title: Förslag till rådets rättsakt om utarbetandet av en konvention med bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna

eurovoc_concepts:
admission of aliens
foreign national
free movement of persons
immigration
third country

formats: html pdf pdfa1b print

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION ti^ti ti ti ti ti ti ti tiftti Bryssel den 30. 07. 1997 KOM(97) 387 slutlig 97/0227 (CNS) Förslag till RÅDETS RÄTTSAKT om utarbetandet av en konvention med bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna (framlagt av kommissionen enligt artikel K 3. 2 c i Fördraget om Europeiska unionen) INNEHÅLL I. MOTIVERING A. Bakgrunden till förslaget rörande rätt till inresa och vistelse B. Kommentarer till artiklarna II. FÖRSLAG TILL BESLUT [Rådets rättsakt Ingress Bestämmelser 4 4 8 24] 25 27 INLEDANDE FÖRKLARING Det har alltid varit kommissionens önskan att bestämmelserna för invandring skulle tillhöra gemenskapsrätten. Därför välkomnas resultaten från regeringskonferensen och de möjligheter Amsterdam fördraget ger. Fördraget har dock varken ratificerats eller ens undertecknats ännu, och det vore olämpligt att avbryta det arbete som ägnas innehållet i de områden som berörs av detta förslag i väntan på att det nya fördraget skall träda i kraft. För närvarande kan kommissionen endast lägga fram förslag som baseras på befintlig rättslig grund, avdelning VI i Fördraget om upprättande av Europeiska unionen. Så snart det nya fördraget träder i kraft kommer kommissionen givetvis att lägga fram ett nytt förslag i form av ett direktiv. På så sätt kan resultatet av tidigare överläggningar komma till nytta, men inom ramen för ett rättsligt instrument på gemenskapsnivå. Det är värt att lägga märke till att detta tillvägagångssätt använts tidigare, nämligen för att anpassa det första utkastet till konventionen om personkontroll vid överskridande av medlemsstaternas yttre gränser (som lades fram 1991) till de ändrade förutsättningar som uppstod i och med att Fördraget om Europeiska unionen trädde i kraft 1993. Kommissionens val av förhållningssätt får följande två konsekvenser: Kommissionen använder sig av de rättsliga instrument som för närvarande står till förfogande, och underkastar sig de formella reglerna för hur de skall utformas. Eftersom vissa delar av rättsakten antingen inte hör hemma i ett direktiv, eller skulle behöva ändras i grunden vad gäller innehållet, har dessa placerats inom klamrar [. ]. Naturligtvis behöver artiklarna inom klamrar inte kommenteras. I. MOTIVERING A*. BAKGRUNDEN TILL FÖRSLAGET RÖRANDE RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE 1. Syftet med förslaget Europa behöver anta en övergripande syn på invandringspolitiken. Vissa viktiga steg har redan tagits för att skapa en gemensam strategi på området och detta förslag från kommissionen syftar till att ytterligare utveckla detta arbete. I konventionen föreskrivs dels gemensamma bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till första inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium för anställning, bedrivande av verksamhet som egenföretagare, utbildning, bedrivande av icke-inkomstbringande verksamhet och för familjeåterförening. tredjelandsmedborgare som är bosatta under längre tid, inklusive bestämmelser som rör möjligheten att ta anställning i en annan medlemsstat än den de är bosatta i. Detta innebär ett omfattande sätt att behandla ämnet, som grundar sig på strävan efter en enhetlig politik. Unionens invandringspolitik måste vara övergripande för att kunna vara effektiv. En sammanhängande och effektiv invandringspolitik kan bara uppnås om den omfattar de viktigaste aspekterna på rätt till inresa och vistelse. grundläggande föreskrivs rättigheter Vidare 2. Den balans som eftersträvas genom konventionen Det ekonomiska konjunkturläge som ledde till att medlemsstaterna uppmuntrade en jämn och regelbunden invandring av arbetare och deras bosättning på unionens territorium har förändrats, och därför har medlemsstaternas politik vad gäller rätt till inresa och vistelse för anställning eller egen företagande blivit selektiv. Kommissionen anser att det på grund av den rådande ekonomiska situationen och arbetsmarknadsläget inte finns någon möjlighet att överge denna politik, utan att fördenskull ansluta sig till myten om en obefintlig invandring. Dessutom tycks det som om rätten till inresa och vistelse för tillfälliga arbeten, såsom säsongs- och gränsarbeten, inte har varit föremål för samma restriktiva politik. Sådan verksamhet kan bidra till ekonomisk och social utveckling och goda förbindelser mellan grannländer, samt minska invandringstrycket på lång sikt. Vad gäller rätten till inresa och vistelse för studier, anser kommissionen att mottagandet av studerande främjar ömsesidig förståelse och överensstämmer med den europeiska kulturens tradition av öppenhet, samtidigt som den gynnar kunskapsspridning. En effektiv politik måste dock även förhindra att inresebestämmelserna missbrukas och se till att de studerande lämnar medlemsstaternas territorium efter avslutade studier. Detta är också viktigt för att inte ursprungsländerna skall drabbas av begåvningsflykt. Till skillnad från rätt till inresa och vistelse för anställning, härrör rätten till individens familjeåterförening rättigheter, som alla medlemsstater är bundna av. Detta är en viktig faktor för att skapa en sammanhängande, effektiv och framgångsrik integrationspolitik. Det är också väsentligt att skapa rättssäkerhet, så att respekten för rätten till familjeliv säkerställs. internationella förpliktelser och hänsynen till från Den rättsliga ställningen för tredjelandsmedborgare som är bosatta under längre tid behandlas i en egen avdelning i konventionen. Även om detta är ett spörsmål skilt från den ursprungliga rätten till inresa och vistelse, utgör införandet av rättigheter i denna del 4 en logisk följd, som ger förslaget politisk balans. Unionen bör gynna integration av lagligen bosatta invandrare. En förutsättning för detta är trygghet i rätten att uppehålla sig inom unionen. Kommissionen har i sitt meddelande från 1991 redan bekräftat att "trygghet i att vistas och vara fast bosatt för alla dem som uppfyller stabilitetsvillkoren är den grundläggande förutsättningen för all lyckad integration"1. Medlemsstaternas demokratiska och humanistiska tradition kräver att invandrarna integreras. Integrationen av invandrarna är en grundläggande aspekt av all invandringspolitik och avgörande för att kunna säkerställa balansen i våra samhällen. 3. Kontroll av folkomflyttningar factors), dvs. som uppmuntrar Kontroll av folkomflyttningarna är en mycket viktig fråga. För att uppnå kontroll krävs dels ett samarbete med ursprungsländerna för att påverka emigrationstendenser (push factors), dels en vilja att handla beträffande faktorer som gör att människor vill invandra (pull in på medlemsstaternas territorium. De förra ligger utanför ramen för denna konvention. Vad gäller de senare måste man hålla i åtanke att skillnader mellan medlemsstaternas lagstiftningar kan bidra till att invandringen särskilt styrs till vissa medlemsstater. Bestämmelser i en medlemsstat kan direkt påverka invandringsströmmarna till andra stater, särskilt grannstaterna. Inför det ökande invandringstrycket är det nödvändigt att medlemsstaterna inrättar en gemensam ram av rättsliga bestämmelser som reglerar rätten till inresa och vistelse. tredjelandsmedborgare resa att Ytterligare en viktig fråga när det gäller att kontrollera folkomflyttningarna är avskaffandet av kontrollerna vid de inre gränserna. Redan i sitt meddelande om invandringen av den 11 oktober 1991 uppmärksammade kommissionen vikten av en tillnärmning av villkoren för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna, för att göra kontroll av invandringen möjlig2. 4. Hänsyn till nyligen uppnådda resultat Kommissionen har vid framläggandet av detta förslag tagit hänsyn till beslut om harmonisering av invandringspolitiken, som rådet redan har antagit. Redan i sin rapport av den 3 december 1991 om invandringspolitiken, antagen vid Europeiska rådets möte i Maastricht, erkände invandrarministrama vikten av en framtida tillnärmning av invandringspolitiken. Som prioriterade områden anges i rapporten harmonisering av politiken avseende rätt till inresa och vistelse som syftar till familjeåterförening, bedrivande av verksamhet som egenföretagare, anställning eller liknande, harmonisering av politiken avseende studerandes och praktikanters rätt till inresa och vistelse, harmonisering av rätten till inresa och vistelse på humanitära grunder, och harmonisering uppehållstillstånd. av rättsliga bestämmelser rörande personer som fått Dokument SEK (91) 1855 slutlig, 11. 10. 1991, s. 22 punkt 60. SEK (91) 1855 slutlig, 11. 10. 1991, s. 6 punkt 12. 2 tillerkänna rekommenderades även utredning av möjligheten att I rapporten tredjelandsmedborgare som under längre tid varit bosatta i en medlemsstat vissa rättigheter. Sedan dess har följande beslut om rätt till inresa och vistelse antagits: Resolutionen om familjeåterförening antogs av invandrarministrarna i Köpenhamn i juni 19933. Tre resolutioner antogs av rådet 1994 om tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaternas territorier för anställning, för bedrivande av verksamhet som egenföretagare samt för studier. rådet 1996 antog för sådana tredjelandsmedborgare som under längre tid varit bosatta inom Europeiska unionens medlemsstaters territorium5. resolutionen om den rättsliga ställningen Dessa texter är snarare politiska än juridiska och saknar bindande verkan. Detta gäller både för de resolutioner som antogs innan Maastricht-fördraget trädde i kraft, och för dem som antagits efter denna tidpunkt. Resolutionstexterna innehåller dessutom många undantag och hänvisningar till nationella särförhållanden. Tolkningen och metoderna för "införlivande" lagstiftningen har lämnats till medlemsstaternas gottfinnande. Resultatet blir snarare en bild av olikheterna i de olika medlemsstaterna än ett första steg mot en harmonisering av reglerna. Kommissionen anser att unionen när det gäller invandring, och i synnerhet rätten till inresa och vistelse, behöver en bindande rättsakt. Europeiska unionen, i egenskap av en union av rättsstater, bör tydligt fastställa i vilken utsträckning och under vilka rättsliga villkor rätt till inresa och vistelse kan ges. i den nationella I resolutionen av den 18 oktober 1996 om fastställande av prioriteringarna fram till juni 19986, efterlyste rådet särskilt utredning av två frågor, nämligen rättsläget för tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i en medlemsstat, och situationen vad gäller familjeåterförening. Ett sådant arbete kan bedrivas på ett mer övergripande sätt, med hänsyn också till andra kategorier av tredjelandsmedborgare som önskar rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat. Därför föreslår kommissionen en helhetssyn på invandringsfrågan. Resolution om harmonisering av den nationella politiken rörande återförening av familjer, SN2828/1/93 WGI 1497 REV1. till inresa och vistelse för Resolution av den 20 juni 1994 om begränsning av rätten tredjelandsmedborgare till medlemsstaterna för anställning, EGT nr C 274, 19. 9. 1996, s. 3; resolution av den 30 november 1994 om begränsningar för medborgare i tredje land när det gäller rätt till inresa och vistelse i medlemsstaternas territorier i syfte att bedriva verksamhet som egenföretagare, EGT nr C 274, 19. 9. 1996, s. 7 resolution av den 30 november 1994 om tredje lands medborgares rätt territorium för studier, i Europeiska gemenskapens medlemsstaters till inresa och vistelse EGT nr C 274, 19. 9. 1996, s. 10. EGT nr C 80, 18. 3. 1996, s. 2. EGT nr C 319, 26. 10. 1996, s. 1. 6 också med kommissionens inom Detta överensstämmer invandringspolitiken. I sitt meddelande om invandring och asyl från februari 1994 uttalade kommissionen sin avsikt att utarbeta en konvention om familjeåterförening och att fortsätta arbetet rörande rätten till inresa och vistelse för arbetare, egenföretagare och studerande samt rättigheterna for tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta inom unionen7. I kommissionens arbetsprogram för 1996 ingick framläggandet av en konvention om rätt till inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare. initiativ tidigare 5. Bakgrund till kommissionens förslag Mot bakgrund av den inledande förklaringen ovan och den bedömning som kommissionen gjort av de resolutioner som rådet antagit och som beskrivits ovan i punkt 4, har det visat sig vara nödvändigt att skapa en juridiskt bindande rättsakt som klart fastställer förutsättningarna för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse på medlemsstaternas territorium och de rättigheter som de åtnjuter där. En sådan rättsakt skulle på ett avgörande vis bidra till dessa personers rättssäkerhet. Kommissionen har på de områden som omfattas av avdelning VI samma initiativrätt som medlemsstaterna (artikel K 3. 