä, mahdollisuuden tiettyjen verosäännösten vähäiseen, mutta merkittävään yhteensovittamiseen ainakin lisäeläkkeiden osalta. Kysymykset: Missä määrin nykyiset (esimerkiksi hyväksyttyjen järjestelmien jäsenyyteen liittyvät) verosäännöt tai -säännökset muodostavat todellisen esteen työntekijöiden vapaalle liikkuvuudelle? Onko kannattavaa käyttää kahdenvälisiä tai monenvälisiä verosopimuksia jäsenvaltioiden välisen tiiviimmän yhteistyön edistämiseksi rajat ylittävien eläkejärjestelyjen osalta? Jos on, mitä näiden pitäisi kattaa, ja miten tämä yhteistyö voidaan käytännössä toteuttaa? Onko yhteisön lainsäädäntö varteenotettava vaihtoehto? 32 TAULUKOT Yleinen huomautus: Koska rahastointiperusteisten eläkejärjestelmien merkitys kasvaa, on tärkeää, että eläkeasioiden parissa toimivilla yrityksillä, viranomaisilla, tai muilla tahoilla on käytössään luotettavia ja yhdenmukaistettuja yhteisötason tilastoja. Tilastot sisällytetään asiaa yleisellä tasolla koskevaa rakenteellisista yritystilastoista annettuun neuvoston asetukseen 58/97. 33 Taulukko I Kattavuustasot - pylväs 2 Arvioitu kattavuus prosentteina yksityisen sektorin kokonaistyöllisyydestä Piirteet Maa Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Portugali 31 80 46 5 15 90 40 5 30 85 15 Vapaaehtoiset/rahastoivat/ eläkerahastot ja ryhmävakuutus Yhtiöiden rahastot/ammatilliset rahastot työehtosopimusten kautta/kaikki rahastoivia Vapaaehtoiset/osittain varauksiin siirretyt (noin 56 %) rahastoitu (44 %) eläkekassojen, tukirahastojen ja ryhmävakuutusten kautta Vapaaehtoiset/etupäässä ylimmille toimihenkilöille/jossain määrin (rajoitettua) rahastointia Vapaaehtoiset/etupäässä ylimmille toimihenkilöille ottaen huomioon sosiaaliturvaeläkkeiden korkea taso/osittain rahastoivia/etupäässä kirjapitovarauksia: lopetetaan vähitellen Puolipakollinen/työehtosopimukset/ jakojärjestelmä/vapaaehtoiset ylimpien toimihenkilöiden rahastoivat järjestelmät Vapaaehtoiset/rahastoivat/ eläkerahastot ja ryhmävakuutus Vapaaehtoiset/etupäässä ylimmille toimihenkilöille ottaen huomioon sosiaaliturvaeläkkeiden korkea taso/osittain rahastoivia Vapaaehtoiset/etupäässä kirjanpitovaraustyyppiset järjestelmät/ vähäistä rahastointia Yhtiöiden rahastot/koko teollisuuden alan kattavat rahastot työehtosopimusten kautta/kaikki rahastoivia Vapaaehtoiset/tunnustettujen hallintoyhtiöiden ja vakuutusyhtiöiden hoitamat eläkesuunnitelmat (ei rahastot)/rahastoivia/ etupäässä ylimmille toimihenkilöille ottaen huomioon sosiaaliturvaeläkkeiden korkea taso Vapaaehtoiset/rahastoivia Lisäeläkkeet prosentteina kaikista eläkkeistä (1993) 8% 18% 1 1% tietoa ei olé saatu 3% 2 1% 18% 2% tietoa ei ole saatu 32 % tietoa ei ole saatu 2 8% UK 48 Lähde: EFRP - European Pension Funds 1996 - perustuu Maailmanpankin kertomukseen - Tamburin kertomus 34 Taulukko II Eläkerahastojen