title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a las tasas aeroportuarias»

eurovoc_concepts:
air transport
airport
charges for use of infrastructure
liberalisation of the market
provision of services

text: C 73/38 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a las tasas aeroportuarias» (98/C 73/08) El 11 de julio de 1997, de conformidad con el apartado 2 del artı´culo 84 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´n de Transportes y Comunicaciones, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 12 de noviembre de 1997 (Ponente: Sr. von Schwerin). En su 350o Pleno (sesio´n del 10 de diciembre de 1997), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 106 votos a favor, 3 votos en contra y 7 abstenciones el presente Dictamen. 1. Introduccio´n La adopcio´ n por el Consejo, en julio de 1992, del tercer paquete aéreo constituye la u´ltima etapa del proceso de liberalizacio´n del sector, que se inscribe en el marco de la liberalizacio´n del mercado u´nico. Sin embargo, la nueva organizacio´n del mercado hace necesario que las actividades asociadas al transporte aéreo, como la asistencia en tierra, los sistemas informa´ticos de reservas, el control del tra´fico aéreo y la asignacio´ n de franjas horarias se adapten también a las exigencias del mercado u´nico. Lo mismo ocurre con las tasas aeroportuarias. En opinio´n de la Comisio´ n, con la propuesta de Directiva se logra un marco comu´n para las tasas aeroportuarias en base a los principios mencionados a continuacio´ n. El a´mbito de aplicacio´ n de la Directiva se extiende a todos los aeropuertos comunitarios abiertos al tra´fico comercial con un tra´fico anual superior o igual a 250 000 movimientos de pasajeros o a 25 000 toneladas de carga. 1. 1. Principio de relacio´n con los costes Dada la posicio´n monopolı´stica de la entidad 1. 1. 1. gestora del aeropuerto en el suministro de las instalacio- nes y los servicios que dan lugar a la percepcio´ n de tasas aeroportuarias, es necesario que los sistemas de fijacio´n de éstas garanticen una relacio´ n entre el nivel de las tasas y el coste de las instalaciones y servicios que sufragan. Corresponde a los aeropuertos fijar la cuantı´a 1. 1. 2. de las tasas aeroportuarias de modo que mantengan una proporcio´n razonable con la calidad de las instalaciones y servicios suministrados, teniendo en cuenta un rendi- miento razonable del capital invertido y una amortiza- cio´n adecuada. Su objetivo es cubrir los costes a los que debe enfrentarse el aeropuerto correspondiente. 1. 2. Principio de transparencia Para garantizar la aplicacio´ n correcta y el 1. 2. 1. respeto a los dos principios de no discriminacio´n y de relacio´n con los costes a nivel comunitario se hacen necesarias las exigencias de transparencia. 1. 2. 2. Los intercambios de informacio´n entre los aeropuertos y los usuarios deben posibilitar que las compan˜ ı´as de transporte aéreo, por medio de la entidad gestora del aeropuerto, estén mejor informadas de los servicios ofrecidos y de los costes de dichos servicios, y, al mismo tiempo, facilitar que el aeropuerto, a la hora de planificar las construcciones de infraestructura futuras, pueda tener en cuenta mejor las necesidades de estas compan˜ı´as. 1. 2. 3. Esto constituye una condicio´ n previa para una gestio´n econo´ micamente activa tanto de los aeropuertos como de las empresas de transporte aéreo y responde a las exigencias de los principios ba´sicos enunciados por la Organizacio´n de la Aviacio´n Civil Internacional (OACI), concretamente, en el artı´culo 15 del Convenio internacional sobre la aviacio´ n civil firmado el 7 de diciembre de 1944 en Chicago, y de la Declaracio´ n del Consejo sobre los derechos aeroportuarios (OACI Doc. 9082) incluida en el «Manual de economı´a de los aeropuertos» (OACI Doc. 9562). 1. 2. 4. El principio de transparencia debe introducirse y aplicarse teniendo en cuenta las pra´cticas y procedi- mientos en uso en los aeropuertos. Ello contribuye a organizar de manera ma´s eficiente el sistema de tra´fico aéreo, especialmente, de cara a los pasajeros y al transporte de la carga. 1. 3. Principio de no discriminacio´n 1. 3. 1. La realizacio´n del mercado u´nico hace necesaria la supresio´ n de todo tipo de discriminaciones —que son incompatibles con los principios del mercado interior— entre los servicios aéreos intracomunitarios. Se insta a los Estados miembros a tomar todas las medidas necesarias para establecer el mismo sistema de tasas en los aeropuertos con servicios intracomunitarios equiva- lentes en cuanto al tipo o caracterı´sticas de la aeronave, la distancia de vuelo o los tra´mites administrativos o aduaneros. 1. 3. 2. Las actuales diferencias en el tratamiento de los servicios aéreos intracomunitarios equivalentes deben eliminarse. 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/39 1. 4. Procedimiento de adaptacio´ n La administracio´ n racional de los aeropuertos 1. 4. 1. y la necesidad de una movilidad sostenible a largo plazo deben permitir a aquéllos establecer la cuantı´a de las tasas de acuerdo con la demanda, la capacidad disponible y las exigencias de proteccio´ n del medio ambiente. La propuesta contempla también la introduccio´n de un procedimiento de consulta entre los aeropuertos y sus usuarios antes de que se produzca un ajuste de las tasas. 2. Contenido esencial de la propuesta de la Comisio´n 2. 1. Las disposiciones de esta propuesta deben ser de aplicacio´n a todos los aeropuertos y de los sistemas aeroportuarios sujetos a las disposiciones del Tratado y abiertos al tra´fico comercial. Puede haber limitaciones en lo que se refiere a los principios de relacio´ n con los costes, el ajuste de las tarifas, la transparencia y las consultas en los aeropuertos ma´s pequen˜os. 2. 2. El concepto de aeropuerto y sistema de aeropuer- tos esta´ definido en el anexo II del Reglamento (CE) no 2408/92 del Consejo del 23 de julio de 1992. Las otras definiciones son casi idénticas a las de la Directiva 96/67/CE del Consejo del 15 de octubre de 1966 relativa al acceso al mercado de los servicios de asistencia en tierra en los aeropuertos de la Comunidad. 2. 3. Los Estados miembros deben tomar todas la medidas necesarias para impedir la discriminacio´n de los usuarios (las compan˜ ı´as de transporte aéreo) en materia de tarifas en los aeropuertos de la Comunidad. 2. 4. Los Estados miembros deben desarrollar un procedimiento mediante el cual se establezca una adecua- cio´n de las tarifas aeroportuarias. En opinio´n de la Comisio´n, ello incluye fundamentalmente: — los costes de financiacio´n de infraestructuras inclu- yendo la depreciacio´n del valor del activo durante el periodo considerado y la financiacio´ n de infraestruc- turas cuyo proyecto e inicio de las obras hayan sido aprobados a tiempo y que hayan recibido, en su caso, la correspondiente autorizacio´n administra- tiva, — los gastos financieros, — los gastos de explotacio´n y de mantenimiento, — los gastos generales de administracio´ n y grava´menes diversos, — un rendimiento razonable del capital invertido. Se admitira´n condiciones especiales para el desarrollo regional de un aeropuerto. 2. 5. Sin perjuicio de la aplicacio´n de las normas de competencia del Tratado, las tasas aeroportuarias aplicables en el aeropuerto nacional principal de un Estado miembro se podra´n fijar a un nivel que permita a la entidad gestora sostener financieramente los niveles de las tasas aeroportuarias en los aeropuertos regionales del mismo Estado miembro, con miras a promover la cohesio´n econo´ mica y social. Gran nu´mero de aeropuertos pequen˜os, que 2. 6. desempen˜ an un papel muy importante en la cohesio´n econo´ mica y social de la Unio´n, necesitan regularmente amplios subsidios de parte del Estado o de los entes territoriales —o, en ciertos casos, el apoyo financiero de los aeropuertos ma´s grandes— con el fin de evitar que se establezcan tasas demasiado elevadas. Por otro lado, el nu´mero de compan˜ ı´as aéreas que operan en estos pequen˜os aeropuertos es muy pequen˜o por lo que pueden mantener un contacto diario con la entidad gestora del aeropuerto. Los costes se determinara´n de acuerdo con el 2. 7. principio de contabilidad y de evaluacio´n generalmente admitidos en cada uno de los Estados miembros. Se contempla la posibilidad de incluir en el 2. 8. ca´lculo los costes ocasionados por el tra´fico aéreo en el marco de las medidas de proteccio´ n del medio ambiente y efectuar adaptaciones en funcio´n de las necesidades de gestio´n de las infraestructuras aeroportuarias o de las variaciones del grado de afluencia del aeropuerto durante un periodo determinado. 2. 9. No obstante, estas variaciones no pueden supo- ner ingresos suplementarios. 2. 10. La entidad gestora del aeropuerto debe definir la adaptacio´ n del nivel de las tarifas aeroportuarias de manera transparente y no discriminatoria. En este sentido, puede: — tener en cuenta la totalidad o parte de sus ingresos que no procedan de las tasas aeroportuarias al fijar el nivel global de tales tasas; — o conceder reducciones de conformidad con las disposiciones del Tratado. 2. 11. Es necesario comunicar a los usuarios del aeropuerto (compan˜ı´as aéreas) los factores que consti- tuyen la base para la determinacio´n del nivel de las tarifas: Dichos factores son: — una enumeracio´n detallada de los diferentes servicios prestados por el aeropuerto en contrapartida de la tasa aeroportuaria exigida y el método de ca´lculo utilizado por la entidad gestora del aeropuerto, — el importe correspondiente a cada una de las catego- rı´as de tasas aeroportuarias percibidas en el aero- puerto, el nu´mero total de empleados destinados a los servicios por los que se perciben las tasas aeroportuarias, — las previsiones sobre la situacio´n del aeropuerto en materia de tasas aeroportuarias, la evolucio´ n del tra´fico y las inversiones previstas. Para mejorar la capacidad de planificacio´n de 2. 12. los aeropuertos, los Estados miembros velara´n por que C 73/40 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 los usuarios (las compan˜ ı´as aéreas) de un aeropuerto proporcionen los datos relativos en particular a: — las previsiones de su tra´fico, — las previsiones sobre la composicio´n de su flota, — sus proyectos de desarrollo en el aeropuerto, — sus necesidades en dicho aeropuerto. 2. 13. Los Estados miembros deben adoptar medidas para que en todos los aeropuertos tenga lugar, al menos una vez al an˜ o, un procedimiento de consulta entre la entidad gestora y los usuarios del aeropuerto (compan˜ı´as aéreas), con el objetivo y el propo´sito de ocuparse del sistema de tasas y de su nivel, sobre todo en el caso de modificaciones. Esta consulta debe tener lugar al menos dos meses antes de la entrada en vigor de cualquier modificacio´n del sistema de tasas aeroportuarias o del nivel de las mismas. Los Estados miembros velara´n por que los 2. 13. 1. usuarios del aeropuerto puedan pedir que sean consulta- dos por segunda vez. 2. 14. Los Estados miembros deben comprometerse a aplicar sanciones efectivas y proporcionadas en caso de infraccio´n de las disposiciones nacionales. 2. 15. La aplicacio´ n debe hacerse antes del 1 de enero de 2002 y los Estados miembros esta´n obligados a comunicar a la Comisio´ n las correspondientes disposi- ciones legislativas para la aplicacio´ n de la Directiva. 3. Observaciones generales El Comité Econo´mico y Social acoge positiva- 3. 1. mente la iniciativa de la Comisio´n en favor de mayor transparencia en la relacio´n precios/servicios en los aeropuertos de la Comunidad a que hace referencia la Directiva. La Comisio´n hace propia la posicio´ n ya expresada por el CES en su Dictamen (1) sobre la propuesta de Directiva del Consejo relativa al mercado de asistencia en tierra en los aeropuertos de la Comunidad en el punto 3. 2: «Un primer paso debe consistir en la creacio´n de una gestio´ n transparente. La transparencia y, por tanto, la evaluacio´n de la actual relacio´n precio/prestacio- nes de servicio son indispensables para determinar las medidas ulteriormente necesarias en materia de apertura de mercado». 3. 