2 första strecksatsen), och använde sig av denna initiativrätt redan elva veckor efter ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen, då den överlämnade sitt förslag till konvention om överskridande av medlemsstaternas yttre gränser8. I mars 1997 överlämnades till rådet ett förslag till gemensam åtgärd om tillfälligt skydd för fördrivna personer9. Kommissionen bekräftar med föreliggande konvention sin avsikt att utnyttja de rättsliga instrument som för närvarande står till buds. Genom att lägga fram detta förslag till lagstiftning genomfor kommissionen samtidigt ett särskilt åtagande enligt sin arbetsplan för 1996. I avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen föreskrivs att 6. invandringspolitiken är en av de frågor av gemensamt intresse som avses i artikel K 1 i fördraget, utan att det påverkar Europeiska gemenskapens befogenheter. I punkt 3 i artikel K 1 om invandringen ges en exakt definition. Följande tre faktorer motiverar valet av rättslig grund: - Inledningen i punkt 3, där det görs klart att "invandringspolitiken", som helt enkelt åsyftar invandring i en medlemsstat, i en vidare bemärkelse är att hänföra till "politiken mot medborgare i tredje land". Detta visar att fördragets upphovsmän i denna fråga av gemensamt intresse uttryckligen har avsett att inbegripa ställningen för medborgare i tredje land i vid bemärkelse, och därmed sträcka sig längre än till enbart villkoren för inresa i en medlemsstat. - Punkt 3 a som avser villkoren för inresa. - Punkt 3 b om villkoren för bosättning, vari uttryckligen hänvisas till villkoren för familjeåterförening och tillträdet till arbetsmarknaden. Artikel K 1. 3 utgör alltså en allmän och tydlig bekräftelse på att frågorna rörande bosättning och tillträde till arbetsmarknaden för tredjelandsmedborgare som fått lagligt 7 Dokument KOM (94) 23 slutlig, 23. 2. 1994, s. 21-23 punkt 72-79 och s. 35 punkt 124-125. 8 Förslag till rådets beslut om upprättande av en konvention om personkontroll vid överskridande av medlemsstaternas yttre gränser, EGT nr C 11, 15. 1. 1994, s. 6. 9 EGT nr C 106, 4. 4. 1997, s. 13. 7 tillstånd att bosätta sig i en av Europeiska unionens medlemsstater omfattas av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor, trots bestämmelserna i artikel 2. 3 i avtalet om socialpolitik10. 7. Det instrument som föreslås gör det dessutom möjligt att ta hänsyn till följande viktiga krav: - Vad gäller rättssäkerheten ar en konvention, liksom ett direktiv, helt entydigt rättsligt bindande. Vad gäller demokratisk öppenhet är ett förslag som detta tydligt och klart en fråga som rör ett av de huvudsakliga verksamhetsområdena inom samarbetet i rättsliga och inrikes frågor, eftersom det handlar om att vidta en viktig åtgärd som är avgörande för kontroll av folkomflyttningar. Det är således helt berättigat att presidiet hör Europaparlamentet i enlighet med bestämmelserna i artikel K 6. 2. Detta är kommissionens ståndpunkt, liksom var fallet när det gällde förslaget till konvention om överskridande av medlemsstaternas yttre gränser. Kommissionen överlämnar förslaget till rådet i form av en konvention enligt artikel K 3. 2 andra stycket c i fördraget. B, KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA Artikel 1 Definitioner. I denna artikel klargörs begrepp som används i konventionen. Detta gör det möjligt att jämföra dessa med begrepp i andra rättsakter som är i kraft eller under förberedelse, exempelvis de förordningar om visum som antagits enligt artikel 100c i EG-fördraget eller förslaget till konvention om personkontroll vid överskridandet av unionens yttre gränser. a) Begreppet inresa och vistelse skall i denna konvention förstås så att det omfattar alla situationer i samband med inresa för vistelse som varar längre än tre månader, då vistelser på högst tre månader omfattas av andra bestämmelser. Det anges klart att inresa för vistelse är en möjlighet under vissa villkor, och inte en automatisk rättighet för tredjelandsmedborgare som ansöker om det. b) Vad gäller uppehållstillstånd bör det göras skillnad mellan själva tillståndet, som är ett beslut som grundar rätten att vistas i ett land, och tillståndets fysiska utformning, dvs. om det är ett skriftligt dokument, en stämpel i passet etc. Artikel 2 Tillämpningsområde 1. Samtidigt som unionen arbetar för en harmonisering av villkoren för inresa och vistelse inom unionen som helhet, måste gällande internationella, bilaterala och multilaterala avtal beaktas, vare sig de är gemenskapsavtal eller blandade avtal. På så 10 Avtal om socialpolitik, bilaga till protokoll nr 14 i EG-fördraget. 8 sätt upprätthålls bland annat gemenskapens och medlemsstaternas internationella skyldigheter inom ramen för WTO. 2. Slutligen föreskrivs att konventionen inte skall tillämpas i följande tre fall: - Asylsökande om deras ställning härrör från andra särskilda rättsakter, särskilt Genèvekonventionen från 1951. För att det inte skall skapas en ojämlik situation i förhållande i tredjelandsmedborgare medlemsstaterna, skall erkända flyktingar omfattas av bestämmelserna om personer som är varaktigt bosatta i kapitel VIII i denna konvention, såvida de uppfyller villkoren enligt artikel 32. som uppehåller andra sig till - Fördrivna personer som har rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat genom ordningen för tillfälligt skydd, eftersom deras situation per definition kommer att förändras så att de kan återvända till ursprungslandet så snart orsaken till skyddsbehovet har upphört. I nuläget bör detta tolkas som en hänvisning till de olika medlemsstaternas nationella lagstiftning. Om den gemensamma åtgärd som kommissionen föreslagit antas, skulle detta i framtiden kunna läsas som en hänvisning till en ordning för tillfälligt skydd som är densamma för hela gemenskapen. - Personer vars uppehållstillstånd grundas på humanitära skäl och vars inresa och vistelse begränsar sig till en enda medlemsstat genom beslut som denna medlemsstat har fattat enskilt. 3. Konventionen äger inte tillämpning på personer som omfattas av gemenskapsrätten. Den omfattar följaktligen varken unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 8. 1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen eller unionsmedborgares familjemedlemmar, om dessa är medborgare i tredje land och äger rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat enligt en rättsakt som antagits med tillämpning av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Vidare omfattar konventionen inte heller medborgare i ett tredje land som genom fördrag mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och detta tredje land å den andra åtnjuter samma rättigheter vad gäller inresa och vistelse i en medlemsstat som medborgarna i unionens medlemsstater. Den omfattar inte heller sådana personers familjemedlemmar som är tredjelandsmedborgare och som äger rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat enligt ett sådant avtal. Här avses främst medborgare från EES-länder. Slutligen gäller konventionen inte heller arbetstagare som är tredjelandsmedborgare och som av ett företag från gemenskapen har flyttats över för att arbeta i en annan medlemsstat. Artikel 3 Handläggning av den första ansökan om rätt till inresa och vistelse 1. Huvudprincipen är att en första ansökan om rätt till inresa och vistelse enligt denna konvention inte kan handläggas om sökanden redan befinner sig inom en medlemsstats territorium, med undantag för de fall som anges i artikel 31. Hänsyn måste här tas till det faktum att denna konvention inte omfattar regler för kortare vistelser, och att dessa kortare vistelser (mindre än 3 månader) inte syftar till mer varaktig bosättning. Om en laglig kortare vistelse används för att ansöka om rätt till inresa och vistelse enligt denna konvention, skulle det innebära att syftet med kortare vistelse kringgås, och uppmuntra till att vistelsen förlängs, till och med olagligt, efter periodens utgång. Det bör noteras att en betydande andel av de personer som för närvarande uppehåller sig olagligt har rest in i medlemsstaterna på helt lagligt sätt genom en kortare vistelse. Den sökande måste alltså befinna sig i ett tredje land när ansökan lämnas in, och kan inte resa in i medlemsstaten förrän ett gynnsamt beslut delgivits. 2. Även om det tillkommer den medlemsstat som har mottagit ansökan att bevilja rätt till inresa och vistelse eller att avslå ansökan om sådan rätt, bör det ändå fastställas gemensamma regler för handläggningen, så att de sökande garanteras en noggrann utredning av ärendena, men också så att medlemsstaterna garanteras en likartad utredningsnivå, för att undvika att vissa av dem drar till sig en oproportionerligt stor del av ansökningarna. Artikel 4 Resedokument 1. Det är inte rimligt att en medlemsstat efter att ha beviljat en tredjelandsmedborgare rätt till inresa och vistelse inte skulle kunna tillåta denna person att komma in på dess territorium. Utfärdandet av visum när så krävs måste således i möjligaste mån underlättas. Medlemsstaten bibehåller därmed möjligheten att mellan den tidpunkt när rätten till inresa och vistelse beviljas och den tidpunkt när vederbörande anmäler sig för inresa på dess territorium beakta nya uppgifter som kan medföra att rätten till inresa och vistelse går förlorad. 2. Motsvarande handlingar måste även utfärdas till personer som för att komma till den medlemsstat där de har beviljats rätt till inresa och vistelse måste resa via en annan medlemsstats territorium. Eventuella risker för den medlemsstat som används för genomresan uppvägs av förfarandena för återtagande mellan medlemsstaterna. Artikel 5 Möjlighet att avlägsna sig från landet 1. I princip gäller att om en tredjelandsmedborgare ansöker om rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat, är det klart förutsatt att denne regelbundet skall vistas där. Det normala är därför att om denne lämnar ifrågavarande medlemsstats territorium skall bibehållandet av rätten att vistas där vara beroende av vissa särskilda villkor. Att tvinga en person att ständigt uppehålla sig där han är bosatt skulle emellertid vara mot unionens frihetsmål och individens rättigheter. En tids bortovaro som motsvarar den lagstadgade semestern, samt ytterligare en period (fastställd till 13 veckor) som kan utnyttjas av andra privata skäl, måste tillåtas. Hänvisningen till lagstadgad semester - ett uttryck som typiskt är förknippat med arbetstagares rättigheter - skall här förstås som tillämpligt, med nödvändiga ändringar, även för andra kategorier av personer (bland annat egenföretagare och studerande). Oavsett bortovaro av privata skäl, kan tredjelandsmedborgaren behöva lämna landet av skäl som är direkt förknippade med orsaken till att han befinner sig i en medlemsstat (t. ex. studerande på forskningsuppdrag i en annan medlemsstat eller anställda som av sitt företag utsänds till en annan medlemsstat). I sådana fall gäller inte tidsbegränsningarna ovan. 2. Eftersom tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatta enligt artiklarna 32 och 33 i konventionen ges särskilda villkor vad gäller bosättning inom unionen, omfattas de av bestämmelser som liknar gemenskapsrättens föreskrifter. 10 Ännu en särskild situation måste tas med i beräkningen: Det gäller personer som erkänts som varaktigt bosatta och som vill flytta till en annan medlemsstat, men som efter en viss period vill återvända till den första medlemsstaten, innan de erkänts i den andra medlemsstaten. För att täcka sådana situationer kan den period för bortovaro som föreskrivs i punkt 2 i dessa specifika fall få överskridas. 