varat - yhteensä ja prosentteina BKT:stä (1993) Belgia Tanska Saksa48 Espanja Ranska Irlanti Italia Alankomaat UK EU49 Yhdysvallat Japani Lähde: EFRP Varat miljardeina ecuina 7 26 106 10 41 18 12 261 717 1198 3546 1800 | | Varat %:eina BKT:stä 3,4 20,1 5,8 2,2 3,4 40,1 1,2 88,5 79,4 20,3 59,1 44J 3$ Taulukko III Henkivakuutusyhtiöiden varat - yhteensä ja prosentteina BKTrstö (1995) v a r at V a r at prosentteina BKT:stä 2,9 49 20_5 M aa ~" ~~~ Henkivakuutusyhtiöiden miljardeina ecuina 6 " 65 37S> tietoa ei ole saatu 18 317 tietoa ei ole saatu 31 5 138 5 3 6 65 565 1604 Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi UK EUR 15 HUOMAUTUS. Luvut eivät ole täysin vertailukelpoiset erilaisista kansallisista arvostussäännöistä (sijoitukset voidaan arvostaa ostohintaan kuten Saksassa tai nykyhintaan kuten UK:ssa). 3,7 37,6 45,6 1_7 3_9 6_3 36_9 67_1 24,9 4,2 3<_0 1 I EU:n yhteismäärä sisältää vain luettelossa mainitut jäsenvaltiot. Lähde: Eurostat 1997 johtuen !>C Taulukko IV Eläkerahastojen (pylväs 2) varojen jakautuma prosentteina kokonaisvaroista (1994) Osakkeet Kiinteft tuotto Kiinteft omaisuus Lyhytaikaiset sijoitukset Ulkomaiset varat, % ei käyt. 11 10 36 22 11 Belgia Tanska Saksa Espanja Ranska Irlanti Italia Alankomaat Portugali Ruotsi UK Yhdysvallat Japani Lähde: Royal Institute of International Affairs, UBS ja EFRP (suluissa olevat luvut ovat arvioita). 47 65 75 82 39 35 72 58 (57) 47 11 (36) (63) 14 55 14 30 (18) 32 80 (52) (29) 13 40 10 10 19 13 25 ei käyt. 12 30 10 ei käyt. ei käyt. n Taulukko V Henkivakuutusvarojen (pylväs 3) jakautuma prosentteina kokonaisvaroista (1994) MAA Tanska Saksa* Espanja * Ranska Italia Alankomaat Ruotsi UK OSAKKEET KIINTEÄ TUOTTO Kotimaiset 20 5 2 19 7 12 23 49 KIINTEÄ OMAISUUS 3 5 10 8 12 6 7 9 osoittaa maita, joista ei ollut käytettävissä jakautumaa kotimaisiin ja ulkomaisiin varoihin sisältää lainat (50 %) sisältää lainat (61%) Ulkomaiset - ei käyt. ei käyt. - 5 4 ei käyt. 3 Ulkomaiset 5 ei käyt. ei käyt. - 5 2 ei käyt. 12 Kotimaiset 66 76' 55 69 70 71' 61 24 Lähteet: Comité Européen des Assurances, OECD:n vakuutustilastollinen vuosikirja 1987 -1994 MUUT 6 14 33 4 2 6 9 3 ^ Taulukko VI Osakkeiden tuottotasojen erot verrattuina joukkovelkakirjoihin Aika, jolta osakkeiden tuottoerot verrattuina joukkovelkakirjoihin lasketaan, on tärkeä. Osakkeisiin yleensä liittyvä korkeampi tuotto joukkovelkakirjoihin verrattuna riippuu hyvin suuresti osakemarkkinoiden tasosta sekä sen kauden alustaja lopusta, jolta vertailu suoritetaan. Alla on mainittu useita eri lähteitä. Vaikka ero vaihtelee, kaikki lähteet osoittavat johdonmukaisesti osakkeiden parempaa tuottoa. Taulukko VT a Todelliset tuottotasot (% p. a. , 1967 - 1990, kotimaan valuutta) Maa Tanska Saksa Ranska Italia Alankomaat Ruotsi UK Yhdysvallat Japani Lähde: E. P. Davis: 1995 Osakkeet 7,0 9,5 9,4 4,0 7,9 8,4 8,1 4,7 | | Joukkovelkakirjat 3,4 2,7 1,0 -0,2 1,0 -0,9 -0,5 -0,5 0_2 *7 Taulukko VI b Osakemarkkinoiden tuottoero verrattuna joukkovelkakirjamarkkinoihin (% p. a. , 1981 - 1995, kotimaan valuutta) Belgia Saksa Ranska Italia Alankomaat Ruotsi UK Japani Yhdysvallat Lähde: JP Morgan FT/S+P Actions World Indices Pragma Consulting 11,5 7,1 4,5 1,5 6,9 15,5 2,9 2,9 1,5 4 c£> Taulukko VI c Pienyhtiöiden osakkeet Suuryhtiöiden osakkeet Pitkäaikaiset valtion joukkovelkakirjat Lähde: Ibbotson Associates Inc. USA:n markkinoiden reaaUtuotot (% p. a. ) (1926 - 1984) 9,1 _7_1 1_7. Osakkeet Valtion obligaatiot (pitkäaikaiset) Lähde: BZW 1994 UK:n markkinoiden reaalituotot (% p. a. ) (1919 -1993) 1 7,9 2_0 Osakkeet Kiinteätuottoiset sijoitukset Lähde: Banque Degroof Belgian markkinoiden reaalituotot (% p. a. ) (1959 -1994) 4_6 2_3 ' V Taulukko VII Eläkerahastot 1984 riskiin. 1993. Keskimftftrftiset tuotot, volatiliteetti ja tuoton suhde Eläkerahastojen keskimääräinen nimellistuotto (reaalituotto suluissa) 11,8-(8,8) 10,0-(6,3) 9,4-(7,1) 13,8-(7,0) 14,0-(10,3) 9,5-(7,7) 14,5-(8,1) 15,5-(10,2) 13,5-(9,7) 7,6-(4,4) 8,2-(6,5) Nimellistuottojen keskimääräinen keskipoikkeama Nimellistuottojen tuotto/riskisuhde30 (sarake 1 •*• sarake 2) 8,9 9,4 7,2 19,9 13,7 7,2 8,5 11,4 9,4 6,7 8,3 1,3 1,1 1,3 0,7 1,1 1,3 1,7 1,4 1,4 1,1 1,0 Belgia Tanska Saksa Espanja Irlanti Alankomaat Ruotsi UK Yhdysvallat Sveitsi Japani Lähde: EFRP Huom: Vastaavat luvut henkivakuutussijoitusten tuotoista ovat pian saatavissa Eurostatista osana vakuutuspalveluista laadittuja tilastoja. hi Taulukko VIII Arvopaperimarkkinoiden koko (kotimaiset arvopaperit) (1996) M aa Belgia Tanska Saksa Kreikka Espanja Ranska Irlanti Italia Luxemburg Alankomaat Itävalta Portugali Suomi Ruotsi UK EU Yhdysvallat Japani Lähde: Federation of European Stock Exchanges ja Euroopan komissio. Pörssimarkkina-arvo %:eina BKT:stft 45_9 41_8 29_6 19,7 42,3 38_9 49_7 21_7 193,4 97_8 __3 23/7 50_7 97_2 149__9 32 _68 65 h\ Taulukko IX Yhteenveto eläkerahastojen (pylväs 2) sijoitussalkkuja koskevasta kansallisesta sääntelystä Maa Tanska Saksa Espanja Ranska Italia Alankomaat Ruotsi UK USA Japani Rajoitukset Korkeintaan 40 % saadaan sijoittaa "korkean riskin varoihin" - näihin kuuluvat kotimaiset osakkeet, ulkomaiset osakkeet ja noteeraamattomat arvopaperit. Myös 80 %:n valuutan vastaavuusvaatimus. EU-valuutan kohdalla korkeintaan 50 % vastuista voidaan kattaa ecuina määritellyillä varoilla. Ei oikeutta sijoittaa omiin varoihin. Enintään 30 % EU:n arvopapereita, 25 % EU:n omaisuutta, 6 % EU:n ulkopuolisia osakkeita, 6 % EU:n ulkopuolisia joukkovelkakirjoja, 20 % ulkomaisia varoja yhteensä, 10 %:n raja sijoittamisessa omiin arvopapereihin51 Viiden %:n rajoitus yhden yhtiön liikkeeseenlaskemilla