2. Comparte la opinio´n expresada en la propuesta de la Comisio´ n de que los aeropuertos tienen una importancia creciente para el desarrollo econo´ mico de las regiones y para el comercio y el transporte de pasajeros. Por una parte, desarrollan ası´ una funcio´ n de interés general pero, por otro lado, se ven cada vez ma´s en la obligacio´n de afirmarse en un mercado competitivo. Por esta razo´n, hay que garantizar las condiciones (1) DO C 301 de 13. 11. 1995, p. 31. generales que aseguren un tratamiento equitativo, entre las que se encuentra que se repartan de manera equili- brada entre los aeropuertos y los usuarios (compan˜ı´as aéreas) los derechos y las obligaciones. Es necesario ocuparse de que no se abuse de una posicio´n dominante de mercado. La posible mejora de la estructura de costes 3. 3. debido a una mayor transparencia no debe tener como consecuencia, en opinio´n del Comité, gastos administra- tivos ma´s elevados ni para los aeropuertos interesados ni para las autoridades nacionales competentes. Por ello, en opinio´n del Comité, el procedimiento de consulta es necesario u´nicamente, por ejemplo, en las situaciones problema´ticas previstas, en las que es necesario deliberar para llegar a un acuerdo, como cuando se contemplen modificaciones de la infraestructura o la adaptacio´n de las tarifas. 3. 4. El Comité considera que los marcos reglamenta- rios nacionales bastan para imponer sanciones contra infracciones a nivel nacional, e invita a la Comisio´ n a indicar las posibilidades existentes a este respecto. Una burocratizacio´n mayor contradirı´a los objetivos de esta Directiva. 3. 5. Los Estados miembros en que ya se haya produ- cido la liberalizacio´ n total o parcialmente no debera´n derogar medidas que puedan ser compatibles con la disposiciones legales de la UE. 3. 6. Dada la situacio´n actual de la UE, el Comité es partidario de la separacio´n entre las tasas aeroportuarias y el resto de los impuestos nacionales. Para conseguir unas condiciones de competencia u´nicas, habra´ que conseguir, también en este a´mbito, la armonizacio´n para toda la UE. En lo relativo a las tasas aeroportuarias se trata de armonizar los criterios de ca´lculo para la adaptacio´ n de las tasas. 3. 7. El Comité sugiere que las exigencias que debe cumplir la entidad gestora del aeropuerto en relacio´ n con la estimacio´ n de los costes y la evaluacio´n de la relacio´n eficiencia-coste se especifiquen ma´s claramente que en la propuesta, por ejemplo, mediante cifras, teniendo en cuenta también los criterios de calidad. 4. Observaciones especı´ficas 4. 1. En opinio´n del Comité, la Comisio´n ha utilizado el concepto de discriminacio´n de modo demasiado general en la redaccio´ n de la Directiva. Para la entidad gestora de un aeropuerto es diferente, en términos de ca´lculo y de riesgo, que un usuario (compan˜ ı´a aérea) utilice el aeropuerto una vez al dı´a o que disponga de cuotas considerables de tra´fico, por ejemplo, del 30 %, 40 % o incluso el 60 %. El Comité considera, por tanto, razonable autorizar la concesio´ n de reducciones para grandes cantidades, habituales en el comercio y la industria. Estas reducciones son posibles, por ejemplo, gracias a una utilizacio´n mejor de los medios de produccio´n disponibles que son accesibles, no son discriminatorios ni acarrean ma´s gastos. 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/41 Se deberı´a examinar también la posibilidad, 4. 2. desde el punto de vista de los pasajeros (consumidores) de autorizar tarifas ma´s bajas para pasajeros en tra´nsito o para vuelos de tra´nsito hacia aeropuertos principales o nodales. Esto neutralizarı´a la discriminacio´n de toda una serie de pasajeros que, debido a su lugar de residencia, dependen de las correspondencias de los vuelos. 4. 3. El Comité coincide completamente con la Comi- sio´n en que las adaptaciones de las tasas aeroportuarias, teniendo en cuenta los costes externos directamente relacionados con la proteccio´ n del medio ambiente y la gestio´n de la infraestructura del aeropuerto, no deben suponer ingresos suplementarios para los aeropuertos. So´lo se puede garantizar la equiparacio´n de 4. 4. tarifas y costes dentro de la Comunidad cuando se armonicen los principios reconocidos generalmente de contabilidad, balance y evaluacio´n. Por ejemplo, existen diferencias en la obligacio´ n de hacer el balance del compromiso de arrendamiento. Consecuentemente hay diferencias entre la valoracio´ n del activo y el capital flotante. Mientras que en Alemania la obligacio´n funda- mental es hacer el balance del valor de adquisicio´ n, en el Reino Unido se puede elegir entre el valor de adquisicio´n y el valor venal. Existen también otras diferencias en la aplicacio´n de los sistemas de pensiones y en el método de ajuste de la jubilacio´n de los trabajadores. Es extremadamente difı´cil una equiparacio´n sobre esta base. 4. 5. Con el objetivo de mejorar la planificacio´n de los diferentes aeropuertos, el Comité apoya la peticio´n de la Comisio´n de que los Estados miembros deben obligar a los usuarios (compan˜ı´as aéreas) a comunicar la informacio´ n mencionada ya en el punto 2. 12. Esto redundara´ en beneficio de la seguridad de planificacio´n de los aeropuertos. Sin embargo, en este caso concreto, no existe la posibili- dad de hacer valer la obligacio´n de indemnizacio´ n proporcional por medio de los usuarios por las inversio- nes fallidas por no atenerse a la informacio´n dada por ellos. 4. 6. El Comité acoge favorablemente la propuesta de la Comisio´ n de permitir que las tarifas aeroportuarias se modulen segu´n el grado de emisiones de ruido de los diferentes aviones. Esto es va´lido también en relacio´n con el posible aumento de las tasas de despegue y aterrizaje a determinadas horas del dı´a y de la noche para reducir la contaminacio´n por ruido. Con relacio´n Bruselas, el 10 de diciembre de 1997. al Dictamen del CES sobre el Libro Verde sobre la polı´tica futura de lucha contra el ruido (1), es necesaria una Directiva europea que establezca una graduacio´n de las tasas para evitar que se falsee la competencia. El Comité propone a la Comisio´n an˜ adir al final 4. 7. del Considerando 8 el siguiente texto: «. y que, por consiguiente, se requieren incentivos apropiados para imponer la eficiencia y mejorar el rendimiento de los costes;» La primera frase del artı´culo 1 (Objetivo y a´mbito 4. 8. de aplicacio´ n) debe incluir el concepto de eficacia en términos de coste y de calidad y se debe modificar como sigue: «La presente Directiva tiene por objeto garantizar el respeto de los principios de no discriminacio´n, de relacio´ n con los costes de transparencia y de eficacia en términos de coste y de calidad de las tasas aeroportuarias. » En opinio´n del CES, deberı´a an˜ adirse un nuevo 4. 9. apartado 4 al artı´culo 4 (Relacio´n con los costes) redactado como sigue: «Habida cuenta de que los aeropuertos se hallan en una situacio´n de competencia limitada, los Estados miembros deberı´an establecer criterios y para´metros para evaluar el rendimiento de los aeropuertos (incluidos en la presente propuesta) y desarrollara´n incentivos apropiados a fin de optimizar la eficacia en términos de coste y de calidad de las infraestructu- ras, las instalaciones y los servicios aeroportuarios. » 4. 10. Modifı´quese el apartado 3 del artı´culo 7 (Con- sultas) como sigue: «. , en caso de desacuerdo con la decisio´n adoptada, puedan recurrir a un a´rbitro independiente que debera´ ser designado por el Estado miembro. » 4. 11. La Comisio´ n y los Estados miembros tienen que asegurar que las compan˜ ı´as aéreas de los Estados no pertenecientes a la UE puedan abstenerse de aplicar dicha directiva so´lo en el caso de que el principio de reciprocidad esté asegurado. 4. 12. El Comité considera realista la fecha lı´mite prevista para su aplicacio´ n, es decir, el 1 de enero de 2002. 4. 13. artı´culo 10, a informar también al CES. El Comité insta a la Comisio´n, en virtud del (1) DO C 206 de 7. 7. 1997, p. 1. El Presidente del Comité Econo´mico y Social Tom JENKINS


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem "Vorschlag für eine Entscheidung des Europäischen Parlaments und des Rates zur Änderung der Entscheidung 92/481/EWG vom 22. September 1992 über einen Aktionsplan für den zwischen den Verwaltungen der Mitgliedstaaten vorzunehmenden Austausch nationaler Beamter, die mit der zur Verwirklichung des Binnenmarktes erforderlichen Durchführung des Gemeinschaftsrechts betraut sind (Programm KAROLUS)"

eurovoc_concepts:
EU law
action programme
approximation of laws
civil servant
single market

formats: html print


title: Ehdotus: Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa

eurovoc_concepts:
approximation of laws
copyright
information policy
new technology
single market

formats: html pdf print

text: C 108/6 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 7. 4. 98 Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa (98/C 108/03) (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) KOM(97) 628 lopull. — 97/0359 (COD) (Komission esittämä 21 päivänä tammikuuta 1998) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopi- muksen ja erityisesti sen 57 artiklan 2 kohdan ja sen 66 ja 100 a artiklan, luovuuteen ja innovaatioon, mukaan lukien verkos- toinfrastruktuuriin, mikä puolestaan johtaa Euroo- pan teollisuuden kasvuun ja sen kilpailukyvyn parantumiseen sekä sisällöllisen tarjonnan että tie- totekniikan osalta ja yleisemmin monilla teollisuu- den ja kulttuurin aloilla; tämä turvaa nykyisiä työ- paikkoja ja rohkaisee perustamaan uusia, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon, noudattavat perustamissopimuksen 189 b artiklassa mää- rättyä menettelyä, sekä katsovat, että (1) perustamissopimuksessa säädetään sisämarkkinoi- den perustamisesta, tavaroiden vapaan liikkuvuu- den, palvelujen tarjoamisvapauden ja liikkeenpe- rustamisvapauden esteiden poistamisesta sekä sellai- sen järjestelmän luomisesta, jolla varmistetaan, että kilpailu sisämarkkinoilla ei vääristy; jäsenvaltioiden tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevien lakien yhdenmukaistaminen edistää näiden tavoitteiden saavuttamista, (2) Korfulla 25 ja 26 päivänä kesäkuuta kokoontunut Eurooppa-neuvosto on korostanut tarvetta luoda yhteisön tasolla yleinen ja joustava oikeudellinen kehys tietoyhteiskunnan kehityksen edistämiseksi Euroopassa; tämä edellyttää muun muassa uusien tuotteiden ja palvelujen sisämarkkinoita; tärkeätä yhteisön lainsäädäntöä, jolla varmistetaan tällainen sääntelykehys, on jo olemassa tai sen valmistelu on jo pitkällä; tekijänoikeudella ja lähioikeuksilla on tässä yhteydessä tärkeä asema, koska niillä suoja- taan ja edistetään uusien tuotteiden ja palvelujen kehittämistä ja markkinointia sekä niiden luovan sisällön luomista ja hyväksikäyttämistä, (3) lähioikeuksien oikeudellisten tekijänoikeuden puitteiden yhdenmukaistaminen lisää oikeusvar- muutta ja synnyttää siten merkittäviä investointeja ja (4) tekninen kehitys on moninkertaistanut ja monipuo- listanut luovuuden, tuotannon ja hyväksikäytön muodot; vaikka henkisen omaisuuden suojaami- seksi ei tarvita uusia käsitteitä, nykyisiä tekijänoi- lähioikeuksia koskevaa oikeutta on keutta mukautettava ja täydennettävä, jotta ne vastaisivat riittävästi taloudellisia tosiseikkoja kuten uusia hyväksikäyttömuotoja, ja (5) koska yhteisön tasolla ei ole tapahtunut yhdenmu- kaistamista, useat jäsenvaltiot ovat jo teknisiin haasteisiin vastatakseen ryhtyneet kansallisella ta- solla lainsäädäntötoimiin, jotka voivat aiheuttaa merkittäviä suojan eroja ja siten rajoittaa henkistä omaisuutta sisältävien tai niihin perustuvien palve- lujen ja tuotteiden vapaata liikkuvuutta ja johtaa sisämarkkinoiden jakautumiseen uudelleen ja lain- säädännön epäjohdonmukaisuuteen; tällaisten lain- säädäntöerojen ja tällaisen epävarmuuden vaikutus kasvaa, kun tietoyhteiskunta, joka on jo suuresti lisännyt henkisen omaisuuden hyväksikäyttöä rajo- jen ylitse, kehittyy edelleen; tietoyhteiskunnan kehi- tys etenee, ja sen pitäisikin edetä; suojan, merkittä- vät oikeudelliset erot ja sen merkittävä epävarmuus voivat estää uusia, tekijänoikeuteen ja lähioikeuk- siin sidoksissa olevia tuotteita ja palveluja saavutta- masta suurtuotannon etuja, (6) tekijänoikeuden ja lähioikeuksien oikeudellisen suo- jan oikeudellista kehystä yhteisössä on tämän vuoksi mukautettava ja täydennettävä siltä osin, kuin se on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toimivuuden varmistamiseksi; tämän vuoksi on mukautettava niitä kansallisia tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevia säännöksiä, jotka vaihtelevat tai aiheuttavat merkittävästi eri jäsenvaltioissa 7. 4. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 108/7 oikeudellista epävarmuutta, joka estää sisämarkki- noiden toimivuuden varmistamisen ja tietoyhteis- kunnan asianmukaisen kehittämisen Euroopassa, ja epäjohdonmukaisia kansallisia vastauksia tekniseen kehitykseen olisi vältettävä, kun sitä vastoin eroja, jotka eivät vaikuta haitallisesti sisämarkkinoiden toimintaan, ei tarvitse poistaa tai estää, (7) tietoyhteiskunnan erilaiset sosiaaliset, yhteiskunnal- liset ja kulttuuriset vaikutukset edellyttävät, että tuotteiden ja palvelujen sisällön erityisyys olisi otettava huomioon, (8) tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhdenmukaista- misen on perustuttava suojan korkeaan tasoon, koska nämä oikeudet ovat ratkaisevan tärkeitä hen- kisen luovuuden kannalta; niiden suojaaminen aut- taa varmistamaan luovuuden ylläpitämisen ja kehit- tymisen tekijöiden, esiintyvien taiteilijoiden, tuotta- jien, kuluttajien, kulttuurin, teollisuuden ja suuren yleisön etujen mukaisesti; tämän vuoksi henkinen omaisuus on tunnustettu omaisuuden olennaiseksi osaksi, (9) voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään teki- jöiden tai esittävien taiteilijoiden on saatava asian- mukainen korvaus teostensa käyttämisestä; tuottei- den kuten äänitteiden, elokuvien tai multimedia- tuotteiden samoin kuin palvelujen esimerkiksi tilauspalvelujen tuottamiseen vaadittavat investoin- nit ovat merkittäviä; henkistä omaisuutta koskevien oikeuksien riittävä oikeudellinen suoja on tarpeen, jotta taattaisiin tämän korvauksen saatavuus ja investointeihin annettaisiin mahdollisuus näihin perustuvaan riittävään tuottoon, (10) tekijänoikeuden alaan kuuluvien teosten ja lähioi- keuksien alaan kuuluvan aineiston riittävä suoja on erittäin tärkeä myös kulttuurin kannalta; perusta- missopimuksen 128 artiklassa vaaditaan yhteisöä ottamaan toimissaan huomioon kulttuuria koskevat seikat, (11) maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) piirissä joulukuussa 1996 järjestetty diplomaattiko- kous hyväksyi kaksi uutta sopimusta, WIPO:n teki- jänoikeussopimuksen ja WIPO:n esitys- ja ääniteso- pimuksen, jotka koskevat toisaalta tekijöiden ja toisaalta esittävien taiteilijoiden ja äänitetuottajien suojaa; näillä sopimuksilla saatetaan tekijänoikeu- den ja lähioikeuksien kansainvälistä suojaa merkit- tävästi ajan tasalle myös niin kutsutun digitaalisen asialistan osalta ja parannetaan piratismin vastaisen maailmanlaajuisen taistelun keinoja; yhteisö ja jäsenvaltioiden enemmistö ovat jo allekirjoittaneet nämä sopimukset, ja yhteisö ja jäsenvaltiot ovat jo ryhtyneet toimenpiteisiin sopimusten ratifioimiseksi; tämän direktiivin avulla pannaan myös täytäntöön suuri määrä näitä uusia kansainvälisiä velvoitteita, (12) verkostoympäristössä tapahtuvia toimintoja kos- keva vastuu ei liity vain tekijänoikeuteen ja lähioi- keuksiin, vaan pian esitettävässä tietoyhteiskunnan palveluihin liittyviä oikeudellisia näkökohtia sel- kiinnyttävässä ja yhdenmukaistavassa direktiivissä käsitellään laaja-alaisesti myös muita aloja, kuten sähköistä kauppaa; mainitun direktiivin on mahdol- lisuuksien mukaan tultava voimaan samanaikaisesti tämän direktiivin kanssa, (13) tämän direktiivin säännökset eivät saisi rajoittaa yhteisössä ja voimassa olevien tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevien säännöksien soveltamista, ellei tässä direktiivissä toisin säädetä, (14) tässä direktiivissä olisi määriteltävä kopiointioikeu- den kattamien toimien ala eri edunsaajien kannalta; tämä olisi tehtävä sopusoinnussa yhteisön säännös- ten kanssa; näiden toimien laaja määritelmä on tarpeen oikeusvarmuuden takaamiseksi sisämarkki- noilla, (15) tässä direktiivillä olisi yhdenmukaistettava teosten yleisölle välittämiseen sovellettava oikeus siltä osin kuin se ei vielä sisälly yhteisön säännöstöön, (16) se oikeudellinen epävarmuus, joka koskee tekijänoi- keuden suojaamien teosten ja lähioikeuksien suo- jaaman aineiston tilauksesta verkoissa tapahtuvan siirron suojan luonnetta ja tasoa, olisi poistettava säätämällä yhdenmukaisesta suojasta yhteisön ta- solla; direktiivissä olisi säädettävä kaikille siinä tun- nustetuille oikeudenhaltijoille yksinoikeus saattaa yleisön saataville tekijänoikeudella suojattuja teok- sia tai mitä tahansa suojattua aineistoa vuorovai- kutteisten tilauksesta tapahtuvien siirtojen yhtey- dessä; tällaiselle tilauksesta tapahtuvalle vuorovai- kutteiselle siirrolle on ominaista se, että suuren yleisön jäsenet saavat sen käytettäväkseen itse valit- semaansa paikkaan ja itse valitsemanaan aikana; tämä oikeus ei kata yksityistä välittämistä, (17) aineiston välittämiseen tarvittavien laitteiden tarjoa- minen ei sinänsä ole aineiston välittämistä tässä direktiivissä tarkoitetussa merkityksessä, (18) tässä direktiivissä tekijänoikeudelliseen suojaan sisältyy yksinoikeus valvoa aineelliseen tuotteeseen sisällytetyn teoksen levitystä; yhteisössä tapahtuva C 108/8 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 7. 4. 98 alkuteoksen tai sen kopioiden ensimmäinen myynti, jonka suorittaa oikeudenhaltija itse tai joka suorite- taan hänen suostumuksellaan, lakkauttaa oikeuden valvoa saman kohteen uudelleenmyyntiä yhteisössä; tämän oikeuden ei kuitenkaan pitäisi lakata teoksen alkuperäiskappaleen tai sen kopioiden yhteisön ulkopuolella tapahtuneen myynnin vuoksi, jos sen suorittaa oikeudenhaltija itse tai joka suoritetaan hänen suostumuksellaan, (19) lakkaaminen ei koske palveluja eikä erityisesti online-palveluja; tämä koskee myös tällaisen palve- lun käyttäjän oikeudenhaltijan suostumuksella teoksesta tai muusta aineistosta tekemää fyysistä kopiota; toisin kuin CD-ROMit tai CD:t, joissa henkinen omaisuus on sisällytetty aineelliseen tuot- teeseen, esineeseen, jokainen online-palvelu on itse asiassa teko, johon tarvitaan lupa, silloin kun teki- jänoikeudessa tai lähioikeudessa näin säädetään, (20) tässä direktiivissä tarkoitetut oikeudet voidaan siir- tää, tai niihin voidaan myöntää sopimukseen perus- tuvia käyttöoikeuksia asianomaisen tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevan kansallisen lainsäädän- nön mukaisesti, (21) eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyt- täjien välisten oikeuksien ja etujen oikeudenmukai- nen tasapaino on turvattava; jäsenvaltioissa säädet- tyjä nykyisiä näitä oikeuksia koskevia poikkeuksia on arvioitava uudelleen uuden elektronisen ympä- ristön kannalta; tiettyjä yksinoikeustoimia koske- vien rajoitusten ja poikkeusten nykyisillä eroilla on suora kielteinen vaikutus sisämarkkinoiden toimin- taan tekijänoikeuden ja lähioikeuksien alalla; nämä erot voisivat hyvinkin lisääntyä rajojen ylitse tapah- tuvan teosten hyväksikäytön ja rajat ylittävien toi- mien lisääntyessä edelleen; sisämarkkinoiden toimi- vuuden varmistamiseksi nämä poikkeukset olisi määriteltävä yhdenmukaisemmin; yhdenmukaista- misen asteen olisi perustuttava siihen, miten ne vaikuttavat sisämarkkinoiden toimivuuden varmis- tamiseen, (22) luettelo tässä direktiivissä säädetään tyhjentävä kopiointioikeuden ja yleisölle välittämistä koskevan oikeuden poikkeuksista; jotkut poikkeukset koske- vat tarvittaessa vain kopiointioikeutta; tässä luette- lossa otetaan aiheellisella tavalla huomioon jäsen- valtioiden erilaiset oikeudelliset perinteet samalla, kun sillä pyritään varmistamaan sisämarkkinoiden toiminta; on suotavaa, että jäsenvaltiot soveltavat näitä poikkeuksia yhdenmukaisella tavalla, mitä arvioidaan tulevaisuudessa täytäntöönpanolainsää- däntöä tarkasteltaessa, (23) kopiointia koskevaan yksinoikeuteen sovelletaan poikkeusta, jonka nojalla sallitaan tietty tilapäinen kopiointi silloin, kun se on osa teknistä prosessia ja se suoritetaan yksinomaan sellaisen suojatun ai- neiston käytön mahdollistamiseksi eikä sillä ole eril- listä taloudellista arvoa; näillä edellytyksillä tämä poikkeus koskee myös aineiston tilapäistä tallen- nusta välimuistiin tai sen selailua, (24) jäsenvaltioille olisi annettava mahdollisuus säätää tietyistä poikkeuksista esimerkiksi koulutustarkoi- tuksiin ja tieteellisiin tarkoituksiin, julkisten laitos- ten kuten kirjastojen ja arkistojen eduksi, uutislähe- tyksiä varten, lainauksia varten, vammaisten käyt- töön, yleistä turvallisuutta koskevaan käyttöön sekä käyttöön hallinnollisissa ja oikeudellisissa menette- lyissä, (25) nykyiset kansalliset reprografiajärjestelmät, siellä missä niitä on, eivät muodosta suuria sisämarkki- naesteitä; jäsenvaltioiden olisi sallittava säätää reprografiaa koskevasta poikkeuksesta, (26) jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus säätää kopiointioi- keutta koskevasta poikkeuksesta silloin, kun ky- seessä on äänite-, kuvatallenne- ja audiovisuaalisen aineiston tietynlainen kopioiminen yksityiseen käyt- töön; tähän voi sisältyä korvausjärjestelmien käyt- töönotto tai jatkaminen oikeudenhaltijoiden oi- keuksien korvaamiseksi; vaikka näissä nykyisissä korvausjärjestelmissä onkin eroja, jotka vaikuttavat sisämarkkinoihin, näillä eroilla ei pitäisi analogisen yksityisen kopioinnin osalta olla merkittävää vaiku- tusta tietoyhteiskunnan kehitykseen; yksityinen di- gitaalinen kopiointi ei ole vielä laajaa, eikä sen taloudellista vaikutusta vielä täysimääräisesti tun- neta; sen vuoksi vaikuttaa perustellulta pidättyä tässä vaiheessa yhdenmukaistamasta näitä poik- keuksia lähemmin; komissio seuraa tiiviisti digitaa- lisen yksityisen kopioinnin markkinoiden kehitystä ja kuulee niitä, joiden etua asia koskee, ryhtyäkseen aiheellisiin toimenpiteisiin, (27) yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta soveltaes- saan jäsenvaltioiden on otettava riittävästi huo- mioon tekninen ja taloudellinen kehitys erityisesti digitaalisen yksityisen kopioinnin ja korvausjärjes- telmien osalta, kun tehokkaita teknisiä suojausme- 7. 4. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 108/9 netelmiä on käytettävissä; nämä poikkeukset eivät saa estää teknisten toimenpiteiden käyttöä, (28) teosten jäsenvaltioilla on oikeus säätää poikkeuksesta ylei- sön käytettävissä olevien laitosten, kuten yleishyö- dyllisten kirjastojen ja muiden vastaavien laitosten eduksi, mutta tämä olisi rajoitettava tietynlaisiin kopiointioikeuden piiriin kuuluviin tapauksiin; suo- tai suojatun muun aineiston jattujen online-toimituksen yhteydessä tapahtuvan käytön ei pitäisi kuulua tällaisen poikkeuksen piiriin; tämä direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta poiketa yksinomaisesta lainausoikeudesta vuokraus- ja lai- nausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lä- hioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 19 päi- vänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direk- tiivin 92/100/ETY (1), sellaisena kuin se on muutet- tuna direktiivillä 93/98/ETY (2) 5 artiklan mukai- sesti, (29) näitä poikkeuksia on sovellettava kansainvälisten velvoitteiden mukaisesti; niitä ei saa soveltaa tavalla, joka haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja tai on ristiriidassa hänen teoksensa tai muun aineiston tavanomaisen hyväksikäytön kanssa; jä- senvaltioiden säätäessä näistä poikkeuksista olisi erityisesti otettava huomioon se lisääntynyt talou- dellinen vaikutus, joka tällaisella poikkeuksella voi olla uudessa elektronisessa ympäristössä; tämän vuoksi tiettyjen poikkeusten soveltamisalan on oltava entistäkin rajoitetumpi silloin, kun kyse on tekijänoikeudella suojattujen teosten ja lähiaineis- ton tietyistä uusista käyttötavoista, (30) tekninen kehitys antaa oikeudenhaltijoille mahdolli- suuden käyttää teknisiä toimenpiteitä, joiden tar- koituksena on ehkäistä ja vaikeuttaa kaikkien lain säätämän tekijänoikeuden, tekijänoikeuden lähioi- keuksien tai sui generis -oikeuksien loukkaaminen; on kuitenkin olemassa vaara, että voidaan ryhtyä laittomiin toimenpiteisiin, joiden avulla olisi mah- dollista tai helpompaa kiertää näillä toimenpiteillä syntyvä tekninen suoja; hajanaisten oikeudellisten lähestymistapojen välttämiseksi, jotka saattaisivat ehkäistä sisämarkkinoiden toimintaa, on tarpeen säätää yhdenmukaisesta