title: Rapport om gennemførelsen af ordningen for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi

eurovoc_concepts:
economic development
financial equalisation
fishery product
peripheral region
regional aid

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 22. 07. 1997 KOM(97) 388 endelig udg. RAPPORT OM GENNEMFØRELSEN AF ORDNINGEN FOR GODTGØRELSE AF DE MEROMKOSTNINGER VED AFSÆTNING AF VISSE FISKERIVARER FRA AZORERNE, MADEIRA, DE KANARISKE ØER OG DET FRANSKE OVERSØISKE DEPARTEMENT GUYANA, DER ER EN FØLGE AF DISSE OMRÅDERS BELIGGENHDI FÆLLESSKABETS YDERSTE PERIFERI (forelagt af Kommissionen) INDHOLDSFORTEGNELSE Forord Indledning Støtte til afsætning af visse fiskerivarer Målsætningen for denne rapport Gennemførelse af ordningen i de berørte regioner I. AZORERNE II. MADEIRA III. DE KANARISKE ØER IV. FRANSK GUYANA 3 4 5 6 16 26 46 p:\uper\projet\005da. doc Indledning FORORD Rådet har ved beslutning 89/687/EØF1, 91/314/EØF2 og 91/315/9P indført særlige programmer for visse regioner som følge af disses afsides beliggenhed og økarakter. Herved har man fået et egnet grundlag for vedtagelse af foranstaltninger inden for de forskellige aktivitetsområder, som kræver særlig opmærksomhed i form af øget støtte fra EU for at afbøde virkningerne af en række forhold, som vedvarende belaster disse regioner (programmerne POSEIDOM, POSEICAN og POSEIMA). Med disse programmer søger man inden for rammerne af EU's politikker at tage hensyn til de særlige og ofte vanskelige forhold i de pågældende regioner som følge af deres afsides beliggenhed og økarakter. Regionerne er økonomisk afhængige af nogle få produkter, deres markeder er små, og de er på en gang EF-regioner og områder beliggende blandt udviklingslande, hvilket ikke kan undgå at påvirke det økonomiske og sociale liv. Programmerne symboliserer EU's solidaritet over for de fjerntbeliggende regioner, som er afgørende nødvendig for disses integration på det indre marked, og de er udformet som referencerammer for gennemførelsen af EU-politikkerne i de pågældende regioner. I den fælles erklæring om regionerne i Fællesskabets yderste periferi, der er knyttet til traktaten om Den Europæiske Union, erkendes det, at det er nødvendigt at vedtage specifikke foranstaltninger til fordel for disse regioner, for at sætte dem i stand til at nå op på det gennemsnitlige økonomiske og sociale niveau i Fællesskabet4. Rådet har vedtaget en række programmer omfattende flere erhvervssektorer, bl. a. fiskerisektoren, som spiller en særlig vigtig rolle i forbindelse med den socioøkonomiske udvikling i disse regioner. 1 EFT nr. L 399 af 30. december 1989. 2 EFTnr. L171af29. junil991. 3 EFT nr. LI 71 af 29. juni 1991. 4 Erklæringen i sin fulde ordlyd: Konferencen erkender, at regionerne i Fællesskabets yderste periferi (de franske oversøiske departementer, Azorerne og Madeira og De Kanariske Øer) er karakteriseret ved en situation med strukturelt svag udvikling, der forværres af flere fænomener (stor afstand, øsamfund, lille areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold, økonomisk afhængighed af nogle få produkter), der - idet de er permanente eller optræder samtidig - hæmmer deres økonomiske og sociale udvikling alvorligt. Konferencen skønner, at skønt bestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og den afledte ret fuldt ud finder anvendelse på regionerne i Fællesskabets yderste periferi, kan der ikke desto mindre vedtages specifikke foranstaltninger til fordel for disse regioner, for så vidt og så længe der objektivt er behov for at træffe sådanne foranstaltninger med henblik på disses økonomiske og sociale udvikling. Disse foranstaltninger skal sigte både mod gennemførelsen af det indre marked og anerkendelse af regionernes virkelige situation, for at sætte disse regioner i -stand til at nå op på det gennemsnitlige økonomiske og sociale niveau i Fællesskabet. p:\uper\projet\005da. doc En række faktorer, bl. a. de eksklusive økonomiske zoners store udstrækning og den beskæftigelse, der er skabt gennem fiskerirelaterede aktiviteter, retfærdiggør en strategi fra EU's side, der tager hensyn til udstrækningen af disse zoner og på samme tid til de problemer, der følger af regionernes afsides beliggenhed. I den forbindelse er de særlige programmer for disse regioner et passende grundlag for gennemførelse af en række foranstaltninger, hvorigennem de pågældende regioner gradvis kan blive integreret i det indre markeds dynamik med de fordele, som følger af, at deres økonomier nærmer sig udviklingsniveauet i resten af Fællesskabet. Støtte til afsætning af visse fiskerivarer Disse regioner savner et regionalt marked, og de allerede omtalte meromkostninger til transport gør det til enhver tid problematisk at få varerne frem til afsætningsstederne. Denne situation er fælles for de tre regioner i Fællesskabets yderste periferi. Dette er baggrunden for, at EU har besluttet at træffe foranstaltninger til fordel for producenterne i disse regioner med henblik på afsætning af fiskerivarer. Den ordning, der blev iværksat i 19925, gav meget positive resultater. Ordningen blev forlænget i 1994 ved Rådets forordning (EF) nr. 1503/946, hvorigennem der er ydet støtte til afsætning af de arter, som især er afhængige af, at afsætningen til andre markeder sker på betingelser, som kan sammenlignes med de betingelser, som gælder for erhvervsdrivende etableret på det europæiske kontinent. Hvad angår regionerne Azorerne og Madeira, repræsenterer de lokale konservesindustrier et produktionsvolumen svarende til næsten halvdelen af eksporten og beskæftiger en stor procentdel af den erhvervsaktive befolkning. De særlige forhold i disse regioner, som skyldes deres ringe størrelse og geografiske beliggenhed, indebærer meromkostninger på produktions- og afsætningsniveau, hvilket svækker deres konkurrenceevne i forhold til tilsvarende aktiviteter på det europæiske kontinent. Derfor ligger lønniveauet i fiskerisektoren klart under EU-gennemsnittet. De faktorer, som er medbestemmende for denne situation, er resultatet af driftsvilkårene i fiskeriindustrien: meromkostninger til transport og økonomiske byrder som følge af problemer med at få leveret produktionsfaktorerne (bl. a. salt, olie og dåser), meromkostninger til energi og omkostninger til transportforsikring. Det samme gælder for De Kanariske Øer, hvor der også er meromkostninger til råvarer, energi og transport. Den samme situation gør sig gældende i Fransk Guyana, hvor der ud over de allerede nævnte faktorer er særlige forhold, som forværrer produktionsvilkårene (man mangler søkreditter til de finansielle omkostninger, det er nødvendigt at ligge inde med store lagre af reservedele til fartøjerne, der er forskel i købsprisen på fartøjer bygget på værfter på kontinentet, der mangler lokalt udbud, og der er konkurrence fra eksporten fra visse syd- og mellemamerikanske tredjelande, som nyder gavn af fordelagtige vilkår ifølge EU-bestemmelserne). Den således beskrevne situation kan ikke afhjælpes på kort sigt. Derfor har det været nødvendigt at følge de iværksætte foranstaltninger op et juridisk instrument, der gør det 5 Kommissionens beslutning af 30. juli 1992 om ydelse af fællesskabsstøtte til en række særlige foranstaltninger til gennemførelse af POSEIMA - EFT nr. L 248 af 28. august 1992. EFTnr. L 162 af 30. 6. 1994. p:\uper\projet\005da. doc muligt at fastlægge en stabil referenceramme for de berørte erhvervsdrivende. Dette er blevet udmøntet i Rådets forordning (EF) nr. 2337/957, som viderefører ordningen indtil den 31. december 1997. Målsætningen for denne rapport Ifølge artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 af 2. oktober 1995 om en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi8 skal Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget en rapport om gennemførelsen af de i forordningen fastsatte foranstaltninger, eventuelt ledsaget afpassende forslag. I denne rapport redegøres der inden for de foreskrevne rammer for resultaterne af gennemførelsen af ordningen for støtte til afsætning af visse arter produceret i de pågældende regioner (tunfisk på Azorerne og Madeira, tunfisk, sardin og makrel på De Kanariske Øer og rejer i Fransk Guyana). Desuden gøres der rede for de problemer, som fiskerisektoren for øjeblikket står over for, hvad angår de arter, der omsættes i større mængder, og der ses på perspektiverne for EU-aktioner på dette område. 7 EFT nr. L 236 af 5. 10. 1995. 8 Forordningen blev citeret under det foregående punkt. 5 p:\uper\projet\005da. doc GENNEMFØRELSE AF ORDNINGEN I DE BERØRTE REGIONER T. AZORERNE 1. Generel økonomisk situation Øgruppen Azorerne omfatter ni øer, fordelt på tre forskellige grupper: en vestlig (Flores og Corvo), en central (Terceira, Graciosa, S. Jorge, Pico og Faial) og en østlig (S. Miguel og Santa Maria). Øgruppen ligger inden for et bånd, som er orienteret V/NV til Ø/SØ, og arealet er ca. 630 km x 130 km. Den er beliggende mellem breddegraderne 39° 43' 23" N og 36° 55' 43" N og længdegraderne 24° 46' 15" V 0 31° 16' 24" i den sydlige del af ICES-område X. Azorerne er en isoleret region, der ligger 1 600 km fra det portugisiske fastland og 4 000 km fra USA's østkyst. Denne isolation øges af, at øerne indbyrdes ligger meget spredt. Øerne Faial og Pico ligger tættest på hinanden (ca. 6 km) og Santa Maria og Corvo ligger længst fra hinanden (næsten 630 km). I kraft af øernes store spredning og deres isolation i forhold til hinanden og kontinenterne udgør de en eksklusiv økonomisk zone (938 000 km2). Befolkning og beskæftigelse Azorernes befolkningstal, som har været stærkt faldende siden 1960, var pr. 31. december 1991 (dato for seneste tælling) på 237 795 indbyggere. Det anslås, at befolkningstallet ved udgangen af 1994 var på 240 520 indbyggere. Den erhvervsaktive befolkning i regionen var i slutningen af 3. kvartal 1996 på omkring 94 121 personer, hvoraf 89 184 var i arbejde. Regionens arbejdsløshed nåede i tredje kvartal 1996 op på 5,2% af den erhvervsaktive befolkning. Azorernes økonomi, der er isoleret i forhold til kontinenterne, og som er præget af små geografiske dimensioner, en lille befolkning og et lavt bruttonationalprodukt, er karakteristisk for et øsamfund. De fleste produkter hidrører fra den primære sektor, og nogle af dem forarbejdes industrielt. Det er så afgjort i den primære sektor, at man finder den højeste produktivitet. Øerne udgør en eksklusiv økonomisk zone på 938 000 km2. Regionen har til hensigt at udnytte disse økonomiske muligheder gennem en effektiv og rationel udnyttelse af havressourcerne, hvadenten der er tale om lokalt forbrug eller forarbejdning og eksport. p:\uper\projet\005da. doc 2. Fiskeriets betydning i regionen Fiskeriet på Azorerne omfatter to hovedaktiviteter: fiskeri efter tunfisk, som næsten udelukkende anvendes til fremstilling af konserves til eksport til fastlandet og forskellige europæiske lande, og, i meget mere begrænset omfang, fiskeri efter forskellige pelagiske og demersale arter, som anvendes lokalt eller eksporteres ferske eller kølede. Der er et stort og stigende overskud på handelsbalancen for fiskeriprodukter. Eksporten af fisk, som har Italien som vigtigste aftager, udgør næsten 60% af regionens samlede eksport. Handelsbalance 1994 (1000 ESC) 1995 PRODUKTER Imp. Eksp. Saldo Imp. Eksp. Saldo Fisk, bløddyr og krebsdyr Fødevareindustriprodukter (Tunkonserves) Andre produkter ' I ALT 486 922 756 031 269 109 618 893 2015619 1396 726 253 820 2 203 308 1 949 488 1 549 646 1 549 646 63 0 -63 2 435 0 -2 435 740 805 2 959 339 2 218 534 621 328 3 565 265 2 943 937 Samhandel med udlandet IMPORT EKSPORT PRO DUKTER 1989 1994 1989 1994 1000 ESC % 1000 ESC % 1000 ESC % 1000 ESC % Fisk, bløddyr, 234 500 2,4% 740 805 5,2% "2 413 000 56,1% 2 959 339 58,4% krebsdyr og konserves Andre produkter I ALT 9 37 300 97,6% 13 432 143 94,8% 1 889 000 43,9% 2 105 207 9 871 800 100,0% 14 172 948 100,0% 4 302 000 100,0% 5 064 546 41,6% 100,0% (*) Omfatter import af fiskerfartøjer p:\uper\projet\005da. doc Generel beskrivelse af fiskerisektoren Fiskerizoner Azorernes fiskeri er koncentreret i områder med en vanddybde på under 500 m (kystområder og fiskebanker), som normalt betegnes "potentielle fiskerizoner". Her fanges næsten alle de demersale samt den største del af de pelagiske arter, herunder tunfisk, og de landes lokalt. Hvad angår Azorerne som en eksklusiv økonomisk zone, skal der tages hensyn til følgende aspekter: Velstanden i den eksklusive økonomiske zone Azorerne er langt fra proportional med dens størrelse, eftersom den er karakteriseret ved en række faktorer, der i vidt omfang begrænser dens potentiale (især når man sammenligner med zoner på fastlandet): ingen kontinentalsokkel; fiskebankerne forhindring for de demersale og andre arters vandring; ligger spredt og adskilt af store havdybder, der udgør en havbundens morfologi (store niveauforskelle og typisk store havdybder), der giver dårlige betingelser for økosystemet; øgruppens geografiske beliggenhed, som gør, at regionen er præget af vanskelige vind- og vejrforhold. tilstrømning af vandmasser fra Middelhavet, der skaber miljømæssig ustabilitet; lav primær produktivitet i denne zone i sammenligning med kontinentet; Den velstand, som fiskerne bibringer Azorerne, kan øges betydeligt gennem en modernisering af sektorens forskellige dele. Fiskerflåden Fiskerfartøjerne og disses karakteristika Azorernes fiskerflåde er mangelfuld og utilstrækkelig, hvis den sammenholdes med den eksklusive økonomiske zones udstrækning. Flåden omfatter på indeværende tidspunkt 1 747 fartøjer med en samlet tonnage på omkring 13 063 BRT. p:\uper\projet\005da. doc Azorernes fiskerflåde - tonnage og maskineffekt OMRÅDE ZONE KATEGORI SITUATION PR. 30. 