osakkeilla. Varoista 90 % on sijoitettava noteerattuihin arvopapereihin, pankkitalletuksiin, omaisuuteen tai kiinnityksiin. Yhden %:n on oltava käyttötileillä tai rahamarkkinoilla. Vähintään 50 % on sijoitettava EU-valtioiden joukkovelkakirjoihin, alle 33 % maksujen suorittajien lainoihin Ei itse hoidettuja järjestelmiä koskevia eläkelakeja, vaan sijoituspolitiikan määrittelee hallitus, ja se rajoittuu yleisesti valtion joukkovelkakirjoihin, pankkitalletuksiin, vakuutuksiin ja omaisuuteen. Viiden %:n omia osakkeita koskeva rajoitus; varovaisuussääntö Suurin osa joukkovelkakirjoissa, debentuureissa ja muissa lainoissa Viiden %:n omia osakkeita koskeva rajoitus; varovaisuussääntö Varovaisuussääntö. Vähintään 50 % joukkovelkakirjoissa, korkeintaan 30 % osakkeissa, 20 % omaisuudessa, 30 % ulkomaisissa, kymmenen % yhdessä. Lähde: Euroopan komissio "Lisäeläkkeet Euroopan unionissa" (1994) bh Taulukko X Henkivakuutusyhtiöiden sijoituksia koskevat £U:n säännöt (pylväs 3) Henkivakuutusyhtiöiden sijoituksia koskevat EU:n säännöt voidaan tiivistää seuraavasti (kolmannen henkivakuutusdirektiivin 20 artikla ja sitä seuraavat artiklat ja liite I): - Sijoituksessa on otettava huomioon yrityksen harjoittaman liiketoiminnan laatu yrityksen sijoitusten varmuuden, tuoton ja myytävyyden rahaksimuutettavuuden turvaamiseksi, ja yrityksen on huolehdittava näiden sijoitusten monipuolisuudesta sekä riittävästä hajauttamisesta (varovaisuusperiaate). - Vakuutusteknisen vastuuvelan (periaatteessa maksun) kattamiseksi käytettävien varojen joukkovelkakirjat, jne. ). tulevien vaatimusten/eläkkeiden (arvopaperit, lajit on yksilöity - Näiden varojen arvostusmenetelmä on yksilöity. - Jäsenvaltiot eivät saa vaatia vakuutusyhtiöitä sijoittamaan tiettyihin varojen luokkiin. - Lisäksi jäsenvaltioiden on vaadittava, että jokainen vakuutusyhtiö sijoittaa vakuutusteknisen vastuuvelkansa osalta korkeintaan: - kymmenen prosenttia yhteen maa-alueeseen tai rakennukseen - viisi prosenttia saman yrityksen osakkeisiin tai joukkovelkakirjoihin lukuun ottamatta valtion tai alueellisen tai paikallisten viranomaisen liikkeeseen laskemia arvopapereita - viisi prosenttia vakuudettomiin lainoihin, joista yksi prosentti yhteen yksittäiseen vakuudettomaan lainaan - kolme prosenttia käteisvaroihin - kymmenen prosenttia osakkeisiin, joilla ei käydä kauppaa säännellyillä markkinoilla. - Jäsenvaltiot eivät voi vaatia vakuutusyhtiötä sijoittamaan enempää kuin 80 prosenttia varoistaan valuuttaan, joka vastaa sen vastuita52. 4>- Taulukko XI Yhteenveto henkivakuutusyhtiöiden sääntelystä (pylväs 3) kansallisesta Maa Tanska Saksa Espanja Ranska Italia Alankomaat Ruotsi UK Rajoitukset 40 %:n yhteinen rajoitus kotimaisten ja ulkomaisten osakkeiden osalta, kymmenen %:n rajoitus noteeraamattomien arvopapereiden osalta, kymmenen %:n yhteinen rajoitus kiinnitysten ja lainojen osalta Korkeintaan 30 % kotimaisiin osakkeisiin, 25 % omaisuuteen, 6 % ulkomaisiin osakkeisiin, 5 % ulkomaisiin arvopapereihin, 10 % rajoitus noteeraamattomiin arvopapereihin, 50 %:n yhteinen kiinnitysten ja lainojen osalta Ei erityisrajoituksia. 