oikeudellisesta suojasta kaikkia niitä toimia vastaan, joilla tällaisten toi- menpiteiden luvaton kiertäminen tehdään mahdolli- seksi tai sitä helpotetaan; oikeudellista suojaa on tarjottava teknisille toimenpiteille, jotka estävät ja/ tai ehkäisevät tehokkaasti kaikkien laillisten teki- jänoikeuksien, niiden lähioikeuksien tai sui generis -oikeuksien loukkaamisen; tämän oikeudellisen suo- jan on oltava suhteellista eikä se saa estää sellaisten laitteiden tai toimintojen käyttöä, joilla on muuta kaupallista merkitystä tai käyttöä kuin teknisen suojauksen kiertäminen, (31) yhdenmukaistetulla oikeudellisella suojalla ei saada estää tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14 päivänä toukokuuta 1991 annetussa neuvoston direktiivissä 91/250/ETY (3), sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 93/98/ETY, sallittua analy- sointia, (32) digitaalisessa muodossa olevien teosten ja digitaali- sessa muodossa olevan suojatun aineiston yksilöin- tiä koskevien teknisten järjestelmien kansainväli- sessä standardoinnissa on tapahtunut huomattavaa edistystä; yhä verkottuneemmassa ympäristössä tek- nisten toimenpiteiden väliset erot voivat johtaa jär- jestelmien yhteensoveltumattomuuteen yhteisössä; eri järjestelmien yhteensopivuutta ja -toimivuutta on edistettävä; on erittäin suotavaa kannustaa maailmanlaajuisten järjestelmien kehittämistä, (33) tekninen kehitys edistää teosten jakelua erityisesti verkoissa, ja tämä edellyttää, että oikeudenhaltijat pystyvät paremmin tunnistamaan teoksen tai aineis- ton, teoksen tekijän tai muun oikeudenhaltijan ja antamaan tiedon teoksen tai aineiston käyttöehdoi- sta tai edellytyksistä, jotta teosta koskevien oikeuk- sien hallinnointi helpottuisi; on kuitenkin olemassa laittomiin toimenpiteisiin vaara, että ryhdytään teokseen tai aineistoon liitetyn elektronisen tekijän- oikeuden hallinnointia koskevan tiedon poistami- seksi tai muuttamiseksi tai että muutoin levitetään, tuodaan maahan jakelua varten, yleisradioidaan, välitetään suurelle yleisölle tai saatetaan suuren yleisön saataville kopioita, joista nämä tiedot on poistettu ilman lupaa; hajanaisten oikeudellisten lähestymistapojen välttämiseksi, jotka saattaisivat haitata sisämarkkinoiden toimintaa, on syytä säätää yhdenmukaisesta oikeudellisesta suojasta kaikkia näitä toimia vastaan, (34) kaikkiin edellä mainittuihin oikeuksien hallintatie- toihin voi niiden suunnittelusta riippuen samanai- kaisesti liittyä henkilöiden suojatun aineiston kulu- tustapoja koskevien henkilökohtaisten tietojen kä- sittelyä tai niiden avulla voidaan jäljittää online- käyttäytymistä; näissä teknisissä toimenpiteissä on niiden teknisen toiminnan osalta otettava huo- mioon yksityisyyden suoja yksilöiden suojelusta tietojen henkilötietojen käsittelyssä vapaasta lokakuuta liikkuvuudesta 24 päivänä 1995 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (4) mukaisesti, ja näiden (35) tämä direktiivi ei vaikuta ehdolliseen pääsyyn pe- rustuvien tai ehdollisen pääsyn sisältävien palvelu- (1) EYVL L 346, 27. 11. 1992, s. 61. (2) EYVL L 290, 24. 11. 1993, s. 9. (3) EYVL L 122, 17. 5. 1991, s. 42. (4) EYVL L 281, 23. 11. 1995, s. 31. C 108/10 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 7. 4. 98 jen oikeudellisesta suojasta. päivänä. kuuta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direk- tiivin. /. /EY soveltamiseen (5), II LUKU OIKEUDET JA POIKKEUKSET (36) jäsenvaltioiden olisi säädettävä tehokkaista seuraa- ja oikeudellisista suojakeinoista tässä muksista direktiivissä säädettyjen oikeuksien ja velvollisuuk- sien loukkaamista vastaan; niiden on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin huolehtiakseen siitä, että näitä seuraamuksia oikeudellisiin suoja- keinoihin sovelletaan; seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoittavia, (37) WIPO:n esitys- ja äänitesopimuksen määräysten noudattamiseksi olisi muutettava direktiivejä 92/ 100/ETY ja 93/98/ETY, ja (38) kahden vuoden kuluttua tämä direktiivin voimaan- tulopäivästä komission on esitettävä kertomus sen täytäntöönpanosta; kertomuksessa on erityisesti tutkittava, ovatko direktiivissä asetetut edellytykset johtaneet sisämarkkinoiden moitteettoman toimin- nan varmistamiseen sekä ehdotettava tarvittaessa toimenpiteitä, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: I LUKU TAVOITTEET JA SOVELTAMISALA 1 artikla Soveltamisala 1. Tämä direktiivi koskee tekijänoikeuden ja lähioi- keuksien oikeudellista suojaa sisämarkkinoilla ja erityi- sesti tietoyhteiskunnassa. 2. Ellei toisin säädetä, tämä direktiivi ei rajoita yhtei- sön niiden voimassa olevien säännöksien, jotka koskevat a) tietokoneohjelmien oikeudellista suojaa; b) vuokrausoikeutta, lainausoikeutta ja tiettyjä tekijänoi- liittyviä oikeuksia henkisen omaisuuden keuteen alalla; c) satelliitin välityksellä tapahtuvaan ohjelmien yleisra- diointiin ja niiden kaapeleitse tapahtuvaan edelleen- siirtämiseen sovellettavaa tekijänoikeutta ja lähioi- keuksia; d) tekijänoikeuden aikaa; ja tiettyjen lähioikeuksien suoja- e) tietokantojen oikeudellista suojaa. (5) EYVL L. 2 artikla Kopiointioikeus Jäsenvaltioiden on säädettävä yksinomaisesta oikeudesta sallia tai kieltää suoraan tai epäsuorasti, tilapäisesti tai pysyvästi millä keinolla ja missä muodossa tahansa koko- naan tai osittain tapahtuva kopiointi: a) tekijöille heidän alkuperäisten teostensa ja niiden kopioiden osalta, b) esittäville taiteilijoille heidän esitystensä tallenteiden osalta, c) äänitetuottajille heidän äänitteidensä osalta, d) elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajille heidän alkuperäisten elokuviensa ja niiden kopioiden osalta, ja e) yleisradiointiyhteisöille niiden yleisradiointien tallen- teiden osalta riippumatta siitä, siirretäänkö nämä yleisradioinnit johtimitse vai ilman johdinta, mukaan lukien kaapelin tai satelliitin välityksellä. 3 artikla Yleisölle välittämisen oikeus, mukaan lukien oikeus saattaa teokset tai muu aineisto saataville Jäsenvaltioiden on säädettävä tekijöille yksinoikeus 1. sallia tai kieltää teostensa alkuperäiskappaleiden ja kopioiden välittäminen yleisölle johtimitse tai ilman joh- dinta, mukaan lukien teostensa saattaminen yleisön saata- ville siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdol- lisuus saada nämä teokset saatavilleen yksilöllisesti valit- semaansa paikkaan ja valitsemanaan aikana. 2. Jäsenvaltioiden on säädettävä yksinoikeus sallia tai kieltää yleisön saataville saattaminen johtimitse tai ilman johdinta sillä tavoin, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saatavilleen yksilöllisesti valitsemaansa paikkaan ja valitsemanaan aikana: a) esittäville taiteilijoille heidän esitystensä tallenteiden osalta, b) äänitetuottajille heidän äänitteidensä osalta, c) elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajille heidän alkuperäisten elokuviensa ja niiden kopioiden osalta, ja d) yleisradiointiyhteisöille niiden yleisradiointien tallen- teiden osalta riippumatta siitä, siirretäänkö nämä yleisradioinnit johtimitse vai ilman johdinta, mukaan lukien kaapelin tai satelliitin välityksellä. 7. 4. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 108/11 Edellä 1 ja 2 kohdassa mainitut oikeudet eivät 3. lakkaa millään teoksen tai muun aineiston 2 kohdassa tarkoitetulla yleisölle välittämisellä, mukaan lukien niiden saattamisella yleisön saataville. b) näkö- ja kuulovammaisten henkilöiden hyödyksi käyttötarkoituksiin, jotka liittyvät suoraan vammaan ja ovat luonteeltaan ei-kaupallisia, siinä laajuudessa kuin kyseinen vamma vaatii; 4 artikla Levitysoikeus 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä tekijöille heidän teos- tensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta yksinoikeus niiden levittämiseen yleisölle missä muodossa tahansa myymällä tai muutoin. 2. Levitysoikeus ei lakkaa yhteisössä teoksen alkupe- räiskappaleen tai sen kopioiden osalta, lukuun ottamatta yhteisössä tapahtuvaa kohteen ensimmäistä myyntiä tai muuta omistusoikeuden siirtoa, jonka suorittaa oikeuden- haltija itse tai joka suoritetaan hänen suostumuksellaan. 5 artikla Poikkeukset 2 ja 3 artiklan mukaisista yksinoikeuksista 1. Direktiivin 2 artiklassa säädetty oikeus ei koske sellaisia 2 artiklassa tarkoitettuja tilapäisiä kopiointitoi- mia, jotka ovat olennainen osa teknistä prosessia, jonka ainoana tarkoituksena on mahdollistaa teoksen tai muun aineiston käyttö, ja joilla ei ole itsenäistä taloudellista merkitystä. Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksia 2 artiklassa 2. säädetystä yksinomaisesta kopiointioikeudesta seuraavissa tapauksissa: a) kun kyseessä ovat paperilla tai samantapaisella alustalla olevat kopiot, jotka on tehty käyttämällä valokuvaustekniikkaa tai muuta menetelmää, jolla on samankaltaiset vaikutukset; b) kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden ääni- tai kuvatallenteiden tallennusvälineille tai audiovisuaali- sille tallennusvälineille tekemät kopiot yksityiseen käyttöön ja ei-kaupallisiin tarkoituksiin; c) kun kyseessä ovat tietyt yleisön käytettävissä olevien laitosten tekemät kopiot, joita ei ole tehty suoran tai epäsuoran taloudellisen tai kaupallisen edun vuoksi. Jäsenvaltiot saavat säätää 2 ja 3 artiklassa mainit- 3. tuja oikeuksia koskevista rajoituksista seuraavissa ta- pauksissa: a) käyttö yksinomaan opetuksen tai tieteellisen tutki- muksen havainnollistamiseen edellyttäen, että lähde mainitaan, ja siinä määrin kuin se on oikeutettua tavoitellun ei-kaupallisen tarkoituksen vuoksi; c) otteiden käyttö kerrottaessa ajankohtaisista tapah- tumista edellyttäen, että lähde mainitaan, ja siinä määrin kuin se on perusteltua tiedotustarkoituksen vuoksi; d) lainaukset, muun muassa arvostelua tai katsausta varten sillä edellytyksellä, että se koskee teosta tai muuta aineistoa, joka on jo laillisesti saatettu yleisön saataville, että lähde mainitaan ja että niiden laatimi- nen on hyvän käytännön mukaista, ja siinä määrin kuin kyseinen erityistarkoitus vaatii; e) käytettäväksi yleistä turvallisuutta palvelevaan tarkoi- tukseen tai hallinnollisen tai oikeudellisen menettelyn asianmukaista suorittamista varten. 4. Tämän artiklan 1, 2 ja 3 kohdan mukaisia poik- keuksia ja rajoituksia sovelletaan vain tiettyihin erikoista- pauksiin, eikä niitä saa tulkita niin, että niitä voidaan soveltaa tavalla, joka kohtuuttomasti haittaa oikeuden- haltijoiden laillisia etuja tai on ristiriidassa heidän teos- tensa tai muun aineiston tavanomaisen hyväksikäytön kanssa. III LUKU TEKNISTEN TOIMENPITEIDEN JA OIKEUKSIEN HALLINNOINTITIETOJEN SUOJAAMINEN 6 artikla Teknisiä toimenpiteitä koskevat velvoitteet 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudelli- sesta suojasta kaikkia sellaisia toimia vastaan, mukaan lukien laitteiden valmistus tai jakelu taikka palvelujen suorittaminen, joiden kaupalliset tavoitteet tai käyttö muussa kuin kiertämistarkoituksessa ovat vähäisiä ja joita suoritetaan tietoisesti tai joiden suorittajilla on pe- rusteltu syy tietää, että teko mahdollistaa ”tai helpottaa” sellaisten laissa säädettyjen tehokkaiden teknisten toimen- piteiden luvattoman kiertämisen, joiden tarkoituksena on suojata tekijänoikeutta tai tekijänoikeuden lähioikeuksia tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 96/ 9/EY (6) III luvussa säädettyä sui generis -oikeutta. (6) EYVL L 77, 27. 3. 1996, s. 20. C 108/12 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 7. 4. 98 Tässä artiklassa ”teknisillä toimenpiteillä” tarkoite- 2. taan kaikkia laitteita, tuotteita tai osia, jotka on sisälly- tetty menetelmään, laitteeseen tai tuotteeseen, jonka tar- koituksena on estää ”tai ehkäistä” tekijänoikeuden tai sen lähioikeuksien loukkaaminen sellaisena, kuin teki- jänoikeudesta säädetään lailla, tai direktiivin 96/9/EY III luvussa säädetyn sui generis -oikeuden loukkaaminen. Teknisiä toimenpiteitä voidaan pitää tehokkaina vain jos teos tai muu aineisto on käyttäjän saatavilla oikeudenhal- tijoiden luvalla ainoastaan käyttäjätunnuksen tai erityisen pääsymenettelyn, kuten salauksen purkamisen tai teoksen tai muun aineiston muunlaisen muuttamisen avulla. 