3. Det är även nödvändigt att ta hänsyn till situationer när tredjelandsmedborgaren vet att han kommer att tvingas till en bortovaro som överstiger den tillåtna perioden, eller redan befinner sig utanför den medlemsstat där han vanligtvis bor och finner sig tvingad att förlänga sin bortovaro. Detta kan vara fallet i synnerhet av hälsoskäl. I dessa situationer kan rätten till bortovaro förlängas, under förutsättning att den angivna orsaken finns upptagen i den förteckning som kommer att upprättas enligt inte skapa obalans mellan konventionens medlemsstaterna. tillämpningsbestämmelser, för att Artikel 6 Förnyelse av uppehållstillståndet 1. Den allmänna regel som fastställs här innebär att en tredjelandsmedborgare på platsen kan ansöka om förnyelse av uppehållstillståndet när detta går ut under förutsättning att han fortfarande uppfyller villkoren för rätt till inresa och vistelse. 2. Den andra principen i denna artikel, som överensstämmer med artikel 3 i konventionen, är att det förutom i de fall som anges i artikel 31 inte kan ske någon förnyelse av uppehållstillståndet på platsen av andra orsaker än dem som låg till grund för det första tillståndet. En person som önskar uppehålla sig i en medlemsstat på någon annan grund måste således återvända till ett tredje land för att där göra en ny ansökan. För att undvika att förfarandet kringgås skall vederbörande inte bara vistas i ett tredje land för att där lämna in den nya ansökan, utan också i detta tredje land invänta delgivning av ett gynnsamt beslut innan han kan återvända till en medlemsstat som på nytt beviljat rätt till inresa och vistelse. 3. I vissa fall kan kravet på att lämna medlemsstaternas territorium för att lämna in ansökan om uppehållstillstånd på annan grund vara onödigt byråkratiskt. Detta kan till exempel vara fallet om en anställd blir ägare eller delägare i företaget där han arbetar. Det avbrott som förfarandet i punkt 2 orsakar kan äventyra hela verksamheten, och följaktligen anställningen. Undantag bör alltså göras för vissa specifika kategorier av personer som beviljats rätt till inresa och vistelse i syfte att arbeta. För att inte artikelns allmänna princip skall urholkas måste dessa särskilda undantag tas upp i en uttömmande förteckning som skall upprättas enligt konventionens tillämpningsbestämmelser. 4. För personer som erkänts som varaktigt bosatta är uppehållstillståndet inte längre knutet till en viss anledning för inresa och vistelse. Det betyder att de kan utöva vilken verksamhet som helst, studera, eller vara bosatta på andra grunder. Uppehållstillståndet kan förnyas även om anledningen till vistelsen ändras, utan att de behöver lämna medlemsstaternas territorium för att lämna in en ny ansökan om inresa och vistelse. 11 Artikel 7 Principer 1. Eftersom situationen på arbetsmarknaden gör att det inte går att överge ett selektivt förhållningssätt när det gäller rätt till inresa och vistelse för anställning, fastställs i artikeln de villkor som gäller för att en ansökan skall kunna godtas. De två målsättningar man vill uppnå är att inte försvåra för företagen att fylla sina behov och samtidigt undvika att öka tillgången på ledig arbetskraft i en medlemsstat så länge de som redan lagligen befinner sig där inte har arbete. Rätt till inresa och vistelse kan beviljas om den lediga tjänsten inte kan tillsättas på kort sikt av en unionsmedborgare eller av en tredjelandsmedborgare som redan bor i den medlemsstat där den lediga tjänsten finns och som tillhör den reguljära arbetsmarknaden i denna medlemsstat, eller av en tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatt. Det sistnämnda är en av de rättigheter som varaktigt bosatta har i en annan medlemsstat. 2. Eftersom konventionen är en "ramlag" för bestämmelser om rätt till inresa och vistelse, skall detaljerade regler för att genomföra föregående stycke fastställas i form av tillämpningsbestämmelser. Det gäller särskilt det obligatoriska förfarande som skall följas för att tillsätta en ledig tjänst så att det kan säkerställas att de praktiska villkoren enligt artikel 7. 1 inte är uppfyllda. De krav som i artikeln ställs på den myndighet som ansvarar för handläggning av ansökningarna gäller alltså huvudsakligen av inte tillämpningsbestämmelserna skall de befintliga gemenskapsreglerna (inom ramen för förordning (EEG) nr 1612/68, EURES-systemet) beaktas, i syfte att undvika varje form av överlappning. resultat. Vid utformningen förfarandesätt, och Artikel 8 Förfarande 1. I artikeln utesluts att rätt till inresa och vistelse beviljas för att på platsen ansöka om en anställning. Rätt till inresa och vistelse kan bara komma i fråga om tredjelandsmedborgaren på förhand har erhållit ett anställningskontrakt och tillstånd att inneha denna anställning. Det ursprungliga anställningskontraktet som ger rätt till den första inresan får inte understiga ett år. Uppehållstillståndets varaktighet motsvarar i allmänhet anställningskontraktets, vilket ger både den anställde och arbetsgivaren rättslig stabilitet. Om ett långtidskontrakt (t. ex. på obestämd tid) föreligger, kan dock medlemsstaten inte vara skyldig att utfärda ett uppehållstillstånd som motsvarar kontraktstiden. Därför fastställs en maximal tidsgräns på 4 år för den första inresan och vistelsen. 2. I denna punkt anges att en förnyelse är möjlig och att ansökan om detta kan lämnas in på platsen. Även här måste dock villkoren enligt artikel 7. 1 respekteras för att en förnyelse av uppehållstillståndet skall kunna komma i fråga. Artikel 9 Säsongsarbetare 1. Säsongsarbete är vanligt förekommande flera ekonomiska sektorer (hotellverksamhet, jordbruk) och därför är det nödvändigt med särskilda bestämmelser så att tredjelandsmedborgare kan utföra sådant arbete samtidigt som deras vistelse inte utsträcks längre än nödvändigt. Säsongsarbete karaktäriseras både inom 12 av en personlig del (dvs. personens hemvist förblir detsamma) och en materiell del (typ av verksamhet). 2. Rätten till inresa och vistelse är begränsad till en kortare tid än andra avlönade verksamheter som kan berättiga till inresa och vistelse och får inte överstiga sex månader per kalenderår. 3. I denna punkt anges att förlängning kan komma i fråga endast om det första tillståndet beviljats för en kortare period än sex månader. Häri fastställs även villkoren för att lämna in ansökan om förlängning (ansökan om förlängning skall lämnas in på platsen av arbetsgivaren tillsammans med adekvat bevisning). Sex månader per kalenderår är således längsta vistelsetid för en säsongsarbetare. 4. Även om arbetstagarens vistelse är strikt begränsad till sex månader per kalenderår, kan den upprepas årsvis. I punkten anges att vid inlämnandet av ansökningarna om rätt till inresa och vistelse skall företräde ges till de tredjelandsmedborgare som redan har utfört ett säsongsarbete på medlemsstatens territorium, framför tredjelandsmedborgare som aldrig har utövat en sådan verksamhet. Genom denna bestämmelse kan det undvikas att säsongsarbetaren försöker att illegalt förlänga sin vistelse på medlemsstatens territorium, när vistelsen på högst sex månader har löpt ut. Artikel 10 Gränsarbetare 1. Avsikten med denna bestämmelse är att gynna kontakter och förbindelser mellan gränsområden i medlemsstater och tredje land som gränsar till varandra. Begreppet "gränsområde" används här i samma betydelse som i de bilaterala konventioner som finns mellan de berörda staterna. Ett undantag från principerna enligt artikel 7 föreskrivs för gränsarbetare vars situation kännetecknas av ett personligt element (inte bara skall personens hemvist vara oförändrat utan vederbörande skall också varje dag eller minst en gång per vecka återvända till det tredje land där han är bosatt). 2. Det finns även en materiell restriktion avseende platsen för utövandet av verksamheten. Rätten gäller således inte hela territoriet i en medlemsstat, utan endast en plats inom denna angränsande medlemsstats gränsområde. Däremot finns det inga restriktioner för den verksamhet som gränsarbetaren kan utöva. Artikelll Definition Denna artikel innehåller en definition av rätten till inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som egenföretagare, särskilt huvudelementet i begreppet egenföretagare, nämligen att personen i fråga inte står i underordnad ställning till en arbetsgivare. Det måste stå klart att denna definition främst avser en fysisk persons möjlighet till inresa på en medlemsstats territorium. Definitionen täcker två olika situationer: Å ena sidan att en person utövar verksamhet och etablerar sig inom en medlemsstats territorium, och å andra sidan att en person utövar verksamhet utan att etablera sig, t. ex. genom att utföra en tjänsteprestation, genom att utöva självständig verksamhet eller genom att arbeta för ett företag som är etablerat utanför unionen. 13 Artikel 12 Villkor för inresa och vistelse före sin två villkor uppfylls. Trcdjelandsmedborgaren måste Denna artikel liksom den följande gäller den första av de situationer som beskrivs i kommentaren till artikel 11. Rätten till inresa och vistelse kan i dessa fall endast beviljas inresa på om medlemsstatens territorium förfoga över tillräckliga medel i denna stat för att inleda den verksamhet som ansökan gäller. Detta villkor syftar till att fastställa om det finns en verklig vilja och ekonomisk förmåga att bedriva den verksamhet som ansökan om rätt till inresa och vistelse avser. Det andra villkoret är strikt ekonomiskt, och syftar till att säkerställa att tredjelandsmedborgarens inresa och vistelse innebär ett tillskott till ekonomin i det land där han bosätter sig. Tillskottet till ekonomin bör i görligaste mån bedömas så objektivt som möjligt. Positivt inflytande på syséelsättningssituationen förefaller vara ett av de minst godtyckliga i detta hänseende. Ett exempel kan vara att personen inom två år, dvs. uppehållstillståndets minimilängd, har anställt en annan person (även på deltid), har utnyttjat ett eller flera tjänsteföretag (bokföring, data, underhåll), eller regelbundet använder sig av underleverantörer. Sådana fall kan anses vara objektiva bedömningsgrunder för ett tillskott till ekonomin i form av sysselsättning. Det är uppenbart att trcdjelandsmedborgaren för att utöva sin verksamhet måste respektera medlemsstatens alla lagar och andra författningar som styr denna verksamhet. De tillämpningsbestämmelser som nämns i artikelns andra stycke kan bland annat innehålla förteckningar över tillåten verksamhet. Artikel 13 Uppehållstillstånd 1. Uppehållstillstånd skall beviljas för en period på minst två år, av följande två anledningar: dels för att harmonisera längden för tillstånd till förstagångsinvandring av sysselsättningsskäl, dels för att ge egenföretagare god tid att utveckla sin verksamhet. En ansökan om förnyat tillstånd kan lämnas in på platsen om den rör samma verksamhet eller utgör en fortsättning eller utveckling av denna. 2. Det ställs vissa ytterligare villkor för förnyelse av uppehållstillståndet. Vederbörande måste faktiskt ha utövat verksamheten (det gäller att kontrollera att den ursprungliga rätten till inresa och vistelse faktiskt har använts i enlighet med det uttalade syftet, och avsikten med detta är att undvika att bestämmelserna om rätt till första inresa kringgås). Den person som ansöker om förnyelse måste även framdeles kunna bedriva sin verksamhet. Det tredje villkoret består i en kontroll av det positiva tillskottet till medlemsstatens arbetsmarknad. Artikel 14 Tillhandahållande av tjänster Den andra situation som beskrivs i kommentaren till artikel 11 rör tillhandahållande av tjänster som inte medför etablering inom en medlemsstats territorium. Härvidlag måste man beakta dels de stora skillnader som råder mellan olika konkreta fall som täcks av denna bestämmelse, dels att det på detta område finns internationella multilaterala avtal, exempelvis GATT och GATS (Allmänna i tillämpningsbestämmelserna närmare fastställas vilka villkor som gäller för denna typ av verksamhet, utan att det påverkar artikel 59. 