65 %:n yhteinen rajoitus kotimaisten osakkeiden, noteeraamattomien arvopapereiden ja ulkomaisten osakkeiden osalta, 40 %:n rajoitus omaisuuden osalta, 10 %:n yhteinen rajoitus kiinnitysten ja lainojen osalta Korkeintaan: 20 % kotimaisiin osakkeisiin, 20 % noteeraamattomiin arvopapereihin, 20 % ulkomaisiin osakkeisiin, 50 % ulkomaisiin joukkovelkakirjoihin, 50 % omaisuuteen, 50 % kiinnityksiin, 0 % lainoihin 10 %:n yhteinen rajoitus noteeraamattomien arvopapereiden ja kiinnitysten osalta, 8 %:n rajoitus lainojen osalta 25 %:n yhteinen rajoitus kotimaisten osakkeiden, noteeraamattomien arvopapereiden ja ulkomaisten osakkeiden osalta, 25 %:n yhteinen rajoitus omaisuuden ja kiinnitysten osalta, 10 %:n rajoitus lainojen osalta 10 %:n yhteinen kiinnitysten ja lainojen osalta rajoitus noteeraamattomien arvopapereiden, Lähde: Policy Issues in Insurance, OECD, 1996 Taulukko XII Ryhmähenkivakuutusten varat prosentteina pylvään 2 eläkevaroista (1994) Maa Belgia Saksa53 Espanja Ranska54 Alankomaat Suomi Ruotsi UK EU55 Lähde: CEA % 73 12 52 6 25 56 81 5 * I 46 Taulukko XIII Eläkerahastot verrattuina henkivakuutuksiin Eläkerahastojen ja tiettyjen henkivakuutustuotteiden välillä on yhtäläisyyksiä: molempien tarkoituksena on suorittaa jokin summa tulevaisuudessa, ja niille myönnetään usein veroetuja tämän toiminnan kannustamiseksi. Joissakin valtioissa tämä ulkoinen samankaltaisuus heijastuu siinä, että henkivakuutusrahastoihin sovelletaan samankaltaisia säännöksiä, joita kolmannen henkivakuutusdirektiivin nojalla sovelletaan henkivakuutusyhtiöihin. Tärkeimmät yhtäläisyydet ja erot on lueteltu alla. Yhtäläisyydet: Molemmat ovat pitkäaikaisia sijoituksia. Molempiin sisältyy varojen ammattimainen hoito valtuutettujen henkilöiden toimesta. Kuluttajien edut ovat ratkaisevan tärkeitä molempien "tuotteiden" osalta. Molempiin liittyy tämän vuoksi normeja kuluttajan varojenhoitajalle/yritykselle uskomiin varoihin liittyvien tarpeettomien riskien välttämiseksi. * * * * Erot: Eläkejärjestelmien vastuut ovat pitkäaikaisempia kuin henkivakuutusvastuut. Henkivakuutussopimusten keskiarvo on noin 8 - 12 vuotta. Eläkkeiden osalta vastuu kestää usein noin 20 - 25 vuotta; kauemmin, jos eläke-etuudet maksetaan samasta lähteestä. Tämä tarkoittaa, että eläkerahastoilla on oltava pitempiaikaisten vastuidensa kattamiseksi pitempiaikaisia varoja. Tämä johtaa yleensä suurempaan osake- tai omaisuussijoitusten osuuteen kuin henkivakuutusten kohdalla. Henkivakuutusten riskinä on vastuun aikainen erääntyminen. Tämä edellyttää