7 artikla Oikeuksien hallinnointitietoja koskevat velvoitteet 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä riittävästä oikeudelli- sesta suojasta kaikkia henkilöitä vastaan, jotka suoritta- vat ilman lupaa jonkin seuraavista teoista: a) sähköisten oikeuksien hallinnointitietojen poistaminen tai muuttaminen; b) teosten kopioiden tai muun tällä direktiivillä tai direktiivin 96/9/EY III luvulla suojatun aineiston levit- täminen, maahantuonti jakelua varten, yleisradiointi tai yleisölle välittäminen taikka yleisön saataville saat- taminen niin, että sähköiset oikeuksien hallinnointitie- dot on poistettu tai niitä on muutettu ilman lupaa, jos kyseiset henkilöt ovat tietoisia tai heillä on perusteltu syy tietää, että teko mahdollistaa tai helpottaa laissa säädetyn tekijänoikeuden tai sen lähioikeuksien taikka luvussa säädetyn sui generis direktiivin 96/9/EY III -oikeuden loukkaamisen. 2. Tässä artiklassa ”oikeuksien hallinnointitiedoilla” tarkoitetaan kaikkia oikeudenhaltijoiden käyttämiä tie- toja, joilla tunnistetaan tässä direktiivissä tarkoitettu teos tai muu aineisto tai direktiivin 96/9/EY III luvussa sääde- tyn sui generis -oikeuden kattama aineisto, tekijä tai muu oikeudenhaltija tai tieto teoksen tai muun aineiston käyt- töehdoista tai -edellytyksistä sekä kaikki numerot tai koodit, jotka tarkoittavat tällaista tietoa. Ensimmäistä alakohtaa sovelletaan, kun joku näistä tie- doista liittyy tässä direktiivissä tarkoitettuun teoskappa- leeseen tai muuhun aineistoon taikka direktiivin 96/9/EY III luvussa säädetyn sui generis -oikeuden kattamaan aineistoon taikka ilmenee välitettäessä yleisölle tässä direktiivissä tarkoitettua teosta tai muuta aineistoa taikka direktiivin 96/9/EY III luvussa säädetyn sui generis -oikeuden kattamaa aineistoa. IV LUKU YHTEISET SÄÄNNÖKSET 8 artikla Seuraamukset ja oikeudelliset suojakeinot 1. Jäsenvaltioiden on säädettävä tässä direktiivissä sää- dettyjen oikeuksien ja velvollisuuksien loukkauksia kos- kevista soveltuvista seuraamuksista ja oikeudellisista suo- jakeinoista, ja niiden on ryhdyttävä kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin varmistaakseen, että näitä seuraamuksia ja oikeudellisia suojakeinoja sovelletaan. Näin säädettyjen seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoit- tavia. Jokaisen jäsenvaltion on ryhdyttävä tarvittaviin toi- 2. menpiteisiin huolehtiakseen siitä, että oikeudenhaltijat, joiden etuihin sen alueella suoritetut loukkaavat toimet vaikuttavat, voivat nostaa vahingonkorvauskanteen ja/tai hakea kieltotuomiota ja tarvittaessa loukkaavan aineiston takavarikointia. 9 artikla Ajallinen soveltaminen Tämän direktiivin säännöksiä sovelletaan kaikkiin 1. tässä direktiivissä tarkoitettuihin teoksiin ja tarkoitettuun muuhun aineistoon, jota 11 artiklassa mainittuna päivänä suojataan jäsenvaltioiden tekijänoikeutta ja lähioikeuksia koskevalla lainsäädännöllä tai joka täyttää suojaa koske- vat perusteet tämän direktiivin tai 1 artiklan 2 kohdassa mainittujen säännösten nojalla. 2. Tämä direktiivi ei vaikuta hyväksikäyttötoimiin, jotka on suoritettu ennen 11 artiklan 1 kohdassa mainit- tua päivää. Tämä direktiivi ei vaikuta ennen sen voimaantuloa 3. solmittuihin sopimuksiin tai saavutettuihin oikeuksiin. 4. Tämän direktiivin 9 artiklan 3 kohdan estämättä teosten ja muun aineiston hyväksikäyttöä koskevat sopi- mukset, jotka ovat voimassa 11 artiklan 1 kohdassa mainittuna päivänä, kuuluvat tämän direktiivin sovelta- misalaan viiden vuoden kuluttua sen voimaantulosta, jos ne eivät ole päättyneet ennen tätä päivää. 10 artikla Tekniset mukautukset 1. Direktiiviä 92/100/ETY muutetaan seuraavasti: a) Kumotaan 7 artikla. 7. 4. 98 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 108/13 b) Korvataan 10 artiklan 3 kohta seuraavasti: ”3. Näitä rajoituksia saadaan soveltaa vain tie- tyissä erityistapauksissa, eikä niitä saa tulkita siten, että niitä voitaisiin soveltaa tavalla, joka kohtuutto- masti haittaa oikeudenhaltijoiden laillisia etuja tai on ristiriidassa niiden kohteen tavanomaisen käyttötavan kanssa. ” Korvataan direktiivin 93/98/ETY 3 artiklan 2 kohta 2. seuraavasti: ”2. Äänitteiden tuottajien oikeudet lakkaavat 50 vuoden kuluttua tallenteen teosta. Jos äänite kuitenkin laillisesti julkaistaan tämän ajan kuluessa, oikeudet päättyvät 50 vuoden kuluttua tällaisesta ensimmäi- sestä julkaisupäivästä. ” Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitat- tava tähän direktiiviin, tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. Komissio toimittaa viimeistään 1 kohdassa tarkoi- 2. tettua päivää seuraavan toisen vuoden lopussa ja tämän jälkeen joka kolmas vuosi Euroopan parlamentille, neu- vostolle sekä talous- ja sosiaalikomitealle tämän direktii- vin soveltamisesta kertomuksen, jossa se jäsenvaltioiden toimittamien erityisten tietojen perusteella muun muassa tarkastelee erityisesti 5, 6 ja 8 artiklan soveltamista. Tarvittaessa se tekee ehdotuksia tämän direktiivin muut- tamisesta sisämarkkinoiden toiminnan varmistamiseksi siten kuin perustamissopimuksen 7 a artiklassa määrä- tään. 11 artikla Loppusäännökset Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin nou- 1. dattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan 1 päivään heinäkuuta 2000 men- nessä. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava välittömästi ja toi- mitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 12 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen viralli- sessa lehdessä. 13 artikla Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se establece un régimen de compensación de los costes adicionales que origina la comercialización de determinados productos pesqueros de las Azores, de Madeira, de las islas Canarias y del departamento francés de Guyana debido al carácter ultraperiférico de estas regiones»

eurovoc_concepts:
EU aid
compensatory financing
fishery product
island region
peripheral region

text: C 73/46 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se establece un régimen de compensacio´n de los costes adicionales que origina la comercializacio´n de determinados productos pesqueros de las Azores, de Madeira, de las islas Canarias y del departamento francés de Guyana debido al cara´cter ultraperiférico de estas regiones» (98/C 73/11) El 9 de septiembre de 1997, de conformidad con los artı´culos 43 y 198 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Agricultura y Pesca, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 7 de noviembre de 1997 (Ponente: Sr. Bento Gonçalves). En su 350o Pleno de los dı´as 10 y 11 de diciembre de 1997 (sesio´ n del 10 de diciembre), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 34 votos a favor y 2 abstenciones el presente Dictamen. 1. La Propuesta de la Comisio´ n confirma la persisten- cia de las condiciones y el contexto que en su dı´a justificaron las Decisiones 89/687/CEE, 91/314/CEE y 91/315 del Consejo, mediante las cuales el Consejo aprobo´ tres programas de opciones especı´ficas para paliar el alejamiento y la insularidad de las regiones ultraperiféricas de la Comunidad (los departamentos franceses de ultramar —Poseidom—, las islas Canarias —Poseican— y Madeira y Azores —Poseima—), ası´ como la Declaracio´ n comu´n relativa a dichas regiones, aneja la Tratado de la Unio´n Europea. 2. El Comité considera, por su parte, que el contenido del Dictamen del CES (1) sigue gozando de actualidad y justifica, ası´, la conclusio´n del presente Dictamen. El Comité subraya el oportuno envı´o del 3. Informe (2), que el Comité habı´a reclamado en el punto 3. 1 del Dictamen del CES, que le permitira´ analizar la aplicacio´n del régimen de compensaciones para las regiones en cuestio´n y su efecto positivo para sus economı´as en general, ası´ como la mejorı´a que haya experimentado la situacio´n social de las poblaciones implicadas. (1) 95/C 102/6, de 10. 1. 1995; DO C 102 de 24. 4. 1995, p. 13. (2) COM(97) 388 final de 22. 7. 1997. Bruselas, el 10 de diciembre de 1997. 4. Los diferentes cuadros y comentarios del Informe aportan mucha claridad y justifican con propiedad los efectos de las mejoras obtenidas por los diversos agentes, sobre todo el aumento de las exportaciones, con efectos evidentes en el nivel de empleo y en una mayor renta de las poblaciones implicadas. La propuesta de la Comisio´ n adapta los valores de 5. las ayudas, teniendo en cuenta principalmente la paridad del ecu, incluyendo la extensio´n del apoyo a nuevas especies, que constan en los siguientes puntos de la propuesta de la Comisio´n: No 1 — apartado b) No 2 — apartado b) y c) No 3 — apartado c), d), e) y f) 6. El Comité insiste en la necesidad de proteger los recursos pesqueros, en especial, excluyendo de cualquier tipo de ayuda la captura de especies pequen˜as. En este sentido, es importante favorecer a las pequen˜as y medianas empresas y a la pesca artesanal local en la concesio´ n de las ayudas. El Comité opina que el sistema de compensacio´n 7. debera´ continuar en los términos contenidos en la propuesta de la Comisio´n. El Presidente del Comité Econo´mico y Social Tom JENKINS


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens grønbog: Partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet«

eurovoc_concepts:
competitiveness
employment policy
innovation
organisation of work

text: C 73/122 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens grønbog: Partnerskab — vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet« (98/C 73/29) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 21. april 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 2, stk. 2, og Protokol (nr. 14) om social- og arbejdsmarkedspolitikken at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens grønbog: Partnerskab — vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet«. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Carlo Meriano til ordfører og Ursula Engelen-Kefer til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 13. november 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 350. plenarforsamling af 10. og 11. december 1997, mødet den 10. december 1997, med 91 stemmer for, 1 stemme imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Med sin grønbog »Partnerskab — vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet« ønsker Kommissionen at bidrage til den aktuelle debat om beskæftigelsesperspek- tiverne i Den Europæiske Union, idet den udforsker mulighederne for at fremme beskæftigelsen og øge konkurrenceevnen ved hjælp af en mere hensigtsmæssig arbejdstilrettelæggelse på arbejdspladsen. I indledningen hedder det: »Det centrale er fornyelsen af arbejdstilrettelæggelsen. Der kan tænkes flere modeller, men de indebærer alle navnlig en udskiftning af de hierarkiske og stive strukturer med mere nyskabende og fleksible strukturer baseret på et højt kvalifikations- og tillidsniveau og øget medbestemmelse«. I denne sammenhæng anføres følgende citat fra Ciampi-rappor- ten om forbedring af den europæiske økonomis konkur- renceevne: »En fornyelse af arbejdstilrettelæggelsen i samarbejde med medarbejderne vil forbedre forholdet mellem ledelse og ansatte, øge arbejdstagernes medbe- stemmelse og muligvis føre til en bedre produktkvalitet. « 1. 2. Efter Kommissionens opfattelse har den traditio- nelle arbejdstilrettelæggelse, der var baseret på masse- produktionsbegrebet, ganske vist bidraget til en velstand uden fortilfælde, men det har vist sig, at den ikke er tilstrækkelig fleksibel til at kunne honorere den nye tids krav. I de sidste årtier har arbejdstilrettelæggelsesformer som »Quality Management«, Just-in-time-produktions- systemer og »Kaizen« (små løbende forbedringer) vundet indpas. Med disse former for arbejdstilrettelæggelse tilstræbes på forskellig måde en slags »fleksibel virksom- hed«, der er baseret på stærk tillid og skabelse af højtkvalificerede arbejdspladser, som kan sikre stadig stigende kvalitet og produktivitet. 1. 3. En sådan udvikling omfatter såvel de menneskeli- ge ressourcer, hvis kvalifikationer til stadighed øges med henblik på en mere kreativ rolle, som markederne, hvor forbrugerne stiller større krav til varer og tjeneste- ydelser, der skal være innovative, afvekslende og af fremtidige teknologien, høj kvalitet, samt informationssamfund kun fuldt ud kan udnytte sine chancer og muligheder inden for nye organisatoriske rammer. Alle disse faktorer er i vidt omfang afgørende for virksomhedsstrukturen, arbejdstilrettelæggelsen og arbejdsrelationerne. idet det 1. 