06. 96 AZORERNE Kystzone og EU-farvande Kombinationsfartøjer 1745 11480 44 766 ANTAL FARTØJER TONN. EFFEKT fl Internationale farvande og tredjelande. « farvande I ALT Effekt i kW Højsøflåde 1S83 2 354 1747 13 063 47120 Langt den overvejende del af fiskerflåden består af små fartøjer, der opererer i kystfarvande eller meget tæt på kysten (lokalt fiskeri). De fisker efter små demersale arter, hestemakrel eller spansk makrel med motorer på op til 75 kW, og fangsterne går op til et par hundrede kg. Der findes 268 lidt større kystfiskerfartøjer, som ligeledes har en større autonomi. De opererer i almindelighed tæt på kysten, men de største af disse tager ligeledes ud til de banker, der ligger inden for 200 milegrænsen. Deres fangster omfatter tun og andre vandrende pelagiske arter samt demersale arter. Tunflåden består i øjeblikket af 34 fartøjer, hvoraf 15 ejes af uafhængige redere, og 19 er knyttet direkte eller indirekte til konserveringsvirksomheder. En stor del af disse fartøjer har kapacitet til opbevaring af fangsterne i kølet havvand, og kan således gennemføre togter af 8 dages varighed. De vigtigste fiskeredskaber Fartøjerne anvender meget forskelligartede fiskeredskaber til lokalt fiskeri og kystfiskeri, og mange gange er der op til tre forskellige redskabstyper om bord på fartøjerne: kroge, garn og fælder. Kroge, omkredsende net, garn og fælder anvendes meget langs kysten, mens der anvendes flydeliner mere lokalt. Redskaberne anvendes specifikt til forskellige former for fiskeri: f. eks. anvendes veranda-net og stænger især til tunfiskeri, og slæbeliner til fiskeri efter bundfisk som f. eks. skælbrosme, vragfisk, spidstandet blankesten, havmalle og almindelig blankesten. p:\uper\projet\005da. doc Beskæftigelse fiskere og andre Fiskerflåden beskæftiger direkte 4 400 personer, herunder erhvervskategorier. Eftersom antallet af beskæftigede i 1995 var på 87 888, anslås det, at 5% af de erhvervsaktive er direkte knyttet til fiskeriet. De fleste fiskere er beskæftiget med lokalt fiskeri og ofte kun på deltid. Inden for kystfiskeriet arbejder næsten alle beskæftigede på fuld tid. Registrerede fiskere ÅR 1992 1993 1994 1995 ANTAL 4 436 4 433 4 081 4 420 Der er de seneste år blevet gjort en stor indsats inden for den faglige uddannelse. Fiskerihavne Betydning og beliggenhed Den store spredning af øerne gør, at der her også findes mange fiskerihavne. På indeværende tidspunkt er 49 havne i brug, og de er for de flestes vedkommende enten små eller meget små. Kun i tre havne - Ponte Delgada (Doca), Santa Cruz (Horta) og Praia de Vitôria (som er under bygning) er der altid læ til store fartøjer takket være læmoler. Der kan ikke ske nogen udvikling af fiskeriet uden havne, der til stadighed er operationelle. Der er derfor behov for meget store investeringer i havneinfrastrukturer. De vigtigste fiskearter Fiskeriet efter tun og lignende fisk er af stor betydning på Azorerne, og det repræsenterer hen ved 57% af de fangster, der landes. Dette fiskeri har i årenes løb været meget i Nordatlanten (jf. nedenstående svingende på grund af usædvanlige vejrforhold oversigt). Azorerne er et af de områder i fællesskabsfarvande. i EU, der henter flest tunfisk De demersale arter udgør 26% af de ferske fisk, og de vigtigste er skægbrosme, havmalle, vragfisk, spidstandet blankesten, chokoladehaj, "peixao" (blankestenslægten) og strømpebåndsfisk; fangsterne ligger på omkring 3 2001. Blandt de små pelagiske arter er den vigtigste hestemakrellen med fangster på ca. 2 0001. Blandt bløddyrene og krebsdyrene er den tiarmede blæksprutte den vigtigste art (250 t i 1995). 10 p:\uper\projet\005da. doc Udviklingen inden for mængder landet fisk på Azorerne ARTER TUN storøjet tun rygstribet pelamide langfinnet tun andre BLØDDYR tiarmet blæksprutte andre KREBSDYR ANDRE ARTER skælbrosme havmalle spansk makrel vragfisk hestemakrel havål sværdfisk spidstandet blankesten chokoladehaj "peixao" (blankesten) strømpebåndsfisk Andre 1992 1993 1994 Enhed: ton 1995 6216 2 439 2 554 1209 14 89 76 13 42 7 550 442 575 304 234 1255 339 344 611 761 431 255 1 998 10 676 4 158 2 243 4 275 0 117 108 9 34 7 808 327 652 265 309 1739 320 404 357 591 430 264 2 149 6 591 1895 3 360 1335 1 124 113 10 22 8 012 284 698 353 428 1781 312 288 388 309 520 373 2 278 11689 4915 592 6 183 0 261 250 11 24 8 482 290 581 474 240 1 820 266 461 450 321 573 778 2 229 l a it 13 897 18 635 14 749 20 457 Køle-/fryselagre På Azorerne findes der tre offentligt ejede køle-/fryselagre i havnene Vila do Porto på Santa Maria, Santa Cruz på Faial og Madalena på Pico. Næsten al den fisk, der fryses i disse lagre, er bestemt for regionens industri. Forarbejdning og afsætning Forarbejdning Når man for Azorernes vedkommende taler om forarbejdning af fisk, er der næsten udelukkende tale om tunkonserves. Regionens tunkonservesindustri, der blev etableret for ca. 60 år siden, omfatter i dag fire virksomheder, som i alt råder over fem fabrikker på fire forskellige øer: S. Miguel, S. Jorge, Pico og Faial. Disse virksomheder konkurrerer på det nationale og internationale marked på særlige betingelser, der er en følge af vilkårene for fiskeriet på Azorerne: råvaremængderne er sæsonbetingede, og de fanges i en kort afstand fra fabrikkerne. Næsten hele fangsten anvendes af den lokale industri; p:\uper\projet\005da. doc t\ de resterende fysiske produktionsfaktorer (olie, olivenolie, salt, emballage m. m. ) er dyrere på grund af transportomkostningerne og oplagring i lange perioder; energien er dyr, og forsyningerne ustabile, hvilket gør det nødvendigt at installere eget udstyr til el-produktion, som er dyrt og binder kapital, der kunne anvendes bedre direkte i produktionen. Det fremgår af nedenstående oversigt, hvor store mængder fisk konservesindustrien har anvendt i de seneste fem år: Mængder forarbejdet fisk 1992 1993 1994 1995 1996 9 985 697 9 509 682 7 568 760 8 592 646 8 597 635 En forøgelse af produktiviteten og modernisering af visse fabrikker har gjort det muligt for virksomhederne at opretholde deres eksport. Det internationale marked for kvalitetsprodukter er - med Italien som den største aftager - det vigtigste for Azorernes konservesindustri. Produktionen af tunfiskekonserves er arbejdskraftintensiv, og den beskæftiger mange arbejdstagere i området, herunder især kvinder. Afsætning Afsætningssektoren omfatter små og mellemstore virksomheder, hvis aktiviteter hovedsagelig omfatter eksport af fersk eller kølet fisk og tunkonserves. Bortset fra tunfisk, som næsten udelukkende anvendes af de lokale fabrikker (når bortses fra langfinnet tun, der udelukkende eksporteres), afsættes en stor del af de fisk, der fanges ved Azorerne, navnlig dem, som har størst handelsværdi, på det nationale og internationale marked. Perspektiver for udvikling inden for flåde og fangster Der er sket visse omlægninger af Azorernes fiskerflåde, herunder ibrugtagning af nye fartøjer og oplægning af andre. Formålet hermed har været at forbedre fartøjernes kølefaciliteter og udstyr til rationel udnyttelse af havressourcerne - både med henblik på det lokale forbrug og afsætning på de eksterne markeder. Det øgede antal operationelle fiskerfartøjer har naturligvis medført, at fangsterne er større, og at der landes flere fisk i regionen. Det forventes, at den fremtidige udvikling i fangstmængderne bliver følgende: 12 p:\uper\projet\005da. doc Udvikling i fangsterne 1997 1998 1999 2000 BUNDFISK TUN 9 000 11500 9 500 10 000 10 500 12 500 13 500 14 500 I ALT 20 500 22 000 23 500 25 000 Anvendelse af kompensationsordningen Situationen forud for indførelsen af ordningen Med Rådets afgørelse 91/315/EØF af 26. juni 1991 blev der introduceret et program med specifikke foranstaltninger til afhjælpning af Azorernes og Madeiras problemer på grund af deres afsides beliggenhed og økarakter. Med Kommissionens beslutning 92/448/EØF og bevillingen af støtte til specifikke foranstaltninger til afhjælpning af problemerne i forbindelse med Azorernes og Madeiras afsides beliggenhed anerkendtes det efterfølgende, at disse to øgrupper har vanskeligheder, der forhindrer dem i fuldt ud at deltage i det indre marked, og at de økonomisk er mere tilbagestående end andre EU-regioner. De specifikke vilkår for Azorerne, der skyldes deres ringe størrelse og den meget perifere beliggenhed, medfører naturligt nok meromkostninger ved fremstilling og afsætning af konserves, som forringe/ konkurrencevilkårene i forhold til lignende aktiviteter på det europæiske fastland og dermed også indtjeningen i tunfiskesektoren. For at sikre en harmonisk vækst i sektoren og supplere de investeringer, der er gjort på andre områder, er det nødvendigt at skabe vilkår, der gør det muligt for eksisterende og kommende virksomheder at øge deres produktionskapacitet, gør dem mere rentable, og sætter dem i stand til at aftage al den fisk, der fanges af de regionale fartøjer. 3. Ordningens konsekvenser med hensvn til beskæftigelsef eksport og markedssituation Den støtte til afsætning af visse fiskeriprodukter der gives under ordningen til kompensation for meromkostninger, som er en konsekvens af den perifere beliggenhed, har skabt stabilitet i sektoren og givet både rederne og industrien acceptable fortjenester. Der er med ordningen skabt 240 nye arbejdspladser i de fire eksisterende virksomheder, hvoraf en er blevet erstattet med en ny enhed, der ligger tæt ved et område, som er stærkt afhængigt af fiskeriet. Virksomhedernes afsætning af hele produktionen på det eksterne marked til priser, der svarer til de portugisiske fastlandspriser og de europæiske priser i almindelighed, udgør for Azorernes redere en garanti for, at alle deres fangster aftages af den lokale industri. 13 p:\uper\projet\005da. doc Der er både fra redernes og industriens side tilfredshed med anvendelsen af denne ordning på Azorerne. 