aiheellista varautumista helposti rahaksi muutettavien varojen tai käteisvarojen käteismaksusuoritusten ja odottamattomien nopeiden muodossa odotettujen kattamiseksi. Säännökset sitä vastoin yleensä estävät eläkerahastojen etuuksien nopean erääntymisen hyvin rajoitettuja olosuhteita lukuun ottamatta. Lisäksi siirtyminen muihin järjestelmiin saattaa olla sallittua vain tietyissä olosuhteissa esimerkiksi työpaikkaa vaihdettaessa, ja se johtaa yleensä sanktioon. Lyhytaikaisten käteisvarojen vaatimustaso on tämän vuoksi paljon alhaisempi eläkkeiden kohdalla. tehdä Samat huomiot voidaan tarjoavat tavallisesti lainoja henkivakuutusten vakuudeksi. Niiden on huolehdittava lyhyen aikavälin likviideistä varoista pystyäkseen tarjoamaan näitä lainoja. Eläkejärjestelmät eivät yleensä voi tarjota tällaista palvelua; sen vuoksi lyhyen aikavälin maksuvalmiutta tähän tarkoitukseen ei tarvita. lainojen osalta. Henkivakuutusyhtiöt Henkivakuutusvastuut ilmaistaan yleensä nimellisarvoina: vakuutussumma on tietty, vakuutusta otettaessa määrätty summa. Eläkevastuut sitä vastoin liittyvät palkkoihin - tämän vuoksi reaalikasvu on tärkeä. Lyhyen aikavälin varojen ostaminen pitkän aikavälin eläkevastuiden kattamiseksi voisi olla vaarallista, koska on olemassa- suuri ki vaara siitä, että näiden varojen kasvutaso ei riitä vastaamaan järjestelmän jäsenten eläkeodotuksia. Etuusperusteisissa järjestelmissä tärkeä tekijä on työnantajan "takuu" siitä, että eläkelupaus pidetään rahaston sijoitustuotosta riippumatta. Henkivakuutuksen kohdalla ei ole mitään tällaista takuuta. Tämä takuu voi selvästikin vaikuttaa rahaston hoitajan asenteeseen sijoituksia kohtaan. 2 3 4 KOM(97) 102 Tiettyjä ammatillisia järjestelmiä koskee joitakin poikkeuksia esimerkiksi Ranskassa, missä ammatilliset järjestelmät ovat jakojärjestelmiä, ja Saksassa, missä eläkkeiden maksaminen pohjautuu kirjanpidossa tehtyihin varauksiin. Katso D. Franco ja T. Munzi, "Public Pension Expenditure Prospects in the European Union: A Survey of National Projections", European Economy, 1996, N:o 3. Kansalliset ennusteet eivät ole vertailukelpoisia eläkemenojen kattavuuden kannalta. Vertailukelpoiset arviot eläkemenojen vaikutuksesta valtion yleiseen tilinpitoon on tehty käyttäen pohjana kansallisia menosuuntauksiaja vuoden 1995 julkisten eläkkeiden kokonaismenojen suhdetta BKT. hen. Painotettu vuoden 1995 BKT:lla ostovoimayksikköinä Luxemburgin ja Portugalin luvut perustuvat vain vuosia 2015 - 2020 koskeviin ennusteisiin. Eurostat, vuoden 1995 arvio. Vuonna 1996 varat 120 % palkkasummasta, 39,5 % BKT:sta. Sen asemesta voi valita yksityisen järjestelyn. Tämän ryhmän katsotaan usein käsittävän kaikki säästämismuodot, joita voidaan käyttää eläketulon 5 6 7 8 9 10 hankkimiseen, kuten yksilölliset kaiken varalta tehdyt säästöt, asunnon