4. På denne baggrund viser der sig forskellige problemer, som angår tilrettelæggelsen af produktion, uddannelse og medbestemmelse. Disse problemer er i praksis meget komplekse og findes især på følgende områder: — Almindelig og faglig uddannelse. — Arbejdsret og forholdet mellem arbejdsmarkedets parter. — Lønsystemer. — Arbejdstid. — Beskatning. — Socialsikring. — Arbejdsmiljø. — Miljøspørgsmål. — Lige muligheder. — Integration af handicappede. — Arbejdsmarkedspolitik. — Modernisering af den offentlige sektor. — Telearbejde. I alle disse aspekter ligger der udfordringer, i 1. 5. første række for så vidt angår udforskningen af årsagerne til, at der må ske ændringer i arbejdstilrettelæggelsen, og af hvorledes disse ændringer kan indføres, men tillige hvad angår moderniseringen af hele arbejdsmarkedspoli- tikken og mulighederne for at konkretisere det, der i grønbogens titel kaldes »partnerskab«. 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/123 1. 5. 1. Ligesom de større virksomheder berøres også de små og mellemstore virksomheder af disse problemer: »Navnlig har deres manglende ressourcer til en systema- tisk organisatorisk planlægning tendens til at bremse personaleudviklingen på længere sigt (1). « Bag tanken om et nyt partnerskab ligger især konstaterin- gen af, at forandringen foregår både på det samfunds- mæssige og det teknologiske plan. Da mange virksom- heder og mange områder inden for den offentlige forvaltning holder fast ved de traditionelle former for arbejdstilrettelæggelse, ville et partnerskab ifølge grønbogen være den fornuftigste løsning på problemet, dvs. participative ledelseskoncepter, som ikke tager sigte på nogen almengyldig arbejdstilrettelæggelse, men på indledning af en udviklingsproces, hvormed det tilstræ- bes i de konkrete situationer at finde frem til optimale løsninger for de enkelte sektorer eller virksomheder. 2. Generelle bemærkninger 2. 1. I en global økonomi vil Europas konkurrenceevne afhænge af, i hvilket omfang det lykkes at styrke evnen til innovation og at finde mere »intelligente« løsninger, hvad angår arbejdstilrettelæggelse og teknologi. Det gælder om at optimere forholdet mellem teknologi og arbejdstilrettelæggelse og anvendelsen af menneskelige ressourcer. Med hierarkiske virksomhedsorganisations- former og traditionelle tayloristiske arbejdstilrettelæg- gelsesmetoder kan man ikke altid opnå en fleksibel tilrettelæggelse af produktion og tjenesteydelser, som kan reagere umiddelbart på ændrede markedskrav. I stedet må der findes nye former for produktions- og arbejdstilrettelæggelse, hvor det menneskelige potentiale kan udfolde sig fuldt ud, hvilket er en forudsætning for innovation. Arbejdsmarkedets parter har allerede i nogen 2. 2. tid beskæftiget sig med de emner, som grønbogen omhandler, og Kommissionens initiativ burde efter ØSU’s opfattelse foranledige dem til at indlede dybtgåen- de drøftelser. Man har ofte det indtryk, at der i den europæiske debat om øget konkurrenceevne og produktivitet samt jobskabelse i for høj grad lægges vægt på reduktion af arbejdskraftomkostningerne. Selv om en sænkning af de lovbestemte ekstraomkostninger i forbindelse med løn kan yde et vigtigt bidrag hertil, må virksomhederne på grund af de økonomiske og teknisk-organisatoriske strukturændringer udvikle kva- litativt nye strategier, hvis de skal klare sig i den internationale konkurrence. Denne grønbog udgør såle- des et velkomment diskussionsgrundlag som led i hørin- gen af alle berørte grupperinger, uden at arbejdsmarkeds- parternes uafhængighed indskrænkes. ØSU ønsker dog først at understrege, at den overgang fra en tayloristisk arbejdstilrettelæggelse til nye systemer, der for tiden foregår i visse virksomheder og brancher, ikke kan betragtes som en lineær, global proces, da (1) KOM(97) 128 endelig udg. , punkt 26. aftaler og arbejdstider sandsynligvis vil variere alt efter de forskellige forhold. 2. 3. På denne baggrund er ØSU af den opfattelse, at en debat om de aspekter, der behandles i grønbogen, kun har mening, hvis der samtidig foretages en pragmatisk analyse af den bedste praksis, der hidtil er udviklet i EU. Ved hjælp af en sådan analyse skulle det være muligt at finde frem til de områder, hvor der kan indgås aftaler. I den forbindelse må det betænkes, at de hidtil største fremskridt er opnået på virksomhedsplan, og at en urimelig — eller i det mindste overilet — skærpelse af bestemmelserne i sidste ende kan indebære, at virkningen mindskes, hvad angår såvel bestræbelserne på at opnå større fleksibilitet og produktivitet på arbejdspladsen som den ønskede stimulering af beskæftigelsen. Da »Grønbogen indgår i rækken af fællesskabsinitiativer vedrørende beskæftigelse, konkurrenceevne og nye tek- nologier« (punkt 2), er ØSU, hvad angår sidstnævnte aspekt, af den opfattelse, at problematikken som helhed kræver en dynamisk approach, hvor vægten ligger på nødvendigheden af at opnå en ny balance mellem fleksibilitet og tryghed i ansættelsen i stedet for blot at holde fast ved vidt udbredte ansættelsesformer. I den forbindelse bør udviklingen af videreuddannelsessyste- mer og nye ansættelsesformer spille en central rolle. En mere fleksibel produktions- og arbejdstilrettelæggelse må finde sted inden for den sociale sikrings lov- og overenskomstmæssigt regulerede rammer. Kollektiv regulering af arbejds- og ansættelsesvilkårene via love og arbejdsmarkedsoverenskomster og skabelse af nye former for arbejdstilrettelæggelse, der er baseret på medbestemmelse og tillid, udelukker ikke, men betinger hinanden. Det, det gælder om, er at tilvejebringe en balance mellem fleksibilitet og tryghed i ansættelsen, som indbefatter alle nødvendige reformer af arbejds- og sociallovgivningen og af overenskomstmæssige ordning- er, men som ikke må føre til en udhuling af normerne for den sociale sikring. 2. 4. Efter ØSU’s opfattelse må der endvidere tages højde for de forskellige forhold i den offentlige og den private sektor, ligesom det utvetydigt må fastlægges, i hvilket omfang myndighederne kan gribe ind i det planlagte partnerskab, for at de eventuelle virkninger på nationalt og europæisk plan bedre kan vurderes. ØSU gør endvidere opmærksom på, at arbejdsmarkedets parter i forbindelse med udformningen af eventuelle aftaler må yde et bidrag til stigningen i virksomhedernes produktivitet og i arbejdstagernes ydeevne. Med henblik herpå må virksomhedernes kommunikationsstrukturer og overenskomstforhandlingerne tilpasses, så man opnår den grad af medbestemmelse, der er nødvendig for den participative approach. Det partnerskabskoncept, som Kommissionen foreslår for at udvikle nye arbejdstilrette- læggelsesformer, støttes udtrykkeligt. En omlægning C 73/124 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 af arbejds- og produktionsprocesserne kan kun lykkes i samarbejde med de pågældende arbejdstagere og under inddragelse af virksomhedernes interesserepræsentatio- ner og fagforeningerne. På europæisk og nationalt plan bør der udveksles erfaringer med nye organisationskon- cepter i virksomhederne, og afprøvning af sådanne modeller må fremmes aktivt inden for rammerne af det 5. rammeforskningsprogram og den europæiske strukturpolitik, således som ekspertgruppen om de sociale følger af informationssamfundet har opfordret til. I denne sammenhæng er det af ganske særlig betydning at styrke begge parters samarbejdsvilje. 3. Særlige bemærkninger 3. 1. ØSU kaster først et blik på årsagerne til, at der kun gradvist indføres nye former for arbejdstilrettelæg- gelse, og gør opmærksom på, at både den eksperthøring, der blev afholdt i forbindelse med udarbejdelsen af udtalelsen, og analysen af det relevante materiale i det store og hele bekræfter grønbogens analyse. Trods de forskellige forhold i de enkelte virk- 3. 1. 1. somheder og sektorer kan man vel påstå, at den afgørende impuls til at lede efter innovative løsninger i de fleste tilfælde er kommet fra den skarpere konkurrence på markedet, som har fået den tidligere balance til at vakle ved at hjælpe allerede ekspanderende virksomhed- er til endnu hurtigere vækst. 3. 1. 2. Dette fænomen skal ifølge en nylig gennemført OECD-undersøgelse (dok. 42874 af 25. september 1996) efterhånden have ramt mindst en fjerdedel af alle virksomheder, især de store. Det kommer først og fremmest til udfoldelse i forarbejdningssektoren og her især i montageindustrien, f. eks. i bilbranchen, men har også nået tjenesteydelsessektoren, ikke mindst de finansielle tjenesteydelser. 3. 1. 3. Inden for de offentlige tjenesteydelser har nedskæringen i udgifterne i mange lande som følge af tomme statskasser trukket i samme retning, hvilket kræver større opmærksomhed. Under eksperthøringen blev der endvidere med 3. 1. 4. rette gjort opmærksom på forskellige former for fleksibi- litet (opgaver, arbejdstid, arbejdstid på årsbasis, deltids- arbejde, midlertidige kontrakter, lønsystemer). Desuden blev det klart, at arbejdstagernes medvirken i praksis antager helt forskellige former, alt efter i hvilken grad de inddrages (information, høring, medbestemmelse). 3. 1. 5. Denne tendens er i mange lande blevet støttet ved hjælp af industri- og teknologipolitiske initiativer fra det offentliges side (1). (1) En udførlig liste over de forskellige foranstaltninger findes i det omtalte OECD-dokument. 3. 1. 6. Det blev især klart for så vidt angår nogle små og mellemstore virksomheder og en række organisationer, som støtter dem i forbindelse med den løbende om- stillingsproces, især inden for uddannelse og omskoling af personale på alle niveauer. I denne forbindelse blev der under høringen endvidere nævnt visse forudsætninger, som f. eks. udvikling af en ny professionel ledelse. Samtidig blev det gjort klart, at de små og mellemstore virksomheder hidtil ofte har afsløret en særlig evne til at tilpasse sig ændrede markedsbetingelser, hvilket i mange tilfælde skyldes, at de falder lidt uden for de institutionelle rammer, hvad der ganske vist kan sikre større fleksibilitet, men ikke større sikkerhed. ØSU mener, at der her er tale om problemstillinger, som fortjener så meget desto større opmærksomhed, som der ikke kan ses bort fra de små og mellemstore virksomheders væsentlige rolle i udviklingen af produk- tionssystemet som en faktor til permanent fornyelse af de økonomiske strukturer. 3. 1. 7. Endelig gør ØSU opmærksom på, at analysen af de forskellige forhold har vist, at fagforeningerne både har ønsket og evnet at medvirke til den hidtidige udvikling, bl. a. ved at fremme strukturer, som på forskellig måde begunstiger arbejdstagernes inddragelse i virksomhedernes strukturomlægninger og øger deres repræsentanters engagement i fornyelser under for- handlinger herom. 3. 1. 8. I denne forbindelse blev det under høringen — takket være en interessant rapport om erfaringer i en virksomhed — i det mindste delvist klart, hvilke forudsætninger og kendetegn en participativ virksom- hedsledelse, der har været prøvet i praksis, skal kunne opvise: kvalificeret og effektiv interesserepræsentation som en forudsætning for, at relationernes polarisering kan overvindes; større ansvar og handlingsfrihed for arbejdstagerne samtidig med, at kontrolomkostningerne sænkes; optimering af produktionsprocesserne parallelt med stadige overvejelser over arbejdsformer. 3. 2. Undersøgelsen af den bedste praksis i forbindelse med de faktorer, der har den mest umiddelbare indflydel- se — også i finansiel henseende — på de nye former for arbejdstilrettelæggelse, har bekræftet, at udvikling af systematiske ordninger til forbedring af kvalifikationer- ne har central betydning i forbindelse med nye former for arbejdstilrettelæggelse. Sådanne kvalifikationsforbedringer udgør i de 3. 2. 1. fleste tilfælde den helt afgørende faktor i forbindelse med fremme af arbejdstilrettelæggelsesformer, som er kendetegnet ved en høj grad af ansvarsfølelse og medbe- stemmelse samtidig med en omfattende decentralisering af beslutningsprocesserne og et stigende behov for faglig tilpasning. 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/125 3. 2. 2. I denne forbindelse røber de foreliggende data store forskelle i industrinationerne og inden for EU, da den faglige tilpasning i høj grad afhænger af den almene grunduddannelse. Denne kendsgerning, som er velkendt i forbindelse med omorganiseringen af forarbejdningsin- dustrien, kommer måske endnu tydeligere frem i tjeneste- ydelsessektoren (1). 