4. Målgrupper for udligningsordningen og administrative foranstaltninger Sektorer, der er omfattet af ordningen Ordningen omfatter redere, der til tunfiskeri inden for den eksklusive økonomiske zone omkring Azorerne og Madeira anvender fartøjer, der er registreret i havne i regionen. Herudover omfatter ordningen tunkonservesindustrien, og befragtere af udenlandske fartøjer, som fisker inden for det eksklusive økonomiske område omkring Azorerne, kan ligeledes være omfattet af ordningen. Administrative foranstaltninger I forlængelse af offentliggørelsen af beslutning 92/448/EØF af 30. juli 1992, Rådets forordning (EF) nr. 1503/94 af 27. juni 1994 og Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 af 9. oktober 1995 har den selvstyrende region Azorerne - i samarbejde med Secretaria Regional da Agricultura (det regionale landbrugsministerium) - fastlagt regler for tildeling af fællesskabsstøtte til konservessektoren. Disse regler er blevet offentliggjort i Jornal Oficial de Portarias (lovtidende). Rederne og fiskeindustrien fremlægger hvert kvartal betalingsanmodninger for Secretaria Regional da Agricultura e Pesca. Efter gennemgang af anmodningerne fremsender dette ministerium dem til IF AD AP (Institute de Financiamento e Apoio ao Desenvolvimento da Agricultura e Pescas) (institut for finansiering af og støtte til udvikling af landbrug og fiskeri) med henblik på udbetaling. Betalinger i forbindelse med tun, der er importeret eller taget af befragtede fartøjer, foretages kun ved udgangen af hvert år efter afslutningen af de årlige leverancer. IF AD AP er ansvarlig for opfølgning og finansiel forvaltning af foranstaltningen. KONKLUSION Den ovenfor beskrevne situation viser, at den ordning, som blev indført i 1992, for tunfisks vedkommende har fungeret til den ret gennemsnitlige produktion på årsbasis og de fordele, som de berørte parter har opnået. Man skal imidlertid være opmærksom på, at de allerede beskrevne betingelser, som er årsag til de meromkostninger, der retfærdiggør denne ordning, er uforandrede. Dette betyder, at den store afstand til markedet for dette produkt fortsat medfører meromkostninger, som den lokale sektor ikke kan undgå. Det er derfor stadig berettiget at yde kompensation til dette produkt. tilfredsstillende med hensyn 5. Demersale arter på Azorerne Fiskeriet efter og afsætningen af demersale arter på Azorerne har i de senere år fået en mærkbar betydning. 14 p:\uper\projet\005da. doc De demersale arter udgjorde i 1996 29% af de ferske fisk, og de vigtigste var skælbrosme, havmalle, vragfisk, havål, spidstandet blankesten, nordisk beryx, chokoladehaj, "peixao" (blankestenslægten) og strømpebåndsfisk; fangsterne lå på 3 900 t. De demersale arter fanges for en stor dels vedkommende af Azorernes fiskerflåde. Hovedparten af fartøjerne er små og opererer ud for kysten. Der findes 268 større fartøjer med en større autonomi, som kan nå helt ud til fiskebankerne inden for den eksklusive økonomiske zone. Disse fartøjer beskæftiger direkte 4 000 fiskere, hvilket i 1995 udgjorde tæt ved 90% af søfolkene. En stor del af de fisk, der fanges i havet ved Azorerne, og navnlig dem, der har størst handelsmæssig værdi, afsættes på det portugisiske fastland og på det internationale marked. Den nedenstående oversigt viser mængderne af eksporteret fisk (bruttovægt = fisk + is + emballage) og de vigtigste eksportmål i 1995 og 1996; eksporten fandt sted ad luftvejen. 15 p:\uper\projet\005da. doc Eksport af fersk fisk EKSPORTMÅL t % t % 1995 1996 USA Canada Portugal (fastland) Madeira EU Andet I A LT 127 260 3 516 101 381 118 2,82% 5,77% 78,08% 2,24% 8,46% 2,62% 155 236 2,950 463 32 123 3,92% 5,96% 74,51% 11,69% 0,81% 3,11% 4 503 100,00% 3,959 100,00% Eksporten af de demersale arter indebærer meromkostninger på grund af flytransport (den eneste måde, hvorpå fisken kan nå frem til forbrugerne, uden at kvaliteten forringes), en minimumstransportpris, der fastsættes af det luftfartsselskab, som har monopol på forbindelserne til fastlandet, og endelig på grund af pakning m. m. (termokasser og is). For at afhjælpe denne situation vil det være hensigtsmæssigt under POSEIMA- programmet at iværksætte en foranstaltning, der kan kompensere for meromkostningerne og ulemperne i forbindelse med økarakteren og den meget fjerne beliggenhed ved eksport af fersk fisk. Foranstaltningen skal omfatte de fiskearter, der har den største handelsmæssige værdi, og som er mest efterspurgt som f. eks. spidstandet blankesten (herunder "peixao"), vragfisk, nordisk beryx, havmalle og strømpebåndsfisk. Den gennemsnitlige, årlige eksport er på 3 5001. IL MADEIRA i. Pep generelle økonomiske situation i området Økonomien på Madeira, som er en selvstyrende region, er stærkt afhængig af de eksterne markeder. Madeira ligger i den nordøstlige del af Atlanterhavet mellem breddegraderne 30° 1' 38" og 33° T 34" N og længdegraderne 15° 51' 11" og 17° 15' 52" V. De nærmeste geografiske områder er øen La Palma (De Kanariske Øer) (ca. 400 km væk) og Cabo Sin på Afrikas kyst (ca. 625 km væk), og der er omkring 950 km til Lissabon. Afstanden til Europas hovedstad, Bruxelles, er på ca. 2 700 km. Disse afstande gør, at Madeira - ud over at være en ø-region - er en af de fjernest beliggende regioner i forhold til det europæiske kontinent og EU. 16 p:\uper\prqjet\005da. doc Regionen er en øgruppe, der omfatter øerne Madeira og Porto Santo, som er beboede, og to grupper af småøer, Désertas og Selvagens. Øgruppens areal er på 779 km2. Alle øerne er af vulkansk oprindelse. Madeira er den største af øerne, og næsten hele områdets befolkning er bosat her. 34% af arealet er anvendeligt til landbrugsproduktion og anden økonomisk aktivitet. Naturskabte hindringer Meget varierende relief og meget stejlt terræn på grund af en voldsom erosion; jorderne er generelt magre; meget stejl kyst; brat overgang til store havdybder. Væsentligste konsekvenser Forøgelse af tid og omkostninger på grund af varierende relief og behov for at tilpasse arbejder og bygværker hertil; vanskeligheder ved projektering af anlægsarbejder, der indebærer jordarbejder, på grund af særlige og forskelligartede klippebundsforhold i regionen; begrænsede muligheder for "sol og strand"-turisme, da der ikke findes egentlige badestrande; relativt begrænsede fiskeressourcer på grund af en brat overgang til store havdybder og deraf følgende begrænsede mængder plankton. Geografisk placering Identificering Økarakter Stor afstand til fastlandet, beliggenhed i den yderste periferi Væsentligste konsekvenser Isolation; konsekvenser, der afspejler sig i mange forhold i regionen (økonomi, socialt netværk, arbejdskraftens kvalifikationer, uddannelse m. m. ); specifikke opfølgning af visse politikker og programmer på nationalt plan og EU-niveau. regionale problemer; vanskeligheder med gennemførelse og Faktorer, der har rod i fortiden (inden selvstyrets indførelse^ Identificering p:\uper\projet\005da. doc 17 Begrænset investering; centralisme. Væsentligste konsekvenser (efter selvstyrets indførelse) Økonomien er kun lidt udviklet og sårbar; dårlig infrastruktur, der kræver store investeringer; befolkningens levestandard er klart lavere end i resten af landet, stor ekstern afhængighed. Befolkning og beskæftigelse Selv om man i forbindelse med udviklingen af Madeira og Porto Santo altid har fokuseret på befolkningens velfærd i forbindelse med alle foranstaltninger og initiativer, har hovedparten af befolkningen på de to øer stadig en lav levestandard. Med hensyn til lønninger, almen uddannelse og erhvervsuddannelse og forskellige indikatorer for velfærd er der endnu lang vej at gå, hvis man skal nå op på en levestandard svarende til den, man finder i andre lande, herunder selv i de mindst udviklede EU-medlemsstater. Befolkningstallet er i de seneste fem år vokset lidt (0,7%) og var i 1996 på 255 100 personer, hvilket giver en befolkningstæthed på 327,5 indbyggere/km2. Antallet af arbejdsløse er på 5 238 svarende til en arbejdsløshedsprocent på 4,68%, og erhvervsfrekvensen er på 43,9%. Den tertiære sektor beskæftiger 60,6% af den erhvervsaktive befolkning, den sekundære sektor 27,7% og den primære sektor 11,7%. På Funchal, hvis befolkning udgør næsten halvdelen af øgruppens befolkning, er de erhvervsaktive hovedsagelig beskæftiget i servicesektoren. Den primære sektor har følgelig en stor vægt i landkommunerne på Madeira. Eksklusiv Økonomisk Zone Regionens eksklusive økonomiske zone er på ca. 110 000 kvadratsømil, hvilket er mere end 500 gange landarealet. Denne zone er præget af, at der ikke findes nogen kontinentalsokkel og en begrænset kontinentalskråning. Den gennemsnitlige og maksimale havdybde er på henholdsvis 4 000 og 5 400 m, og der findes kun nogle fa områder med lavere havdybder (banker). 2. Fiskeriet i regionen Erhvervets lokale betydning for de enkelte øer set i forhold til samtlige økonomiske aktiviteter Fiskeriet er hovedsagelig koncentreret i to landkommuner: Câmara de Lobos og Machico. 18 p:\uper\prqjet\005da. doc Fiskeriet beskæftiger direkte 2 150 personer, dvs. 2% af den erhvervsaktive befolkning (fiskere, fiskehandlere, industriarbejdere og funktionærer inden for den offentlige administration) Sammenligning med andre økonomiske sektorer Madeiras økonomi har, på grund af de nævnte begrænsninger, en stor ekstern afhængighed og et tilsvarende stort underskud på handelsbalancen. Både den primære og den sekundære sektor er baseret på skrøbelige strukturer. Set på baggrund af de stadige problemer i visse sektorer spiller forarbejdningen af fisk en vigtig rolle - ikke blot med hensyn til eksport, men også fordi den forøger produktets værdi. Dette har positive konsekvenser for økonomien i almindelighed og sektoren i særdeleshed, herunder med hensyn til afsætning af produktion, beskæftigelse og indtjening. Beskrivelse af eksisterende infrastrukturer Fiskerihavne Den vigtigste havn er Funchal havn, som årligt ekspederer ca. 10 0001 fersk fisk, hvilket udgør 95% af den mængde fisk, der årligt landes i regionen. Der er på grund af landingernes størrelse brug for at forbedre havnene Porto Santo, Canical og Câmara de Lobos. En kaj i Porto Novo, i Santa Cruz kommune, blev for nylig udvidet og istandsat og benyttes hovedsagelig til landing, af fisk, der anvendes direkte i fiskeindustrien i området. Kølefaciliteter Af de tolv havne i regionen er der kun fem, der råder over kølefaciliteter. Herudover har den regionale regering erhvervet kølefaciliteter i Santa Cruz kommune, som efter istandsættelse blev taget i anvendelse i 1993. Kølelagrene har fryse-, køle-, og opbevaringsfaciliteter og sælger endvidere is. Næsten al frossen fisk anvendes i den regionale industri, og overskydende fisk går videre til fiskeindustrien på Azorerne og fastlandet. Flåde og fiskeredskaber Den regionale fiskerflåde består af små fartøjer, af hvilke der i alt er 538. Hovedparten af fartøjerne er træskibe med ringe autonomi og utilstrækkeligt navigations- og fiskesøgningsudstyr. Sikkerhedsforholdene, opholdsrummene og fiskerummene er endvidere mangelfulde. De små fartøjer fisker især med krog og line. De fartøjer, der fisker efter sort sabelfisk, er lidt større (8-15 m) og anvender langliner. Der anvendes omkredsende net til fiskeri efter små pelagiske arter, og fem fartøjer har tilladelse til at anvende dette redskab. De fartøjer, der går efter tun, er større (18-30 m) og anvender verandanet og stænger. Næsten samtlige fartøjer opererer ved kysten og i Portugals eksklusive økonomiske zone. 19 p:\uper\projet\005da. doc Landing af fisk Nedenstående oversigt viser andelen af tun og sort sabelfisk ud af de samlede landinger i regionens havne. Landinger af fisk på Madeira 1992 -1996 ARTER 1992 1993 1994 vægt (%) værdi (%) vægt (%) værdi (%) vægt (%) værdi (%) tun 8 095 61,5 1068 49,1 4 725 45,7 sort sabelfisk 2812 21,4 676 31,2 3 466 33,6 567 640 35,3 5 245 50,8 39,9 3 132 30,3 andre 2 261 17,1 426 19,5 2 151 20,7 400 24,8 1968 19,1 709 683 467 IALT 13168 100 2170 100 10 342 100 1607 100 10 345 100 1859 38,2 36,8 25 100 ARTER 1995 1996 vægt (%) værdi (%) vægt (%) værdi (%) tun 8 851 64,1 1205 54,4 6 331 54,0 1 180 52,0 sort sabelfisk 3 432 25,0 634 28,6 3 279 28,0 662 29,2 andre 1484 10,9 380 17,0 2 116 18,0 429 18,8 IALT 13 767 100 2 219 100 11726 100 2 271 100 Konservesindustrieri Den regionale konservesindustri omfatter på nuværende tidspunkt fire virksomheder. Disse virksomheder er dagligt i stand til at forarbejde 40 t fisk. På årsplan forarbejder de gennemsnitligt 4 0001, og i 1992 nåede man op over 6 2001. Det skal bemærkes, at to af virksomhederne startede forarbejdningen i begyndelsen af 1997, og at de ovenfor anførte tal derfor vil ændre sig betydeligt fra i år. Næsten al den forarbejdede fisk er af regional oprindelse og fanges af lokalt registrerede fartøjer. Den anvendte råvare er hovedsagelig tun og lign. , som afsættes i EU. Denne industri beskæftiger i alt 395 personer. 20 p:\uper\projet\005da. doc Gennemførelse af POSEIMA-programmet 1992/1996 (TUN) Produktion/Kg. PTE Regional Import IALT Industri Redere IALT 6 270 893 3 408 040 0 0 6 270 893 203 804 023 0 203 804 023 3 408 040 22 152 260 88 609 040 110 761 300 3 036 512 772 076 3 758 588 27 888 723 90 123 676 118 012 400 5 538 966 0 5 538 966 41054 816 164 235 881 205 290 697 2 387 872 112 460 2 500 332 21867 012 70 802 793 88 505 868 ÅR 1992 1993 1994 1995 1996 I A LT 20 642 238 834 536 21 476 774 316 766 834 413 771 390 730 538 224 Fiskeforarbejdmngsmdustrien i 1992, den vigtigste del af Tunfiskeindustrien udgør uden tvivl, som f. eks. fiskeindustrien på Madeira. Den direkte og indirekte beskæftigelse i tunfiskeindustrien anslås at være på omkring et tusind arbejdspladser. Der findes i øjeblikket fire virksomheder, der er beskæftiget med forarbejdning denne fisk, som udelukkende afsættes på det portugisiske og italienske marked. Grundlaget for EU-støtten til tunfiskesektoren er uforandret, eftersom de specifikke betingelser for øgruppen fortsat er de samme og indebærer meromkostninger i forbindelse med fremstilling og afsætning af produkterne, hvilket har negative konsekvenser for indtjeningsmulighederne i sektoren. De argumenter, der blev formuleret og fremlagt i 1992 i forbindelse med den oprindelige undersøgelse, som førte til fastlæggelse af en støtteordning for denne sektor, er stadig gyldige. Inden for forarbejdningsindustrien findes der endvidere en virksomhed, hvor der fileteres sort sabelfisk. Denne virksomhed afsluttede sin indkøringsfase i begyndelsen af 1997. Ved normal drift har den en kapacitet på 7-8 t råvarer pr. dag, hvortil svarer 3-4 t færdigt produkt. Virksomhederne er ganske tilfredse med den modtagelse produktet har fået - både på det regionale marked og de eksterne markeder, hvor det er blevet præsenteret, og der er meget fine afsætningsmuligheder. Den pågældende virksomhed har skabt 45 arbejdspladser, hvoraf hovedparten er for kvinder. Der findes andre initiativer med produktioner, der ganske vist er mindre, men som bidrager til en positiv udvikling i denne delsektor. 21 p:\uper\projet\005da. doc Det forudses, at der i en nær fremtid vil kunne blive gennemført andre initiativer af denne art. EU-ordningen til udligning af meromkostninger Situation forud for indførelsen af ordningen Rådet for De Europæiske Fællesskaber fastlagde med afgørelse 91/315/EØF i 1991 et program med specifikke foranstaltninger til afhjælpning af problemerne ved den afsides beliggenhed og økarakter, der gør sig gældende for Madeira og Azorerne, og Kommissionen bevilligede med beslutning 92/448/EØF i 1992 fællesskabsstøtte til specifikke foranstaltninger til dette formål. Hermed erkendtes det ikke blot, at der var specifikke udviklingsproblemer, som forhindrede disse to øgrupper i at få det fulde udbytte af det indre marked, men også, at der var ulemper forbundet med den geografiske beliggenhed, nedbørsforhold, den meget mangelfulde infrastruktur samt det generelle økonomiske efterslæb. Hvad angår Madeira, kunne man især inden for fiskeriet, fra slutningen af firserne og begyndelsen af halvfemserne, konstatere, at moderniseringspolitikken for flåden gav større fangster, især af tun. Herefter begyndte fangstoverskuddene på grund af manglen på industriel infrastruktur at give alvorlige afsætningsvanskeligheder og problemer med producentpriserne. For at sikre en harmonisk vækst i sektoren og supplere de investeringer, der allerede var foretaget på andre områder (havneinfrastruktur, køleinstallationer og flåde), var det nødvendigt at skabe gunstige betingelser for etablering af virksomheder - især med henblik på forarbejdning af al den tun, flåden var i stand til at lande. For at føre denne udviklingsstrategi ud i livet var det nødvendigt at skabe bedre indtjeningsmuligheder for virksomhederne, hvis omkostninger på grund af økarakteren og den fjerne beliggenhed nødvendigvis måtte reduceres. Væksten i sektoren - hvor der i 1991 kun var en fabrik og i 1996 fire fabrikker - hænger sammen med gennemførelsen af POSEIMA, som skaber betingelser, der svarer til betingelserne i andre konkurrerende virksomheder på fastlandet. 3. Ordningens konsekvenser meå hsnsyji til beskæftigelse, eksport, markedsudvikling m. m. Som nævnt i foregående afsnit er det ikke en tilfældighed, at etableringen af konservesfabrikker, der arbejder hele året rundt, sker samtidigt med gennemførelsen af POSEIMA. Støtten under dette program har givet en varig stabilitet i sektoren og gjort det muligt for både rederne og konservesfabrikkerne at opnå passende fortjenester på deres aktiviteter. Der er under POSEIMA blevet skabt ca. 300 arbejdspladser i de tre virksomheder, der startede deres aktiviteter i 90'erne. 22 p:\uper\projet\005da. doc Hvis disse virksomheder har mulighed for at eksportere deres produktion, har de også brug for råvarer. Al den fisk, der ikke anvendes direkte til konsum, går til industrien og nogle gange, hvis de lokale råvareleverancer er utilstrækkelige, bytter man kvoter med Azorerne, hvilket giver rederne en garanti for, at de kan få afsat al den tun, de fanger. I perioden 1990-1996 firedobledes eksporten af konserves; beskæftigelsen i sektoren steg tilsvarende og er oven i købet forblevet stabil, og markedet for tunfisk er endvidere blevet, reguleret. Der er på baggrund heraf generel tilfredshed, både hos redere og fiskere og i den regionale konservesindustri. En virksomhed, den ældste, har endog påbegyndt bygning af en ny enhed til erstatning af den eksisterende. 4. Målgrupper for udligningsordningen og administrative foranstaltninger Målgrupperne og de administrative foranstaltninger er de samme som dem, der er nævnt under afsnittet om Azorerne (se ovenfor). KONKLUSION Den ovenfor beskrevne situation viser, at den ordning, der blev indført i 1992, for tunfisks vedkommende har fungeret ret tilfredsstillende med hensyn til den gennemsnitlige produktion på årsbasis, og de fordele, som de berørte parter har opnået. Man skal på den anden side være opmærksom på, at de vilkår, der skaber meromkostninger, og som retfærdiggør ordningen, forbliver de samme. Dette betyder, at den betydelige afstand til markedet for dette produkt fortsat medfører meromkostninger, som den lokale sektor ikke kan undgå. Det er derfor fortsat berettiget at anvende udligningsordningen for dette produkt. 5. Sort sabelfisk fra Madeira Fiskeriet efter sort sabelfisk er på Madeira et gammelt og traditionelt erhverv, som på indeværende tidspunkt beskæftiger ca. 40% af fiskerne. Der landes årligt 3 500 t af denne art, hvilket udgør ca. en tredjedel af den samlede mængde fisk, der landes i regionens havne. Den videnskabelige overvågning af fiskeriet efter denne fisk viser ingen tegn på nedgang i bestanden, hvilket understøttes af, at fangsterne (vægt/størrelse) i de seneste 15 år har ligget på det samme niveau, og arten kan således betragtes som underudnyttet. Fiskeriet har i de senere år ændret sig betydeligt. Der er sket en nedgang i antallet af fartøjer, og antallet af fiskedage på årsbasis er også gået ned. Der har således siden 1992 været en nedgang i fiskeriindsatsen. Fiskeriindsatsen påvirker ikke bestandstætheden. De foranstaltninger, de lokale myndigheder anvender i forbindelse med denne form for fiskeri, omfatter kontrol med antallet af fiskedage og antallet af togter i gydningsperioden. De fisk, der fanges, er voksne fisk, som findes på vanddybder, hvor der ikke forekommer yngel. Denne fisk er en af de vigtigste bestanddele i kosten på Madeira og er endvidere populær på de eksterne markeder. 23 p:\uper\projet\005da. doc De eksterne markeder udgør den vigtigste afsætningskanal for dette produkt, og 90% af den råvare, der anvendes i forarbejdningsindustrien, eksporteres. Da der tidligere ikke fandtes en forarbejdningsindustri, var fangsterne af sort sabelfisk indtil i år begrænset til, hvor store mængder fersk fisk, det regionale marked kunne aftage. For at afhjælpe denne situation, og eftersom ressourcerne gør det muligt at øge fangsterne, er der blevet godkendt tre projekter for virksomheder, der skal forarbejde og afsætte denne fisk. Projekterne er godkendt og medfinansieret af EU, og de er af stor betydning, eftersom skabelsen af 60 arbejdspladser, hovedsagelig for unge og kvinder, har bidraget til, at befolkningerne kan blive boende i deres lokalsamfund. De tre virksomheder vil årligt kunne forarbejde 2 0001 sort sabelfisk. Virksomhederne, hvoraf to allerede er i drift, og den tredje er ved at blive gjort operationel, er beskæftiget med filetering og frysning, og deres væsentligste markeder er EU-landene og visse tredjelande. De specifikke betingelser for øgruppen - herunder den ringe størrelse og den perifere beliggenhed - medfører imidlertid meromkostninger i forbindelse med produktion og afsætning af produkter, der giver konkurrenceforvridning i forhold til lignende aktiviteter på det europæiske fastland, og som har negativ indvirkning på indtjening og beskæftigelse i denne sektor. KONKLUSION Meromkostningerne i forbindelse med afsætning af denne art er et resultat af de særlige vilkår, der gør sig gældende i sektoren: udgifter til søtransport (inklusive forsikring), dyr energi og oplagring af råvarer og færdige produkter. Det er på den baggrund berettiget med en EU-foranstaltning, som kompenserer for meromkostningerne i forbindelse med afsætningen af denne art. I overensstemmelse med de beregninger, der er foretaget, skal de beløb, som anvendes, fastsættes på grundlag af en årlig mængde på 1 800 t, som er den mængde råvare, der indgår i de eksporterede produkter. 6. Afsætningsvilkår for spansk makrel fra Madeira Fiskeriet efter spansk makrel (Scomber japonicus) går langt tilbage i tiden på Madeira, hvor der er tradition for forarbejdning af denne fisk. Siden 1985 er den imidlertid af forskellige grunde ikke blevet anvendt til konserves. Fem mindre fartøjer, udstyret med omkredsende net, har autorisation til denne form for fiskeri, der beskæftiger omkring 90 fiskere. De årlige fangster har de tidligere år ligget på omkring 1 000-1 200 t/år, hvilket svarer til en bruttoværdi på 100-120 mio. ESC. 24 p:\uper\projet\005da. doc Det lokale forbrug af frisk makrel er temmelig begrænset, hvorfor det er nødvendigt at eksportere fisken. Med ibrugtagningen af en ny konservesfabrik, der beskæftiger 170 personer, kan man forvente øgede fangster, eftersom der er meget store ressourcer. Betingelserne for forarbejdning og afsætning af spansk makrel er i øvrigt de samme som for tun. Der var i første kvartal af 1997 en mærkbar stigning i den industrielle forarbejdning af spansk makrel. Dette udgjorde en supplerende aktivitet for de virksomheder, der forarbejder tunfisk, og bidrog hermed til opretholdelse eller forøgelse af deres aktiviteter, opretholdelse af arbejdspladser, forøgelse af produktets værdi samt til forbedring af industriens konkurrenceevne. Det forventes, at fangsterne i år når op på 2 000 t. Hele den industrielle produktion eksporteres til Italien. De specielle betingelser for øgruppen, som skyldes dens ringe størrelse og den meget perifere beliggenhed, medfører imidlertid meromkostninger ved produktion og afsætning af produktet, der skaber konkurrenceforvridning i forhold til lignende aktiviteter på det europæiske fastland, og som har negativ indvirkning på indtjening og beskæftigelse i regionen. Meromkostningerne ved afsætning af denne fisk hidrører fra udgifter til søtransport af forsyninger, ballastsejladser, oplagring, elektricitet, forsikringer og eksportdokumenter. KONKLUSION Det er under hensyntagen til betingelserne for forarbejdning og afsætning af denne art berettiget med en EU-foranstaltning til udligning af meromkostningerne i forbindelse med den mængde fisk, der forarbejdes og eksporteres (2 000 t). I absolut værdi er der tale om et beskedent beløb, men det har stor samfundsøkonomisk betydning, bl. a. for beskæftigelsen. 25 p:\uper\projet\005da. doc III DE KANARISKE ØER INDLEDNING Da De Kanariske Øer ligger langt ude på havet og har et gunstigt klima, har fiskeri altid været en meget fremtrædende økonomisk aktivitet på øerne. Øgruppens østligste punkt befinder sig 115 km fra den afrikanske kyst, og dens nordligste punkt 1 100 km fra Cadiz, der er den nærmeste havn på det spanske fastland. Til Madrid, der er det største afsætningsmarked for fisk i Spanien med 172 0001 om året, er afstanden 1 600 km. Øgruppen består af syv øer, der er inddelt i to provinser, nemlig Las Palmas og Santa Cruz, og har et samlet areal på 7 273 km, hvilket svarer til 1,44% af Spaniens samlede område. Småfiskeri og kystfiskeri har i over 300 år sameksisteret med højsøfiskeri på Sahara- fiskebanken, hvis aktivitet i et vist omfang har overskygget småfiskeriet og kystfiskeriet, der er meget mere begrænset med færre ressourcer. Fiskerierhvervet har derfor haft en stor betydning på øerne og har været en af de grundlæggende økonomiske ressourcer. På nogle øer såsom Lanzerote indtager fiskeriet andenpladsen blandt erhvervsaktiviteterne efter turismen. Kysterne på de forskellige øer er for størstedelens vedkommende stejle, og der er kun få fjorde, bugter og rede. Øerne er ikke forbundet med en havsokkel, da havdybden mellem dem nogle steder overstiger 3 000 m. Havbunden mellem øerne består af basiske bjergarter og lava og er fyldt med kratere, hvilket umuliggør trawlfiskeri, der er almindeligt i andre have. De fiskearter, der forekommer i øernes farvande, er enestående ligesom øgruppens havdyb og havgeologi. Havet omkring øgruppen rummer over 350 fiskearter, hvilket er usædvanligt i forhold til andre steder i Atlanterhavet. Disse arter tilpasser sig godt til øgruppens arrede havorografi på grund af mikroklimaerne i dybderne mellem øerne. Denne rigdom af arter i øernes næringsfattige farvande og dybhavsmikroklimaer skyldes to faktorer: 1. Marine arter, der er særegne for Nordeuropa, Middelhavet og det tropiske Amerika, når øerne som følge af, at De Kanariske Øers kolde strøm krydser strømmen fra Gibraltarstrædet. 2. Arter fra den afrikanske kyst når øerne som følge af permanente passatvinde fra Atlanterhavet, der afbøjes af vindene fra Sahara, hvorved havstrømmen presses mod De Kanariske Øers vestlige punkt. De Kanariske Øers farvande rummer to typer marine arter: 26 p:\uper\projet\005da. doc a) b) Forskellige demersale arter, der lever i havdybderne, men som ikke forekommer i tilstrækkelig mængde til industriel udnyttelse. Pelagiske arter eller overfladefisk såsom tunfisk, okseøjefisk, makrel, pigmakrel og sardiner, der ankommer til øerne i stor mængde. De Kanariske Øers farvande fremviser særlige forhold med hensyn til saltindhold og temperatur, der tiltager efterhånden som man fjerner sig fra den afrikanske kyst. Ved De Kanariske Øer ligger temperaturen indtil 6°C over det samme vands temperatur ved den afrikanske kyst. Denne forskel bevirker, at øernes havfauna afviger stærkt fra havfaunaen ved den kontinentale afrikanske kyst, især fra 200 meters dybde, som følge af at de undersøiske strømme fra Middelhavet krydser strømmene fra Atlanterhavet. Den særegne havorografi og de knappe ressourcer i De Kanariske Øers indre farvande er afgørende for, at kun 5% af fangsterne tages i De Kanariske Øers egne farvande. Resten fiskes traditionelt på Sahara-fiskebanken. Da disse fiskepladser i 1975 kom under mauretansk og marokkansk jurisdiktion, blev flåden hjemmehørende på øerne tvunget til at forhandle sig frem til fangstmængden med mellemrum, nedbringe flådens størrelse og betale afgifter for fiskerirettighederne samt samarbejde på det teknologiske, erhvervsmæssige og industrielle plan med de nævnte lande. Disse forhold betød, at De Kanariske Øers fiskerisektor var præget af usikkerhed. Blandt øernes ovennævnte ressourcer er de pelagiske havfisk den vigtigste indtægtskilde for småfiskeriet. Deres forekomst i De Kanariske Øers farvande er sæsonbestemt og varierer endog fra år til år. De mest repræsentative pelagiske havfisk er: storøjet tun (Thunnus obesus), bugstribet bonit (Katsuwonus pelamis), langfinnet tun (Thunnus alalunga), almindelig tun (Thunnus thynnus) og gulfinnet tun (Thunnus albacares). En betydelig del af fiskerflåden hjemmehørende på øerne opererer i Vestafrikas farvande og fisker i stort omfang efter blæksprutter, men også efter sardiner, antarktisk torsk, rejer, ansjoser og andre arter. Blæksprutter er den vigtigste ressource i Vestafrikas nordlige zone med hensyn til såvel fangstmængde som økonomisk værdi. Fiskepladserne for blæksprutter ligger mellem Cabo Bojador og Cabo Verde (Senegal). De vigtigste arter blæksprutter er ottearmet blæksprutte, lille blæksprutte og tiarmet blæksprutte. Den ottearmede blæksprutte er repræsenteret ved en enkelt art, Octopus vulgaris, mens den lille blæksprutte tilhører arten Sepia med dens underarter officinalis, hierredda og berttheloti. Den tiarmede blæksprutte er repræsenteret ved arterne Loligo vulgaris og Loligo forbesi. 27 p:\uper\projet\005da. doc SOCIOØKONOMISKE DATA FOR SEKTOREN Den samlede befolkning på De Kanariske Øer androg i 1995 1 601 498 indbyggere. Den erhvervsaktive befolkning var på 647 200 personer, hvoraf 518 000 var i beskæftigelse og 129 200 arbejdsløse. Aktivitetsgraden var på 50% og beskæftigelsesgraden på 40%. Arbejdsløshedsgraden androg 23,73%. BNP fordeler sig på 5% for landbruget og fiskeriet, 9% for industrien, 7% for byggeriet og 79% for servicesektoren. I løbende pesetas andrager BNP pr. indbygger 1 719 167. De Kanariske Øers fiskerisektor udgør 2% af øernes BNP. Ifølge data fra Secretaria General de Pesca Maritima omfatter den kanariske flåde følgende fartøjer: TRAWLERE, KOMBINATIONSFAR- TØJER OG VODFARTØJER I EU-FAR- VANDE NOTFARTØJER, FARTØJER TIL PE LAGISK FISKERI, GARNFARTØJER OSV. IEU-FARVANDE TRAWLERE KOMBINATIONSFARTØJER TREDJELANDES INTERNATIONALE FARVANDE OG I FARVANDE OG NOTFARTØJER, FARTØJER TIL PE LAGISK FISKERI, GARNFARTØJER OSV. I TREDJELANDES FARVANDE OG INTERNATIONALE FARVANDE Antal fartøjer BRI IALTkW 2 472,10 1220,10 1353 5 148,65 27 078,13 142 35 503,09 94 239,49 57 7 251,86 19 792,08 IALT 1554 48 375,70 142 329,81 Arbejdsstyrken i småfiskeriet udgør 53% af den samlede erhvervsaktive befolkning i fiskeriet, selvom dens produktion kun andrager 23%. Resten er beskæftiget i industriflåden. Ifølge data fra 1996 androg de landede ferske fisk 74 9461 og de frosne fisk 153 053 t. ANACEF's industriflåde, der er tilknyttet Producentorganisation 43, består af 156 fartøjer på 280 BRT i gennemsnit med en samlet arbejdsstyrke på 2 550 personer, og den giver arbejde til 12 000 personer på land. Dens fangst af blæksprutter ligger på omkring 28 p:\uper\projet\005da. doc 50 000 t om året, hvis der ikke tages hensyn til 1995, hvor der opstod problemer som følge af undertegnelsen af fiskeriaftalen med Marokko. Nævnte fangster har følgende destination: 50% går til Japan og 50% til EU (60% til det spanske moderland og 40% til Italien, Portugal og Grækenland). Sardinflåden hjemmehørende i Arrecife havn på Lanzarote består af otte fartøjer på ca. 4 500 BRT med en samlet arbejdsstyrke på 184 personer. Sardinfangsterne i 1996 var på 122 000 t fordelt således: 93% til fremstilling af fiskemel, 5% til konserves og 2% til frysning. Den endelige destination er det spanske moderland for 90% af produktionens vedkommende i forbindelse med de to sidste andele og 100 % til industrien på Lanzarote i forbindelse med den første andel. Tunflåden består af ca. 60 enheder på i alt 3 000 BRT med en besætning på 400 personer. Fangsten af tunfisk andrager 20 000 t om året. Størstedelen af denne mængde går i fersk tilstand til det spanske moderland efterfulgt af eksporten til Japan og USA og den resterende del til konservesindustrien. Der er to fabrikker på land, som ligger på Lanzarote. Den ene af dem tilhører selskabet AGRAMAR, der ud over fiskemel og fiskeolie forar bejder fersk og frossen tun og råder over et køleanlæg med en indfrysningskapacitet på 750 t/dag og en lagerkapacitet på 3 000 t. AGRAMAR ejer også et isværk med en kapacitet på 140 t/dag. AGRAMAR giver direkte og indirekte beskæftigelse til 315 personer. I indeværende år har fabrikken kapacitet til at forarbejde 750 t råvarer pr. døgn og har opført et drikkevandsanlæg. En anden af AGRAMAR's aktiviteter er afsætning af tun, der normalt sendes i fersk tilstand til det spanske moderland eller, hvis der ikke er efterspørgsel, nedfryses med henblik på senere salg. Sidste år blev der indledt forsøg med rensning af fisk og udtagning af "loins", der indhylles i plastfolie og især sælges i Las Palmas. Forsøget forløb tilfredsstillende. Den anden fabrik tilhører selskabet GARA VILLA, der beskæftiger sig med konservering af sardiner og tun. Produktionen androg i 1996 lidt over 200 000 kasser sardinkonserves, hvoraf ca. 50% gik til EU. Resten blev afsat til tredjelande. GARAVILLA giver direkte og indirekte beskæftigelse til 450 personer. Forbruget af sardinkonserves i Spanien er forholdsvist højt, men det er meget vanskeligt for De Kanariske Øer at konkurrere, da transporten til det spanske moderland indebærer en meget betydelig ekstraomkostning pr. kg. Ud over transporten kommer andre nødvendige og meget lidt konkurrencedygtige input: dåseblik til dåserne transporteres fra det spanske moderland, kartonerne fra Tenerife er relativt dyre, vandprisen på Lanzarote osv. På grund af de sæsonbestemte fangster, der er koncentreret fra september til november og praktisk talt ophører mellem januar og maj, er nedfrysning en nødvendighed, der påfører store udgifter. 29 p:\uper\projet\005da. doc Af fiskemelsproduktionen aftager det spanske moderland ca. 10% af produktionen, det øvrige EU ca. 40%, og de resterende 50% afsættes i Det Fjerne Østen. De vigtigste konkurrerende lande er Chile og Peru. Med hensyn til fiskeolie afsættes ca. 20% af den samlede mængde i det spanske moderland. Resten afhændes til det øvrige EU og de nordiske lande, hvor den anvendes til medicin, kosmetik og levnedsmidler. På disse markeder er kvaliteten meget afgørende (målt ved jodindholdet og surhedsgraden). EU har betegnet De Kanariske Øer som velegnede til akvakultur på grund af deres klimaforhold. Det er blevet forsøgt i ti år med store vanskeligheder. Produktionen af pighvar og rejer måtte opgives, hvorefter kun guldbrasen og bars er tilbage. På indeværende tidspunkt er man kun nået op på 20% af den produktion, der er forudset i de flerårige udviklingsprogrammer. 80% af denne produktion afsættes på det europæiske marked, hovedsagelig i Italien. Der er i nogle havne også brug for kraner til losning af fiskene og platformvægte på kajen for at undgå transportomkostninger og den heraf følgende forringelse af fiskenes kvalitet, når de skal transporteres langt væk fra landingsstedet for at blive vejet. Trods disse mangler i infrastrukturerne er der i de seneste år konstateret en meget mærkbar forbedring i køleanlæggene. Alligevel dækker frysekapaciteten i Santa Cruz på Tenerife ikke behovet. Dette bevirker, at tunflåden er nødt til lande i andre havne. Puerto de La Luz på Las Palmas ekspederede i 1995 2 490 fiskerfartøjer på i alt 1 640 347 BRT med en omsætning på 225 9501 fisk. 30 p:\uper\projet\005da. doc EVALUERING AF NABOLANDENES KONKURRENCE I DENNE SEKTOR Marokkos eksport til Spanien i de seneste år i er steget konstant fra 25 859 t i 1986 til en samlet værdi på 5 509 mio. ESP til 54 887 t til en samlet værdi på 23 501 mio. ESP. Marokko er det vigtigste konkurrerende land for den kanariske flåde. Den største andel udgøres af frosne blæksprutter, der med 16 000 t om året klart konkurrerer med De Kanariske Øers højsøfiskeri. Marokkos situation med total toldfritagelse for landets eksport af produkter til EU fra 1987 som følge af samarbejdsaftalen bevirkede, at dets produkter nød godt af en præferencebehandling i forhold til De Kanariske Øers produkter indtil disse øers fuldstændige integration i toldordningen i 1993. Det japanske marked, der er et af de vigtigste afsætningsmarkeder for de marokkanske produkter, opretholder en mere fordelagtig ordning for de marokkanske produkter end for de kanariske produkter, da sidstnævnte produkter er omfattet af den ordning, der gælder for EU. Desuden er produktionsomkostningerne i Marokko generelt er meget lavere end i EU og dermed på De Kanariske Øer. Det kan konkluderes, at Marokkos fiskerisektor i de seneste år takket være de gunstige betingelser for landets produkter på verdensmarkedet og de lavere produktions omkostninger skader det kanariske fiskeri i stor udstrækning. I 1995 forhandlede Mauretanien om EU-fartøj ernes adgang til landets farvande. I november gav dette land tilladelse til atten blækspruttefartøjers fiskeri i dets farvande, hvilket delvist kompenserede for den nedsættelse, der blev pålagt for det første år i aftalen mellem EU og Marokko. 31 p:\uper\projet\005da. doc AFSLUTTENDE KONKLUSIONER Hvis der er et negativt træk blandt andre, der springer i øjnene ved analysen af den kanariske fiskesektor, er det dens permanente AFHÆNGIGHED. Afhængighed af især MAROKKOS fiskepladser Afhængighed af meget få markeder, hovedsagelig det JAPANSKE marked Afhængighed af begrænsede transportmidler som følge af øernes fjerne beliggenhed Afhængighed af en enkelt emballagefabrik Afhængighed af en enkelt konservesfabrik. Men denne afhængighed er ikke den eneste uheldige omstændighed, eftersom en lang række ændringer, der har fundet sted i forbrugernes adfærd, tvinger primærsektoren til at producere med højere kvalitet og bedre præsentation. Forbedring af kvaliteten og præsentationen medfører altid øgede omkostninger, og disse omkostninger er ydermere meget højere, når produktionen er fysisk isoleret over store afstande. Det kanariske industrifiskeri er langsomt gået tilbage og er næsten bukket under i konkurrencen fra i tredjelande, som beskyttes som følge af deres socioøkonomiske særtræk (udviklingslande, med hvilke der er indgået samarbejdsaftaler osv. ). industrien Vi taler derfor om en europæisk erhvervssektor, hvis geografiske beliggenhed påfører den skarp konkurrence fra udviklingslande, og som kun kan gives rimelige vilkår, hvis der ydes kompensation for øernes isolerede beliggenhed og deres lange afstand til de centrale handelscentre. 32 p:\uper\projet\005da. doc ANALYSE AF MEROMKOSTNINGERNE FOR HVER SEKTOR SEKTOREN FOR FROSSEN OG FERSK TUN Fiskeriet efter tunfisk, der har et betydeligt omfang, sker udelukkende med almindelige fiskekroge, men med stor effektivitet. Fremtiden for fiskeriaktiviteten på De Kanariske Øer afhænger meget af udviklingen i tunfiskeriet og hovedsageligt af evnen til at afsætte tun generelt, da tunfiskeriets betydning kan betinge en mere eller mindre intensiv udnyttelse af dybvandsressourcerne. Meromkostningerne skyldes hovedsagelig forsikring, håndtering og havne- og lufthavnsafgifter, der følger af disse typer transport. Disse udgifter udgør for fersk tun 33,61% af de samlede omkostninger og for frossen tun 13,08%. Det skal tages i betragtning, at lufttransport er den eneste måde, hvorpå øerne kan sikre, at fiskene når forbrugerne uden forringelse af kvaliteten. transportudgifter, inklusive Nedenfor anføres tallene for de mængder (i tons), der er produceret i de seneste år, såvel som tallene for den støtte, der efter forordning (EF) nr. 2337/95 er udbetalt for henholdsvis fersk tun og frossen tun. POSEICAN-støtte 1. - Støtteansøgninger (tons) ÅR 1992 1993 1994 1995 Antal ansøgninger TUN Fersk Frossen IALT 194 174 186 172 4 095 4 903 11 185 11703 7 184 2 746 1420 872 11279 7 649 12 605 12 575 2. - Ydet støtte (tons) ÅR 1992 1993 1994 1995 Antal ansøgninger TUN Fersk Frossen IALT 194 174 186 172 4 095 4 903 10 400 10 400 7 184 2 746 1420 872 11279 7 649 11820 11272 33 p:\uper\prqjet\005da. doc UDBETALT STØTTE 1) Tun til afsætning i fersk tilstand. År 1992 1993 1994 1995 Antal ansøgn. 125 149 190 149 Tons ECU/t E CU i alt 4 095 4 903 10 400 10 400 150 150 125 151 614 250 735 450 1 300 000 1 570 400 Kurs ESP/ECU 149 158 193 167 ESP i alt 91 697 547 116185 276 250 947 312 263 020 883 2) Tun til nedfrysning. Ar 1992 1993 1994 1995 Antal ansøgn. 192 151 43 23 Tons ECU/t E CU i alt 7 184 2 746 1420 786 50 50 45 54 359 200 137 300 63 900 42 444 Kurs ESP/ECU 149 158 192 168 ESP i alt 53 625 849 21 692 228 12 287 932 7118 993 34 p:\uper\projet\005da. doc ANALYSE AF MEROMKOSTNINGERNE FOR HVER SEKTOR SEKTOREN FOR SARDIN OG MAKREL, FROSSEN OG I KONSERVES Fangstsæsonen for sardiner varer kun syv måneder fra juni til december på grund af sardins livscyklus, hvorfor det er nødvendigt at oplagre råvarer og færdigvarer for at klare salgsforpligtelseme igennem hele året. Dette medfører naturligvis øgede udgifter til opretholdelse af lagre med henblik på fiskekonservesfabrikkerne i det spanske moderland, der kan arbejde hele året med et meget stort udvalg af fiskeprodukter. FROSSEN SARDIN OG MAKREL Ud over disse øgede udgifter skal der også tages hensyn til meromkostningerne til energi og nødvendig emballering og indpakning, der er dyrere på De Kanariske Øer end i det spanske moderland, og som forøger produktets pris med ca. 15%. Hertil kommer udgifterne til søtransport udelukkende på grund af De Kanariske Øers fjerne beliggenhed. Disse udgifter indbefatter naturligvis også udgifter til forsikring og sagsbehandling og havneafgifter og når op på 42,22% af de samlede fob-udgifter. Nedenfor anføres tallene for de producerede mængder og den støtte, der blev ydet i de seneste år efter forordning (EF) nr. 2337/95. SARDIN OG MAKREL I KONSERVES Omkostningsforskellen mellem det spanske moderland og De Kanariske Øer påvirker praktisk talt alle de input, der er nødvendige for produktionen. Bortset fra råvaren, der er billigere på De Kanariske Øer (som eksempel kan det anføres, at for tiden er produktet ca. 219 ESP billigere pr. kg på De Kanariske Øer), kræver såvel energi, emballage, afskrivning af maskiner og de finansielle udgifter flere midler på De Kanariske Øer. Som det fremgår af nedenstående tabel er der en forskel på indtil 9 ESP i energiprisen, på 297 ESP i emballageprisen, 5 ESP ved afskrivning af maskiner og 325 ESP i de finansielle udgifter. I DE KANARISKE ØER I DET SPANSKE MODERLAND ENERGI EMBALLAGE AFSKRIVNING AF MASKINER FINANSIELLE UDGIFTER | 114 1 847 71 1_200 | 105 1 550 66 875 AFSKRIVNING Meromkostningerne ved afskrivning skyldes to faktorer: a) En højere værdi af maskiner og anlæg som følge af transporten til øerne og teknikernes og montørernes rejseudgifter i forbindelse med igangsætningen. b) Følgerne af det årlige beløbs afskrivning over seks måneders aktivitet. 35 p:\uper\projet\005da. doc GENERELLE OMKOSTNINGER OG FINANSIELLE UDGIFTER De generelle omkostninger og de finansielle udgifter er højere end for enhver anden virksomhed i det spanske moderland, da arbejdet er indskrænket til de syv måneders fangstsæson (juni/december) som følge af sardins livscyklus, og fordi øerne er fjerntliggende med deraf følgende vanskelig forsyning med hjælpestoffer (såsom emballage, olie osv. ) -. Alt dette forudsætter oplagring af råvarer for at opretholde produktionen af færdigvarer, for at afsætningen kan foregå i alle årets tolv måneder. a) Generelle omkostninger Disse omkostninger kan inddeles i følgende kategorier: A) Reparation og vedligehold af maskiner og anlæg koster mere som følge af de dyrere reservedele, og fordi det er nødvendigt at hente teknisk bistand fra de andre øer eller det spanske moderland. B) Forsikringer. Meromkostninger som følge af en højere basisværdi ved beregning af præmierne såvel for anlægsaktiver som for lager, reservedele, råvarer og færdigvarer. C) Telekommunikation. Større forbrug ved mere intens brug af telefon og telefax såvel som ved forsendelse af dokumenter og mindre reservedele. D) Udgifter til administration og rejser til det spanske moderland. Meromkostninger i forbindelse med virksomhedernes interne revisionstjeneste, administrative tjeneste til det spanske og tekniske tjeneste og i forbindelse med forretningsrejser moderland. b) Finansielle udgifter Der er meromkostninger forbundet med at opretholde store lagre af hjælpestoffer (kasser, emballager, kartoner, olier, plomber og andre komponenter), færdigvarer og reservedele til maskiner og anlæg med henblik på at sikre velfungerende produktionsanlæg og fremstillingsprocesser og konkurrencedygtighed på markedet. Oven i nævnte meromkostninger kommer udgifterne til transport, der nødvendigvis må ske ad søvejen. Disse udgifter er om muligt mere tyngende for disse produkter, da de lider under at produktionen har sin oprindelse på en ø, nemlig Lanzarote, mens havnen, hvorfra produkterne forsendes, befinder sig enten på Gran Canaria eller Tenerife. Nedenfor anføres tabellerne over mængder og støtte, der er ansøgt om og ydet efter Rådets forordning (EF) nr. 2337/95. 36 p:\uper\projet\005da. doc Produktion af sardiner i fangstsæsonerne 1993 til 1996. i tons. TIL KONSERVES TIL FRYSNING 6 634 6 694 6 501 2 530 3 583 677* 2 563 1993 1994 1995 1996 * På grund af vanskeligheder med Marokko. POSEICAN-støtte 1) Støtteansøgninger (tons) SARDINER/MAKREL Antal ansøgn. 3 3 4 3 Forarbejdning 5 984 6 506 9 721 1000 2) Ydet støtte (tons) SARDINER/MAKREL Antal ansøgn. 3 3 4 3 Forarbejdning 5 984 6 506 9 721 1000 YDET STØTTE 3) Sardiner/makrel til forarbejdning Nedfrysning 1077 2 630 3 616 676 Nedfrysning 1077 2 630 3 616 676 IALT 7 061 9 136 13 337 1676 IALT 7 061 9 136 13 337 1676 Tons 5 984 6 506 9 721 1000 ECU/t 100 100 85 103 ECU i alt Kurs ESP/ECU E SP i alt 598 400 89 336 735 650 600 102 790 289 826 285 158 912 089 103 000 16 521075 149 158 192 160 4) Sardiner/makrel til nedfrysning Tons 1077 2 630 3 616 676 ECU/t 50 50 45 54 ECU i alt 53 850 131 500 162 720 36 504 Kurs ESP/ECU 149 158 192 167 ESP i alt 8 039 803 20 773 308 31293 818 6 098 440 År 1992 1993 1994 1995 År 1992 1993 1994 1995 Åi 1992 1993 1994 1995 År 1992 1993 1994 1995 37 p:\uper\projet\005da. doc 1992 1993 1994 1995 Tons ESP. Tons. ESP. Tons. ESP. Tons. ESP. SARDINER Forarbejdning. Frysning. IALT 5 984 1077 7 061 89 336 735 8 039 803 97 376 538 6 506 2 630 9 136 102 790. 289 20 773 308 123 563 597 9 721 3 616 13 337 158 912 089 31293 818 190 205 907 1000 676 1676 16 521. 075 6 098. 440 22 619. 515 38 p:\uper\projet\005da. doc KONKLUSIONER Den situation, der er beskrevet på de foregående sider, viser, at ordningen, der blev indført i 1992, har fungeret yderst tilfredsstillende for alle de berørte arter, både for så vidt angår beregningen af den produktion, der er omfattet af ordningen, og selve ordningens funktion. På samme måde har de fordele, som de berørte erhvervsdrivende har draget af disse regler, gjort det muligt for de forskellige berørte sektorer at opretholde et passende produktions- og udviklingsniveau. Den særlige situation, der er årsag til de meromkostninger for øgruppens produktion, der er analyseret ovenfor, har ikke ændret sig og vil ikke ændre sig i nær fremtid. Den har sin oprindelse i de vanskeligheder, øgruppens fjerne beliggenhed volder de kanariske producenter, og derfor er det indlysende, at afsætningen af de pågældende produkter fortsat vil være forbundet med højere omkostninger end i det spanske moderland, meromkostninger, som øgruppens producenter ikke selv kan bære. Derfor er en fortsat kompensation for meromkostningerne for at lette de pågældende produkters afsætning på EU-markedet fuldt ud berettiget, så at de kanariske producenter kan få adgang til det indre marked på lige fod med producenterne i det spanske moderland. Dette kan ikke sikres uden den støtte, som sektoren modtager under den nuværende ordning. 39 p:\uper\projet\005da. doc SEKTOREN FOR AKVAKULTUR De første forsøg med akvakultur på De Kanariske Øer blev indledt i 1978. Det autonome samfund De Kanariske Øer prioriterede udvikling af akvakultur som et af dets mål, da man havde fastslået akvakulturens levedygtighed og dens betydning for diversificering af en yderst fastlåst økonomi, der var baseret på meget få aktiviteter og produkter, med en fiskerisektor med alvorlige strukturproblemer og i mærkbar tilbagegang. for akvakultur, som Spanien sendte Kommissionen Det første program for femårsperioden 1987-1991, blev godkendt ved Kommissionens beslutning af 11. december 1987 (EFT nr. L 4 af 7. 1. 1988). Målet for Spanien og herunder De Kanariske Øer var ved udgangen af perioden at nå op på følgende årlige produktionsmængder: ART Guldbrasen Bars Pighvar Mængde (t). SPANIEN I ALT 7 500 6 000 4 700 DE KANARISKE ØER I ALT 1 400 500 200 Ved afslutningen af det første flerårige udviklingsprogram for akvakultur blev det andet flerårige udviklingsprogram, som Spanien forelagde for perioden 1992-1996, godkendt ved Kommissionens beslutning af 20. december 1991 (EFT nr. L 29 af 5. 2. 1992). Som årlig produktionsmængde opretholdtes de samme mål som i det tidligere flerårige udviklingsprogram for guldbrasen og pighvar, mens produktionsmængden for bars blev reduceret med lidt over 50%. Disse tre arter anses for at have størst interesse for De Kanariske Øer. I det indeværende årti har akvakulturen næppe haft fremgang, da den har været hæmmet af overdragelser, opsplitninger og omstillinger af nogle af de oprindelige projekter. Resultaterne vidner om en klar stagnation i udvikling af nye projekter og tyder på en betydelig forsinkelse i gennemførelsen af de allerede godkendte projekter. Sektoren er således meget langt fra de produktionsmål, der er fastsat i det flerårige Udvik lingsprogram, selvom der er gået ti år, siden EU's og De Kanariske Øers officielle støtte til akvakulturen blev indledt. De virksomheder, der med hjælp fra FIUF og med nationale midler etablerede sig i sektoren, har dog kunnet udvikle en stabil produktion med en mængde, der er steget hvert år, selvom deres konkurrenceevne lider et alvorligt afbræk, da de indtil nu ikke er blevet kompenseret for akvakulturens meromkostninger, der skyldes De Kanariske Øers særlige status som fjerntliggende øgruppe. I denne forbindelse anføres nedenfor en række sociale, økonomiske og tekniske argumenter, der viser den fjerne beliggenheds og de andre heraf følgende faktorers indflydelse på akvakulturens situation. 40 p:\uper projet\005da. doc 1. Sociale og økonomiske argumenter Samtlige akvakulturanlæg på De Kanariske Øer ligger i stærkt fiskeriafhængige områder ifølge en meddelelse fra Kommissionen i 1992. Det er derfor i disse områder, at omstillingen af fiskeriet påvirker det sociale netværk mest. For at omstille fiskeribefolkningen fremmer EF-initiativet PESCA (EFT nr. C 180 af 1. 7. 1994) diversificering af fiskeriaktiviteten, da det er klart, at akvakultur, der er stærkt arbejdsintensiv, kan opsuge en stor del af den befolkning, der bliver arbejdsløs efter ophør med fiskeriaktivitet. Af de tolv projekter, der blev fremlagt mellem 1986 og 1989 på De Kanariske Øer, lykkedes det kun for fire at komme godt fra start. De fire virksomheder klarede sig takket være det høje prisniveau i begyndelsen af 90'erne, som dæmpede den negative virkning af de høje omkostninger som følge af øernes fjerne beliggenhed. Desværre faldt priserne og hermed fortjenstmargenen, hvorved transportomkostningerne blev en stor hæmsko for konkurrencedygtigheden. På De Kanariske Øer fremstilles størstedelen af det spanske fiskemel, der er hovedbestanddel i foder. Som bekendt er sektoren i gang med en omstillingsproces. Udvikling af en stærk akvakultursektor på øerne vil uden tvivl være en medhjælpende faktor under den vanskelige proces. Ved udgangen af 1999 udløber den nuværende fiskeriaftale mellem Kongeriet Marokko og EU. Hvis der som forventet opstår store vanskeligheder mod at få fornyet aftalen, betyder det tab af arbejdspladser for besætningen på over 170 fartøjer hjemmehørende på De Kanariske Øer, som helt afhænger af denne fiskeplads. I dette perspektiv vil det være meget uheldigt, hvis fiskeriundersektoren akvakultur ophører med sin virksomhed. 2. Tekniske argumenter. Der findes følgende meromkostninger, der let kan kvantificeres, og som er specifikke for de kanariske akvakulturanlæg: 1, Fiskeyngel Meromkostningerne ved indførsel af fiskeyngel skyldes hovedsagelig transportomkost ningerne og forsikringerne. Selvom forsendelserne sikres godt, afbrydes udsætningscyklen i tilfælde af massiv dødelighed, og produktionen ophører derfor i flere måneder. Som følge af den skarpe konkurrence mellem producenterne kan et midlertidigt fravær fra markedet betyde tab af markedsandele. Anlæggene i det spanske moderland kan rekvirere en ny ladning fisk i løbet af få dage, når sådanne uheld indtræder. På De Kanarisk? Øer er forsyningsfristen mindst to måneder. Den lange transport forårsager en dødelighed på næsten 10% (det normale i det spanske moderland er under 2%) og en høj grad af misdannelser og sygelighed, hvis følger helt bæres af virksomheden, da disse forhold ikke kan konstateres ved leveringen af fiskene. p:\uper\projet\005da. doc -4-1-4-Z- 2, Foder I betragtning af den langsommelige forsyning af øerne er minimumslageret flere gange større end lageret på lignende anlæg andre steder i EU. Dette forhold er en konkurrencemæssig ulempe, da det forøger udgifterne til finansiering af nævnte lager og forringer kvaliteten af foderet, eftersom det drejer sig om et meget letfordærveligt produkt. Forskellen i transport er en anden kilde til meromkostninger. 3, Transport På markedet for guldbrasen og bars er produktets kvalitet af største betydning. For at sikre kvaliteten må de kanariske producenter bære omkostninger, der for de øvrige producenter er ubetydelige. F. eks. kræves der således en større mængde is (indtil 20% af produktets vægt) til en gennemsnitsudgift på 8 000 ESP/t, hvortil kommer, at isens vægt forøger fragten. Andre eksempler vedrører emballagens holdbarhed, opretholdelse af kølekæden under de successive omladninger osv. ). Sikkerhedsnormerne for lufttransport kræver et ekstra plastovertræk, der ikke er nødvendigt ved transport på jorden. Der skal også tages hensyn til problemet med transport mellem øerne, der sker ad søvejen til meget højere omkostninger end transport i det spanske moderland. 4, Andre udgifter Øernes fjerne beliggenhed kommer ikke blot til udtryk i driftsregnskaberne. Den afspejler sig også i omkostningerne i forbindelse med anlægsaktiverne og i forskellige omkostninger, der ikke kan kvantificeres i beløb: teknologioverførsel, salgsfremstød, markedsprospektering osv. 5, Ikke-toldmæssige hindringer Siden det indre markeds ikrafttrædelse påføres produkter med oprindelse i det spanske eller moderland bestemmelsesstedet. forbindelse hverken afgifter på afsendelsesstedet i denne Alle forsendelser fra De Kanariske Øer skal passere toldmyndighederne med de heraf følgende administrationsomkostninger. I dag kan en kasse fisk forlade Cadiz og ankomme til Rom uden at passere nogen kontrol, mens den kasse, der forsendes fra De Kanariske Øer, skal underkastes forskellige for kontrol og overholde bestemmelserne i det administrative enhedsdokument. former fr Emballage Der kræves en supplerende papkasse og en plastpose pr. kasse ved forsendelse pr. fly til det europæiske marked, mens kun plastposen kræves i det spanske moderland. 3. Konklusion POSEICAN-programmet, sådan som det er defineret for tiden, kan og bør omfatte de kanariske akvakulturprodukter. De passer helt ind i programmets filosofi, eftersom de er ramt af et konkurrencemæssigt handicap som følge af afstanden til de vigtigste steder for 43 p:\uper\projet\005da. doc forsyning med råvarer og afsætning af produktet i samme grad som øgruppens øvrige landbrugs- og fiskerivarer. SEKTOREN FOR BLÆKSPRUTTER, TUNGE OG GULDBRASEN I 1991, da De Kanariske Øer helt blev indlemmet i Fællesskabet, afsatte øgruppens industriflåde størstedelen af sine fangster (der hovedsagelig består af blæksprutter, men også af en vis del guldbrasen og tunge) til det japanske marked. Da øgruppen helt blev integreret i de fælles politikker, begyndte Japan at anvende betydeligt højere toldtariffer for denne eksport end dem, der anvendes for den kanariske flådes hovedkonkurrenter, isp^r Marokko. Under disse forhold vedtog Rådet en overgangsforanstaltning for at kompensere for nævnte toldforskelle. Nævnte støtte blev indført mellem 1993 og 1997 ved to rådsforordninger med et årligt budget på 3,6 mio. ECU for at subventionere 30 0001 med 108 ECU/t. I den samme periode blev der under POSEI-programmerne vedtaget en anden rådsforordning, der indfører en ordning for godtgørelse af De Kanariske Øers og det franske departement Guyanas meromkostninger som følge af disse områders fjerne beliggenhed. Denne forordning er blevet ændret flere gange, sidste gang ved Rådets forordning (EF) nr. 2337/95. De spanske myndigheder har aldrig anmodet om at få produktionen af blæksprutter, hvis andel af eksporten til det europæiske marked var beskeden, indlemmet i denne forordning om godtgørelse af meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra De Kanariske Øer. I de seneste år har tendensen på markedet for blæksprutteprodukter dog ændret sig i en sådan grad, at eksporten af den kanariske produktion nu er nået til et vendepunkt. Næsten halvdelen af produktionen eksporteres nu til det europæiske marked, og den stigende tendens for denne eksport i forhold til eksporten til det japanske marked holder sig i fremtidsprognoserne. I denne forbindelse kan det nævnes, at det japanske marked i de seneste år kun har aftaget små blæksprutter, mens resten går til EU. 4. Denne vending i eksporten fremgår af det antal tons, der nu sælges til EU, og som rundede 22 0001 i gennemsnit i de sidste seks år, inklusive salg af blæksprutter, tunge og guldbrasen, en mængde, der er nær de ca. 30 000 t, der eksporteres til det japanske marked. Blandt EU's medlemsstater går eksporten hovedsagelig til Spanien, Italien, Grækenland, Nederlandene og Det Forenede Kongerige. I nær fremtid vil mængden til EU blive mere udtalt, da der er planlagt en reduktion af licenserne for fiskeri i marokkanske farvande på ca. 10% om året, og hermed en forlægning af den kanariske flåde til Mauretaniens farvande, hvor fangsternes sammensætning er helt forskellig, hvorved fangsterne af arter, der eksporteres til EU, forøges. Der kan derfor med god grund forventes et salg på 25 0001 til EU i fremtiden. 44 p:\uper\projet\005da. doc Det skal tilføjes, at det drejer sig om en meget vigtig flåde, der består af 135 fartøjer, der giver arbejde til ca. 2 300 personer på havet og ca. 10 000 personer på land, og som fisker nær øerne samt i Marokkos og Mauretaniens farvande. Dette er baggrunden for, at der anmodes om, at disse arter (der rammes af de samme meromkostninger ved transport, emballage, tjenesteydelser, afskrivning af maskiner osv. ) medtages i den kommende forordning, der skal afløse Rådets forordning (EF) nr. 2337/95 efter den 31. 12. 1997. Da såvel Rådets forordning (EF) nr. 712/97, "hvorved der indføres en særforanstaltning til fordel for blæksprutteproducenter, der er hjemmehørende på De Kanariske Øer", som forordning (EF) nr. 2337/95 ,"hvorved der indføres en ordning for godtgørelse af de meromkostninger ved afsætning af visse fiskerivarer fra Azorerne, Madeira, De Kanariske Øer og det franske oversøiske departement Guyana, der er en følge af disse områders beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi", udløber den 31. december 1997, ophører den overgangsordning, der blev indført i 1993, til fordel for en særlig foranstaltning for blæksprutter og sektorens indlemmelse i POSEI-programmerne for fiskerivarer. Med denne indlemmelse opnås der ikke blot en større konsekvens i støtten til sektoren, men den afspejler også de faktiske forhold i sektoren, hvis eksport er blevet stærkt påvirket af De Kanariske Øers fulde integration i EU, og som i dag finder sit største afsætningsmarked i EU med tendens til endnu større stigning i fremtiden. 45 p:\uper\projet\005da. doc TV. FRANSK GUYANA 1. Den generelle socioøkonomiske situation Det franske departement Guyana ligger tæt ved Ækvator mellem Surinam og Brasilien og har en overflade på 83 534 km2. Det anslås, at der på nuværende tidspunkt er 160 000 indbyggere i Fransk Guyana. Der foregår en voldsom demografisk udvikling i Fransk Guyana, som har en meget stor procentdel af unge i befolkningen, idet over halvdelen var under 25 år i 1990 og mere end en tredjedel under 15 år. Størstedelen af befolkningen er koncentreret langs kysten og de store grænsefloder med over halvdelen i Cayenne. Mellem 1982 og 1990 steg den erhvervsaktive befolkning fra 31 200 til 48 700, dvs. en fremgang på 56%. Ikke desto mindre er arbejdsløshedsprocenten meget høj (21%). BNP pr. indbygger er på 39% af BNP i det franske hovedland. Fiskerisektoren i Fransk Giiyana Sektoren i Fransk Guyanas økonomi Fransk Guyanas eksklusive økonomiske zone dækker en overflade på 130 140 km2. Fransk Guyanas kystlinje er lige og lav og består generelt af mangrover. En række floder af varierende størrelse munder ud på kysten. Kontinentalsoklen er enorm (40 000 km2) og skråner jævnt ud mod det åbne hav. Det fysiske miljø langs kysten er gunstigt og tiltrækker som følge af de massive tilførsler af ferskvand fra floderne store mængder fisk og skaldyr, der kan befiskes med trawl. Der er to typer ressourcer i disse farvande: - rejer, som repræsenterer hovedparten af Fransk Guyanas fiskeriindsats som følge af de store forekomster på kontinentalsoklen - fisk, som især udnyttes af mindre kystfartøjer, som navnlig går efter de såkaldte "hvidfisk". Fiskeriet spiller en meget vigtig rolle i Fransk Guyanas økonomi. Det er en af hovedaktiviteterne med en produktion, der anslås til ca. 250 mio. FF på årsbasis. Med en eksportværdi på 200 mio. FF står fiskerivarer, og her især rejer, for en fjerdedel af Fransk Guyanas samlede eksportindtægter. Skemaet nedenfor viser mængden af Fransk Guyanas vigtigste eksportvarer. 46 p:\uper\projet\005da. doc Eksport tons Subtotal for de vigtigste varer Fisk Rejer Ris Træ Guld og guldlegeringer 1991 19. 660 1992 29. 369 1993 23. 845 1994 22. 702 1995 23. 221 918 4. 068 9. 625 5. 049 781 3. 801 19. 451 5. 335 1 1. 078 3. 038 16. 844 2. 884 2 1. 187 3. 813 10. 868 6. 385 1 1. 161 3. 597 13. 619 4. 843 2 Beskæftigelse i tilknytning til rejefiskeriet Med 146 fiskerfartøjer udrustet i Fransk Guyana, hvoraf 65 er rejetrawlere, beskæftigede fiskerisektoren i begyndelsen af 1997 614 personer, hvoraf næsten 400 var påmønstret rejefartøjer. Af de 614 personer er 57% påmønstret fartøjerne, mens 43% arbejder på land. 50 personer, som arbejder lokalt med direkte underleverancer, er kølehusarbejdere, svejsere, ansatte i provianteringsfirmaer osv. I begyndelsen af 1996 blev det anslået, at der var 56 140 erhvervsaktive ud af en samlet befolkning på 160 000 personer. Det vil sige, at rejeindustrien repræsenterer 1,1% af den erhvervsaktive befolkning. Infrastrukturerne Fiskerihavnen i Larivot er den femtestørste franske fiskerihavn (auktioner) på grundlag af de landede mængders værdi. Rejefiskeriet udgår fra denne havn, som begyndte at blive moderniseret i 1996. Fangsterne bliver størrelsessorteret og nedfrosset om bord, eller de bliver behandlet på fabrik. Størsteparten af fangsterne eksporteres derefter i frossen stand. Erhvervet er organiseret i flere strukturer. Den Regionale Komité for Havfiskeri er den repræsentative organisation for sektoren. Den er sammensat af repræsentanter for større og mindre forarbejdningsvirksomhederne, engroshandelen, kooperativerne og lønmodtagerne. Den har beføjelse til at træffe foranstaltninger i Fransk Guyanas territorialfarvand, der skærper EU's eller nationale bestemmelser. redere, besætningerne på fartøjerne, Der blev i 1996 oprettet to nationalt anerkendte producentorganisationer for reje- og fiskesektoren i Fransk Guyana ifølge EU's bestemmelser om den fælles markedsordning for fiskerivarer. Ud over fiskerkooperativet er der i Fransk Guyana kooperative strukturer langs kysten, som bidrager til at organisere erhvervet ved gradvis at overtage kollektive tjenesteydelser (forsyning med is og brændstoffer, distribution af fisk osv. ). 47 p:\uper\projet\005da. doc Regulering af rejefiskeriet Rejeressourcerne fordeler sig på fire hovedbestande, der befiskes fra kysten i forskellige havdybder, men fiskeriindsatsen er koncentreret om kontinentalsoklen. Med henblik på artens bevarelse er der siden 1985 hvert år blevet fastsat en samlet tilladt fangstmængde (TAC) for rejer. Siden 1988 har nogle fartøjer udvidet deres aktivitetsområde til fiskeri på kontinentalsoklen efter arter uden for TAC, hvis salgspris er højere på de europæiske markeder. Produktionen i rejefiskeriet Det gennemsnitlige antal fartøjer, der reelt er i aktivitet hvert år, ligger markant under antallet af udrustede fartøjer. Således var der i begyndelsen af 1995 ud af 67 udrustede trawlere gennemsnitligt 51 fartøjer i aktivitet i fiskeriområdet taget på årsbasis (mod 46 i 1994). Aktiviteter i rejefiskeriet 1991 1992 1993 1994 1995 1996 Antal tilladte rejefartøjer Gennemsnitligt antal fartøjer i aktivitet Samlede fangster (t) 72 56 72 58 70 57 66 46 68 51 68 62 3. 653 4. 208 3. 431 4. 241 4. 343 4. 344 Fransk Guyanas produktion repræsenterede i 1995 0,16% af verdensproduktionen af rejer (0,22%, hvis man kun tager ikke-opdrættede rejer i betragtning). Verdensmarkedet er præget af en opgang i efterspørgslen og af en hurtig udvikling i produktionen af rejer fra akvakultur. Akvakulturbrugene ligger fortrinsvis i Sydøstasien og Sydamerika, hvor der er forholdsvis lave produktionsomkostninger. På denne baggrund er salgspriserne på verdensmarkedet gået mærkbart ned, hvilket har tvunget rederne i Fransk Guyana til at reducere deres fortjenstmargen for fortsat at kunne afsætte deres produktion. Der er i løbet af året 1995 fundet en stigning sted i de gennemsnitlige priser for rejer. Denne udvikling har medført, at eksporten af rejer fra Guyana kun er faldet med 1% i værdi i 1995, på trods af at mængden faldt med 6%. 48 p:\uper projet\005da. doc Geografisk fordeling af eksporten i mængde t Franske hovedland Antillerne hvoraf: Guadeloupe Martinique Spanien Italien Storbritannien Diverse lait 1991 3. 258,9 143,4 21,0 122,4 80,6 327,0 173,6 0,3 3. 983,8 1992 3. 443,0 180,8 39,7 141,1 41,6 6,7 50,2 79,1 3. 801,4 1993 2. 712,8 228,8 52,6 176,2 74,1 13,5 0,0 8,5 3. 037,7 1994 3. 376,7 339,9 74,8 265,1 93,8 0,0 0,0 3,1 3. 813,5 1995 3. 039,0 349,0 59,7 289,3 191,0 0,0 0,0 18,1 3. 597,1 I perioden 1993-1996 gik eksportmængden i vejret med 24%. I Europa er de vigtigste markeder det franske hovedland og via reeksport Spanien, Portugal og Italien. Blandt de vigtigste lokale eksportvarer (fiskerivarer, ris, træ, guld, frugter) ligger rejer i spidsen efter værdi med 44,5% i 1995 og 38,7% i 1996. Priserne i det franske hovedland er presset af importen fra Asien og Sydamerika. Rejer fra Fransk Guyana er også udsat for konkurrence fra rejer af høj kvalitet bl. a. fra Madagaskar, hvor redernes kostpriser er klart lavere. I øvrigt må man være opmærksom på følgerne af EU's generelle toldpræferenceordning (GSP), som indebærer toldnedsættelser og endog nultold. Dette er tilfældet for rejer fra Andespagtlandene og Mellemamerika i forbindelse med støtte til narkotikabekæmpelse. EU har desuden åbnet et autonomt toldkontingent til nulsats for 6 000 tons rejer. Denne ordning er med til at sænke priserne på de europæiske markeder. På baggrund af ovenstående kan der gives følgende evaluering: - Siden 1992 er produktionen først gået i vejret og har derefter stabiliseret sig. - Fra 1993 til 1996 steg eksporten 24% mængdemæssigt og 17% i værdi. Der eksporteres til flere lande især efter 1994 (Spanien, Portugal, Italien osv. , ud over det franske hovedland). Tendensen på mellemlang sigt ser ret positiv ud i den henseende. Den årlige mængde har stabiliseret sig på ca. 4 2001. - Få den anden side er konkurrencen på det internationale marked blevet skærpet med øget produktion i Mellem- og Sydamerika, Sydøstasien og på Madagaskar, hvor kostprisen er klart lavere. Det veludviklede distributionsnet i det franske hovedland udnytter de nye forsyningsmuligheder, hvilket presser priserne. - EU har selv givet lettere adgang for konkurrerende produkter ved at åbne et autonomt toldkontingent på 6 0001 til nultold i 1997 af en varighed på tolv måneder. - Den omfattende omstrukturering af virksomhederne, der blev påbegyndt i 1994, fortsætter, hvilket viser, at denne sektor er i stand til at starte forfra på et sundt grundlag. 49 p:\uper\projet\005da. doc - I forbindelse med omstruktureringen er antallet af arbejdspladser ikke gået ned og er nu på over 600 varige arbejdspladser, inklusive søfolk, rederiets personale på land og de direkte underleverandørers personale. - Fiskerflådens aktiviteter er øget, idet antallet af fartøjer på havet gik fra 81% til 91% mellem 1993 og 1996. Der er således tale om en situation, der samtidig er af dynamisk og følsom karakter, og man må i den forbindelse ikke undlade at gøre opmærksom på EU-afsætningsstøttens rolle. Denne støtteordning er af vital betydning for virksomhederne og lader i de fleste tilfælde konkurrencen udøve sin stimulerende virkning. Der er næppe" tvivl om, at hvis denne støtte ikke havde været der, ville mange arbejdspladser være forsvundet og adskillige virksomheder være blevet overtaget af udenlandske interesser. Set fra en biologisk synsvinkel forbedrer ordningen desuden forvaltningen af bestanden. Uden denne støtteordning ville fiskerne, for at opnå større rentabilitet i produktionen, i stedet for at drive fiskeri på de kategorier, som er mest velegnet til eksport, have opfisket en større mængde små rejer til skade for bestandens overlevelse. Evaluering og aktualisering af meromkostningerne Man må huske på, at man ikke i EU har noget der svarer til fiskeriet efter tropiske rejer i Fransk Guyana. Derfor kan man kun vurdere meromkostningerne for de virksomheder, som er etableret i Fransk Guyana, på grundlag af en analyse af de omkostninger, der ville påløbe ved en tilsvarende aktivitet i det franske hovedland. En sådan vurdering er foretaget de foregående år, idet man skelnede mellem industrialiseret og ikke-industrialiseret fiskeri. Ved aktualiseringen af disse meromkostninger i 1997 har det været nødvendigt at tage hensyn til konsekvenserne af den omstruktureringsplan for den ikke-industrialiserede sektor, der blev igangsat i slutningen af 1995. Ifølge denne plan skal et halvoffentligt selskab inden udgangen af 1998 opkøbe de ikke-industrielle trawlere, der hidtil har været drevet direkte af deres ejer som medlem af besætningen. På kort sigt vil hele Fransk Guyanas fiskerflåde blive industrialiseret. Derfor skal man til at foretage en global vurdering af en mere uensartet flåde med gennemsnitlige industrialiserede flådes produktionsomkostninger, der afviger produktionsomkostninger. fra den tidligere Støttemodtagere og mekanisme for fordeling af støtten Forvaltningen af EU-støtten varetages af FIOM (Fonds d'intervention et d'organisation des marchés des produits de la pêche maritime et des cultures marines), et offentligt organ, der har til formål at forbedre og regulere markederne for fiskerivarer og akvakulturprodukter. Der bliver hvert år givet meddelelse om, hvilke betingelser og retningslinjer der gælder for udbetalingen af den støtte, der ydes i forbindelse med støttemodtagerne, støttebeløbet, kompensationsordningen. I meddelelsen anføres 50 p:\uper\projet\005da. doc støtteberettigelseskriterierne, fordelingen af kompensationen mellem støttemodtagerne og udformningen af støtteansøgningerne. Hver støttemodtager skal, via Fransk Guyanas leder af direktoratet for maritime anliggender, indgive følgende til FIOM: - en ansøgning om udbetaling - en oversigt over produktionen på basis af de produktionsopgørelser, der er lagt til grund ved beregningen af løn til besætningerne, og de eksportangivelser, der er indgivet til toldvæsenet - en sammenfattende opstilling over de mængder, der er udbudt til salg - en kopi af alle fakturaer over salg af rejer. Støtten udbetales, efter at der er foretaget kontrol på lokalt niveau af direktoratet for maritime anliggender og på centralt niveau af FIOM inden udbetalingsordren. FIOM råder i øvrigt, som repræsentant for EUGFL, Garantisektionen, for Frankrig med hensyn til havfiskeri, over fire inspektører, som på grundlag af et nærmere fastlagt program kan foretage en forudgående kontrol af støtten. Den således fastlagte ramme for udbetaling af støtten giver større sikkerhed for, at EU- forskrifterne overholdes. 51 p:\uper\projet\005da. doc ISSN 0254-1459 KOM(97) 388 endelig udg. DOKUMENTER DA 03 08 07 13 Katalognummer : CB-CO-97-390-DA-C ISBN 92-78-23035-9 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg GO-


title: Regulamento (CE) nº 1554/97 do Conselho de 22 de Julho de 1997 que altera o Regulamento (CEE) nº 1696/71 que estabelece uma organização comum de mercado no sector do lúpulo

eurovoc_concepts:
aid to agriculture
hops
producer organisation
production aid
regulation of agricultural production

formats: html pdfa1b print


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 1407/97 af 22. juli 1997 om overgangstilpasning af de særordninger for indførsel af ris, der er fastsat i forordning (EØF) nr. 999/90 og (EØF) nr. 862/91, med henblik på iværksættelse af den landbrugsaftale, der er indgået under de multilaterale handelsforhandlinger i Uruguay-rundens regi

eurovoc_concepts:
CCT duties
Uruguay Round
customs duties
customs regulations
import
rice