omistamisen, osakkeiden omistamisen, perheen tuen, jne. 1 12 13 Sisältää myös Ranskan pylvään 2, joka on jakojärjestelmä, jolla on monia valtion järjestelmän piirteitä. Esimerkiksi Suomi, katso edellä 5 kohtaa. Esimerkiksi Ranskassa pakolliset ARRCO- ja AGIRC-järjestelmät; Saksassa useiden yritysten tapa taata luvatut eläkkeet taseeseen tehdyillä varauksilla ("kirjanpitovaraukset"). Kysymystä ryhmäjärjestelyistä käsitellään IV luvussa. KOM(97) 102 Tarkoituksiamme varten voimme yksilöidä kaksi riskilajia: - luottoriski: riski, että velallinen ei maksa, koska yhtiö menee konkurssiin tai valtio ei pysty suoriutumaan maksuistaan. Pitkällä aikavälillä nämä seikat heijastuvat eri varojen keskimääräisessä tuotossa. Ne voivat silti tietysti olla tärkeitä jonakin yksittäisenä vuotena, ja ne voivat näkyä varojen volatiliteetissa. - markkinariski: riski, että varojen arvo putoaa niin, että sijoittaja ei pysty täyttämään velvoitteitaan tuona vuonna muuttamatta rahaksi oletettua suurempaa määrää varoistaan. Tämä markkinariski heijastuu varojen arvon volatiliteettina. Katso myös taulukko VII, jossa eräät valtion joukkovelkakirjojen reaalituotot olivat negatiivisia melko pitkiä aikoja. Professori B. Solnik, "Fundamental considerations in cross-border investment: the European view". Chartered Financial Analysts -instituutin tutkimussäätiö, huhtikuu 1994. Yhdysvalloissa eläkerahastojen hoitajille ei ole asetettu määrällisiä sijoitusrajoituksia. Koska niillä on 19 mantereenlaajuiset mahdollisuudet ostaa dollarimääräisiä varallisuushyödykkeitä, vain 1Q % niiden sijoitustoiminnasta suuntautuu Yhdysvaltain ulkopuolelle. 20 21 22 23 24 Sijoituspalveludirektiivi 83/22/ETY. Perustamissopimuksen 73 b artikla. Perustamissopimuksen 73 d artiklan 1 kohdan b alakohta. Perustamissopimuksen 104 a artikla. Enimmäismäärää koskevat säännöt voivat tietenkin rajoittaa yksittäisiä eläkerahastoja, vaikka rajaa ei rahastojen kohdalla. Toiset rahastot voivat olla hyvin saavutetakaan keskimäärin kaikkien suuren osuuden valtion ja ne haluavat "konservatiivisia" joukkovelkakirjoissa. Toiset rahastot, joissa on erityisesti nuoria jäseniä, haluaisivat kenties sijoittaa suuremman osan osakkeisiin. 14 15 16 17 18 sijoitustrategiassaan, säilyttää h? 29 30 31 toinen kolmas kolmas 92/96/ETY; 93/22/ETY; 89/646/ETY; 89/646/ETY; pankkidirektiivi pankkidirektiivi henkivakuutusdirektiivi EYVL93/C 171/11 EYVL 94/C 360/08 Asia N:o C-57/95 Ranska v. komissio. Sijoituspalveludirektiivi henkivakuutusdirektiivi 92/96/ETY. Komissio ehdotti direktiiviluonnoksessaan ja tiedonannossaan ensimmäisenä vaiheena, että valuutan vastaavuusvaatimus ei saisi ylitää 60 prosenttia. Joka tapauksessa euron käyttöönotto vähentää valuutan vastaavuusvaatimusten rajoittavaa vaikutusta. Kolmas henkivakuutusdirektiivi 92/96/ETY. Nämä säännökset