3. 2. 3. ØSU kan i vidt omfang tilslutte sig Kommissio- nens udsagn og er enig i, at der er et behov for reformer i erhvervsuddannelsen og videreuddannelsen. I den grundlæggende erhvervsuddannelse gælder det først og fremmest om at formidle nøglekvalifikationer og social kompetence. Da arbejdsverdenen stiller stadig nye krav, er en bred tværfaglig grunduddannelse af særlig betyd- ning. Anvendelsen af nye informations- og kommunika- tionsteknologier har resulteret i et stadigt behov for nye færdigheder i virksomhederne. Der må skabes nye, kvalifikationsfremmende arbejdsstrukturer, der skal kobles sammen med systematiske videreuddannelsespla- ner. Til »partnerskabsånden« hører, at arbejdstagerne har adgang til selv at formulere deres behov for nye kvalifikationer og kræve de relevante uddannelsesforan- staltninger. Som det omtales i grønbogen, kan uddannel- sesforanstaltninger også bestå i eksterne aktiviteter, der tilrettelægges uden for virksomheden. Uddannelsernes indhold og betingelserne for at følge dem må derfor fastlægges i aftaler med virksomhedernes interessere- præsentanter og/eller arbejdsmarkedsparterne og under hensyntagen til overenskomsterne. Kun således kan det sikres, at arbejdstagernes kreativitet og lærevillighed, der er nødvendige for en virksomheds innovationskapacitet, udnyttes, og at der skabes et positivt videreuddannelses- klima. Under sit arbejde er ØSU endvidere kommet 3. 2. 4. til den erkendelse, at der som supplement til uddannelses- foranstaltningerne i virksomheden bør tilbydes mulighe- der for »selv-uddannelse«. Det er desuden blevet foreslå- et, at virksomhederne, for så vidt de har overskydende kapacitet efter at have uddannet deres egne ansatte, bør opfordres til at tilbyde de overskydende uddannelsesti- mer til arbejdsløse og unge kriminelle. Dette kunne ske ved at udsende information om sådanne aktiviteter, sådan som det er tilfældet inden for »the Transatlantic Civil Society Dialogue«, og/eller ved at præmiere den bedste virksomhedspraksis. (1) I ovennævnte OECD-dokument skelnes der i denne sammenhæng mellem forskellige modeller, der kan overfø- res til markedsøkonomier (Canada, USA — og med betydelige forskelle — Australien, New Zealand og Storbri- tannien), til systemer, der er baseret på bestræbelser på at opnå national konsensus (Østrig, Belgien, Frankrig, Tyskland, Holland, de skandinaviske lande og Schweiz) og til virksomhedsområdet (Japan) samt til de forskellige systemer i Grækenland, Irland, Italien, Portugal, Spanien og Tyrkiet. 3. 2. 5. Hvad angår de små og mellemstore virksom- heder blev det klart, hvor vigtigt det er at fremme integrerede undervisningsstrukturer. I denne sammen- hæng er det arbejde, som den franske landbrugssektors arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationer udfører i fællesskab på uddannelsesområdet, meget interessant. De indgår aftaler med de nationale arbejdsmarkedsmyn- digheder om at sikre sæsonarbejdere tilfredsstillende jobsikkerhed hos forskellige arbejdsgivere og undgår således afskedigelser. Også på videreuddannelsesområ- det gør den åbenlyse relevans af en direkte forbindelse mellem uddannelsesindhold og arbejdskraftefterspørg- sel det klart, at det er rimeligt at tillægge organer, der er paritetisk sammensat af erhvervs- og fagforeningsorga- nisationer, central betydning. Denne type initiativer hører til blandt de 3. 2. 6. generelle foranstaltninger, som skal gøre det lettere for de små og mellemstore virksomheder at tilpasse sig de nye markedsbetingelser ved at udvikle nye former for arbejdstilrettelæggelse. 3. 3. De mangfoldige erfaringer, som ØSU har fået kendskab til, bekræfter på den anden side den åbenbare sammenhæng mellem efteruddannelse og tilrettelæggel- se af arbejdet og arbejdstiden. 3. 3. 1. På denne baggrund føler ØSU sig foranlediget til med eftertryk at gentage det synspunkt, det gav udtryk for i sin initiativudtalelse om arbejdstid: »Der findes ikke nogen universel model for nedsættelse og omlægning af arbejdstid, der kan fastlægges ved “EU-dekret”. Der er dog overbevisende argumenter for at støtte “skræddersyede” løsninger, når det gælder arbejdstid (2). « Dette standpunkt stemmer i alt væsentligt overens med følgende udsagn i grønbogen: »Fordelingen af arbejdet skal planl arbejdstiderne skal tilpasses den nye situation (3). « 3. 3. 2. På den anden side bør der også mindes om de henstillinger, der i den nævnte initiativudtalelse rettes til Den Europæiske Union og medlemsstaternes regeringer, nemlig om fremme af arbejdsmarkedsdialogen og af kollektive overenskomster på de respektive niveauer om nedsættelse og omlægning af arbejdstiden samt om indførelse af utvetydige lovbestemmelser om ligebehand- ling af deltidsansatte. 3. 3. 3. På linje hermed henviser ØSU til den europæi- ske rammeaftale om deltidsarbejde, der er indgået som led i den sociale dialog. 3. 3. 4. Efter ØSU’s opfattelse udgør denne aftale, som følger efter en lignende om forældreorlov, et udgangs- (2) ØSU’s initiativudtalelse om arbejdstid af 30. oktober 1995, EFT C 18 af 22. 1. 1996. (3) Grønbogen (KOM(97) 128 endelig udg. ), boksen s. 10. C 73/126 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 punkt for yderligere aftaler om andre atypiske eller fleksible arbejdsformer, som — i henhold til aftalen om social- og arbejdsmarkedspolitikken i bilaget til den pågældende protokol i Maastricht-traktaten (1) — om- sættes i form af rådsafgørelser, med hvilke de ved lov eller aftale bliver bindende i signatarstaterne. 3. 3. 5. De resultater, der hidtil er opnået på dette område, giver ifølge ØSU rimelig grund til at antage, at arbejdsmarkedets parter en skønne dag indgår aftaler, som opfylder såvel virksomhedernes behov for tilpasning af arbejdsvilkårene til de ændrede produktions- og markedsbetingelser som behovene hos arbejdstagere (m/k), der forbereder sig til pensioneringen, søger at forene karriere og familieliv eller ønsker at udnytte uddannelses- og videreuddannelsesmuligheder for at udvide deres kundskaber og øge deres chancer for forfremmelse (2). Sådanne aftaler øger for det første de pågældende virksomheders konkurrenceevne, og for det andet forbedrer de arbejdsvilkårene for arbejdstagerne og bidrager til at mindske arbejdsløsheden. Bortset derfra imødekommer de også arbejdstagernes personlige behov, som også virksomhederne efterhånden tillægger stigende betydning. Det gælder især mange arbejdstage- res behov for mere ansvar for den enkelte og større engagement i arbejdet samt deres behov for at kunne forene karriere og andre, især familiemæssige, interesser og endelig for i højere grad selv at kunne forvalte deres tid. 3. 3. 6. På baggrund af disse overvejelser er ØSU da også af den mening, at den gradvise afprøvning af nye former for arbejdstilrettelæggelse på virksomheds- og eventuelt også på brancheniveau ikke må betragtes løsrevet fra deres mulige virkninger på de arbejdsretlige vilkår, og at udviklingen af nye arbejdstilrettelæggelses- former derfor forudsætter en generel referenceramme, som beskytter de pågældende arbejdstagere mod even- tuel diskriminering. I den forbindelse må der også tages højde for, at det europæiske erhvervslivs konkurrence- evne skal fremmes, og at man må undgå administrative, finansielle og juridiske krav, som kan blokere for etablering af små og mellemstore virksomheder og stå i vejen for deres udvikling (3). Netop på denne måde kan EU’s foranstaltninger bidrage til smidigere juridiske rammer, som jo er af væsentlig betydning ikke mindst for innovationer. 3. 4. På grundlag af analyser af de erfaringer, som forskellige virksomheder har gjort, kan der endvidere drages den konklusion, at virksomhedernes strukturom- lægning og nyfordeling af arbejdsopgaverne ikke sjæl- dent er forbundet med udvikling af nye aflønningssyste- mer, som kan bidrage til at skabe et participativt virksomhedsklima, f. eks. ved hjælp af overskudsdeling eller andre former for incitamenter. 3. 5. Uløseligt forbundet med det spørgsmål, som behandles i denne udtalelse, er dog ifølge ØSU sikringen af arbejdstagernes faktiske medbestemmelse i forbindel- se med nyorganisering af arbejdet og, mere generelt, strukturomlægning i virksomhederne. 3. 5. 1. Alle, hvis erfaringer er blevet analyseret under arbejdet med denne udtalelse, har krævet dette og enstemmigt fremhævet, at det er nødvendigt at ændre virksomhedernes egne kommunikationsstrukturer og at øge arbejdstagernes medbestemmelsesmuligheder, hvilket er en forudsætning for større medansvar. 3. 5. 2. Hertil skal bemærkes, at Kommissionens nyligt udarbejdede dokument om høring af arbejdsmarkedets parter om emner vedrørende information og høring af arbejdstagerne på nationalt plan udtrykkeligt henviser til den her behandlede grønbog og understreger, at en rimelig og effektiv information og høring af arbejdstager- ne i en situation med høj arbejdsløshed gør det muligt at udvikle en virkelig forebyggende strategi for beskæfti- gelsen på virksomhedsplan (4), og at man derved, især ved tab af arbejdspladser, kan identificere og foregribe problemerne og undgå eller mindske de sociale om- kostninger. 3. 5. 3. I denne forbindelse henviser ØSU i øvrigt til sin udtalelse om Kommissionens tidligere meddelelse om dette emne (af 29. maj 1996), der nævnes i det nye dokument (5. afsnit), og hvori det overlades til arbejdsmarkedets parter at vurdere, om det er hensigts- mæssigt at regulere dette spørgsmål på europæisk plan, helst på basis af nationale aftaler. 3. 5. 4. ØSU mener, at denne problematik helt sikkert vil få stigende betydning. Det drejer sig ikke kun om at beskytte arbejdstagerne mod risikoen for, at bestræbel- serne på at forbedre konkurrenceevnen kan få negative virkninger for beskæftigelsen og helbredet, men også om at anerkende, at et større medarbejderansvar er en forudsætning for, at virksomhedens mål kan realiseres. Kommissionens egne forskningsprojekter har vist, at direkte medarbejderansvar i form af medbestemmelse på arbejdspladsen fungerer bedst, hvor der findes faste strukturer for virksomheds- og/eller fagforeningsrepræ- sentation. (1) Nu indarbejdet i Amsterdam-traktaten. (2) Jf. den europæiske rammeaftale om deltidsarbejde, 5. al- mindelige betragtning. (3) Ibidem, 7. almindelige betragtning. (4) Consultation document for the Community level social partners concerning information and consultation of wor- kers within the national framework. Indledning, 7. afsnit. 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/127 3. 6. Hvad angår de nye arbejdstilrettelæggelsesmo- dellers virkning på beskæftigelsesudviklingen i de un- dersøgte virksomheder, fremviser de undersøgte tilfælde naturligvis temmelig store forskelle, som strækker sig fra situationer, hvor beskæftigelsesniveauet er opretholdt, eller hvor afskedigelserne er blevet holdt på et minimum i virksomheder i vanskeligheder, til situationer, hvor beskæftigelsen er steget i en grad, som især i nogle små og mellemstore industrivirksomheder har overgået selv de mest optimistiske prognoser. Resultaterne har ganske vist i alle tilfælde været 3. 6. 1. afhængige af markedssituationen, der har varieret fra land til land og fra branche til branche, men de undersøgte bedste former for praksis er alle kendetegnet ved, at selv alvorlige kriser er blevet overvundet, og ved, at produktiviteten og konkurrenceevnen er blevet styrket i en uden al tvivl bæredygtig retning. Det er ØSU’s opfattelse, at man, som situatio- 3. 6. 2. nen i Europa er i dag, dvs. præget af høj arbejdsløshed, kun kan tilslutte sig grønbogens klare krav om, at debatten om de nye former for arbejdstilrettelæggelse indgår i en generel strategi for beskæftigelsen og mod arbejdsløsheden. I øvrigt må man ikke se bort fra, at nye former 3. 7. for arbejdstilrettelæggelse ganske vist især skal indføres gennem forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, men at de hvad angår den sociale sikkerhed rummer aspekter, som går ud over arbejdsmarkedsparternes kompetence, og derfor kræver lovgivning. 3. 7. 1. I præamblen til den nævnte rammeaftale om deltidsarbejde anerkendes det, at lovgivning om sociale sikringsordninger hører under medlemsstaternes kompe- tence. Hvis de former for diskriminering, der behandles i denne aftale, skal afskaffes fuldstændigt, må de sociale sikringsordninger tilpasses de nye forhold, hvilket Det Europæiske Råd i Dublin gjorde opmærksom på i sin erklæring om beskæftigelsen. 