2 i EG-fördraget. tjänstehandelsavtalet). Därför bör 14 Artikel 15 Rätt till inresa och vistelse för studier Rätt till inresa och vistelse kan bara beviljas om sökanden tillhandahåller dokumenterad bevisning om att han fått tillträde till en statlig eller av staten godkänd institution, så att inskrivning vid oseriösa institutioner kan undvikas. De former av studier som ger rätt till inresa definieras klart och uttömmande, för att täcka alla möjligheter till högre studier i medlemsstaterna. Artikel 16 Uppehållstillstånd 1. Den grundläggande principen på området är att vistelsens längd helt skall motsvara studiernas längd. Utfärdade uppehållstillstånd skall alltså beräknas med hänsyn till studiernas varaktighet. För att man skall kunna försäkra sig om att den person som beviljats inresa och vistelse verkligen följer studiegången skall uppehållstillståndet ha samma giltighetstid som den senaste inskrivningen vid universitetet. rätt till 2. På samma grunder skall förnyelse av uppehållstillstånd ske. Innehavaren skall således bevisa (genom skolintyg, intyg över avklarade prov, etc. ) att han faktiskt följer studierna. Den sammanlagda tidsperioden för att avsluta studierna måste ge visst utrymme för misslyckanden och omprov, men denna rättighet får inte utsträckas för långt, så att idén med rätt till inresa för studier förvanskas. De godkända tidsgränserna skall fastställas genom tillämpningsbestämmelser. Det är självskrivet att bevis- och kontrollformer inte får avvika för mycket i förhållande till vad som normalt krävs av gemenskapens studerande. 3. För att inte skapa diskriminering och för att respektera de verkliga förhållandena under en studiegång, måste hänsyn tas till att det första studieåret (utom vid påbyggnadsutbildningar) ofta är ett orienteringsår. Det är därför rimligt att den studerande vid slutet av detta år kan välja en ny inriktning och påbörja en ny utbildningsperiod. Det står klart att ett sådant byte av inriktning bara kan beviljas en gång och att en ny ansökan om tillstånd att byta utbildning måste göras enligt bestämmelserna i artikel 3 i denna konvention. 4. De närmare formerna för tillämpningen av denna artikel skall fastställas genom tillämpningsbestämmelser. Artikel 17 Arbetstillstånd för studerande Denna artikel grundar sig också på resolutionen om rätt till inresa och vistelse för studier. Den allmänna principen är att rätten till inresa och vistelse för studier inte skall kunna förvandlas till en dold rätt till inresa och vistelse för andra syften, särskilt för att inneha en anställning. Den förvärvsverksamhet som den studerande får ägna sig åt måste således uppfylla två villkor: inkomsten från verksamheten skall ha karaktär av extrainkomst och arbetets längd och intensitet får inte påverka studiemas genomförande. Artikel 18 Avslutande av studierna 1. Det finns en tydlig kontinuitet mellan utbildningskategorierna enligt artikel 15 a - c. Det är därmed rimligt att en person som med framgång har avslutat studier enligt artikel 15 a kan fortsätta med studier enligt artikel 15 b och 15 c. Att då tvinga denne studerande att undergå förfarandet i artikel 3 för förnyelse av rätten till inresa och 15 vistelse leder med hänsyn till handläggningstiden för ansökan till att denne förhindras att återinskriva sig från ett år till ett annat. Därför tillåts denne i detta undantagsfall att på platsen ansöka om förlängning av uppehållstillståndet för att fullfölja en ny utbildningsperiod. I enlighet med detta skall återupptagande av studier på lägre nivå inte behandlas på samma sätt. Vad däremot gäller fall av den typ som avses i d (stipendium för laboratoriestudier eller studier vid ett forskningscentrum), kan forskningsverksamhet mycket väl äga rum direkt efter avslutandet av en annan utbildningsperiod. Det är alltså logiskt att uppehållstillstånd för verksamhet som avses i d beviljas efter en ansökan som gjorts på platsen. 2. När studierna är avslutade, lämnar personen ifråga medlemsstatens territorium. Denne kan återvända till medlemsstatemas territorium på någon annan grund om han lämnar in en ansökan om rätt till inresa och vistelse på denna grund enligt de normala förfarandena, dvs. det som avses i artikel 3. Artikel 19 Praktikanter 1. Artikeln har fått denna placering för konsekvensens skull, eftersom yrkesutbildning, som i första hand är ett slags fortbildning, följer på grundutbildningen. En praktikant är således en person som redan är inne i yrkeslivet och som vill vidareutbilda sig och därmed höja sin kompetensnivå med hjälp av kompletterande utbildning, huvudsakligen yrkesinriktad. Enligt denna artikel kan en praktikant ges rätt till inresa och vistelse bara om det finns ett klart och uppenbart samband mellan yrkesutbildningen och innehållet i den praktik som han skall genomföra i en medlemsstat, samt om denna praktik inte kan genomföras i ursprungslandet på grund av nivån eller specialiseringen i den aktuella utbildningen. 2. Den som söker rätt till inresa och vistelse för att genomföra praktik måste således befinna sig i en sådan situation att hans närvaro inte påverkar medlemsstaternas sociala utgifter eller utgör en förtäckt form av inresa och vistelse för anställning. De måste bevisa att de har skrivit in sig genom ett avtal med en vederbörligen godkänd yrkesutbildningsinstitution. I detta avtal skall praktiklönen fastställas. De måste även bevisa att de omfattas av socialförsäkring som täcker eventuella risker i den medlemsstat där de kommer att vistas. 3. Samma princip om bästa möjliga överensstämmelse mellan den period som omfattas av uppehållstillståndet och längden på praktikperioden måste tillämpas här liksom i hela avdelningen. Erfarenheterna av fortbildning visar att denna typ av praktik sällan överstiger ett år, vilket således kommer att vara den vistelseperiod som beviljas inledningsvis. En årsvis förlängning kan bara beviljas för att fortsätta samma praktik och alla andra motiv är uteslutna. Artikel 20 Särskilda program 1. Det förtjänar att påpekas att gemenskapen inom ramen för budgeten genomför samarbetsprogram för att höja kompetensnivån för medborgare i vissa tredje länder. Det tycks därför logiskt och i samstämmighet med denna politik att underlätta rätten till inresa och vistelse för dessa kategorier av studerande, praktikanter och forskare. 2. I tillämpningsbestämmelsema kan konkreta regler för detta fastställas (snabbare förfaranden, kostnadslättnader, o. s. v. ). 16 Artikel 21 Begränsning av tillämpningsområdet Tillämpningsområdet vad gäller rätt till inresa och vistelse för studier är strikt avgränsat till högre utbildning, i enlighet med vad som angivits i den resolution som rådet har antagit på området. Undervisning på grundskole- och gymnasienivå omfattas av reglerna för familjeåterförening. Även om inte uttryckligen nämns i konventionen, omfattas den i praktiken av olika regler. Medlemmar av en återförenad familj kan delta i lärlingsutbildning avsedd för deras åldersgrupp. Lärlingsutbildning som ingår i den normala anordnas av högre utbildningsanstalter eller motsvarande studiegången. Slutligen kan reglerna för praktikanter även tillämpas på viss lärlingsutbildning. lärlingsutbildning Artikel 22 Villkor för rätt till inresa och vistelse I de olika avdelningarna i detta förslag behandlas utförligt de kategorier av personer som kan beviljas rätt till inresa och vistelse. Det finns dock personer som inte passar in i någon av dessa kategorier, men som ändå inte på förhand kan förnekas möjligheten att vistas i en medlemsstat, t. ex. pensionärer, personer som lever av ränteinkomster, författare som uppbär royalties och personer som arbetar som au pair. Eftersom dessa människor inte kommer att ansluta sig till arbetsmarknaden utan är nettokonsumenter och investerare för den medlemsstat i vilken de ansöker om rätt att vistas, förefaller det helt rimligt att bedöma deras ansökan välvilligt, om de uppfyller vissa klara villkor. Dessa villkor, som måste fastställas noggrant i tillämpningsbestämmelsema, skall säkerställa att ingen ny börda för medlemsstaten, särskilt vad avser sociala utgifter, uppstår genom dessa personers vistelse. Artikel 23 Uppehållstillstånd 1. Uppehållstillstånd skall beviljas för en period på minst ett år. 2. Härutöver kan medlemsstaten förnya uppehållstillståndet, antingen årsvis, eller för längre perioder. En förutsättning för förnyelse är givetvis att villkoren enligt artikel 22 är uppfyllda, särskilt vad gäller framläggandet av bevis som kan komma att begäras för detta ändamål. Artikel 24 Principer Rätten till familjeåterförening härrör från rätten till respekt för familjelivet, som omfattas av internationell rätt, särskilt Europeiska konventionen av den 4 november 1950 om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Bestämmelserna i denna avdelning syftar till att fastställa villkoren för utövande av denna rätt, i överensstämmelse med den praxis som Europadomstolen utvecklat rörande mänskliga rättigheter. Det gäller att förena respekten för rätten till familjeåterförening med medlemsstatemas befogenhet att kontrollera tredjelandsmedborgares inresa på deras territorium. 1. I denna punkt anges de grundläggande villkor som ställs för rätt till familjeåterförening: först laglig bosättning i den medlemsstat där ansökan om återförening lämnas in, därefter bosättningens varaktighet. Denna har fastställts genom kriterier som säkerställer att den person som lämnar in ansökan dessförinnan 17 varit fast bosatt (under minst ett år) och kan förväntas vara det även i framtiden (därav villkoret om uppehållstillstånd som skall vara giltigt i minst ett år). 2. Med tanke på att studierna totalt kan omfatta flera år är det emellertid inte möjligt att förneka studerande rätten till familjeliv. Denna grupp bör också omfattas av särskilda regler. Följaktligen föreskrivs att de kan ansöka om familjeåterförening när de har innehaft uppehållstillstånd i sammanlagt två år (krav på tidigare fast bosättning), samtidigt som de innehar ett uppehållstillstånd om minst ytterligare ett år (planer på relativt stabil bosättning i framtiden). Artikel 25 Familjemedlemmar till unionsmedborgare som inte utnyttjar sin rätt till fri rörlighet till rätt inresa och vistelse tredjelandsmedborgares I konventionen regleras i medlemsstaterna. Gemenskapsrätten reglerar rätten till inresa för familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som har utnyttjat sin rätt till fri rörlighet. Det finns alltså en lucka i lagstiftningen för familjeåterförening för medborgare som inte utnyttjat denna rättighet. I vissa fall regleras situationen av den nationella lagstiftningen, men i allmänhet på ett mer restriktivt sätt (barnens ålder, rätt till familjeåterförening för anförvanter i uppstigande led). Eftersom unionsmedborgarskapet är ett enhetligt begrepp, bör denna brist täckas genom regler om lika behandling av unionens medborgare. Artikel 26 Personer som omfattas av rätten till familjeåterförening 1. I denna artikel anges att de personer som kan återförenas är medlemmarna i kärnfamiljen, dvs, make/maka och barn. Givetvis måste äktenskapet överensstämma med grundläggande rättsliga principer i den medlemsstat där ansökan lämnas in. Detta medför att det normalt inte är tillåtet med återförening av personer av samma kön eller av makar i fall av polygama äktenskap. Vad parets barn beträffar sker ingen särbehandling av adopterade barn. Om det inte är medlemsstatens myndigheter som har fattat adoptionsbeslutet, måste det dock godkännas av den behöriga myndigheten i denna medlemsstat. För barn till endast en av makarna (c) har mer detaljerade villkor fastställts, utan att barn födda utom äktenskapet eller i tidigare äktenskap särbehandlas. Avsikten är att kontrollera att den förälder som söker återförening med ett barn ensam har vårdnaden, för att undvika att återföreningen strider mot den andra förälderns vårdnadsrätt. 2. Barnet skall vara minderårigt, dvs vara yngre än gällande myndighetsålder i den medlemsstat där ansökan om återförening lämnas in. 1993 års resolution anger att åldern inte får överstiga en övre gräns som fastställts till mellan 16 och 18 år. Valet av myndighetsålder som hållpunkt baseras på själva definitionen av en minderårig, nämligen en person som ännu inte har frigjort sig rättsligt och ekonomiskt från kärnfamiljen. Detta villkor möjliggör harmonisering av bestämmelserna om rätt till inresa och vistelse samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, eftersom fastställandet av myndighetsåldern helt och hållet är en fråga för nationell rätt. Det andra villkoret i denna artikel är att barnet inte skall ha ingått äktenskap. Genom dessa båda villkor försäkrar man sig om att återförening avseende barn kan ske när dessa rättsligt och faktiskt ännu är beroende av sökanden. 18 3. Medlemsstatema har enligt konventionen ingen förpliktelse att tillåta återförening med anförvanter i uppstigande led som den sökande har försörjningsplikt för och medlemsstaterna kan själva avgöra om de vill tillåta sådan familjeåterförening. Emellertid skall en sådan ansökan om återförening behandlas välvilligt. Samma sak gäller för anförvanter i nedstigande led som oavsett ålder försörjs av föräldrarna (exempelvis på grund av ett svårt handikapp). Även i dessa fall måste villkoren enligt artikel 28 (bostad och försörjning) vara uppfyllda. Artikel 27 Oriktiga eller på annat sätt vilseledande uppgifter För att undvika att olaghghcter begås för att kringgå bestämmelserna på området, måste sanktioner införas så att försök att kringgå bestämmelserna om familjeåterförening kan bemötas. 1. Den första möjligheten som omfattas av denna artikel gäller oriktiga eller på annat sätt vilseledande uppgifter. Om sådana överträdelser upptäcks är sanktionen förvägran av rätt till inresa och vistelse ifall sådan rätt ännu inte beviljats, eller indragning av beviljade uppehållstillstånd. 2. Utöver oriktiga eller på annat sätt vilseledande uppgifter är det tänkbart med en annan form av överträdelse. Äktenskap och adoption kan genomföras i det enda syftet att möjliggöra rätt till inresa och vistelse enligt bestämmelserna om familjeåterförening. Om en sådan situation uppstår, kan medlemsstaten vägra rätt till inresa och vistelse innan sådan har beviljats eller dra in beviljade uppehållstillstånd. Ett visst utrymme lämnas för att medlemsstaterna noggrant skall kunna bedöma sådana fall, som i allmänhet är mycket svåra att bevisa. Artikel 28 Bostad och försörjning 1. Personer som önskar utöva sin rätt till familjeåterförening skall lämna in en ansökan i den medlemsstat i vilken de vistas. I artikeln anges vilka materiella villkor (bostad och försörjning) sökanden måste uppfylla för att ansökan skall kunna godkännas. Den som sökt rätt till familjeåterförening måste ha tillräckliga ekonomiska och materiella tillgångar för att kunna försörja sin familj, så att utövandet av rätten till familjeåterförening inte medför utgifter för medlemsstaten. Enligt artikel 24 får tredjelandsmedborgaren utnyttja denna rättighet först efter ett år av laglig bosättning i en medlemsstat. Detta innebär att familjemedlemmarna först ett år efter i unionen. Om hans/hennes tredjelandsmedborgaren emellertid måste vänta ett år innan han/hon lämnar in ansökan, kan handläggningstiden leda till att familjen anländer långt senare än ett år efter hans/hennes inresa. Om tredjelandsmedborgaren är innehavare av ett uppehållstillstånd på minst ytterligare ett år, kan han/hon därför lämna in ansökan om rimliga handläggningstider kan alltså familjen återförenas efter ett år. familjeåterförening i medlemsstaten ankomst. Med 6 månader inresa efter resa kan sin in 2. I konventionen fastställs de grundläggande villkoren för rätt till inresa och vistelse, men villkoren i detalj rörande bostad och ekonomiska tillgångar skall fastställas i tillämpningsbestämmelsema. Det är emellertid redan fastställt att det skall finnas en lämplig bostad och tillräckliga försörjningsmedel. 19 Artikel 29 Uppehållstillstånd I denna artikel behandlas utfärdandet av uppehållstillstånd till den person som beviljats rätt till inresa och vistelse enligt bestämmelserna om familjeåterförening. Giltighetstiden för denna persons uppehållstillstånd skall motsvara den återstående vistelsetiden för den person som ansökte om återföreningen. Syftet med bestämmelsen är att under den period som följer omedelbart efter den första inresan för den person som beviljats rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening, bibehålla en fullständig överensstämmelse mellan uppehållstillståndets giltighetstid för den som först ansökte om familjeåterförening och för den familjemedlem som ansökan gällde. Artikel 30 Anställning av personer som erhållit rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening Personer som beviljats rätt till inresa och vistelse enligt reglerna för familjeåterförening skall enligt denna artikel inte tillåtas ta en anställning eller bedriva verksamhet som egenföretagare under en period på 6 månader. Detta slags rätt till inresa och vistelse beviljas med hänsyn till mänskliga rättigheter (rätten till familjeliv, som garanteras genom internationell rätt) och inte av ekonomiska skäl. En tredjelandsmedborgare som beslutar att utöva sin rätt till familjeåterförening måste alltid ha tillräckliga medel för att kunna försörja sin familj redan när han ansöker om rätt till inresa och vistelse för den. Denna bestämmelse hindrar inkomstbringande verksamhet när väl en period som fastställts till 6 månader har löpt ut. Oförutsedda händelser kan i familjens sammansättning (nödvändighet att ta hand om ett föräldralöst barn) eller i inkomstsituationen (förlust av anställning). I sådana fall bör övriga familjemedlemmar ges tillstånd att arbeta utan att behöva vänta i 6 månader. inte möjligheten att bedriva en inträffa under denna tid, antingen Artikel 31 Förvärvande av självständig ställning för personer som erhållit rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening 1. I allmänhet är uppehållstillstånd för familjemedlemmar som beviljats rätt till inresa och vistelse kopplat till uppehållstillståndet för den person som ansökte om detta. Det kan emellertid uppstå situationer då det med hänsyn till kraven på rättssäkerhet är lämpligt att bevilja dessa uppehållstillstånd på självständig grund. Det gäller barn vars föräldrar har avlidit eller barn som har uppnått myndig ålder. Det gäller även vuxna vars civilstånd har ändrats på grund av makens/makans bortgång, skilsmässa eller hemskillnad. Om principen om fullständig överensstämmelse mellan de återförenade familjemedlemmarnas uppehållstillstånd skulle upprätthållas till varje pris, skulle det paradoxala resultatet av en makes/makas bortgång, en skilsmässa eller en hemskillnad bli att en person måste lämna det land han lagligen vistas i, ibland sedan många år. Av dessa orsaker kan den berörda personen lämna in sin ansökan på platsen, vilket är ett undantag från bestämmelsen i artikel 3. 1. 2. En tidsfrist på tre månader har fastställts för inlämnandet av ansökan (tre månader innan det uppehållstillstånd som utfärdats till en person enligt ordningen för familjeåterförening löper ut). Denna tidsgräns kan krävas när det gäller minderåriga som uppnår myndig ålder. Vad gäller de andra fall som behandlats i föregående punkt skall de administrativa förfarandena anpassas till grundläggande humanitära krav genom att tillåta att tidsfristen utsträcks, dock aldrig längre än till totalt tre månader. För att undvika att det uppstår ett rättsligt vakuum skall ett provisoriskt 20 uppehållstillstånd utfärdas medan ansökningarna behandlas och delgivningen av beslutet. fram till Artikel 32 Definition Denna artikel fastlägger principen att en tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatt på unionens territorium i avsikt att vistas där under längre tid bör beviljas särskilda rättigheter. Dessa rättigheter, som utgör en källa till trygghet för den berörda personen, är också ett effektivt hjälpmedel för integrering, enligt de riktlinjer som kommissionen förespråkade i sitt meddelande från 1994 om invandring och asyl. För att erhålla dessa rättigheter krävs följande: En faktisk, regelbunden och laglig vistelse i enlighet med konventionen som skall ha pågått i fem år. Detta är i sig ett positivt tecken på personens anpassning i den berörda medlemsstaten. Tidslängden, som här fastställs till fem år, anses vara tillräckligt lång för en riktig bedömning av tredjelandsmedborgarens avsikt att vistas varaktigt i medlemsstaten och dennes anpassning där. Ett uppehållstillstånd vars giltighetstid skall vara utformat så att det löper ut när innehavaren har vistats 10 år i medlemsstaten från det att rätten till inresa och vistelse först beviljades. De rättigheter som tillerkänns personer som varit bosatta länge förvärvas alltså på grundval av två principer, nämligen principen om faktisk vistelse och principen att personen skall ha rätt till en samlad faktisk vistelse på 10 år från ankomsten till medlemsstaten. Artikel 33 Uppehållstillstånd Eftersom ett erkännande som varaktigt bosatt ger upphov till vissa rättigheter, bör den som tillerkänts rättigheterna lätt kunna visa att han uppfyller villkoren för sådana rättigheter. Detta åstadkoms bäst genom förfaranden som gynnar ett harmoniserat tillvägagångssätt, som det som föregick antagandet av den enhetliga utformningen av visum. Det första resultatet av erkännandet som varaktigt bosatt är att när den berörda personens uppehållstillstånd (som gjorde att denne kunde uppfylla villkoren enligt artikel 32 b) löper ut, kommer denna person att erhålla ett uppehållstillstånd som motsvarar längsta gällande period i den aktuella medlemsstaten. Denna period kan vara obegränsad, men aldrig kortare än 10 år. Artikel 34 Rättigheter i den medlemsstat som är bosättningsland Den andra följden av erkännandet som varaktigt bosatt är förvärvandet av ett antal rättigheter i den medlemsstat där personen är bosatt. En person som erkänts som varaktigt bosatt behöver inte längre tillstånd till inresa och vistelse på en viss grund, eftersom hans/hennes rättsliga status automatiskt ger honom/henne rätt att ta avlönat arbete eller arbeta som egenföretagare, studera, eller vistas i landet för familjeåterförening eller på annan grund. Dessa rättigheter återspeglar i huvudsak principen om ickediskriminering mellan varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare och unionsmedborgare. Varaktigt bosatta åtnjuter också ett mer omfattande skydd vad gäller omständigheter som skulle kunna 21 ligga till grund för utvisning. På grund av det stora antalet tänkbara situationer skall innehållet i dessa rättigheter fastställas genom tillämpningsbestämmelser. Artikel 35 Rättigheter i övriga medlemsstater Den sista följden av erkännandet som varaktigt bosatt är ett gradvis förvärvande av rättigheter i andra medlemsstater än den där personen först beviljades rätt till inresa och vistelse. 1. Enligt de allmänna principerna om rätt till inresa och vistelse för anställning, kommer varaktigt bosatta att kunna ansöka om varje ledig tjänst som kommer till deras kännedom, t. ex. genom att en ledig tjänst offentliggjorts. En sådan möjlighet kommer inte att öka trycket på medlemsstatemas arbetsmarknad, eftersom det totala antalet invandrare i unionen som helhet förblir oförändrat. Varaktigt bosatta som önskar bli integrerade inte bara i en medlemsstat utan i det område utan inre gränser som unionen omfattar, måste dessutom kunna utnyttja möjligheten att studera i en eller flera andra medlemsstater än den de bor i. Det kommer att motverka diskriminering mellan bosatta unionens medborgare tredjelandsmedborgare vad gäller tillgång till gemenskapens utbildningsprogram. Följden av att dessa rättigheter förvärvats är således, trots de sedvanliga bestämmelserna om allmän ordning och säkerhet, att den medlemsstat i vilken den varaktigt bosatte önskar få rätt till inresa och vistelse enligt denna artikel skall utfärda eventuella tillstånd som krävs för inresa och vistelse. varaktigt och 2. Eftersom personer som erkänts som varaktigt bosatta kan få tillträde till exempelvis ett arbete i en annan medlemsstat, och således rätt att vistas där, skulle det vara ologiskt att betrakta dem som förstagångsinvandrare där. Därför måste de, om de så önskar, kunna få sina rättigheter som varaktigt bosatta erkända i den nya medlemsstaten. Ett sådant erkännande skall börja gälla först efter två år, vilket skulle ge personen möjlighet att fatta ett genomtänkt beslut om huruvida han önskar bosätta sig i den nya medlemsstaten på längre sikt och därmed låta sina rättigheter som varaktigt bosatta överföras till den nya medlemsstaten. 3. Tredjelandsmedborgare kan inte erkännas som varaktigt bosatta i flera medlemsstater samtidigt. De har möjlighet att stegvis bli erkända som varaktigt bosatta i en annan medlemsstat när de byter fast bosättning, men varje nytt erkännande gör att rättigheterna som varaktigt bosatt i den tidigare medlemsstaten går förlorade. Om personen till sist önskar återvända till en medlemsstat där han tidigare varit erkänd som varaktigt bosatt, måste bestämmelserna i punkt 2 i denna artikel följas. Artikel 36 Förbindelser med tredje land 1. Under årens lopp har medlemsstaterna upprätthållit särskilda förbindelser med vissa tredje länder, av historiska skäl eller på grund av geografisk närhet. I artikel 2 i konventionen fastställs bestämmelser om skydd av innehållet i bilaterala avtal som redan trätt i kraft. När konventionen trätt i kraft skulle förhandlingar och slutande av bilaterala avtal mellan en medlemsstat och ett eller flera tredje länder i praktiken kunna leda till att de gemensamma bestämmelserna om rätt till inresa och vistelse förlorar en del av sin effekt. För att undvika detta och samtidigt bibehålla en viss flexibilitet är varje medlemsstat som avser att föra förhandlingar med ett tredje land 22 om särskilda bestämmelser rörande rätt till inresa och vistelse skyldig att i förväg informera övriga medlemsstater och kommissionen. I det andra stycket föreskrivs att ett sådant avtal inte kan slutas utan rådets föregående godkännande. Denna ordning torde medföra att medlemsstaterna kan bibehålla undantag utan att skada övriga medlemsstaters intressen vad gäller politiken om rätt till inresa och vistelse. 23 [II. FÖRSLAG TILL RÅDETS RÄTTSAKT om utarbetandet av en konvention med bestämmelser för tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA RÄTTSAKT med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K 3. 2 första strecksatsen c i detta, med beaktande av kommissionens förslag11, « med beaktande av Europaparlamentets yttrande av den. 12, och med beaktande av följande: I syfte att kunna förverkliga unionens målsättningar anser medlemsstaterna att invandringspolitiken och särskilt villkoren för tredjelandsmedborgares vistelse inom medlemsstatemas territorium, inbegripet villkoren för familjeåterförening och tillträdet till arbetsmarknaden, utgör frågor av gemensamt intresse vilka omfattas av det samarbete som inrättats genom avdelning VI i fördraget. RÅDET BESLUTAR att utarbeta den konvention vars text finns bilagd och som denna dag har undertecknats av företrädarna för regeringarna i medlemsstaterna. REKOMMENDERAR att den antas av medlemsstaterna i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande] 11 EGT 12 EGT 24 KONVENTION OM BESTÄMMELSER FÖR TREDJELANDSMEDBORGARES RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE I EUROPEISKA UNIONENS MEDLEMSSTATER [DE HÖGA FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA till denna konvention, Europeiska unionens medlemsstater, SOM HÄNVISAR till Europeiska unionens råds rättsakt av den. , och som beaktar följande: 1. 2. 3. 4. 5. Enligt artikel K 1. 3 a och K 1. 3 b i Fördraget om Europeiska unionen utgör invandringspolitiken och särskilt villkoren för medborgare i tredje land att vistas på medlemsstatemas territorium, inklusive villkoren för familjers återförening och tillträdet till arbetsmarknaden, frågor av gemensamt intresse vilka omfattas av det samarbete som inrättats genom avdelning VI i detta fördrag, utan att detta påverkar Europeiska gemenskapens befogenheter. ] De bestämmelser som styr villkoren för vistelse inklusive tillträdet till arbetsmarknaden för unionens medborgare och andra som omfattas av gemenskapsrätten härrör från Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, medan denna konvention fastställer bestämmelser som är tillämpliga på personer vilka inte omfattas av gemenskapsrätten. Resolutioner har redan antagits som innehåller bestämmelser om rätt till inresa och vistelse respektive rättigheter för tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatta i medlemsstaterna. Denna politik bör utvecklas ytterligare genom närmare samarbete som leder till upprättandet av gemensamma rättsliga bestämmelser som styr invandringspolitiken, om inte annat följer av kraven på allmän ordning och säkerhet. Dessa bestämmelser skall särskilt fastställa villkoren för inresa och vistelse i syfte att utöva ett avlönat arbete eller att bedriva ekonomisk verksamhet som egenföretagare, med beaktande av samtliga medlemsstaters intressen. Dessa bestämmelser skall även syfta till att upprätthålla medlemsstatemas öppenhet gentemot resten av världen och omfattningen av utbytet med andra länder, särskilt på de kulturella, vetenskapliga och ekonomiska områdena, genom gemensamma bestämmelser för inresa och vistelse med avseende på utbildning och yrkesutbildning. 6. Dessa bestämmelser skall säkerställa rätten till familjeliv genom att fastställa en ram för genomförande av familjeåterförening. 25 7. 8. 9. Dessa gemensamma bestämmelser bör kompletteras med en definition av rättigheterna för tredjelandsmedborgare som lagligen vistas i en medlemsstat, särskilt för dem som är varaktigt bosatta. I detta sammanhang bör man även fastställa villkor för att de skall kunna omfattas av sådana rättigheter i en annan medlemsstat än den i vilken de har erkänts som varaktigt bosatta. Dessa gemensamma bestämmelser skall överensstämma med gemensamma internationella åtaganden, särskilt Europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter av den 4 november 1950 och Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967, liksom med mer gynnsamma konstitutionella asylbestämmelser. Dessa gemensamma bestämmelser för rätt till inresa och vistelse, med undantag för dem som gäller för familjeåterförening och för personer som erkänts som varaktigt bosatta, ger ingen rätt till bosättning. Medlemsstaterna behåller sina befogenheter att fatta beslut om inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare. HAR ENATS OM FÖLJANDE BESTÄMMELSER: 26 KAPITEL I DEFINITIONER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE Artikel 1 Definitioner I denna konvention avses med: a) b) rätt till inresa och vistelse: Möjligheter för tredjelandsmedborgare att resa in för att vistas inom en medlemsstats territorium under längre tid än tre månader, uppehållstillstånd: Beslut som fattas av en medlemsstat och utfärdas i enlighet med dess lagstiftning, genom vilket en person erhåller tillstånd att vistas inom den statens territorium för en tid längre än tre månader, med undantag för tillfälliga tillstånd som i vissa fall kan utfärdas av medlemsstaterna. Artikel 2 Tillämpningsområde 1. Denna konvention skall tillämpas på tredjelandsmedborgare om inte annat följer av gynnsammare bestämmelser enligt följande: a) Bilaterala och multilaterala avtal som slutits mellan gemenskapen eller Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och tredje land å den andra, och som har trätt i kraft före undertecknandet av denna konvention. b) Avtal mellan en eller flera medlemsstater och tredje land som har trätt i kraft före undertecknandet av denna konvention. Den skall inte tillämpas på följande personer: a) b) c) Personer som i en medlemsstat anhållit om att beviljas flyktingstatus enligt Genève-konventionen av 1951. Fördrivna personer som av en medlemsstat har beviljats rätt till inresa och vistelse för tillfälligt skydd. Personer som undantagsvis beviljats särskilt tillstånd att vistas inom en medlemsstats territorium, i synnerhet av humanitära skäl. 2. Denna konvention skall inte tillämpas på medborgare i unionen och ej heller på tredjelandsmedborgare som enligt gemenskapsrätten har rätt att vistas i en medlemsstat. 27 KAPITEL II ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 3 Handläggning av den första ansökan om rätt till inresa och vistelse 1. 2. Den första ansökan om rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat kan endast handläggas av de behöriga myndigheterna om tredjelandsmedborgaren vistas utanför medlemsstatemas territorium från det att ansökan lämnas in och fram till dess att beslut meddelas. Den medlemsstat till vilken ansökan har lämnats in skall grundligt undersöka denna, bland annat med hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet och folkhälsa. Gemensamma bestämmelser för handläggning skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 4 Resedokument En tredjelandsmedborgare måste vara försedd med nödvändiga resedokument för att kunna resa in på territoriet till den medlemsstat i vilken han beviljats rätt till inresa och vistelse. Medlemsstaten skall utfärda de visumhandlingar som eventuellt krävs. Övriga medlemsstater skall utfärda de transitvisum som eventuellt krävs för att denne skall kunna resa till den medlemsstat som har beviljat honom rätt till inresa och vistelse. Artikel 5 Möjlighet att avlägsna sig från landet 1. 2. En tredjelandsmedborgare som erhållit rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat får avlägsna sig från den medlemsstaten under en period av högst 13 hela veckor, utöver lagstadgad semester, under loppet av ett helt kalenderår. I fall av bortovaro på samma grunder som de på vilka uppehållstillstånd beviljades, skall tidsbegränsningarna i första stycket inte tillämpas. Oavsett bestämmelserna i punkt 1 får en tredjelandsmedborgare som har erkänts som varaktigt bosatt enligt artiklarna 32 och 33 avlägsna sig från den medlemsstat där denne erkänts såsom varaktigt bosatt under maximalt 26 veckor i följd. Denna period kan förlängas om bortovaron sker i syfte att ändra hemvist från en medlemsstat till en annan, enligt villkoren i artikel 35. 28 Den tillåtna bortovaron enligt punkterna 1 och 2 kan förlängas a) då en välgrundad ansökan lämnas av vederbörande före avresan och godtas, eller b) då en ansökan på extraordinär grund lämnas av vederbörande efter avresan och godtas. En förteckning över sådana grunder skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 6 Förnyelse av uppehållstillståndet 1. 2. 3. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i Genèvekonventionen av 1951, kan en tredjelandsmedborgare när den beviljade vistelseperioden löper ut ansöka på plats om förnyelse av uppehållstillståndet, om de villkor som låg till grund för rätten till inresa och vistelse fortfarande är uppfyllda. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 31 kan en tredjelandsmedborgare endast ansöka om rätt till inresa och vistelse på annan grund än den på vilken denna rätt tidigare beviljats om de befinner sig utanför medlemsstatemas territorium. Den nya ansökan om rätt till inresa och vistelse kan endast tas upp till behandling om sökanden vistas utanför medlemsstatemas territorium från det att ansökan lämnas in och fram till dess att beslut meddelas. Genom undantag från punkt 2 skall ansökningar om rätt till inresa och vistelse på en annan grund än den som gav rätt till den första inresan som inlämnas på platsen godtas, i de begränsade fall som anges enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36 i tillämpningsbestämmelsema till den här konventionen, för följande kategorier av personer: a) Personer som beviljats rätt till inresa och vistelse enligt artiklarna 7 och 8 och som önskar vistas enligt bestämmelserna i kapitel IV. b) Personer som beviljats rätt till inresa och vistelse enligt bestämmelserna i kapitel IV och som önskar vistas enligt bestämmelserna i artiklarna 7 och 8. 4. Genom undantag från punkterna 2 och 3 behöver en tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatt enligt artiklarna 32 och 33 lämna medlemsstatemas territorium för att lämna in sin ansökan om förnyelse av uppehållstillståndet. inte 29 A m f *I M m M-éM~é M. M. M. RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE FÖR ANSTÄLLNING Artikel 7 Principer 1. En tredjelandsmedborgare kan beviljas rätt till inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium för anställning, när en ledig tjänst inte kan tillsättas på kort sikt av a) en unionsmedborgare, eller b) c) en tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatt i den medlemsstaten och som redan tillhör dess reguljära arbetsmarknad, eller en tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatt medlemsstaten. i den 2. Närmare bestämmelser om tillämpningen av punkt 1 skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 8 Villkor för rätt till inresa och vistelse När rätten till inresa och vistelse för anställning beviljas för första gången, måste tredjelandsmedborgaren ha erhållit ett anställningskontrakt för en period på minst ett år samt tillstånd att inneha denna anställning inom den ifrågavarande medlemsstatens territorium. När dessa villkor är uppfyllda, och rätten till inresa och vistelse beviljats, skall ett uppehållstillstånd för minst den period som första kontraktet uppehållstillståndet får dock inte överskrida 4 år. tredjelandsmedborgaren. Det utfärdas avser till Uppehållstillstånd som beviljats med avseende på anställning kan förnyas om villkoren enligt artikel 7. 1 fortfarande är uppfyllda när ansökan lämnas in. Närmare bestämmelser om tillämpningen av punkt 2 skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. 30 Artikel 9 Säsongsarbetare I denna konvention avses med säsongsarbetare en tredjelandsmedborgare som behåller sitt lagliga hemvist i ett tredje land, men som är anställd inom en medlemsstats territorium inom en säsongsbunden verksamhet på grundval av ett tidsbegränsat kontrakt och en bestämd anställning. En tredjelandsmedborgare kan ges rätt till inresa och vistelse i egenskap av säsongsarbetare för en period på högst sex månader per kalenderår; därefter måste vederbörande återvända till ett tredje land. I det fall ett uppehållstillstånd har beviljats för en kortare period än sex månader kan en förlängning av vistelsen beviljas på platsen för att säsongsarbetaren skall kunna avsluta det arbete för vilket rätten till inresa och vistelse ursprungligen beviljades. Arbetsgivaren skall i sådana fall lämna in en ansökan om förlängning med bifogad motivering en månad innan det första tillståndet löper ut. Medlemsstaterna skall vid handläggning av frågor om rätt till inresa och vistelse för säsongsarbetare ge tidigare har utfört tredjelandsmedborgare säsongsarbete i medlemsstaten företräde framför tredjelandsmedborgare som för första gången lämnar in en ansökan om rätt till inresa och vistelse för säsongsarbete. som Artikel IQ Gränsarbetare I denna konvention avses med gränsarbetare en tredjelandsmedborgare som bor i gränszonen i detta tredje land, men som är anställd i gränszonen i en angränsande medlemsstat och som varje dag eller minst en gång per vecka återvänder till gränszonen i det tredje landet ifråga. En gränsarbetare som är tredjelandsmedborgare kan erhålla tillstånd att utföra ett avlönat arbete i gränszonen i en angränsande medlemsstat utan hinder av de principer som fastställs i artikel 7. 1. 2. 3. 4. 1. 2. 31 KAPITEL IV RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE I SYFTE ATT BEDRIVA VERKSAMHET SOM EGENFÖRETAGARE Artikelll Definition I denna konvention avtas med "rätt till inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som egenföretagare" inresa på en medlemsstats territorium av en fysisk person som är tredjelandsmedborgare för att där bedriva ekonomisk verksamhet utan någon underordnad ställning till en arbetsgivare. Artikel 12 Villkor för inresa och vistelse En tredjelandsmedborgare som önskar etablera sig inom en medlemsstats territorium för att där bedriva verksamhet som egenföretagare kan ges rätt till inresa och vistelse om följande villkor är uppfyllda och under förutsättning att personen respekterar de regler som styr utövning av denna verksamhet: a) b) 1. 2. Tredjelandsmedborgaren skall förfoga över tillräckliga medel för att i denna medlemsstat kunna inleda den verksamhet som ansökan om rätt till inresa och vistelse avser. Tredjelandsmedborgarens verksamhet skall inom det första uppehållstillståndets giltighetstid ha positivt inflytande på sysselsättningen i den medlemsstat där han är bosatt. Tillämpningsbestämmelsema förfarande som föreskrivs i artikel 36. till denna artikel skall fastställas enligt det Artikel 13 Uppehållstillstånd Det uppehållstillstånd som beviljas en tredjelandsmedborgare som enligt artikel 12 för bedrivande av verksamhet som egenföretagare skall gälla i minst två år. En ansökan om förnyelse kan lämnas in på platsen om den avser samma verksamhet som det första tillståndet gällde eller en fortsättning eller utveckling av densamma. 32 Vid inlämnandet av ansökan om förnyelse måste tredjelandsmedborgaren a) b) c) faktiskt ha utövat den verksamhet för vilken rätten till inresa och vistelse beviljades, kunna garantera att verksamheten kan fortlöpa regelbundet, och uppfylla villkoren i artikel 12 b. Artikel H Tillhandahållande av tjänster Tredjelandsmedborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna för att utöva verksamhet som avser tillhandahållande av tjänster skall utan att det påverkar gemenskapsrätten fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE FÖR STUDIER OCH YRKESUTBILDNING KAPITEL V Artikel 15 Rätt till inresa och vistelse för studier Rätt till inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium för studier kan beviljas tredjelandsmedborgare som fått tillträde till en statlig eller av staten godkänd högre utbildningsanstalt för att där a) b) delta i förberedande kurser till en viss högre utbildning, bedriva fortsatta studier, c) förbereda en uppsats eller doktorsavhandling, eller d) som ett led i utbildningen eller fortbildningen, bedriva forskning efter det att de högre studierna avslutats och detta bekräftats genom ett examensbevis, förutsatt att denna verksamhet inte har till huvudsakligt syfte att tillförsäkra personen en inkomst. Artikel 16 Uppehållstillstånd 1. Vistelsen skall vara begränsad så att den motsvarar längden för den utbildning som har valts. Uppehållstillståndet skall ha samma giltighetstid som inskrivningen vid utbildningsanstalten. 33 2. 3. 4. Uppehållstillståndet kan förlängas årsvis. Uppehållstillståndet kan förlängas om innehavaren visar att denne fortfarande uppfyller de villkor som gällde när det ursprungliga tillståndet utfärdades och på ett tillfredsställande sätt uppfyllt de former för kontroll som krävs av den högre utbildningsanstalt där studierna sker. Efter det första studieåret är byte av studieinriktning inte längre tillåtet. Om den studerande efter denna period vill byta studieinriktning måste denne på nytt ansöka om rätt till inresa och vistelse för studier. Tillämpningsbestämmelsema för denna artikel skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 17 Arbetstillstånd för studerande En tredjelandsmedborgare som beviljats rätt till inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium för studier har inte rätt att där utöva förvärvsverksamhet, vare sig som anställd eller som egenföretagare. Extraarbeten eller korttidsarbeten är fortfarande tillåtna i den utsträckning de inte hindrar genomförandet av studierna; detta gäller i synnerhet, och utan att detta påverkar artikel 9, säsongsarbeten. 1. 2. 1. 2. Artikel 18 Avslutande av studierna Om en tredjelandsmedborgare efter avslutade studier enligt någon av kategorierna i artikel 15 önskar stanna som studerande inom en annan av dessa kategorier, kan denne ansöka om ett nytt uppehållstillstånd på platsen. tredjelandsmedborgare efter avslutade studier önskar stanna i Om en medlemsstaten på annan grund, skall denne på nytt genomgå förfarandet för rätt till inresa och vistelse. Artikel 19 Praktikanter I denna konvention avses med "praktikant" en arbetstagare vars vistelse inom en till att förbättra dennes kompetens och medlemsstats kvalifikationer inom det valda yrket för att kunna utöva detta yrke i ett tredje land. territorium syftar För att beviljas rätt till inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium i egenskap av praktikant skall en tredjelandsmedborgare 34 a) b) ha en överenskommelse om utbildning med värdorganet som tillförsäkrar en ersättning tillräcklig för uppehälle, och omfattas av ett socialförsäkringssystem som täcker de risker som kan uppstå i den mottagande staten. 3. Uppehållstillståndet för praktikanter skall begränsas till ett år. Det kan förlängas årsvis om den tidsperiod som krävs för att uppnå yrkeskvalifikationerna är längre än ett år. En förlängning kan under inga omständigheter beviljas för att praktikanten skall kunna ta en anställning. Artikel 20 Särskilda program Medlemsstaterna skall underlätta rätt till inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare som studerar, praktiserar och forskar inom ramen för samarbetsprogram som finansieras av gemenskapen. I detta syfte skall särskilda tillämpningsbestämmelser fastställas i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 21 Begränsning av tillämpningsområdet 1. Bestämmelserna i detta kapitel skall inte tillämpas på a) b) elever i grundskola och gymnasieskola, eller lärlingar. KAPITEL VI RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE FÖR ANDRA ÄNDAMÅL Artikel 22 Villkoren för rätt till inresa och vistelse En tredjelandsmedborgare som inte omfattas av bestämmelserna i kapitel III, IV, V eller VII kan beviljas rätt till inresa och vistelse inom en medlemsstats territorium om följande villkor är uppfyllda: a) Han förfogar över tillräckliga medel för att säkerställa sitt uppehälle utan att behöva bedriva någon av de inkomstbringande verksamheter som anges i kapitel III och IV. 35 b) c) d) Han omfattas av ett socialförsäkringssystem som är giltigt i den medlemsstat till vilken han ansöker om rätt till inresa och vistelse. Han kan visa att hans tillgångar har förvärvats på ett lagligt sätt. Han förfogar över en bostad i den medlemsstat i vilken ansökan lämnas m. Tillämpningsbestämmelser till första stycket skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. Artikel 23 Uppehållstillstånd 1. 2. Det första uppehållstillståndet för en tredjelandsmedborgare skall beviljas för en period på minst ett år. Uppehållstillståndet kan förlängas med en period på minst ett år. När ansökan om förlängning lämnas in skall tredjelandsmedborgaren visa att denne fortfarande uppfyller villkoren enligt artikel 22. KAPITEL VII RÄTT TILL INRESA OCH VISTELSE FÖR FAMILJEÅTERFÖRENING Artikel 24 Principer En tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatt i en medlemsstat sedan minst ett år, och som den dag då ansökan enligt artikel 28 lämnas in har ett uppehållstillstånd i denna medlemsstat vilket är giltigt i ytterligare minst ett år, kan utöva sin rätt till familjeåterförening. Utan hinder av första punkten, kan en tredjelandsmedborgare som omfattas av bestämmelserna i artikel 15 lämna in en sådan ansökan som avses i artikel 28 när han är lagligt bosatt i en medlemsstat sedan minst två år och har uppehållstillstånd i den medlemsstaten för ytterligare ett år. Artikel 25 Familjemedlemmar till unionsmedborgare som inte utnyttjar sin rätt till fri rörlighet Genom undantag från detta kapitel skall familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som är bosatt i den medlemsstat där han/hon är medborgare beviljas samma villkor som de som fastställs i artikel 10-12 i 36 rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet i och gemenskapslagstiftningen. gemenskapen13 bestämmelser tillämpliga inom i Artikel 26 Personer som omfattas av rätten till familjeåterförening 1. Följande personer skall beviljas rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening, om äktenskapet är förenligt med de grundläggande rättsliga principerna i medlemsstaten: a) b) c) Den bosattes make/maka. Bam till den bosatte och dennes make/maka, inklusive barn som adopterats i enlighet med ett beslut av en behörig myndighet i medlemsstaten eller ett beslut som erkänts av en sådan myndighet. Barn, inklusive adopterade, till den bosatte eller dennes make/maka när en av dessa ensam har föräldraansvaret, har tilldelats vårdnaden om barnen och faktiskt har det ekonomiska ansvaret för dessa. För att villkoren för inresa och vistelse med avseende på familjeåterförening skall vara uppfyllda får barnen inte ha uppnått myndighetsålder enligt ifrågavarande medlemsstats lagstiftning och de får inte vara gifta. Medlemsstaterna skall förhålla sig välvilliga vid handläggningen av ärenden som gäller återförening av anförvanter i uppstigande led och anförvanter i nedstigande led som omfattas av försörjningsskyldighet, under förutsättning att villkoren i artikel 28 är uppfyllda. Artikel 27 Oriktiga eller på annat sätt vilseledande uppgifter Medlemsstaterna skall neka en make eller maka eller ett barn rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening, eller återkalla deras uppehållstillstånd, om det visar sig att rätten till inresa och vistelse har erhållits genom oriktiga eller på annat sätt vilseledande uppgifter. Medlemsstaterna kan vägra en make eller maka eller ett adopterat barn rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening, eller återkalla deras uppehållstillstånd, om det visar sig att det enda syftet med äktenskapet eller adoptionen har varit att erhålla rätt till inresa och vistelse i en medlemsstat. 2. 3. 1. 2. 13 EGT nr L 257, 19. 10. 1968, s. 2. 37 Artikel^ Bostad och försörjning 1. att sin kunna utnyttja skall För tredjelandsmedborgaren lämna in en ansökan i den medlemsstat där han vistas och samtidigt visa att han förfogar över en lämplig bostad och tillräckliga medel för försörjningen av sin återförenade familj. Ansökan kan lämnas in 6 månader efter inresan i den medlemsstat där han vistas. familjeåterförening rätt till 2. Tillämpningsbestämmelsema till första punkten skall fastställas enligt förfarandet i artikel 36. Artikel 29 Uppehållstillstånd När en medlemsstat har godkänt en ansökan om familjeåterförening skall den utfärda uppehållstillstånd till de familjemedlemmar som skall återförenas; giltighetstiden skall motsvara den återstående giltighetstiden av den persons uppehållstillstånd med vilken återföreningen skall ske. Artikel 30 Anställning av personer som erhållit rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening 1. 2. Personer som beviljats rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening skall inte ha rätt att ta en anställning eller bedriva verksamhet som egenföretagare före utgången av en sexmånadersperiod efter deras ankomst. Genom undantag från punkt 1 behöver tidsfristen på 6 månader inte hållas då oförutsedda förändringar av familjens sammansättning eller inkomster kräver att personer som beviljats rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening får möjlighet att arbeta. Artikel 31 Förvärvande av självständig ställning för personer som erhållit rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening Personer som erhållit rätt till inresa och vistelse för familjeåterförening kan lämna in en ansökan om uppehållstillstånd på annan grund om de blir änklingar/änkor, skiljer sig, beviljas hemskillnad, förlorar sina föräldrar genom dödsfall eller uppnår myndig ålder; denna ansökan skall handläggas i den medlemsstat som beviljat dem rätt till inresa och vistelse. 38 2. De berörda personerna skall lämna in sin ansökan senast tre månader innan deras uppehållstillstånd löper ut. Om uppehållstillståndet löper ut mindre än tre månader efter den tidpunkt, då omständigheterna som rätten till inresa och vistelse grundar sig på upphört att föreligga, skall denna tidsfrist utsträckas till totalt tre månader. Den berörda medlemsstaten skall under den tid som ansökan behandlas och fram till dess att beslut meddelas vid behov utfärda ett tillfälligt uppehållstillstånd. KAPITEL VTII TREDJELANDSMEDBORGARE SOM ÄR VARAKTIGT BOSATTA Artikel 32 Definition En tredjelandsmedborgare skall erkännas som varaktigt bosatt i en medlemsstat när denne uppfyller följande villkor: a) b) 1. 2. Han är fast och lagligen bosatt i en medlemsstat sedan minst fem år. Han har ett tillstånd som tillåter en vistelse i minst tio år sammanlagt från det att han först beviljades rätt till inresa och vistelse. Artikel 33 Uppehållstillstånd När en tredjelandsmedborgare erkänts som varaktigt bosatt skall detta bekräftas genom en särskild anteckning på den handling som utgör uppehållstillståndet. När uppehållstillståndet som avses löper ut skall en tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatt ha rätt till ett uppehållstillstånd för den längsta tillåtna perioden i den medlemsstat där han är bosatt, som inte får understiga tio år. i artikel 32 b Artikel 34 Rättigheter i den medlemsstat som är bosättningsland En tredjelandsmedborgare som är erkänd som varaktigt bosatt skall, utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapsrätten, i den medlemsstat där han är bosatt a) b) ges tillträde till denna stats hela territorium, tillåtas utöva all verksamhet som avses i kapitel III, IV och V, 39 c) d) beviljas rätt till vistelse på alla grunder som avses i kapitel VI och VII, åtnjuta ett förstärkt skydd mot utvisning, med förbehåll för kraven på allmän ordning och inre säkerhet, samt e) åtnjuta samma behandling som medborgare i unionen när det gäller i) ii) tillträde till arbetsmarknaden, som anställd eller egenföretagare, yrkesutbildning, iii) fackföreningsfrihet, iv) föreningsfrihet, v) tillgång till bostad, såväl inom privata som inom offentliga eller halvoffentliga sektorer, vi) socialt skydd, och vii) skolgång. Tillämpningsbestämmelsema för punkt 1 skall fastställas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 36. ArtJkellS Rättigheter i övriga medlemsstater 1. En tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatt skall ha följande rättigheter: a) b) Han kan söka anställning i en annan medlemsstat när lediga platser kommer till hans kännedom, med beaktande av principerna i artikel 7. Han kan ansöka om att i en annan medlemsstat få tillträde till sådana studier som avses i artikel 15. I fallen som anges i första stycket skall denna andra medlemsstat bevilja tredjelandsmedborgaren rätt till inresa och vistelse samt utfärda de tillstånd, ett inbegripet anställningskontrakt eller skrivs in vid en högre utbildningsanstalt. uppehållstillstånd, erhåller krävs, denne som om 2. En tredjelandsmedborgare som enligt villkoren i punkt 1 är bosatt i en annan medlemsstat än den där han har erkänts som varaktigt bosatt skall likaledes erkännas som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat efter att ha varit bosatt där i två år. Detta skall bekräftas genom utfärdande av ett uppehållstillstånd med samma giltighetstid som det som medförde att han erkändes som varaktigt bosatt i den medlemsstat i vilken han dessförinnan var bosatt. 40 En tredjelandsmedborgare som erkänts som varaktigt bosatt i en medlemsstat är inte längre erkänd som sådan i den medlemsstaten från den tidpunkt när han blivit erkänd som varaktigt bosatt i en annan medlemsstat enligt bestämmelserna i punkt 2. KAPITEL IX SLUTBESTÄMMELSER [Artikel 36 Tillämpningsbestämmelser 1. 2. 3. 4. 1. 2. Om inte annat följer av punkterna 2 och 3 skall de tillämpningsbestämmelser som föreskrivs i denna konvention antas i rådet med en majoritet av två tredjedelar av de höga fördragsslutande partema. De tillämpningsbestämmelser som avses i artikel 6. 3, artikel 7. 2, artikel 8. 3, artikel 12 och artikel 34 skall antas genom en gemensam överenskommelse mellan de höga fördragsslutande partema inom två år efter offentliggörandet i Europeiska gemenskapemas officiella tidning av den rättsakt genom vilken denna konvention upprättas. När denna tidsfrist löpt ut skall de nämnda tillämpningsbestämmelsema antas i enlighet med punkt 1. De tillämpningsbestämmelser som avses i artikel 14, artikel 22 och sådana som inte uttryckligen föreskrivs i denna konvention, skall antas genom en gemensam överenskommelse mellan de höga fördragsslutande partema. De tillämpningsbestämmelser som avses i punkterna 1, 2 och 3 skall offentliggöras i Europeiska gemenskapemas officiella tidning. Artikel 37 Europeiska gemenskapemas domstols behörighet Varje tvist mellan medlemsstaterna eller mellan en medlemsstat och kommissionen avseende tolkningen eller tillämpningen av denna konvention skall i ett första steg utredas av rådet i syfte att nå en överenskommelse. Om ingen lösning har nåtts vid utgången av en tidsfrist på sex månader, skall endera av de tvistande partema hänskjuta frågan till domstolen. skall vara behörig att meddela Europeiska gemenskapemas domstol förhandsavgöranden angående tolkningen av denna konvention. Varje domstol i en medlemsstat mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning, kan begära att Europeiska gemenskapemas domstol meddelar ett förhandsavgörande i en fråga som uppkommit i ett ärende som anhängiggjorts inför den nationella domstolen avseende tolkningen av denna 41 konvention, om den anser att ett besked i frågan är nödvändigt för att döma i saken. | Artikel 38 Förbindelser med tredje land En medlemsstat som avser att föra förhandlingar med tredje land om fastställande av förmånligare bestämmelser om rätt till inresa och vistelse för medborgare i detta tredje land, skall i god tid informera övriga medlemsstater och kommissionen om detta. Ingen medlemsstat får sluta sådana överenskommelser med ett eller flera tredje länder utan att på förhand ha erhållit rådets godkännande. [Artikel 39 Skyddsklausul Bestämmelserna i denna konvention påverkar inte en medlemsstats möjlighet att, i enlighet med bestämmelserna i artikel K 2. 2 i fördraget, avvika från bestämmelserna i denna konvention. Sådana avvikelser skall utgöra undantag och begränsas till den tid som är absolut nödvändig. En medlemsstat som utnyttjar denna möjlighet skall i samband därmed ta hänsyn till andra medlemsstaters intressen och hålla dessa och kommissionen väl underrättade. Artikel 40 Reservationer Denna konvention kan inte bli föremål för reservationer. Artikel 41 Antagande och ikraftträdande 1. Denna konvention skall läggas fram för antagande av medlemsstaterna i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser. Varje medlemsstat skall inleda sitt nationella förfarande för antagande senast sex månader efter det att den rättsakt genom vilken denna konvention upprättas offentliggjorts i Europeiska gemenskapemas officiella tidning. 42 2. 3. 4. 1. 2. 3. 4. Medlemsstatema skall anmäla till depositarien när de erforderliga förfarandena för antagandet av denna konvention respektive konstitutionella bestämmelser. fullgjorts enligt deras Denna konvention träder i kraft den första dagen i den månad som följer på utgången av en period på två månader efter det att den anmälan som avses i punkt 2 mottagits från den stat som var medlemsstat i Europeiska unionen då rådet antog akten om upprättande av denna konvention och som sist fullgjort denna formalitet. Bestämmelserna i denna konvention skall tillämpas från och med den första dagen i den månad som följer på utgången av en period på två månader efter det att denna konvention träder i kraft. Utan hinder av bestämmelserna i första stycket skall bestämmelserna i artikel 36 om förfarandet för antagande av tillämpningsbestämmelser tillämpas från dagen för offentliggörandet i Europeiska gemenskapemas officiella tidning av den akt genom vilken denna konvention upprättas. Tillämpningsbestämmelsema träder i kraft tidigast den dag då denna konvention träder i kraft. Artikel 42 Ändringar i konventionen Varje medlemsstat som är hög fördragsslutande part och kommissionen kan föreslå ändringar i denna konvention och i tillämpningsbestämmelsema till konventionen. Varje ändringsförslag skall sändas till rådet och vid behov till kommissionen. Rådet beslutar enhälligt om varje ändring i denna konvention och rekommenderar dessa för antagande av medlemsstaterna i enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser. Ändringarna skall offentliggöras i Europeiska gemenskapemas officiella tidning efter det att de antagits av rådet. Varje medlemsstat skall inleda sitt nationella förfarande för antagande senast sex månader efter dagen för offentliggörandet av ändringarna i Europeiska gemenskapemas officiella tidning. Ändringar som beslutats i enlighet med punkt 2 i denna artikel skall träda i kraft enligt bestämmelserna i artikel 41. 3. Rådet beslutar om ändringar av till denna konvention enligt de förfaranden som fastställts för antagande av de ifrågavarande bestämmelserna. Sådana ändringar skall träda i kraft den första dagen i den månad som följer på utgången av en period på två månader efter det att de antagits av rådet, om inte annat följer av rådets rättsakt om antagandet av ändringarna. tillämpningsbestämmelsema 43 Artikel 43 Anslutning av nya medlemsstater Denna konvention är öppen för anslutning av varje stat som blir medlem i Europeiska unionen. Texten till denna konvention, avfattad på den anslutande statens språk av rådet skall vara giltig. Anslutningsinstrumenten skall deponeras hos depositarien. Denna konvention skall för varje medlemsstat som ansluter sig till den träda i kraft den första dagen i den månad som följer på utgången av en period på två månader efter den dag då anslutningsinstrumentet deponerades eller på den dag då konventionen träder i kraft, om den inte redan har trätt i kraft vid utgången av den ovan nämnda tidsperioden. Artikel 44 Depositarien Generalsekreteraren för Europeiska unionens råd är depositarie för denna konvention. Depositarien skall i Europeiska gemenskapemas officiella tidning offentliggöra information om läget beträffande anmälningar, anslutningar, ändringar, ikraftträdande och övriga meddelanden som rör denna konvention. ] 1. 2. 3. 4. 1. 2. [Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen bemyndigade, undertecknat denna konvention. Denna konvention, upprättad i. den. i ett enda original på danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken, vilka alla texter är lika giltiga, skall deponeras i arkiven hos Europeiska unionens råds generalsekretariat. ] 44 ISSN 1024-4506 KOM(97) 387 slutlig DOKUMENT SV 06 04 11 Katalognummer : CB-CO-97-438-SV-C ISBN 92-78-23896-1 Byrån för Europeiska gemenskapemas officiella publikationer L-2985 Luxemburg 46