koskevat EU:n vakavaraisuussääntöjä henkivakuutusyhtiöiden suorittamille sijoituksille eli taseen vastaavaa-puolta. Taseen vastattavaa-puolta koskevat myös yhdenmukaistetut EU:n säännöt. Ne perustuvat "teknisten varausten" laskentaan, jotka merkitsevät odotettuja vastuita, ja niitä vastaavia varoja, jotta varmistettaisiin, että vastuut on katettu. Lisäksi vakuutusyhtiöillä on oltava neljän prosentin oman pääoman "vakavaraisuusmarginaali" kattaakseen odottamattomat olosuhteet ja lisäsuojana siitä, että ne voivat täyttää velvoitteensa. Katso alaviite 30. Katso kolmas henkivakuutusdirektiivi EYVL 92/96/ETY ja myös 2 luvun 28 kohta edellä. Toinen sijoituspalveludirektiivi 93/22/ETY. Direktiivin 59 artikla Sen jälkeen, kun asetuksen 1408/71 henkilöllinen soveltamisala vuonna 1982 ammatinharjoittajiin, se perustuu 51 ja 235 artiklaan Viimeksi muutettuna ja päivitettynä asetuksella (EY/l 18/97; EYVL N:o L 28,30. 1. 1997) Komission tiedonanto neuvostolle "Supplementary social security schemes: the place of supplementary pension schemes in the social protection of workers and their effect on the free movement" SEC(91)1332. Näin olisi myös siinä tapauksessa, että uuteen työsuhteeseen ei liittyisi jäsenyyttä ammatillisessa eläkejärjestelmässä. Katso FinanzamtKöln-Altstadt v. Schumacker, asia C-279/93, tuomio 14. 2. 1995. Katso Kraus, asia C-19/92, Kok. [1993] 1-1663, tuomio 31. 3. 1993. Bachmann v. Belgia, komissio v. Belgia (C204/90 ja C300/90, tuomio 28. 1. 1992). Asia C-80/94, tuomio 11. 8. 1995. Esimerkiksi 20 jäsenvaltion unionissa tarvittaisiin 190 sopimusta kattamaan kaikki kahdenväliset suhteet. KOM(96) 546 lopullinen. Firenzen Eurooppa-neuvosto 21. - 22. 6. 1996. Puheenjohtajan päätelmät (SN300/96) sivut 2 - 3. Tässä korkean tason työryhmässä, jonka puheenjohtajana toimi komission jäsen Monti, kokoontuivat EU:n valtiovarainministerien henkilökohtaiset edustajat neljä eri kertaa vuoden 1996 kesäkuun ja lokakuun välillä epävirallisen 13 päivänä huhtikuuta 1996 pidetyn ECOFIN-kokouksen jälkeen. Kirjapitovaraukset Saksassa: 124 miljardia ecua (1992) lähde CEA EU:n yhteismäärä sisältää vain luettelossa mainitut jäsenvaltiot Mitä korkeampi, sitä parempi Tätä ei sovelleta kirjapitovarausjärjestelmiin Ecuina määriteltyjen varojen katsotaan täyttävän vastaavuusvaatimuksen Valtaosa (56 prosenttia) eläkerahastojen varoista on kirjapitovarauksia Ryhmähenkivakuutusmaksut prosentteina kaikista eläkevakuutusmaksuista. Varoja ei voitu laskea, koska tärkeimmät eläkejärjestelmät (AGIRC/ARRCO) toimivat jakojärjestelmän pohjalta. Sisältää vain mainitut jäsenvaltiot ilman Ranskaa laajennettiin 4? ISSN 1024-4492 KOM(97) 283 lopullinen ASIAKIRJAT FI 04 05 06 10 Luettelonumero : CB-CO-97-296-FI-C ISBN 92-78-21514-7 Euroopan yhteisöjen virallisien julkaisujen toimisto 1. -2W5 Luxemburg