3. 7. 2. ØSU henviser i denne forbindelse til sin udtalel- se om Kommissionens meddelelse om »Fremtiden for social beskyttelse — Rammer for en europæisk debat« (1), især afsnittet »Tilpasning til udviklingen i arbejdsformerne«, hvor der bl. a. henvises til ILO’s konvention og henstilling fra 1994 om deltidsarbejde, og hvor det klart siges, at de sociale sikkerhedsordninger og pensionsordningerne bør tilpasses de nye arbejdsmøn- stre og yde en passende dækning for at forhindre, »at (1) ØSU’s udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: “Fremtiden for social be- skyttelse — Rammer for en europæisk debat”«; EFT C 66 af 3. 3. 1997. personer med fleksibelt og atypisk arbejde får en ringere eller slet ingen social beskyttelse« (2) (3). 3. 7. 3. Under den høring, der blev afholdt som led i arbejdet med denne udtalelse, blev alle de økonomiske og sociale virkninger af den løbende udvikling af arbejdstilrettelæggelsen, som behandles i grønbogen, taget op. 3. 7. 4. Man behandlede især de aspekter, der direkte berører de små og mellemstore virksomheder, hvis aktuelle udvikling, også hvad angår leverandører og underleverandører, klart er forbundet med virksomhe- dernes strukturomlægning, som er en vigtig årsag til de nye former for arbejdstilrettelæggelse. 3. 7. 5. Derfor blev der ofret særlig opmærksomhed på problemerne i forbindelse med sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, bl. a. på grundlag af en undersøgelse, som instituttet i Dublin gennemførte sidste år, hvoraf det fremgår, hvor vigtigt det er at tilpasse de gældende ordninger til de forhold, som har ændret sig på grund af de nye former for arbejdstilrettelæggelse. Generelt blev det fremhævet, at det er nødvendigt at støtte de innovationer, der er gennemført i virksomhederne, med en tilsvarende reform af det sociale sikringssystem for at fremme ligebehandling af mænd og kvinder på arbejdspladsen. 3. 7. 6. Både teoretisk og praktisk kan den moderne arbejderbeskyttelse i henhold til de europæiske direktiver og de nye former for arbejdstilrettelæggelse virke stimu- lerende på hinanden. Arbejderbeskyttelsens strukturer, institutioner og erfaringer udgør en værdifuld ressource for udbredelsen af nye former for arbejdstilrettelæggelse. ØSU forventer, at Kommissionen tager initiativet til at fremme pilotprojekter med henblik på at integrere miljøet på arbejdspladsen i udviklingen af nye former for arbejdstilrettelæggelse. 3. 7. 7. Distancearbejde og telearbejde blev også drøf- tet, og man fandt, at disse arbejdsformer har stigende betydning. Det fremgik dog, at der er behov for at fastlægge og analysere fælles rammer, en fælles definition og en fælles fortolkning. ØSU bifalder, at Kommissionen i første halvår 1998 vil indlede høringer af arbejdsmar- kedets parter om, hvorvidt og i hvilket omfang en fællesskabsaktion til beskyttelse af distancearbejdere kan anbefales (4). (2) Ibidem, punkt 4. 3. 7. 2. 4. (3) I denne forbindelse kan det nævnes, at ØSU for tiden udarbejder en udtalelse om Kommissionens meddelelse »Modernisering og forbedring af den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union«, som udgør konklusionen på overvejelserne i førnævnte dokument. (4) Meddelelse fra Kommissionen om »Informationssamfun- dets sociale og arbejdsmarkedsmæssige dimension — Mennesket i centrum — De næste skridt« (KOM(97) 390 endelig udg. af 23. 7. 1997, s. 12, punkt 31 »Nøgleaktioner«). C 73/128 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 3. 7. 8. Ud over de emner, der er behandlet i grønbogen, rejstes til slut spørgsmålet om, hvorledes information kan bidrage til udvikling af nye erfaringer i de små og mellemstore virksomheder, og hvorvidt disse erfaringer kan være til nytte i selvstændig virksomhed, især i landbruget. 4. Konklusioner 4. 1. I konklusionerne har ØSU i høj grad taget hensyn til den store informationsmængde, som kom frem under høringen. Udsagn om specifikke, ikke-repræsentative tilfælde må ikke overvurderes; men man kan ikke se bort fra, at de hidtil undersøgte tilfælde i forskelligt omfang vedrører både sektorer på forkant med den teknologiske udvikling og traditionel erhvervsvirksom- hed. Alligevel må de hidtil analyserede fænomener ikke give anledning til forhastede konklusioner, da sådanne fænomener også forekommer på områder, som sjældent undersøges, såsom kooperativsektoren og non-profit- sektoren. Nogle tilfælde, der beskrives i grønbogen, er meget illustrerende. En virksomhedsekspert gav en detaljeret frem- 4. 1. 1. stilling af vanskelighederne på vejen mod en ny form for arbejdstilrettelæggelse og den dermed forbundne ændring af magtstrukturerne i en virksomhed. Disse vanskeligheder kan ifølge denne ekspert endog gå ud ikke kun over resultaterne af strukturomlægningen, hvad angår beskyttelsen af arbejdstagernes interesser, men også gennemførligheden af selve de nye ledelsesstra- tegier. Denne fremstilling gør sig fortjent ved at opregne de vanskeligheder, som er forbundet med overtagelse af et nyt ansvar i enhver overgangsfase, f. eks. tab af velerhvervet sikkerhed og garantier, planlægningsmæs- sige problemer og mistro som følge af den opposition, som en ny arbejdstilrettelæggelse undertiden møder. Som allerede understreget opstår der nye konflikter, også inden for de berørte parter, som alle involverede må bidrage til at løse. Bortset fra de nye vilkårs ikke ubetydelige 4. 1. 2. omfang må man ikke glemme, at de har principielle virkninger, som kræver, at arbejdsmarkedets parter tager deres respektive traditionelle holdninger op til kritisk vurdering. 4. 2. Den nuværende situation berettiger differentie- rede procedurer og strategier, der er tilpasset det enkelte tilfælde, og kræver derfor, at alle berørte parter er yderst opmærksomme over for ændringer og deres forudsigelige følger, især hvad angår beskæftigelsen. Under arbejdet var det nyttigt, at der blev mindet om, at årvågenhed over for arbejdsvilkårenes foranderlighed i sig selv er et vigtigt fremskridt, der mere end teoretiske spekulationer påvirker den reelle kvalitet af de for- handlingsløsninger, man efterhånden finder frem til. 4. 2. 1. Som allerede understreget flere gange er denne årvågenhed især vigtig i virksomhederne. Formålet med det partnerskab, som Kommissionen foreslår, er at skabe en ny dimension i de relationer, der på dette område består mellem arbejdsmarkedets parter, og løbende at undersøge mulighederne for vigtige skridt i retning af fleksibilitet og medansvar. 4. 2. 2. Bortset fra en eventuel overførsel af nogle virksomhedsløsninger til bestemte situationer i en bran- che er der mulighed for at drage konklusioner inden for rammerne af den sektorbestemte sociale dialog og eventuelt at indgå aftaler mellem arbejdsmarkedets parter. Sådanne aftaler, som allerede er indgået på det socialpoli- tiske område, har til formål at skabe fælles referenceram- mer på grundlag af fælles principper og minimumsfor- skrifter, som enten kan gøres bindende ved rådsafgørelse eller gennemføres selvstændigt af aftaleparterne. 4. 2. 3. Selv om den hidtidige udvikling unægteligt har været præget af mange vanskeligheder og forsinkelser, har man også kunnet notere opmuntrende resultater. Det viser, at ønsker man en udvikling i retning af en ny form for arbejdstilrettelæggelse, må aftaleinstrumenter- ne gradvist tilpasses de nye omstændigheder, og at lovgivning på dette ømfindtlige og afgørende område ikke må gå ud over arbejdsmarkedsparternes autonomi, men, i det omfang den forekommer nødvendig, må hvile på aftaler mellem arbejdsmarkedets parter, især på brancheniveau (1). Den debat, som Kommissionen har startet med 4. 2. 4. offentliggørelsen af sin grønbog, og de drøftelser, der er indledt om dette emne, må betragtes som et bidrag til refleksionsprocessen. Uden at gå de organer eller deres handlefrihed for nær, der i det enkelte tilfælde er ansvarlige for indgåelsen af aftaler, er bidrag fra alle andre berørte organer også ønskelige og velkomne, f. eks. fra universiteter, lokale organer og alle former for ikke-statslige organisationer, herunder ganske bestemt også organisationer, der er repræsenteret i ØSU, men som ikke umiddelbart er inddraget i den sociale dialog. 4. 3. ØSU betragter derfor grønbogens forslag om et partnerskab med henblik på ny arbejdstilrettelæggelse som en opfordring, der er rettet til både ØSU og (1) Der er for nylig blevet indgået sådanne aftaler, bl. a. i landbrugssektoren (EFA/ETUC — GEOPA/COPA Recommendation Framework Agreement on the improve- ment of paid employment in Agriculture af 24. juli 1997) og i rengøringssektoren (Memorandum of SENI-Eurofiet on new sources of employment af 21. oktober 1996). 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/129 de øvrige EU-institutioner, og som inddrager ØSU i høringsproceduren. Grønbogen er efter ØSU’s opfattelse et led i Kommissionens mere generelle indsats for aktivt at fremme tilpasningen af de sociale infrastrukturer i Europa til de nye vilkår for den internationale konkur- rence og de ændrede krav til arbejdstagerne. Hvad angår en mere direkte inddragelse af myndighederne i forhandlingerne om partnerskabsforslaget glæder ØSU sig over, at der i grønbogen ofres opmærksomhed på moderniseringen af den offentlige sektor. Inddragelse af den offentlige sektor er absolut nødvendig, hvis der skal gøres fremskridt hen imod en mere fleksibel forvaltning af økonomien med øget medarbejderansvar. ØSU gør opmærksom på, at det er en forudsætning for modernise- ringen af den offentlige sektor, at ledelsen påtager sig sit fulde ansvar, og at der handles ud fra økonomiske effektivitetssynspunkter og tages hensyn til arbejdsgiver- nes og arbejdstagernes interesser i forbindelse med cost-benefit-analyser. ØSU udtrykker ønske om, at myndighedernes incitamenter vil bidrage positivt til fremskridt på dette område og om muligt til en bredere debat med samfundet og dets institutioner, uden at myndighederne indskrænker arbejdsmarkedsparternes frie forhandlingsret. 4. 3. 1. ØSU mener ikke, at de nye former for arbejdstil- rettelæggelse er en optimal og definitiv løsning på problemerne i relationerne mellem arbejdsgiverne og arbejdstagerne. ØSU anbefaler, at man, når man leder efter sådanne løsninger, fokuserer på menneskets vær- dighed, beskytter og fremmer mulighederne for fri selvrealisering og ansvarsbevidsthed, mindsker og und- Bruxelles, den 10. december 1997. går sundhedsrisici i arbejdsog produktionsprocesserne samt fremmer et kvalificeret, personlighedsudviklende arbejde med muligheder for at træffe afgørelser, for at kommunikere og for at samarbejde. Tillige bør der skabes karrieremæssige perspektiver, den traditionelle arbejdsdeling mellem kønnene bør modvirkes, og der bør åbnes nye, kvalificerede beskæftigelsesområder for kvinder. Man bør også sigte mod at styrke grundlaget for effektivt drevne og vel ledede virksomheder. 4. 3. 2. Samarbejdsformer, der gør det muligt at vide- reudvikle kvalifikationer og at indrømme medarbejderne større ansvar og medbestemmelsesmuligheder, kan skabe en ny balance mellem arbejdstagernes behov og virksomhedernes interesse i en fleksibel produktions- og arbejdstilrettelæggelse. Til slut ønsker ØSU at understre- ge, at det er i alle parters interesse, at hele arbejdsstyrken i Europa befinder sig på et så højt kvalifikationsniveau, at alle kan ansættes i nye job. Det letter omstrukturerin- ger og bidrager til vækst og til tryghed under forandrin- ger. Det er hverken økonomisk sundt eller socialt acceptabelt, at der findes stor langtidsledighed samtidig med, at der er mangel på arbejdskraft i vækstsektorer. Gennem forhandlinger og aftaler mellem arbejdsmar- kedets parter på forskellige niveauer kan der opbygges opkvalificerings- og tryghedssystemer, som supplerer de offentlige systemer, og derved kan betingelserne for arbejdskraftens »jobegnethed« (employability) forbed- res. Samtidig understreger ØSU, at forandringstakten og kvalifikationskravene i arbejdslivet forudsætter, at alle dele af de offentlige uddannelses- og erhvervsuddan- nelsessystemer for fremtiden mobiliseres bedre end hidtil. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg