title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil modifiant le règlement (CE) nº 3072/95 portant organisation commune du marché du riz ainsi que le règlement (CEE) nº 2358/71 portant organisation commune du marché dans le secteur des semences»

eurovoc_concepts:
agro-industry
common organisation of markets
monetary compensatory amount
rice
seed

formats: html pdf print

text: 9. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 73/47 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil modifiant le règlement (CE) no 3072/95 portant organisation commune du marché du riz ainsi que le règlement (CEE) no 2358/71 portant organisation commune du marché dans le secteur des semences» (98/C 73/12) Le 30 septembre 1997, le Conseil a décidé, conformément aux articles 43 et 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section de l’agriculture et de la pêche, qui était chargée de la préparation des travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 7 novembre 1997 (rapporteur: Mme Santiago). Le Comité économique et social, lors de sa 350e session plénière des 10 et 11 décembre 1997 (séance du 10 décembre), a adopté par 113 voix pour et 5 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. La proposition de la Commission à l’examen met en œuvre la décision du Conseil des ministres d’inclure les semences de riz dans la liste des produits bénéficiant du régime de soutien du revenu instauré par le règlement (CEE) no 3072/95. Cette modification est indispensable du fait que 1. 2. les prix du marché du riz communautaire ont subi une baisse supérieure à celle prévue lors de la révision de l’OCM et insuffisamment compensée par le soutien du revenu calculé alors. 1. 3. L’absence d’une compensation appropriée pour la production de riz destiné à l’ensemencement se traduirait inévitablement par une moindre utilisation de semences certifiées et par une diminution de la qualité du riz demandée par les consommateurs. surfaces bénéficiant de l’aide compensatoire et en tenant compte de la quantité de semences utilisées par hectare. 2. 1. 2. au moins ses propres besoins. Ainsi, chaque pays sera à même de satisfaire 2. 2. Article 3 Le deuxième paragraphe établit que l’article 1er, 2. 2. 1. point 1, et l’article 2 sont applicables à partir du 1er juillet 1998. Les semences de 1998 ne bénéficieraient donc pas de cet avantage, puisque le délai de présentation de la demande de compensation du revenu est fixé au 31 mars. 2. 2. 2. Il est par conséquent indispensable de modifier le texte proposé en établissant que les nouvelles règles prendront effet pour les semences de 1998. 2. Observations 2. 1. Article premier, paragraphe 2 (article 6) 3. Conclusions 2. 1. 1. Les surfaces destinées à la production de semences doivent être définies en rapport avec les Le Comité approuve la proposition de la Com- 3. 1. mission sous réserve des modifications suggérées. Bruxelles, le 10 décembre 1997. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto - Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unionissa"

eurovoc_concepts:
European social policy
employment policy
social change
social security
social-security harmonisation

text: 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/85 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto – Sosiaalisen suojelun nykyaikaistaminen ja kohentaminen Euroopan unionissa” (98/C 73/22) Komissio päätti 18. maaliskuuta 1997 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 13. marraskuuta 1997. Esittelijä oli Ada Maddocks ja apulaisesittelijä oli Pierre Chevalier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 1997 pitämässään 350. täysistunnossa (joulukuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 76 ääntä puolesta, 38 vastaan, ja 9 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1. 2. Tämänhetkiset suuntaukset 1. 1. Kansainvälinen kilpailu Sosiaalinen suojelu ja kilpailukyky voivat vahvistaa toisiaan. Kummankaan ei pidä haitata toista sen enempää sisämarkkinoilla kuin maailman kauppajär- jestössä. Ne voivat yhdessä makrotalouspolitiikan kanssa muodostaa yhtenäisen ja kestävän pohjan, joka edistää solidaarisuuteen, yrittämiseen ja osallistumiseen pohjautuvaa kasvua ja työllisyyttä. Sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen määrä on 28 prosenttia Euroopan unionin bruttokansantuotteesta. Yhdysvalloissa nettomenot ovat 27 prosenttia BKT:sta. Komission mukaan ”kun otetaan huomioon sekä yksityi- nen että julkinen rahoitus, sosiaalisesta suojelusta, terveydenhuollosta ja eläkkeistä aiheutuu useissa kehit- tyneissä teollisuusmaissa talouksille kutakuinkin saman verran menoja” (1). Tiedonannossa todetaan selvästi olevan ”tärkeää huomata, että sosiaalisen suojelun järjestelmien uudistamisen syynä ei ole kolmansista maista tuleva kilpailu” (2). (1) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 1. 2 toinen alakohta. Tilastot julkisista ja yksityisistä sosiaalisen suojelun kuluista, il- maistuna prosenttiosuutena kotitalouksien menoista Ruot- sissa ja Yhdysvalloissa kertovat, että vuonna 1990 ruotsalai- sen kotitalouden tuloista 4,4 prosenttia käytettiin tervey- denhuoltoon, koulutukseen, eläkkeisiin ja päivähoitoon ja 36,8 prosenttia veroihin, kokonaissumman noustessa 41,2:een prosenttiin. Yhdysvaltalaisen kotitalouden tulois- ta 29,2 prosenttia kului terveydenhuoltoon, koulutukseen, eläkkeisiin ja päivähoitoon ja 10,4 prosenttia veroihin, kokonaissumman ollessa 39,6 prosenttia. (Lähde: Gösta Esping-Andersen: ”The Double Problem of Coordination in Contemporary Welfare States”. Esitelmä Amsterdamissa 23. –25. tammikuuta 1997 pidetyssä sosiaalipolitiikkaa ja taloudellista suorituskykyä käsitelleessä konferenssissa). (2) Mt. , kohdan 1. 2 kolmas alakohta. Komission 4. joulukuuta 1996 julkaisemassa raportissa ”Eurooppa taloudellisena kokonaisuutena” (CSE(96) 8 final, s. 8) todetaan, että EU:n ulkopuolisen tuonnin määrä on 8 % EU:n bruttokansan- tuotteesta. Taso on pysynyt samana viimeisten kahdenkym- menen vuoden aikana. Tämä merkitsee sitä, että 92 % kysynnästä tyydytetään eurooppalaisen tuotannon avulla; vain 8 % kysynnästä tyydytetään EU:n ulkopuolisista maista tuotavien tuotteiden avulla. Sosiaalisen suojelun kustannukset Euroopan unionissa kasvoivat 1980- ja 1990-luvuilla bruttokansantuottee- seen nähden hitaammin kuin 1970-luvulla. Kasvua suhteessa bruttokansantuotteeseen tapahtui lähinnä ta- loudellisten laskusuhdanteiden aikana, jolloin BKT kas- voi hitaasti tai ei lainkaan. Jotkut jäsenvaltiot myös lisäsivät menojaan kehittääkseen sosiaalisen suojelun järjestelmiään kohti unionin kehittyneempien jäsenval- tioiden tasoa (3). Kokonaisuutena katsoen yhteisössä sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen määrä on ollut suhteellisen vakaa, lukuun ottamatta talouden heikon suorituskyvyn jaksoja. Komission johtopäätös on, että ”on vain vähän merkkejä siitä, että sosiaalisten turvajärjestelmien menojen kasvu olisi yleensä kiihty- nyt” (4). Lisäksi yhteiskunnallinen yhteenkuuluvuus ja vakaus ovat EU:n sosiaaliseen suojeluun käytettyjen varojen ansiosta säilyneet suurten makrotaloudellisten mullistusten, elinkeinoelämän muutosten ja uudel- leenjärjestelyjen kausina. 1. 3. Sosiaalisen suojelun tulevaisuus EU:ssa 1. 3. 1. Monet jäsenvaltiot pyrkivät säilyttämään so- siaalisen suojelun järjestelmänsä – väestökehityksen ja taloudellisen kehityksen huomioon ottaen – sekä sopeuttamaan niitä tulevan vuosikymmenen aikana kukin oman tilanteensa ja kulttuurinsa mukaisesti. Nämä muutokset tulisi kuitenkin toteuttaa Euroopan unionin piirissä tehtävän yhteistyön kautta. 1. 3. 2. Komission tiedonannon mukaan uudelleenjär- jestelyjen todelliset syyt ovat sisäisiä. Tiedonannossa korostetaan erityisesti kahta merkittävää ongelmaa: ”julkisen talouden mittavat vajeet ja yhteiskunnallisen integraation epäonnistuminen” (5). 1. 3. 2. 1. Voidaan väittää, että ensiksi mainittu ongel- ma ei ole sosiaalisen suojelun syytä, mutta että sillä kylläkin on vaikutuksia sosiaaliseen suojeluun. Joukko- (3) Komission kertomus ”Sosiaaliturva Euroopassa 1995”, KOM(95) 457 lopull. , luku 3, s. 59 (4) KOM(95) 457 lopull. , yhteenveto, s. 8 (5) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 1. 2 viimeinen alakohta. C 73/86 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 työttömyys ja siitä johtuvat tulonsiirrot, kun vailla työtä oleville maksetaan korvauksia, ovat ongelmia, jotka taloudellisiin laskukausiin ja liittyvät pääasiallisesti työmarkkinoiden toimintaan. Samoin väestökehityksen ”aikapommia” ja pelkoa siitä, että aktiiviväestön ja vanhuuseläkettä nauttivien ihmisten määrän välinen suhde käy tulevaisuudessa kestämättömäksi, voidaan joka liittyy pitää vakavana tulonjako-ongelmana, enemmänkin vapautuvien työpaikkojen täyttämiseen kuin sosiaalisen suojelun järjestelmien epäonnistumi- seen sinänsä. Lisäksi voidaan väittää, että välttä- mättöminä pidettyjä talouden ja työmarkkinoiden muu- toksia voidaan pehmentää ja tukea tietyn sosiaalisen suojelun järjestelmiin tehtävin muutoksin. Kehityksen avain näyttää molemmissa kysymyksissä liittyvän kah- teen toisiinsa kytkeytyvään käsitteeseen, joustavuuteen ja turvallisuuteen, työn muuttuvan luonteen huomioon ottamiseen ja talous- ja rakennepolitiikan koordinoinnin merkitykseen Dublinin huippukokouksen työllisyysjul- kilausuman ja komission raportin ”Eurooppa taloudelli- sena kokonaisuutena” mukaisesti. 1. 3. 2. 2. Toinen ongelma, ”yhteiskunnallisen inte- graation epäonnistuminen”, liittyy välittömämmin so- siaaliseen suojeluun Euroopan unionissa – erityisesti mitä tulee joukkotyöttömyyteen ja siitä johtuvaan so- siaaliseen syrjäytymiseen, joiden taloudelliset ja sosiaali- set kustannukset arvioidaan valtaviksi. Vallitsee yhteis- ymmärrys siitä, että tarvitaan merkittävää siirtymistä (passiivisesta) tulojen ylläpitämisestä (aktiivisiin) työlli- syyttä kannustaviin sosiaalisen suojelun järjestelmiin. 1. 3. 3. Komission tiedonannossa painotetaan lisäksi kahta tärkeää haastetta: sosiaalisen suojelun mukautta- mista työelämän uudenlaiseen sukupuolijakaumaan sekä unionin alueella liikkuvien ihmisten sosiaaliturvan kohentamista. Komitea kannattaa kaikkia tärkeimpiä näitä aloja koskevia ehdotuksia (1). 2. Erityiset ehdotukset 2. 1. Sosiaalinen suojelu tuottavana tekijänä 2. 1. 1. Komitea on usein toistanut kantansa, että sosiaalinen suojelu voi osaltaan piristää ja vahvistaa talouden suorituskykyä. Komitea on myös kiinnittänyt huomiota niihin myönteisiin vaikutuksiin, joita yhtenäi- sellä ja koordinoidulla sosiaali- ja talouspoliittisella lähestymistavalla on sekä Euroopan että jäsenvaltioiden tasolla (2). Komission tiedonannossa huomautetaan myös, että ”turvaverkoltaan voimakkaat jäsenvaltiot menestyvät BKT per capita -arvolla mitattuna usein (1) KOM(97) 102 lopull. , tiivistelmä, kohdat 4 ja 5 (2) TSK:n lausunto aiheesta ”Sosiaalipolitiikka ja talouden kantokyky” (EYVL C 287, 22. 9. 1997), kohdat 2. 3 ja 3 heikon turvaverkon jäsenvaltioita paremmin” (3). Tu- hoisa noidankehä, jossa talouden huono suorituskyky johtaa leikkauksiin sosiaalisen suojelun alalla ja siten kulutuksen ja kysynnän vähentymiseen, voidaan kääntää positiiviseksi, yhtenäiseksi lähestymistavaksi, jossa keskitytään kulujen muuttamiseen passiivisista aktiivisiksi: työpaikkoja, palveluita ja kasvua luoviksi. Kuten Delorsin valkoisessa kirjassa todetaan, tämä vaatisi kansallisten tulotukijärjestelmien uudistamista siten, että mahdollistettaisiin työtulojen täydentäminen sosiaaliturvatuloilla, kehittämällä yhtenäisiä verotus- ja tulotukijärjestelmiä asianmukaisine suojatoimenpitei- neen (4). Komissio suunnittelee parhaillaan lisätutkimus- ten tekemistä sosiaali- ja talouspolitiikan välisistä yh- teyksistä. Tässä yhteydessä komissio voisi tehdä tutki- muksia, joiden avulla kehitettäisiin vertailukelpoisia indikaattoreita mittaamaan hoitoalan työllistämispo- tentiaalia ja sosiaalisen suojelun ennalta ehkäisevää kapasiteettia. Aiheeseen liittyvässä hiljattain tehdyssä tutkimuksessa selvitetään, millaisia kustannuksia syn- tyy, jos kehittynyttä sosiaalista mallia ei ole olemassa (5). Lopuksi, kuten komission asiakirjassa huomautetaan, ”keskeinen (– –) kysymys on, kuinka velvoitteet ja mahdollisuudet yhdistetään” (6). Komissio toteaa aiheel- lisesti, että välttämätön julkisen talouden vakauttaminen ”ei ole ristiriidassa korkealuokkaisen sosiaalisen suoje- lun kanssa eikä murenna solidaarisuusperiaatetta. Se pikemminkin vahvistaa sukupolvien välistä solidaari- suutta, sillä tulevien sukupolvien kannettavaksi jäävä taakka kevenee” (7). Komitean tiedossa on, että komissio aikoo tehdä aihetta koskevan tutkimuksen jäsenvaltioi- den käyttöön. Komitea toivoo voivansa osallistua tähän keskusteluun. 2. 2. Työllisyyden kannalta myönteisempään sosiaali- seen suojeluun 2. 2. 1. Työmarkkinoilla tapahtuva kehitys, esimer- kiksi naisten laajeneva osallistuminen työelämään, jous- tavien työmuotojen yleistyminen, uusien työn organi- sointimuotojen syntyminen ja koko työuran kattavat joustavat loma- ja sapattivapaajärjestelmät muokkaavat työelämää kohti entistä vaihtelevampia, yksilöllisiä työuria (8). Sosiaalinen suojelu voi tukea näitä kehitys- kulkuja helpottamalla erilaisia työmarkkinoilla tapahtu- (3) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 1. 2 toinen alakohta. (4) Valkoinen kirja ”Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys: haasteet ja keinot 2000-luvun kynnyksellä” (Growth, Competitivity and Employment: the challenges and ways forward into the 21st century). EC Bulletin, Supplement 6/93, s. 131, kohta 8. 8, c(iii). (5) German Unemployment and the European Social Model (”Saksan työttömyys ja eurooppalainen sosiaalinen malli”). Commission Services. (6) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 2. 1 toinen alakohta. (7) Mt. , kohdan 1. 2 neljäs alakohta. (8) Vihreä kirja ”Yhteistyössä työn uudelleenorganisointiin”, KOM(97) 128 lopull. 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/87 via muutoksia. Useissa komitean antamissa lausunnoissa on korostettu, että nämä uudet kehityskulut on otettava huomioon sosiaalisen suojelun järjestelyissä (1). Myös Dublinin Eurooppa-neuvoston työllisyysjulistuksessa kehotettiin kehittämään sosiaalisen suojelun järjestelmiä niin, että niitä voidaan mukauttaa uusien työmuotojen vaatimalla tavalla ja että ne pystyvät tarjoamaan asian- mukaista sosiaalista suojelua tällaisten työmuotojen piirissä toimiville. jaan. Samalla varmistettaisiin se, ettei varsinaisten työ- paikkojen luomisen asemasta käytetä halpaa subventoi- tua työvoimaa. Tulee myös huolehtia siitä, että tällaiset järjestelmät pohjautuvat kriteereihin, jotka todella edistävät työllisyyttä. Kuten komitea jo aiemminkin on huomauttanut, koulutus ja ammattikoulutus yksinään eivät riitä rakentamaan työttömyyden vastaista politiik- kaa: tarvitaan myös yleistä ja erityistä politiikkaa, jonka tavoitteena on työpaikkojen luominen (3). 2. 2. 2. Mahdollisia kasvualoja, joilla sosiaalista suoje- lua voidaan ryhtyä muuttamaan työllisyyden kannalta myönteiseksi, ovat ennen kaikkea alat, joilla voidaan soveltaa julkis- ja yksityissektorin kumppanuutta. Esi- merkiksi hoito-, liikenne-, energia- ja ympäristöalat ovat kaikki sektoreita, joihin investoimalla, käyttäen hyväksi tulotukijärjestelmiä ja niihin liittyviä turvajärjestelmiä, voitaisiin saattaa muiden tärkeiden tarpeiden täyttämi- nen (esim. vanhusten tarpeisiin vastaaminen) taloudelli- sesti kestävämmälle pohjalle. Lisäksi nämä toimet voisi- vat olla hyödyllisiä kasvun ja työpaikkojen kannalta. Julkisen sektorin tärkeä rooli tällaisissa järjestelmissä tekee näistä erityisen merkittäviä. Delorsin valkoisessa kirjassa esitetty ehdotus tällaisten toimenpiteiden työ- paikkoja luovan potentiaalin maksimoimisesta hallin- noimalla niitä ”yhden valtiollisen hallintoelimen” kautta on tästä syystä ymmärrettävä (2). Työmarkkinaosapuol- ten, yhteisötalouden, asianomaisten kansalaisjärjestöjen sekä alue- ja paikallishallinnon mukanaolo voisi olla omiaan edistämään käytännönläheisiä ohjelmia ja ta- sekä kaamaan asianmukaiset varmistusjärjestelmät myönteiset kannustimet, joiden avulla helpotettaisiin siirtymistä ”sosiaaliturvan piiristä työelämään”. Monet pitkäaikaisen edun nauttijat ovat jääneet tilanteensa vangeiksi, ja ulospääsyn löytäminen muodostuu heille yhä vaikeammaksi. Ongelman ratkaisuksi voitaisiin järjestää myönteinen kampanja, joka kohdistuu yksilön tilanteen sekä verotuksen ja etuuksien välisen suhteen (edulliseen) uudistamiseen ja parantamiseen. Tällainen kannustin voisi olla esimerkiksi sosiaalietuuksiin liittyvä nykyistä korkeampi tulokatto. 2. 2. 3. Samankaltaista, osaksi työkokemukseen, osak- si tulotukeen perustuvaa, työehtosopimuksiin kirjattua julkis- ja yksityissektorin yhteistyötä voitaisiin harkita työttömien koulutuksessa ja uudelleenkoulutuksessa, kun työttömät haluavat kouluttautua tai uudelleenkou- työmarkkinoille. luttautua päästäkseen (uudelleen) Myös joustava siirtyminen peruskoulutuksesta ammatti- koulutukseen ja työelämään on tärkeää. Tässäkin ta- pauksessa työmarkkinaosapuolten mukanaolo tämän- tyyppisten työ-koulutusohjelmien puitteista neuvotel- taessa voisi yhdessä tulotuen kanssa varmistaa kannusti- miin perustuvan järjestelmän käytön sosiaalietuuksien edellytyksenä olevan pakollisen kouluttautumisen si- 2. 2. 4. Näitä politiikkoja toteutettaessa on: – kunnioitettava läheisyysperiaatetta ja erityisesti kun- kin jäsenvaltion lainsäädäntöä, joka pohjautuu aikai- sempaan sopimiseen ja maiden omiin ”yhteiskunta- kulttuureihin”; – tehtävä läheistä yhteistyötä osapuolten kanssa hank- keita suunniteltaessa, niitä toteutettaessa sekä loppu- tuloksia arvioitaessa; – estettävä keinotekoisiin, alipalkattuihin työpaikkoi- hin perustuvan yhteiskuntakerroksen syntyminen. 2. 2. 5. Työllisyyttä edistävän sosiaalisen suojelun osana ehdotetaan myös välillisten työvoimakustannus- ten vähentämistä. Delorsin valkoisessa kirjassa ehdotet- tiin työnantajien maksamien sosiaaliturvamaksujen osuuden pienentämistä tai niistä luopumista vähän koulutetun, pienipalkkaisen työvoiman kohdalla. Kus- tannukset katettaisiin korvaavilla toimenpiteillä, kuten ympäristöveroilla, terveyttä vaarantavien kulutushyö- dykkeiden valmisteveroilla sekä verokohtelulla, joka tekisi tuottavat investoinnit houkuttelevammiksi (4). Ko- mitean marraskuussa 1996 hyväksymässä lausunnossa ”Sosiaalisen suojelun tulevaisuus” otettiin samanlainen kanta korvaaviin toimenpiteisiin, mutta oltiin sitä mieltä, että työnantajat voitaisiin vapauttaa kaikista palkoista maksamistaan sosiaaliturvamaksuista osit- tain, sovellettuna sovittavan kynnyksen alle jäävään osuuteen (5). Komitean 9. heinäkuuta 1997 hyväk- symässä, verotusta EU:ssa koskevassa lausunnossa kan- natettiin myös tällaisten vaihtoehtoisten rahoituslähtei- den käyttöä (6). Komission tiedonannon mukaan ”useat jäsenvaltiot ovat monin toimenpitein vähentäneet välilli- siä työvoimakustannuksia. Eräiden tutkimusten mukaan toimenpiteet eivät ole vaikuttaneet merkittävästi työlli- syyden yleiseen tasoon, sillä ne aiheuttavat tuetun ja tukemattoman työn välisiä korvausvaikutuksia sekä puhtaita tappioita. Tutkimusten mukaan myönteiset vaikutukset kasvavat, mikäli toimenpiteet suunnitellaan (1) Ks. TSK:n lausunnot aiheista ”Sosiaalisen suojelun tulevai- suus” (EYVL C 66, 3. 3. 1997) ja ”Työaika” (EYVL C 18, 22. 1. 1996). (2) Valkoinen kirja ”Kasvu, kilpailukyky ja työllisyys”, kohta 8. 8 c (iii). (3) TSK:n lausunto aiheesta ”Sosiaalinen syrjäytyminen” – EYVL C 352, 30. 12. 1993, kohta 5. 2. 2 (4) Valkoinen kirja kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä, kohdat 9. 4 ja 9. 5 (5) EYVL C 66, 3. 3. 1997, kohta 5 (6) EYVL C 297, 29. 9. 1997, kohta 2. 2. 3 C 73/88 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 huolellisesti ja yhdistetään työpaikkojen luomiseen” (1). Komitea kehottaa komissiota jatkamaan tutkimuksia tästä aiheesta ja ilmaisee halunsa olla mukana tässä työssä. On selvää, ettei tällaisten suunnitelmien pitäisi johtaa varmojen työpaikkojen korvaamiseen epävar- moilla tai sosiaaliturvan edunsaajien oikeuksien rajoitta- miseen. Läheisyysperiaate tulisi ottaa huomioon. 2. 2. 5. 1. Ollaan laajalti yhtä mieltä siitä, että työllisyy- den edistämiseksi ”on käännettävä päinvastaiseksi vero- tuksen rakenteiden nykyinen kehityssuunta, jossa työn verotusta lisätään muihin veron perusteisiin verrattu- na” (2). Tästä syystä komitea myöntää, että on tärkeää tarkastella verotusalaa kokonaisvaltaisesti, kuten Dubli- nin Eurooppa-neuvoston asettaman korkean tason vero- poliittisen työryhmän tehtäviin kuuluu. Lisäksi verotus- ja avustusrakenteiden välinen vuorovaikutus voitaisiin tehdä neutraalimmaksi työmarkkinoilla tapahtuviin muutoksiin nähden. 2. 2. 6. Komitea on johdonmukaisesti tukenut komis- sion tiedonannossa esitettyjä ehdotuksia joustavammas- ta siirtymisestä työelämästä eläkkeelle, erityisesti vapaa- ehtoisten, osa-aikaisten varhaiseläkejärjestelmien käytt- ämistä, edellyttäen, että kyseisille aloille säädetään lakiperustaiset turvajärjestelmät ja että ne ovat vahvan työehtosopimusjärjestelmän piirissä. ”Yksilöt lyhen- tävät asteittain työaikaansa (vähitellen tapahtuva osa- aikaisuuteen siirtyminen), mutta lisäävät työiän kestoa (asteittain tapahtuva eläkeiän nostaminen)” (3). Tällaiset yksilölliset osa-aikatyöjärjestelyt, joista sovittaisiin työehtosopimusneuvotteluissa, voitaisiin suunnitella tarkoituksena työpaikkojen vapauttaminen nuorille työttömille. Näin säästettäisiin sosiaaliturvassa ja tyött- ömyyskorvauksissa. Järjestelyt eivät saa kuitenkaan olla vahingoksi vanhemmille työntekijöille. Tällaiset säästöt yhdessä asteittaisemman ja porrastetumman eläkkeelle siirtymisen kanssa voisivat hyvinkin kattaa tulotuen, jota tarvitaan täydentämään osa-aikaisia varhaiselä- kejärjestelmiä. Tällaisten järjestelmien kokonaiskuluja ja etuja tulisi arvioida, ja työmarkkinaosapuolten tulisi yhdessä tutkia esimerkkejä parhaista käytännöistä EU:ssa. Olisi niin ikään ratkaistava kysymys osa- aikatyöntekijöiden suhteellisista oikeuksista ja oikeudel- lisesta asemasta. Komitea on niin ikään johdonmukaisesti ko- 2. 2. 7. rostanut, että sosiaalisen suojelun tulee edistää yhteis- (1) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 2. 2. 3 neljäs alakohta. (2) ”Verotus Euroopan unionissa – Kertomus verotusjärjestel- mien kehityksestä”, KOM(96) 546 lopull. , kohta 6. 12. Tilastot verotuksen rakenteesta taloudellisen funktion mukaan ilmaistuna prosenttiosuutena BKT:stä kertovat, että 15 jäsenvaltion EU:ssa vuonna 1993 kulutusverojen osuus oli 11 %, työllisen työvoiman verotus 21,2 %, pääoman 7 %, energian 2,1 % ja ympäristöverotus 0,6 % bruttokansantuotteesta. Lähde: Structures of the taxation systems in the EU, Eurostat report, 1997. (3) EYVL C 66, 3. 3. 1997, kohta 6. 4. 1. 7 kunnallista sopeuttamista. Tähän tarvitaan minimitoi- meentulon takaamista, joka liittyy integrointiin, elämän- tilanteen tasapainoon ja uudelleenkoulutukseen. Työ ja toiminta ovat parhaat keinot edistää yhteiskunnallista sopeutumista. Kyseeseen voivat tulla myös ”normaalien työmarkkinoiden ulkopuoliset” työpaikat, jolloin julkis- taloudessa syntyvät erittäin suuret säästöt kattavat runsaasti lisänä tarvittavat täydentävät avustukset, etuu- det tai verovapaudet. 2. 3. Sosiaalisen suojelun sopeuttaminen eurooppalais- ten yhteiskuntien väestön ikääntymiseen 2. 3. 1. Syntyvyyden lasku ja väestön eliniän nousu yhdessä merkitsevät sitä, että iäkkäiden henkilöiden määrä suhteessa aktiiviväestöön tulee kaksinkertaistu- maan seuraavien viidenkymmenen vuoden kuluessa. Tämä tekee eläkkeiden rahoittamisen entistäkin vaike- ammaksi, ellei työllisessä työvoimassa riitä maksajia. Yhteisten ennustemallien kehittäminen sosiaalisen suo- jelun pitkäaikaisista kustannuksista auttaisi lisäämään tietoa haasteista, joita väestönmuutokset merkitsevät kaikkialla unionissa. Väestöpoliittinen ”aikapommi” ja sen eläkejärjestelmille aiheuttamat paineet sekä epäilyk- set eläkejärjestelmien kantokyvystä ovat joka tapauk- sessa vakava työmarkkinoiden korvaavuussuhteeseen liittyvä tulonjako-ongelma, kuten myös komission väest- ötilannetta käsittelevässä kertomuksessa vuodelta 1997 (4) korostetaan. Erilaiset työmarkkinoilla tapahtu- vat muutokset voivat osaltaan kompensoida joitakin näistä ongelmista. Komission tiedonannossa todetaan esimerkiksi, että ”naisten osallistuminen työelämään lisääntyy tulevinakin vuosina, ja se on merkittävä tekijä vastattaessa työvoiman ikääntymisen asettamaan haasteeseen” (5). Joustava eläkkeelle siirtyminen ja va- paaehtoinen eläkeiän siirto voisivat myös alentaa riippu- vuussuhdetta, kuten edellä mainittiin. Lisäksi aikana, jolloin yli 18 miljoonaa ihmistä EU:ssa on työttömänä, tuntuisi lähinnä paradoksaaliselta murehtia työllisen työvoiman puutetta. Keskeinen kysymys ei ole yhteis- kunnan yleinen väestörakenne, vaan bruttokansantuot- teen luomiseen osallistuvien ihmisten suhteellinen määrä. Ongelmana ovat enemmänkin työpaikat kuin eläkkeet. Eläkejärjestelmien kestävyys – olivatpa ne sitten jakojärjestelmiä (”pay-as-you-go” – PAYG) tai rahastointijärjestelmiä – liittyy lopultakin erottamatto- masti talouden suorituskykyyn. Lisäksi, kuten komissio huomauttaa, ”järjestelmien radikaali uudistaminen siir- tymällä jakojärjestelmästä rahastointiin ei ole realistinen (4) Euroopan komissio, Demographic Report 1997, s. 3 jms. (5) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 1. 2. 3 ensimmäinen alakohta. 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/89 vaihtoehto, sillä se merkitsisi huomattavia siirtymäku- luja” (1). ”Varman toimintaympäristön” tarjoamista lisäeläkejär- jestelmille on täydennettävä politiikoilla, jotka liittyvät talouden suorituskykyyn. Jakojärjestelmät ovat riippu- vaisia politiikasta, joka mahdollistaa ihmisten aktiivisen osallistumisen bruttokansantuotteen luomiseen. Rahas- tointijärjestelmät ovat alttiita inflaatiolle ja kärsivät investointien ja pääomaspekulaatioiden riskeistä. Riip- pumatta siitä, millä tavoin eläkevakuutus järjestetään – julkisin varoin, lisäjärjestelmin tai yksityisrahoituksen avulla – on varmistettava riittävällä tavoin niiden rinnakkainen toiminta. Kansallisten talouksien – kulloi- sessakin tilassaan – ja rahapoliittiseen vakauteen ja pääoman sijoittamiseen kehitettyjen politiikkojen on joka tapauksessa tuotettava eläkevakuutusjärjestelyihin tarvittavat varat. Tällaisten taloudellisten rajoitusten vallitessa komitea on jo aiemmin kannattanut ehdotuk- sia siirrettävien lisäeläkejärjestelmien luomiseksi. 2. 3. 2. Komitea on jo aiemmissa yhteyksissä tukenut komission tiedonannossa esitettyjä ajatuksia ikääntynei- den uusiin hoitotarpeisiin vastaamisesta, erityisesti mitä tulee ikääntyneiden ihmisten mahdollisuuteen asua halu- tessaan omassa kodissaan ”laitoshoidon” sijaan. Tarvit- tavat palvelut, esimerkiksi kotiapu, lääketieteellinen ja avustava hoito sekä mahdollisuus sosiaalipalveluiden käyttöön, jotka kaikki voitaisiin mahdollisesti tuottaa yhteistyössä vapaaehtoissektorin kanssa, ovat parempia ja halvempia vaihtoehtoja kuin riippuvuus yksityisistä vakuutuksista, joiden mahdollisina riskeinä ovat ”epäoi- keudenmukainen valikoituminen” ja ”moraalinen arpa- peli” (2). Komitea on ehdottanut lisätoimenpiteitä: esi- merkiksi sukupolvien välistä solidaarisuusveroa, jolla rahoitettaisiin ikääntyneiden ihmisten tarvitsemat aine- elliset rakenteet ja apu, jotka vähentävät riippuvuutta. Positiivisia sosiaalisen suojelun toimenpiteitä kattamaan uudenlaisia riskejä voidaan myös kehittää jopa taloudel- lisen laskusuhdanteen aikoina. 2. 3. 3. Terveydenhuolto ja -hoito on olennainen osa sosiaalista suojelua. Tässä yhteydessä asiasta ei pitäisi puhua ainoastaan ikääntyneiden kannalta, vaan asiaa olisi tarkasteltava omana kokonaisuutenaan. Varsinkin hyvin iäkkäiden terveydenhoitokustannuksia voidaan osittain pienentää ennaltaehkäisevän lääkityksen, opas- tuksen ja kotihoidon avulla. Jotta terveydenhoidon tuloksia voitaisiin parantaa ja terveydenhuoltojärjestel- miä varustaa paremmin vastaamaan väestön terveyden- tilaan vaikuttaviin tekijöihin, jäsenvaltiot voisivat to- teuttaa entistä johdonmukaisempaa terveydenhoitopo- liittista lähestymistapaa WHO:n suositusten mukai- sesti (3). Lisäksi voitaisiin entistä tarkemmin arvioida uuden teknologian käytön kannattavuutta ja yhteisöpo- litiikan vaikutuksia. Komissio kiinnittää huomiota myös tarpeeseen lisätä tietoa työn organisoinnissa tapahtuvien muutosten terveydellisistä näkökohdista (4). Komitean marraskuussa 1996 hyväksymässä lausunnossa aiheesta ”sosiaalisen suojelun tulevaisuus” tähdennettiin, että ”hyväksyessään vuoden 1992 suosituksen sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja politiikan lähentämisestä EU:n jäsenvaltiot sitoutuivat pitämään kiinni tavoitteesta, jonka mukaan kaikille jäsenvaltion alueella laillisesti asuville henkilöille turvataan kuuluminen asianmukais- ten terveyspalvelujen piiriin sekä taataan korkealuokkai- sen terveydenhoitojärjestelmän ylläpito ja kehittäminen. Terveyskustannusten supistamissuunnitelmia on tarkis- tettava siten, että tavoite kaikkien yhdenvertaisista mahdollisuuksista korkealuokkaisiin terveydenhuolto- palveluihin säilyy. Riskien valikointiin tähtääviin toi- miin turvautuminen (‘kermankuorinta‘) vaarantaisi yh- teisvastuullisuuden periaatteen ja terveyspalveluiden tehokkuuden” (5). 2. 4. Sosiaalisen suojelun sopeuttaminen uudenlaiseen sukupuolijakaumaan: kohti oikeuksien yksilöllis- tämistä 2. 4. 1. Komitea on tukenut ehdotuksia työ- ja perhe- elämän yhteensovittamisen helpottamiseksi ja oikeuk- sien asteittaiseksi yksilöllistämiseksi, mikäli näin ei vaaranneta naisten taloudellista suojaa. Komissio tote- aa, että ”mahdollinen ratkaisu tähän hyvin monitahoi- seen ongelmaan saattaisi olla järjestelmä, jossa perustana olevaa vanhuuseläkettä täydentäisi työeläke” (6), koska siinä otettaisiin paremmin huomioon sekä naisten nykyi- nen asema työmarkkinoilla että työelämän entistä vaih- televammat muodot. Kun otetaan huomioon kansallis- ten järjestelmien eroavaisuudet, tulisi kuitenkin tutkia huolella komission ehdotusten vaikutuksia sosiaalitur- vajärjestelmiin, itse maksettuihin osuuksiin ja tuloihin. Olisi hyvä, jos komissio laatisi oikeuksien yksilöllistämisestä tiedonannon, jossa se tutkisi näitä ongelmia. jotka perustuvat 2. 4. 2. Komitea on niin ikään johdonmukaisesti tuke- nut ehdotuksia tasavertaisesta kohtelusta valtiollisissa ja työsidonnaisissa sosiaaliturvajärjestelmissä. 2. 5. Unionin alueella liikkuvien sosiaalisen suojelun parantaminen 2. 5. 1. Komitea on hyväksynyt kaikki asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ajantasaistamistoimet, jotka mah- (1) Mt. , kohdan 2. 3. 1 seitsemäs alakohta. (2) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 2. 3. 3 kolmas alakohta. (3) WHO, Health for all in Europe: an Epidemiological Review, Kööpenhamina, 1990. (4) Vihreä kirja ”Yhteistyössä työn uudelleenorganisointiin”, KOM(97) 128, kohdat 62 ja 63 (5) EYVL C 66, 3. 3. 1997, kohta 8. 5 (6) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 2. 4 viimeinen alakohta. C 73/90 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 dollistavat EU:n alueella liikkuvien henkilöiden lakimää- räisten sosiaaliturvajärjestelyjen paremman koordinoin- lausuntoa äskettäin nin. Komitea valmistelee lisäksi julkaistusta vihreästä kirjasta ”Lisäeläkkeet yhtenäis- markkinoilla” (1). Komitea on jo aiemmin nimenomai- sesti suosittanut samankaltaisia työeläkejärjestelmiä koskevia säädöksiä, mukaan lukien lainsäädännölliset puitteet omaisuuden ja yksilön oikeuksien turvaamisek- si, EU:n laajuiset vertailukelpoiset vaihtoarvot sekä puitteet EU:ta varten työeläkejärjestelmien koordinoi- miseksi. Nämä voisivat perustua perustamissopimuksen 51 artiklaan, kuten valtiollisten eläkejärjestelmien koh- dalla (2). Komitea on myös kiinnittänyt huomiota toi- sessa jäsenvaltiossa työssä käyvien verotuskohtelussa esiintyviin poikkeamiin. 3. Sopeutuksen tukeminen Euroopan tason toimilla Komitea on suosittanut, että määriteltäisiin yh- 3. 1. teisölainsäädännön puitteet, jotka koskisivat osa- aikatyöntekijöiden suhteellisia oikeuksia sekä työelä- kejärjestelmien koordinointia. Komitea on niin ikään suositellut Euroopan köyhyyden ja sosiaalisen syrjäyty- misen tarkkailuelimen perustamista sekä koko Euroop- paa koskevien tietojen hankintaa köyhyyden ja sosiaali- sen syrjäytymisen kustannuksista. Komitea on kannatta- nut EU:n säädöksiä naisten ja miesten yhdenvertaisesta kohtelusta valtiollisissa ja työsidonnaisissa sosiaalitur- vajärjestelmissä. Komitea on lukuisissa lausunnoissaan ehdottanut ja puoltanut EU:n laajuisia toimia kasvun, kilpailukyvyn ja työllisyyden edistämiseksi: juuri näistä sosiaalisen suojelun jatkuvuus on riippuvainen. Sosiaali- politiikan ja talouden suorituskyvyn perustavanlaatui- nen keskinäinen riippuvuus on edelleen yksi yhteisön tärkeimmistä kysymyksistä. Siksi komitea on komission kanssa yhtä mieltä siitä, että sosiaalisen suojelun järjes- telmiin tehtävät uudistukset on asetettava eurooppalai- sen työllisyysstrategian ja Eurooppa-neuvoston Firenzen kokouksessa hyväksyttyjen yleisten talouspoliittisten suuntaviivojen yhteyteen (3). Niinpä komitea pitää terve- (1) KOM(97) 283 lopull. (2) 26. toukokuuta 1992 hyväksytty TSK:n lausunto aiheesta ”Täydentävät sosiaaliturvajärjestelmät” – EYVL C 223, 31. 8. 1992 (3) KOM(97) 102 lopull. , kohdan 2. 1 toinen alakohta. Bryssel, 10. joulukuuta 1997. tulleena komission aikomusta käydä keskustelua sekä työmarkkinaosapuolten, kansalaisjärjestöjen että unio- nin toimielinten kanssa, sillä ”sosiaalista suojelua voi- daan nykyaikaistaa ja kohentaa unionin alueella vain, jos kaikki osapuolet osallistuvat työhön aktiivisesti (4)”. Komitea on täysin selvillä siitä, että kokemusten vaih- dosta jäsenvaltioiden välillä saadaan EU:n tasolla mer- kittävää arvon lisää (5), ja toivoo, että tätä ”katalysaatto- riroolia” hyödynnetään. Esikuva-analyysi (benchmar- king) voi olla arvokas työväline määritettäessä erityisen tehokkaita käytäntöjä, joilla pyritään niihin tavoittei- siin, jotka asetettiin vuonna 1992 annetussa neuvoston suosituksessa sosiaalisen suojelun tavoitteiden ja poli- tiikkojen lähentämisestä. 3. 2. Komitea panee merkille, että komissio on tiedo- nannossaan asettanut itselleen varsin kiireisen ja tiukan aikataulun, ja että se aikoo suorittaa useita tutkimuksia sekä laatia lukuisia asiakirjoja. Esimerkkeinä mainitta- koon: – tutkimukset: verotus, työttömyyskorvaukset, ennus- temenetelmät, markkinoiden ja terveydenhoidon väli- nen suhde, lasten ja iäkkäiden omaisten hoito; – arviot: sosiaalisen suojelun kustannukset ja hyödyt, politiikkojen vaikutukset ja työttömyyden torjunta- keinot, vähimmäistoimeentulo, palkkojen sivukulut, eläkkeelle siirtyminen ja eläkejärjestelmät, sairauk- sien ennaltaehkäisy, terveydenhuollon kustannukset; – lisäeläkkeitä käsittelevä vihreä kirja (ks. kohta 2. 5. 1 edellä). 3. 2. 1. Komitea ehdottaa lisäksi tutkimusta hoitoalan työllisyyspotentiaalin vertailukelpoisten indikaattorei- den vahvistamiseksi sekä sosiaalisen suojelun ennaltaeh- käisevän tehon selvittämiseksi. Komission aikataulu on erittäin tiukka: ”Amsterdamin huippukokous, kesäkuun 1997 loppu, vuoden 1997 alkupuolisko” ja niin edelleen. Siksi komitea ei ehdi käsitellä kaikkia näistä asiakirjois- ta. Lisäksi tulee olemaan vaikeaa kuulla kaikkia asiano- maisia tahoja. Ottaen huomioon kyseessä olevien asioi- den mittavuus, luonne ja tärkeys komitea toivoo, että se saa esittää mielipiteensä hyvissä ajoin: jo tekstejä valmisteltaessa eikä vasta niiden julkaisemisen jälkeen. (4) Mt. , kohdan 3 toinen alakohta. (5) Mt. , kohdan 3 ensimmäinen alakohta. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/91 LIITE I talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet äänestivät lausunnon puolesta: ABEJO´ N RESA, ANDREWS, ANGELO, ATTLEY, Jocelyn BARROW, BASTIAN, BETELU BAZO, BØGH, BRIESCH, van den BURG, BURKHARD, Vasco CAL, CASSINA, CEBALLO HERRERO, CHAGAS, CHEVALIER, CHRISTIE, COLOMBO, DANTIN, DELAPINA, van DIJK, DRIJFHOUT- ZWEIJTZER, DRILLEAUD, ENGELEN-KEFER, ETTY, zu EULENBURG, FORGAS I CABRERA, FRERICHS, FUCHS, GAFO FERNA´ NDEZ, GEUENICH, GLATZ, HAGG, HERNA´ NDEZ BATAL- LER, JASCHICK, KALLIO, KANNISTO, KIENLE, de KNEGT, KONITZER, KONZ, KORYFIDIS, KUBENZ, LEMMETTY, LIVERANI, LYONS, LO¨ NNBERG, MADDOCKS, MANTZOURANIS, MARGALEF i MASIA´ , MENGOZZI, MERIANO, NILSSON, NYBERG, PELLARINI, POMPEN, QUEVEDO ROJO, RAMAEKERS, REUNA, SA´ NCHEZ MIGUEL, SANTILLA´ N CABEZA, SANTOS, SCHMITZ, SEPI, SEQUEIRA, SKOUBY, STOKKERS, STO¨ LLNBERGER, STRASSER, TSIRIMOKOS, TWIST, VOGLER, WAHROLIN, WESTERLUND, WRIGHT, ZUFIAUR NARVAIZA. Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet äänestivät lausuntoa vastaan: ANDRADE, BAGLIANO, BARROS VALE, BEALE, BOUSSAT, BREDIMA SAVOPOULOU, BURANI, BYRNE, DE NORRE, DOCK, DONOVAN, FRANZ, GARDNER, GAUDER, GIESECKE, HAMRO- DROTZ, HORNUNG-DRAUS, JOHANSEN, KIELMAN, KONTIO, LEHNHOFF, LEVITT, LINS- SEN, LITTLE, MALOSSE, MEGHEN, MOBBS, MORELAND, MORGAN, NOORDWAL, PIETTE, RAVOET, REGNELL, REITERER, SIMPSON, SIRKEINEN, WALKER, WHITWORTH. Seuraavat läsnä tai edustettuina olleet jäsenet pidättyivät äänestämästä: BENTO GONÇALVES, BOISSERÉE, BROOKES, DECAILLON, HAGEN, LERIOS, NIELSEN, RETUREAU, SOLARI. LIITE II talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Kun koko lausunnosta oli äänestetty, tämän liitteen lopussa luetellut vastaan äänestäneet työnantajien ryhmän jäsenet esittivät seuraavan selvityksen: ”Työnantajien ryhmä katsoo, ettei komitean lausunnossa onnistuta tunnistamaan nykyisten sosiaalisen suojelun järjestelmien myötäsyntyisiä ongelmia ja että siinä vähätellään nykyaikaistamisen ja kohentami- sen tarvetta. Ryhmä tukee täysin käsitystä, että kaikkien kansalaistemme tehokas sosiaalinen suojelu on talouden suorituskyvyn avaintekijä, mutta vakuuttaa samalla, että vahva taloudellinen suorituskyky on välttämätön sosiaalisen suojelun järjestelmien mahdollistamiselle. Useiden jäsenvaltioiden nykyongelmat voidaan tiivistää seuraavasti: 1. Sosiaalietujärjestelmät ovat kehittyneet vähitellen ja ne ovat menneiden aikojen elintason ja työntekomallien mukaisia. 2. Riippuvuuden kulttuuri on syntynyt, kun pitkäaikaisen edun nauttijoita ei ole riittävästi autettu pääsemään eroon tilanteestaan. 3. Jäsenvaltiot ovat huolissaan jatkuvasti kasvavista kustannuksista ottaen samanaikaisesti huomioon niiden pyrkimykset noudattaa talousarviota. 4. Ikääntyneiden prosenttiosuuden (yli 65-vuotiaiden määrän suhde 15–64 -vuotiaiden määrään) on arvioitu kaksinkertaistuvan siihen mennessä, kun nyt työelämässä aloittavat siirtyvät eläkkeelle. C 73/92 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 Ryhmä on tyytyväinen komission analyysiin. Se tukee toimintaehdotuksia yleisesti ottaen ja toivoo, että niistä on apua jäsenvaltioille niiden pyrkiessa voittamaan ongelmat. Ryhmän mielestä etenkin seuraavia näkökohtia olisi tarkasteltava yksityiskohtaisesti: – etuusrakenne ja etuuksien keskinäiset suhteet; – etuuksien kohdistaminen niitä eniten tarvitseville; – pitkäaikaisten etuuksien nauttijoiden auttaminen palaamaan työelämään; – pienipalkkaisten verotuksen ja etuuksien kytkeminen toisiinsa aiempaa paremmin työntekoa suosivin kannustimin; – yksilövastuun korostaminen; – asteittainen siirtyminen kohti ainakin joidenkin eläke-etujen pitkäaikaista rahastoimista – julkisten ja yksityisten järjestelyiden lisääntyvä kumppanuus. Päätteeksi ryhmä onnittelee komissiota sen pyrkimyksistä poistaa vapaan liikkumisen esteitä sosiaalisen suojelun alalta. ” ANDRADE, BAGLIANO, BARROS VALE, BEALE, BOUSSAT, BREDIMA SAVOPOULOU, BURANI, BYRNE, DE NORRE, DONOVAN, FRANZ, GARDNER, GAUDER, GIESECKE, HAMRO-DROTZ, HORNUNG-DRAUS, JOHANSEN, KIELMAN, KONTIO, LEHNHOFF, LEVITT, LINSSEN, LITTLE, MALOSSE, MEGHEN, MOBBS, MORGAN, NOORDWAL, RAVOET, REGNELL, REITE- RER, SIRKEINEN, WALKER, WHITWORTH. Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen – talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden – kanssa sosiaalialalla” (98/C 73/23) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 20. maaliskuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta ”Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen – talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden – kanssa sosiaalialalla”. Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 17. lokakuuta 1997. Esittelijä oli Soscha zu Eulenburg. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 350. täysistunnossaan (joulukuun 10. päivän 1997 kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 75 ääntä puolesta, 6 vastaan, ja 7 pidättyi äänestämästä. HYVA¨ NTEKEVA¨ ISYYSJA¨ RJESTO¨ - YHTEISTYO¨ JEN – TALOUS- JA YHTEISKUNTAELA¨ MA¨ N TOI- MIJOIDEN – KANSSA Alkusanat Hyväntekeväisyysjärjestöjen työ on eurooppalaisen hy- vinvointivaltion eräs ilmentymä. Hyväntekeväisyys- järjestöjen moninaisilla palveluilla ja laitoksilla on juurensa historiassa. Taloudellisen edistyksen ohessa syntyi kehityskulkuja, jotka johtivat yhteiskunnalliseen epätasa-arvoon ja kurjistumiseen. 1800-luvulla alkanut teollistuminen sai aikaan syviä muutoksia jokapäiväi- sessä elämässä. Kirkot ja niiden uskonnolliset yhteisöt, varakkaat porvarit ja aateli sekä erilaiset yhteiskunnalli- set järjestöt, kuten työnväenyhdistykset, tekivät työtä sosiaalialalla. Ne perustivat sosiaalipalveluja ja -laitok- sia. Monissa Euroopan maissa valtio vetäytyi taka-alalle ja alkoi toimia sosiaalialalla vasta varsin myöhään, kun kunkin valtion sosiaalisen suojelun järjestelmä kehittyi. Hyväntekeväisyysjärjestöt eivät ole ainoastaan sosiaali- palvelujen ja -laitosten ylläpitäjiä, ne myös motivoivat kansalaisia toimimaan vapaaehtoisesti yleisen hyödyn puolesta ja katsovat olevansa avun tarpeessa olevien henkilöiden asianajajia. Ne noudattavat toimissaan yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden periaatetta. Hyväntekeväisyysjärjestöt ovat osa ”kolmatta” sektoria, jolla on tärkeä merkitys Euroopan kansantalouksille ja joka on hyvin monitahoinen ilmiö. Sitä ei voi rajata yksiselitteisesti eikä lopullisesti. Erilaiset kansalliset kulttuurit, erilaiset toimintatasot ja ennen kaikkea aivan


title: Regulamento (CE) nº 2455/97 da Comissão de 10 de Dezembro de 1997 que altera o Regulamento (CEE) nº 3061/84 que estabelece regras de aplicação do regime da ajuda à produção do azeite

eurovoc_concepts:
aid system
olive oil
production aid

formats: html pdfa1b print


title: KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2450/97 av den 10 december 1997 om fastställande av de representativa priserna och tilläggsbeloppen för import av melass inom sockersektorn

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price


title: REGLAMENTO (CE) N° 2462/97 DE LA COMISIÓN de 10 de diciembre de 1997 por el que se modifican los precios representativos y los derechos adicionales de importación de determinados productos del sector del azúcar

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
sugar product
white sugar


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto Euron käyttöönoton vaikutukset pääomamarkkinoihin"

eurovoc_concepts:
capital market
euro
financial market
monetary cooperation
monetary policy

text: 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/141 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto Euron käyttöönoton vaikutukset pääomamarkkinoihin” (98/C 73/32) Komissio päätti 4. heinäkuuta 1997 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut talous-, raha- ja valuutta-asiain jaosto antoi lausuntonsa 5. joulukuuta 1997. Esittelijä oli Robert Pelletier. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 10. ja 11. joulukuuta 1997 pitämässään 350. täysistunnossa (joulukuun 10. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 106 ääntä puolesta, 4 vastaan, ja 10 pidättyi äänestämästä. Lausuntopyynnön aiheena oleva tiedonanto on syntynyt asiantuntijaryhmässä, jonka työtä johti A. Giovannini. Lausunnossa esitetään ennen muuta teknisiä suosituksia obligaatioiden, osakkeiden ja johdannaisinstrumenttien denominaation muuntamisesta euromääräiseksi sekä uusien euromääräisten pääomamarkkinoiden markki- nakäytännöistä. 1. Yleistä 1. 1. Kyseistä asiakokonaisuutta pohdittaessa on ko- rostettava markkinakäytäntöjä eli markkinoiden am- mattilaisten itsesäätelyä. Tästä syystä komissio on vii- saasti päättänyt turvautua ensisijaisesti asiantuntijoiden näkemyksiin. Komission omaksuma linja, 1. 1. 1. jonka mukaan tulee antaa mieluummin suosituksia kuin säädöksiä, vastaa markkinoiden toiveita. Eri jäsenvaltioita edusta- vat asiantuntijat ovat tehneet teknisistä suosituksista yhteenvedon, johon on koottu markkinatoimijoiden mielipiteitä siitä, missä määrin yhdenmukaistamista tarvitaan, jotta euromääräisistä arvopaperimarkkinois- ta saadaan mahdollisimman likvidit ja avoimet. 1. 2. Lähestymistapa on pragmaattinen ja porrastei- nen, ja siinä otetaan huomioon erilaisia menetelmiä, käytäntöjä ja kansallisia normeja, jotka toistaiseksi ovat voimassa jäsenvaltioiden markkinoilla ja jäävät eräissä jäsenmaissa voimaan 4:nnen tammikuuta 1999 jälkeen. 1. 2. 1. Komissio ansaitsee kiitoksen siitä, että se on kuullut hyvin kattavasti markkinatoimijoiden ammatil- lisia organisaatioita. 1. 3. Talous- ja sosiaalikomitean järjestämät kuule- mistilaisuudet vahvistavat, että komission näkemys on useimmiten oikea. Tämä puoltaa näkemystä, jonka mukaan markkinaosapuolilla on yhtenäinen, kansainvä- linen näkemys mm. joukkovelkakirja-, korko-, osake- ja johdannaismarkkinoiden toiminnasta. mitea esittää näkemyksensä vain sellaisista kysymyk- sistä, joiden käsittelyyn se pystyy tuomaan ”arvonlisää”. Mikäli jotain kysymystä ei oteta esiin, tämä tarkoittaa, että TSK hyväksyy komission ratkaisun. Komission tiedonannossa selvitetään havainnol- 1. 5. lisesti euron käyttöönottoon liittyviä hyvin monimutkai- sia vaiheita pääomamarkkinoilla. TSK antaa komissiolle tunnustusta siitä, että se on liittänyt rahaliiton tätä puolta koskevan näkemyksen osaksi kokonaisprosessia hiljattain julkistamassaan tiedonannossa (1) euron käyt- töönoton käytännön kysymyksistä. Edellä mainittu asiakirja täydentää erittäin on- 1. 6. nistuneesti tämä lausunnon aiheena olevaa tiedonantoa selvittämällä euroon liittyviä oikeudellisia, verotukselli- sia, kirjanpidollisia ym. ongelmia. 2. Erityistä 2. 1. Joukkovelkakirjamarkkinat Joulukuussa 1995 Madridin 2. 1. 1. Eurooppa- neuvosto päätti, että talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen alusta lähtien kaikki jälkimarkkinakelpoiset julkiset velkakirjat lasketaan liikkeeseen euromääräi- sinä, mikä on välttämätön edellytys, jotta rahoitusmark- kinoilla voidaan siirtyä euroon 4. tammikuuta 1999. Päätös ei kuitenkaan riittänyt, ja suurimmat maat ilmoittivatkin myöhemmin, että mainittuna päivänä ne muuntavat euroiksi huomattavan osan velkasalkustaan luoden siten kriittisen massan, jonka ansiosta voidaan varmistaa markkinoiden likviditeetti ja edellytykset euromääräisten viitekorkojen noteeraamiseksi. Ranska ja Belgia ovat vahvistaneet konvertoivansa julkisen velkansa euroiksi. Saksa puolestaan on hyväksynyt 24. syyskuuta 1997 ministerineuvostossa lakialoitteen, jonka mukaan se voi muuntaa lainoja euromääräisiksi 730 miljardin Saksan markan arvosta. Myös repo- ja johdannaismarkkinoiden toiminnalle muodostuu hyvät lähtökohdat, kun euromääräiset joukkovelkakirjamark- kinat ovat syvät ja laajat. Koska komission tiedonannossa käsitellään lu- 1. 4. ja toisaalta välttääkseen kuisia teknisiä kysymyksiä, suotta pitkittämästä lausuntoaan talous- ja sosiaaliko- (1) KOM (97) 491, 1. 10. 1997. Ks. myös komitean lausunto kyseisestä tiedonannosta. C 73/142 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 2. 1. 2. Kaikesta huolimatta eräissä maissa tietyt val- tion joukkovelkakirjaemissiot toteutetaan edelleen kan- sallisina rahayksikköinä. 2. 1. 3. Useimmissa maissa valtion joukkovelkakirja- markkinoiden likviditeettiä, avoimmuutta ja tehokkuut- ta vahvistaa velkasitoumusten noteeraaminen ja selvittä- minen euroina. On selvää, että jälkimarkkinakelpoisten julkisten joukkovelkakirjojen muuttaminen euromää- räisiksi vetää mukanaan suuren määrän yksityisten liikkeeseenlaskemia joukkovelkakirjoja. Vastaavasti pääomaltaan ja likviditeetiltään vähäiset velkakirjat pysynevät takaisinmaksupäiväänsä asti määrältään koti- maan rahayksikköinä. TA¨ RKEIMMA¨ T DENOMINAATION MUUTTA- MISMENETELMA¨ T 2. 1. 4. Se, että euro ei vastaa mitään tasalukua, aiheut- taa huomattavia totutteluongelmia yrityksille, yksityis- henkilöille ja markkinoille: on vaikea käsittää, miksi esimerkiksi arvopaperin nimellisarvossa pitää pilkun jälkeen olla kaksi desimaalia. Luonnollisten henkilöiden mahdollisuudet käydä kauppaa eivät ainakaan helpotu. Niinpä monet maat joutunevat arvopaperien senteiksi muuntamisen jälkeen pyöristämään yhden, 10:n tai 100 euron ylittävän osuuden myymällä sen markkinoille. 2. 1. 5. Tästä syystä talous- ja sosiaalikomitea katsoo, että jälkimarkkinakelpoisten velkakirjojen muuttami- toteuttaa joko lähimpään senttiin pyö- nen pitäisi ristämällä tai nimellisarvoa muuttamalla, jotta päästään euromääräiseen tasalukuun, samalla kun maksetaan rahallinen korvaus. Molemmilla menetelmillä on etunsa. 2. 1. 5. 1. Joka tapauksessa asiasta on annettava kan- sallisia säädöksiä, jotta vältytään arvopapereiden halti- joihin kohdistuvilta veroseuraamuksilta. Tällöin arvopaperit noteerattaisiin ja niillä käytäisiin kauppaa euron kerrannaisina (100, 1000 jne. ). 2. 1. 8. Mikä muuntomenetelmä valitaankin, muunta- misessa tarvitaan aina pyöristyssääntöä. Pyöristämisen vaikutukset on otettava huomioon neljällä tasolla: – yksittäiset salkut; – rahoituslaitosten salkut; – säilytyskeskukset; – liikkeeseenlaskettujen arvopaperien kokonaismäärä. 2. 1. 9. Selvityksessä asetetaan etusijalle alhaalta ylös (bottom up) -menetelmä. Yksi tämän menetelmän eduis- ta on, että emission arvo ei muutu ja pyöristyksestä johtuva virhe jää pieneksi, koska pyöristys tehdään lähellä asiakastasoa (kukin yksittäinen omistus muunne- taan erikseen). Menetelmä, jossa velkakirja pyöristetään alaspäin ja asiakkaalle maksetaan erotuksesta korvaus, on alhaalta ylös -menetelmän mukainen, toisin kuin tiedonannossa annetaan ymmärtää. Tältä osin komis- sion selvitystä pitäisi korjata. 2. 1. 10. Komitean käsityksen mukaan tiedonannossa kuvattuja kolmea muuta muuntomenetelmää käytetään vähemmän. Euroopan pankkiyhdistyksen kyselytutki- 2. 1. 11. muksen pohjalta on todettavissa, että jäsenvaltiot ovat päättämässä valtionvelkaa koskevista yksityiskohtaisis- ta muunto-ohjeista. On välttämätöntä, että komissiolle tiedot toimitetaan jäsenvaltiokohtaisesti vahvistetut käytettävästä tekniikasta ja että komissio voi tiedottaa niistä yleisesti. 2. 1. 6. Y k s i t t ä i s t e n v e l k a k i r j o j e n d e n o - 2. 2. Markkinakäytännöt m i n a a t i o n m u u t t a m i n e n 2000 kansallisen rahayksikön (kry) määräinen velkakirja voidaan muuntaa esimerkiksi Ranskan tapauksessa 312,60 laskutoimituksella velkakirjaksi 2000/6,39785 (muuntokertoimessa viisi desimaalia). Tulos pyöristetään lähimpään senttiin. euron Muunnon seurauksena velkakirjan euromääräinen ni- mellisarvo ei ole tasaluku. 2. 1. 7. D e n o m i n a a t i o n m u u t t a m i n e n k i i n t e ä n v ä h i m m ä i s n i m e l l i s a r v o n j a r a h a l l i s e n k o r v a u k s e n a v u l l a Edelleen Ranskaa esimerkkinä käyttäen arvoltaan 2000 kry:n velkakirja muunnetaan nimellisarvoltaan yhden euron velkakirjoiksi, joiden lukumäärä on 312. Muun- non 2000/6,39785 (muuntokertoimessa viisi desimaalia) yhteydessä suoritetaan 60 sentin korvausmaksu. Tämä muuntotapa johtaa siihen, että velkakirjan nimellisarvo on euroina tasaluku. Tällä muuntotavalla lisättäisiin markkinoiden likviditeettiä, ja yleisön olisi myös hel- pompi ymmärtää muuntoprosessia. 2. 2. 1. On välttämätöntä yhdenmukaistaa markkina- käytäntöjä tehokkuuden ja avoimmuuden lisäämiseksi. 2. 2. 2. Markkinoiden tärkeimmät laskentakäytännöt koskevat; – koronlaskua; – kupongin maksuväliä; – pankkipäiviä; – arvopäiviä eurojen käytössä. Rahoitusmarkkinoita edustavat ammatilliset organisaa- tiot ovat määritelleet markkinakäytännöt, joista ollaan laajalti yksimielisiä ja jotka ovat nopeasti vakiintumassa sisämarkkinoilla sovellettavaksi käytännöksi. 2. 2. 3. Selvityksessä esitetyt eri kohtia koskevat suosi- tukset ovat kannatettavia, mutta erityisesti pankkipäi- vien osalta ne edellyttävät jäsenvaltioiden säädöksiä. 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/143 Lisäksi selvityksessä korostetaan aivan oikein, että yhdenmukaistaminen aiheuttaa kustannuksia ja vie aikaa. 2. 3. Osakemarkkinat 2. 3. 1. Osakemarkkinoilla noudatetaan kansallisia toimintatapoja herkemmin kuin korkomarkkinoilla. Kysymys on suuresta piensäästäjien joukosta, jotka ovat sijoittaneet joko suoraan tai sijoitusrahastojen kautta arvopapereihin. 2. 3. 2. Perusoletus kuitenkin on, että niin juridisista syistä kuin emissioiden käytännön järjestelyiden helpot- tamisen ja yleisen ymmärrettävyyden vuoksi noteerauk- set perustuvat vain yhteen denominaatioon. 2. 3. 3. Yritysten osakepääoman muuntamista euro- määräiseksi tulee helpottaa. Suurempi ongelma liittyy epäilemättä kirjanpidon muuttamiseen euromääräiseksi kuin osakkeiden euromääräiseen noteeraamiseen. Olisi joka tapauksessa suotavaa, että yritykset voisivat muun- taa osakepääomansa euroiksi mahdollisimman jousta- vasti. Jäsenvaltion lainsäädännön tulisi antaa mahdolli- suus siihen, että yhtiön johtoelimet voivat halutessaan päättää osakepääoman muuntamisesta euroiksi tarvitse- matta kutsua koolle yhtiökokousta. 2. 3. 4. keidensa muuntamiseksi euromääräisiksi: Yhtiöllä on käytössään neljä vaihtoehtoa osak- – osakkeiden jättäminen toistaiseksi pyöristämättö- mään euromääräiseen nimellisarvoon; – kunkin osakkeen muunto euroiksi ja pyöristäminen lähimpään senttiin; – osakkeiden nimellisarvon yhtenäistäminen ja muutta- minen euromääräiseksi tasaluvuksi; – siirtyminen ei-nimellisarvoisiin osakkeisiin. 2. 3. 4. 1. Eri jäsenmaiden lainsäädännöt sisältävät eri- laisia määräyksiä yhtiön osakepääoman muuttamisesta. Tästä syystä suositus yhtiökokoukselle tai hallitukselle annettavista valtuuksista osakepääoman muuttamiseksi on aiheellinen. 2. 3. 5. Talous- ja sosiaalikomitea toivoo, että siirty- mistä ei-nimellisarvoisiin osakkeisiin suosittaisiin. Asiaa koskevia säädöksiä valmistellaan niissä maissa, joissa tällaisiin muutoksiin halutaan kannustaa. 2. 3. 6. Komissio kiinnittää osakemarkkinoita käsitte- levässä Yleiset näkökohdat -luvussa osuvasti huomiota siihen, että ”liikkeeseenlaskijat toimivat yleensä pää- asiassa omilla kansallisilla osakemarkkinoillaan”. 2. 3. 7. Sitä vastoin arviota, että ”yhteisen rahan käyt- töönotto ja valuuttakurssiriskin poistuminen euroalu- eella eivät ainakaan lyhyellä aikavälillä muuta liikkee- seenlaskijoiden ja niiden kotimarkkinoiden välillä vallit- sevaa suhdetta”, pitäisi täsmentää. 2. 3. 8. Kun ajatellaan kilpailun kiristymistä sijoitus- palveludirektiivin antamisen seurauksena, ei ole syytä aliarvioida laajojen euromarkkinoiden avautumisen seu- rannaisvaikutuksia sopeuduttaessa osakkeiden liikkee- seenlaskua koskeviin kansainvälisiin standardeihin. Ne asettavat liikkeeseenlaskijoille tiukempia vaatimuksia, jotka koskevat luottokelpoisuusluokituksia, tulosten julkistamista, kannattavuutta ilmaisevia tunnuslukuja ja emissioiden mainostamista. Ehtojen tiukkuus sulkee nämä markkinat keskisuurilta yrityksiltä, jotka eivät pysty kilpailemaan suuryritysten kanssa euromääräisillä markkinoilla ja samalla menettävät mahdollisuuden hyödyntää perinteisiä kotimarkkinoita. 2. 3. 9. Vastuullisten viranomaisten tulisi selvittää tar- kemmin euromarkkinoiden kansainvälistymisen vaiku- tukset pk-yritysten rahoitusmahdollisuuksiin. 2. 4. Johdannaismarkkinat Keskeinen kysymys on sopimusten jatkuvuus. 2. 4. 1. Neuvoston hyväksymät kaksi asetusta euron käyttööno- tosta (1) luovat vankan oikeusperustan rahaliiton kol- mannen vaiheen aloitukselle. Eräät valtiot, mm. Yhdys- vallat, ovat sisällyttäneet asiaa koskevia määräyksiä lainsäädäntöönsä. 2. 4. 2. Komitea on tyytyväinen komission tekemiin oikeudellisiin selvityksiin, jotka vahvistavat rahoitusla- keihin perustuvan tärkeimmillä rahoitusmarkkinoilla yleisesti tunnustetun periaatteen, että denominaatiol- taan euroksi muutettujen sopimusten voimassaolon tulee jatkua myös kolmansissa maissa. Näiden selvitys- ten tulokset tulee kuitenkin vielä varmistaa tietyissä painoarvoltaan vähäisemmissä maissa. 2. 4. 3. Olisi suotavaa, että komissio järjestäisi EU:n ulkopuolisiin maihin suunnatun tiedotuskampanjan, jossa selvitettäisiin, mitkä ovat yhteiseen rahaan liittyviä todellisia ongelma-alueita, jotta liiketoimissa vältyttäi- siin väärinkäsityksiltä. 2. 5. Hintalähteet 2. 5. 1. Markkinoiden hintalähteinä käytetään ny- kyään useita kansallisia hintalähdepaneeleja. Ajan mit- taan euron käyttöönotto merkitsee kansallisiin rahayk- sikköihin perustuvien hintalähteiden häviämistä. 2. 5. 2. Luottolaitoksia ja markkinatoimijoita edusta- vat yhdistykset ovat tehneet aloitteen Euriborin käyttöö- nottamiseksi. Samaa päämäärää silmälläpitäen Euroo- (1) Neuvoston asetus (EY) N:o 1103/97, annettu 17 päivänä ke- säkuuta 1997, tietyistä euron käyttöön ottamiseen liitty- vistä säännöksistä (hyväksytty perustamissopimuksen 235 artiklan perusteella), EYVL L 162, 19. 6. 1997 Neuvoston asetusluonnos euron käyttöön ottamisen vaiku- tuksista (annettu 7. päivänä heinäkuuta 1997; asetus hyväksytään perustamissopimuksen 109 l artiklan 4 kohdan nojalla sen jälkeen kun euron käyttöön ottavista jäsenval- tioista on tehty päätös), EYVL C 236, 2. 8. 1997 C 73/144 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 pan rahapoliittinen instituutti (EMI) on lupautunut laskemaan Eurimeanin, jonka tietoja Euroopan pankki- yhdistyksen on määrä levittää. Luottolaitoksia edustavat erilaiset yhteistyöelimet ovat mukana hintalähdepanee- lien muodostamisessa. 2. 5. 3. Mikäli euroalueella vallitsevasta viitekorosta päättää alueen pankeista valittu edustava joukko kuten on kaavailtu, uusissa sopimuksissa voidaan vuoden 1999 alusta lähtien noudattaa euromääräisiä viitekorkoja. Olisi toivottavaa, että kotimaiset viitekorot poistettai- siin käytöstä niissä maissa, missä laki tämän sallii, tai ainakaan niille ei annettaisi julkisuutta. Tämä on välttämätöntä rahoitusmarkkinoiden yhtenäistymisen kannalta. Sopimusten jatkuvuuden periaate ei merkitse, 2. 5. 4. että nykyiset hintalähteet toimintaansa 4. tammikuuta 1999 jälkeen, mikäli aiempi hintalähde voidaan korvata uudella, lähellä entistä olevalla hin- talähteellä. jatkaisivat 2. 6. Varantovelvoitteet (1) Rahoitusmarkkinoiden toimintaa on pyritty 2. 6. 1. tehostamaan monin tavoin. Varantovelvoitteiden asetta- minen haittaa kuitenkin ratkaisevasti yhtenäisten eu- romääräisten rahoitusmarkkinoiden toteuttamista. Talous- ja sosiaalikomitea katsoo velvollisuu- 2. 6. 2. dekseen korostaa, että on olemassa vaara toimintojen siirtymisestä sellaisille euromarkkinoille, joita varanto- velvoitteet eivät koske. Olisi erityisen huolestuttavaa, jos syntymässä olevat yhdenmukaiset euromarkkinat joutuisivat epäsuotuisaan asemaan ja alkaisivat säänte- lysyistä kehittyä talous- ja rahaliittoon osallistuvien maiden ulkopuolella. (1) Ks. myös talous- ja sosiaalikomitean lausunto 24. maalis- kuuta 1993 aiheesta ”Varantovelvoitteet sisämarkkinoilla” (Esittelijä: Meyer-Horn), EYVL C 129, 10. 5. 1993, s. 10 Bryssel, 10. joulukuuta 1997. 2. 7. Verotus Talous- 2. 7. 1. ja sosiaalikomitea on yhtä mieltä komission tiedonannossaan esittämästä näkemyksestä, että ”markkinakäytäntöjen yhdenmukaistamisen tasos- ta riippumatta tulee silti jäämään eriävistä kansallisista verojärjestelmistä – – johtuvia vääristymiä”. 2. 7. 2. Niinpä talous- ja sosiaalikomitean mielestä ei voida jäädä odottamaan, että euron käyttöönotto aiheuttaisi vääristymiä, ennen kuin ryhdytään etsimään ratkaisua kilpailun kannalta epätyydyttävän tilanteen korjaamiseksi. 2. 7. 2. 1. Tästä näkökulmasta talous- ja sosiaalikomi- tea haluaa korostaa komission hiljattain tekemien ehdo- tusten tärkeyttä, etenkin kun ne toimivat ohjeistuksena, jonka avulla estetään vahingollista verojärjestelmien välistä kilpailua. 3. Päätelmät Talous- ja sosiaalikomitea pitää tiedonantoa 3. 1. laadukkaana. Komitea toivoo, että komissio seuraa vastedes tarkasti markkinatoimijoiden näkemyksiä, ilman että markkinoiden toimintaan puututaan säänte- lyn keinoin. Sääntelyn vaarana on, että se ei seuraa kyllin nopeasti markkinakehitystä. 3. 1. 1. Markkinoita edustavien ammatillisten organi- saatioiden tekemät aloitteet osoittavat, että ne pystyvät yhdenmukaistamaan markkinakäytäntöjä, mikä on vält- tämätöntä euromarkkinoiden läpinäkyvyyden ja likvidi- teetin kannalta. 3. 2. Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että on välttämätöntä miltei päivittäin seurata alati muuttuvien markkinakäytäntöjen kehittymistä. 3. 3. Talous- ja sosiaalikomitea tarjoaa jäsentensä asiantuntemuksen kautta komission käyttöön syvällistä teknistä tietämystä euromarkkinoiden käyttöönotossa vielä ratkaisua odottaviin ongelmiin. Se toivoo myös saavansa olla tiiviisti mukana euron käyttöönoton val- misteluprosessissa. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 3897/97 dell'on. Amedeo AMADEO al Consiglio. Atrocità perpetrate da militari di Stati membri dell'UE in Somalia

eurovoc_concepts:
Somalia
UNO
civil defence
civil war
civilian victim
cruel and degrading treatment
multinational force
violence

text: 8. 6. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunita‘ europee C 174/153 (98/C 174/227) INTERROGAZIONE SCRITTA E-3897/97 di Amedeo Amadeo (NI) al Consiglio (10 dicembre 1997) Oggetto: Atrocita‘ perpetrate da militari di Stati membri dell(cid:146)UE in Somalia Facendo riferimento alla interrogazione E-2488/97 di Nikitas Kaklamanis (UPE) nella quale si chiede «Puo‘ il Consiglio dire come pensa di reagire di fronte a queste inaudite atrocita‘ commesse da militari provenienti dagli Stati membri (e addirittura Fondatori) dell(cid:146)Unione, azioni che, nel complesso, ne ledono fortemente il prestigio e privano di sostanza le sue dichiarazioni sulla «salvaguardia dei diritti dell(cid:146)uomo»?» Si chiede al Consiglio di rispondere tempestivamente, anche in considerazione dei risultati di una indagine del Ministero della Difesa italiana e dopo la confessione di falso del direttore di «Panorama», affinche· non si consenta l(cid:146)offesa delle forze di pace inviate in Somalia e piu‘ specificamente i soldati della gloriosa Folgore. L(cid:146)interrogazione avanzata dall(cid:146)Onorevole Parlamentare non riguarda materia di competenza del Consiglio. Risposta (26 febbraio 1998) (98/C 174/228) INTERROGAZIONE SCRITTA E-3898/97 di Amedeo Amadeo (NI) alla Commissione (11 dicembre 1997) Oggetto: Atrocita‘ perpetrate da militari di Stati membri dell(cid:146)UE in Somalia Facendo riferimento alla interrogazione E-2488/97 di Nikitas Kaklamanis (UPE) nella quale si chiede «Puo‘ il Consiglio dire come pensa di reagire di fronte a queste inaudite atrocita‘ commesse da militari provenienti dagli Stati membri (e addirittura Fondatori) dell(cid:146)Unione, azioni che, nel complesso, ne ledono fortemente il prestigio e privano di sostanza le sue dichiarazioni sulla «salvaguardia dei diritti dell(cid:146)uomo»?» Si chiede al Consiglio di rispondere tempestivamente, anche in considerazione dei risultati di una indagine del Ministero della Difesa italiana e dopo la confessione di falso del direttore di «Panorama», affinche· non si consenta l(cid:146)offesa delle forze di pace inviate in Somalia e piu‘ specificamente i soldati della gloriosa Folgore. Risposta data dal Sig. Pinheiro in nome della Commissione (14 gennaio 1998) La Commissione segue gli sviluppi dell(cid:146)inchiesta sulle accuse di maltrattamenti inflitti ad alcuni somali nell(cid:146)ambito della missione delle Nazioni Unite «Restore Hope». L(cid:146)inchiesta e‘ di competenza delle autorita‘ dei paesi i cui contingenti hanno partecipato alla missione delle Nazioni Unite. La Commissione desidera rammentare il ruolo essenziale svolto dall(cid:146)Unione e dai paesi interessati all(cid:146)invio di forze per il mantenimento della pace nel quadro dell(cid:146)operazione «Restore Hope», operazione che ha permesso di salvare migliaia di vite umane. (98/C 174/229) INTERROGAZIONE SCRITTA P-3901/97 di Carlo Secchi (PPE) alla Commissione (27 novembre 1997) Oggetto: Divieto in Italia di pubblicita‘ per i farmaci lassativi E‘ la Commissione a conoscenza del fatto che la «Commissione Unica del Farmaco» del Ministero della Sanita‘ italiano ha deciso di modificare l(cid:146)attuale classificazione dei farmaci lassativi dalla categoria O. T. C. a quella dei medicinali senza obbligo di prescrizione, i cosiddetti S. O. P. , per i quali, a differenza dei primi, non e‘ consentita la pubblicita‘ al pubblico?


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tilsluttet telekommunikationsudstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse«

eurovoc_concepts:
EC conformity marking
approximation of laws
harmonisation of standards
quality label
telecommunications equipment

text: C 73/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om tilsluttet telekommunikationsudstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse« (98/C 73/02) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 27. juni 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Bo Green til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 5. november 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 350. plenarforsamling af 10. og 11. december 1997, mødet den 10. december 1997, med 95 stemmer for og 2 imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Harmoniseringen af det europæiske marked for teleterminaludstyr blev indledt i 1983. I 1985 fremsatte Kommissionen et forslag til et direktiv om gensidig anerkendelse af prøvningsresultater for terminaludstyr, der blev vedtaget som Rådets direktiv 86/361/EØF (1). Dette blev erstattet af direktivet om teleterminaludstyr 91/263/EØF (2), som indførte en harmoniseret ordning for hele typegodkendelsesprocessen, herunder markeds- føring og ibrugtagning af teleterminaludstyr. Direktiv 91/263/EØF blev med direktiv 93/97/EØF (3) udvidet til at omfatte alle satellitjordstationer. 1. 2. Det stigende tempo i teknologiudviklingen nød- vendiggør en grundlæggende revision af denne eksiste- rende lovgivning. I betragtning af, at produkterne kan have en levetid på helt ned til tre år, er det for langsommeligt at fastlægge de retlige foranstaltninger, som er fastsat i direktiv 91/263/EØF og 93/97/EØF. Liberaliseringen af infrastrukturerne og dereguleringen af markedet for tjenesteydelser fra januar 1998 har skabt et meget konkurrencepræget og dynamisk marked. Kommissionen foreslår derfor væsentlige ændringer i EU-lovgivningen om telekommunikationsudstyr. Det foreslåede direktiv skal kunne fungere på et marked, hvor der er et konkurrencebetonet udbud af net, tjenester og terminaler. 2. Kommissionens forslag 2. 1. Formålet med Kommissionens forslag er at fast- sætte forskriftsrammer for markedsføring, fri omsæt- ning og ibrugtagning af tilsluttet telekommunikationsud- styr, som opfylder de væsentlige krav. (1) ØSU’s udtalelse, se EFT C 303 af 25. 11. 1985. (2) ØSU’s udtalelse, se EFT C 329 af 30. 12. 1989. (3) ØSU’s udtalelse, se EFT C 161 af 14. 6. 1993. Det foreslåede direktiv erstatter direktiverne 2. 2. 91/263/EØF og 93/97/EØF. Samtidig udvides anvendel- sesområdet, således at det kommer til at omfatte såvel »ikke-harmoniserede« produktområder som udstyr, for hvilket der gælder harmoniserede forskrifter eller stan- darder. Det erstatter de nuværende nationale godkendel- sesordninger på de ikke-harmoniserede områder. Også alle former for radioudstyr vil blive omfattet, dog bortset fra radioudstyr, som udelukkende er beregnet til offentlige sikkerhedsformål. 2. 3. For at sikre fleksibilitet i anvendelsen af det foreslåede direktiv og levne plads for fremtidige, innova- tive net og terminaler er de væsentlige krav til teleud- styr (4) formuleret i generelle vendinger. Et særligt udvalg (TCAM) (5) skal bistå Kommissionen med at identificere og udforme de specifikke krav, der efter behov kan fastsættes for de enkelte typer af teleudstyr. Belært af erfaringerne med den nuværende lov- 2. 4. givning foreslår Kommissionen en mindre striks fortol- kning af de væsentlige krav end den, der blev anvendt i direktiv 91/263/EØF og 93/97/EØF. De tidligere krav vedrørende forebyggelse af skade på nettet og korrekt samfunktion med nettet er bortfaldet. Under visse omstændigheder kan teleudstyr markedsføres alene på grundlag af kravene vedrørende sikkerhed og elektro- magnetisk kompatibilitet. Dog kan der anvendes andre væsentlige krav som fx forebyggelse af uacceptabel forringelse af tjenesten for andre personer, EU-dækkende portabilitet og effektiv udnyttelse af radiofrekvensbån- det, lige som aspekter i tilknytning til sundhed, handicap- pede, alarm- og sikkerhedstjenester og kommunikations- hemmeligheden kan inddrages. 2. 5. Medlemsstaterne afgør, hvilke net terminalud- styr kan opkobles til, og netoperatørerne forpligtes til (4) Teleudstyr = tilsluttet telekommunikationsudstyr [define- ret i artikel 2, litra a)]. (5) TCAM = Telecommunication Conformity Assessment and Market surveillance committee, på dansk Udvalget for Overensstemmelsesvurdering og Markedstilsyn på Tele- området (defineret i artikel 12, stk. 1). 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/11 at offentliggøre så detaljerede tekniske specifikationer for netgrænsefladen, eller de »åbne netterminerings- punkter« (1), at det bliver muligt at konstruere kompati- belt terminaludstyr. 3. 4. Når det gælder radioudstyr, bør direktivet ikke omfatte radioudstyr, der benyttes af radioamatører (3), samt radiomodtagere, der udelukkende er i stand til at modtage normale radioudsendelser. 2. 6. Der foreslås nye procedurer for overensstemmel- sesvurdering, hvor prøvning udført af tredjemand i medfør af direktiv 91/263/EØF erstattes af fabrikanter- klæringer. Fabrikanten kan vælge at benytte alternative tekniske specifikationer i stedet for harmoniserede standarder til at godtgøre, at han opfylder de væsentlige krav; dette gælder dog ikke visse radioprøvningssæt, som skal fastlægges af bemyndigede organer. 3. 5. Nationale licensordninger for radioprodukter vil fortsat være nødvendige i mange medlemsstater. Det bør anføres i direktivet, at dets bestemmelser ikke foregriber foranstaltninger, som medlemsstaterne træf- fer med henblik på at tillade eller bemyndige brugen af radiofrekvensbåndet, når disse er forenelige med EU-lovgivningen. 2. 7. Til gengæld for denne lettere adgang til markedet indføres et markedstilsyn, og der vil blive grebet ind over for produkter, som ikke opfylder de væsentlige krav. Sådanne produkter vil ikke alene blive fjernet fra markedet; de vil også blive anset for at have forvoldt »skade« som omhandlet i direktiv 85/374/EØF om produktansvar. Ansvaret for denne skade påhviler fabri- kanterne, som også hæfter for de direkte økonomiske skader, der måtte opstå som følge af, at de væsentlige krav ikke er overholdt. 3. Generelle bemærkninger 3. 1. ØSU bifalder ethvert initiativ, som forenkler EU-lovgivningen og retter sig ind efter markedsudvik- lingen med henblik på fremover at sikre et mere åbent, konkurrencebetonet og dynamisk marked i EU, hvilket helt klart er formålet med dette kommissionsforslag. Fordi det foreslåede direktiv fortolker de væsentlig krav mere lempeligt, end tilfældet var i direktiverne 91/263/EØF og 93/97/EØF, vil det efter ØSU’s opfattelse udgøre en vigtig del af grundlaget for fremtidens informationssamfund. 3. 2. ØSU tilslutter sig i princippet hovedlinjerne i det foreslåede direktiv. Dog må der sættes visse spørgsmåls- tegn ved teksten. 3. 3. Undtagelsen for udstyr, der udelukkende er beregnet til offentlige sikkerhedsformål, bør omfatte alt teleudstyr, og ikke kun radioudstyr. Dette bør anføres først i direktivet snarere end under definitionerne. Ordlyden i det foreslåede direktiv om databeskyttelse inden for telesektoren kunne muligvis tjene som forbil- lede (2). (1) Defineret i artikel 2, litra b). (2) »Dette direktiv gælder ikke for aktiviteter, der ikke er omfattet af fællesskabsretten, som f. eks. de aktiviteter, der er fastsat i afsnit V og VI i traktaten om Den Europæiske Union, og under ingen omstændigheder for aktiviteter, der vedrører den offentlige sikkerhed, forsvar, statens sikkerhed (herunder statens økonomiske interesser, når disse aktiviteter er forbundet med spørgsmål vedrørende statens sikkerhed) og statens aktiviteter på det strafferetlige område«, artikel 1, stk. 3, i Fælles holdning nr. 57/96 af 12. 9. 1996, EFT ref. 96/C 315 af 24. 10. 1996. 3. 6. Det væsentlige krav om effektiv udnyttelse af radiofrekvensbåndet bør være et generelt væsentligt krav, der omfatter alt radioudstyr. For at undgå forvir- ring bør de forskellige krav til radioudstyr og andre former for teleudstyr udsondres mere klart i teksten. De bemyndigede organers rolle (4) er uklar og 3. 7. bør defineres bedre. Deres rolle synes begrænset til enten (a) at opstille radioprøvningssæt for bestemte typer teleudstyr, hvilket i stedet kunne gøres af TCAM- udvalget på generel basis, eller (b) at kontrollere fabri- kantens erklæring om, hvilken teleudstyrstype et bestemt produkt er i overensstemmelse med, men uden at verificere overensstemmelsen. Med mindre det bemyndi- gede organ deltager i produktinspektion eller fabrika- tionskontrol, bør dets identifikationsnummer ikke figu- rere i CE-mærkningen. Det ligger endnu ikke fast, hvilke andre specifikke 3. 8. krav, der er tale om i artikel 3 og 4 i Kommissionens forslag. Det er vigtigt, at sådanne krav på forhånd er defineret. Medlemsstaterne bør via det foreslåede udvalg inddrages i fortolkningen af disse krav. 3. 9. Det bør fremgå klart af direktivforslaget, at forbrugerne er beskyttet gennem horisontal lovgivning, når det gælder aspekter af produkterne, som falder uden for de væsentlige krav. Dette er vigtigt, fordi det foreslåede direktiv fortolker de væsentlige krav mere lempeligt, end tilfældet var i direktiverne 91/263/EØF og 93/97/EØF. 3. 10. Muligheden for at fjerne alle produkter fra markedet i medfør af direktivets beskyttelsesbestemmel- ser lægger efter ØSU’s mening så tilpas meget pres på leverandørerne, at disse vil sørge for, at teleudstyr opfylder alle gældende væsentlige krav, og at den forenklede adgang til markedet ikke misbruges. Yderli- gere bestemmelser om ansvar for manglende overens- stemmelse er ikke påkrævede. (3) Som defineret i artikel 1, definition 53, i radioforskrifterne i Den internationale konvention om Telekommunikation. (4) Jf. artikel 10 og 11. C 73/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 98 3. 11. Direktivet bør omfatte sikkerhedsklausuler samt en klageprocedure for fabrikanter, som mener, at deres produkter er blevet trukket tilbage fra markedet uden behørig begrundelse. 3. 12. Desuden bør direktivet omfatte en klageproce- dure med henblik på løsning af stridsmål om, hvorvidt de af netoperatørerne offentliggjorte specifikationer for deres åbne nettermineringspunkter er tilstrækkeligt detaljerede til, at der kan konstrueres kompatibelt teleudstyr. 3. 13. Den nyligt indgåede WTO-aftale om gensidig anerkendelse omfatter ingen bestemmelser om fabrikan- terklæringer. Dette rejser spørgsmålet om gensidighed, som der bør tages hensyn til i det foreslåede direktiv. 4. Særlige bemærkninger 4. 1. Artikel 2, litra d) Teksten bør affattes således: ». et dokument, og som bl. a. egenskaber. « fastlægger, hvilke 4. 2. Artikel 3, stk. 1, litra a) direktiv 89/336/EØF om elektromagnetisk kompatibili- tet. Dette litra bør udgå. 4. 5. Artikel 4, stk. 1, litra d) Kravet om »beskyttelse af kommunikationshemme- ligheden« er muligvis allerede dækket af det foreslåede direktiv om databeskyttelse inden for telesektoren (1). Dette litra bør tages op til fornyet overvejelse. 4. 6. Artikel 6, stk. 1 Ordene »vedrørende markedsføring« indføjes efter »ikke skal opfylde yderligere nationale forskrifter«. 4. 7. Artikel 7, stk. 1 Ordene »når det anvendes korrekt til det af fabrikanten tilsigtede formål« indføjes efter »ikke opfylder de rele- vante væsentlige krav, der gælder for udstyrstypen«. (Jf. punkt 3. 11 i de generelle bemærkninger. ) 4. 8. Artikel 7, stk. 3 Stykket indledes således: Det generelle væsentlige krav vedrørende sikkerhed, som er nævnt i artikel 3, stk. 1, litra a), og omhandlet i direktiv 73/23/EØF, bør formuleres som »de vigtigste sikkerhedsfaktorer i direktiv 73/23/EØF«, fordi udtryk- ket »væsentlige krav« ikke benyttes i dette direktiv. Kravene bør ikke gælde for udstyr, som er opregnet i bilag II til direktiv 73/23/EØF. »Kommissionen holder hurtigst muligt samråd med de berørte parter. Hvis Kommissionen efter dette samråd finder, at en foranstaltning efter stk. 1 er berettiget, giver den straks den medlemsstat, som har truffet foranstaltningen, samt de øvrige medlems- stater underretning herom. « 4. 3. Artikel 3, stk. 1, litra b) (Ordlyden er hentet i direktiv 91/263/EØF, artikel 8, stk. 2. ) Jf. punkt 3. 11 i de generelle bemærkninger. Det generelle væsentlige krav vedrørende elektromagne- tisk kompatibilitet, som er nævnt i artikel 3, stk. 1, litra b), og omhandlet i direktiv 89/336/EØF, bør formuleres som »kravene i artikel 4 i direktiv 89/336/EØF«, fordi udtrykket »væsentlige krav« ikke benyttes i dette direk- tiv. Kravene bør ikke gælde for udstyr, som ikke er omfattet af direktiv 89/336/EØF i medfør af samme direktivs artikel 2, stk. 2. 4. 9. Artikel 8 Artiklen bør udgå. Afhjælpning i tilfælde af manglende overensstemmelse med væsentlige krav bør søges gen- nem artikel 7 og andre bestemmelser i EF-lovgivningen, jf. punkt 3. 10 i de generelle bemærkninger. 4. 4. Artikel 4, stk. 1, litra a) 4. 10. Betragtning nr. 20 Kravet om »beskyttelse af sundheden« er formuleret for bredt til et telekommunikationsdirektiv. Krav om, at udstyr ikke må bringe menneskers sundhed eller sikker- hed i fare, er allerede indeholdt i lavspændingsdirektivet 73/23/EØF, som dækker ikke-elektriske sikkerhedsas- pekter såvel som elektriske aspekter. Eventuelle risici i forbindelse med radiofrekvensstråling er dækket af Anden del af denne betragtning bør udgå, jf. punkt 3. 10 i de generelle bemærkninger. (1) Fælles holdning nr. 57/96 af 12. 9. 1996, EFT ref. 96/C 315 af 24. 10. 1996. 9. 3. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 73/13 4. 11. Betragtning nr. 21 4. 12. Ny artikel 6, stk. 4 Betragtning nr. 21 bør omformuleres således: »Fabrikanter eller disses befuldmægtigede inden for EF, som er ansvarlige for EF-markedsføring af produkter, har ansvaret for alle aspekter af disse produkter i henhold til EF-lovgivningen, herunder i direktiv bestemmelserne om produktansvar 85/374/EØF; ifølge EF-lovgivningen har fabrikanter også ansvaret for produkter, som benyttes af er- hvervsvirksomheder og andre telekommunikations- brugere, som ikke er fysiske personer;« (Jf. punkt 3. 9 og 3. 10 i de generelle bemærkninger. ) Bruxelles, den 10. december 1997. Følgende stykke foreslås tilføjet: »Bestemmelserne i denne artikel kan ikke hindre nogen medlemsstat i at træffe de foranstaltninger, som er omhandlet i artikel 8 i direktiv 89/336/EØF, lige som de ikke hindrer afhjælpning i medfør af anden gældende EF-lovgivning af skade eller overlast på personer eller ejendom forvoldt af udstyr, der opfylder de relevante væsentlige krav på det tids- punkt, hvor det første gang markedsføres. « Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil til transport af visse dyr og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF for så vidt angår typegodkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil« (98/C 73/03) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 3. juli 1997 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Kenneth J. Gardner til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 3. december 1997. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 350. plenarforsamling af 10. og 11. december 1997, mødet den 10. december 1997, med 84 stemmer for og 2 stemmer imod, mens 3 stemte hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Dette »særdirektiv« i medfør af rammedirektiv 70/156/EØF om typegodkendelse opererer med særskilte typegodkendelser for hhv. komplette køretøjer, chassiset (ofte masseproducerede standardenheder) og karrosseri- et (ofte produceret i mindre serier). Da forslaget omfatter et bredt spektrum af køretøjer — fra store lastvogne med flere etager til små påhængskøretøjer koblet til firehjulstrækkere — er det ekstra vanskeligt at finde fælles løsninger. Som i de fleste andre typegodkendelsesdirektiver 1. 2. er der tale om fakultativ harmonisering — medlemssta- terne skal godkende køretøjer og påhængskøretøjer, som er fremstillet i overensstemmelse med direktivet, men kan vælge også at godkende køretøjer, som opfylder nationale specifikationer. 1. 3. Forslaget er baseret på artikel 100 A og omhandler kun typegodkendelse af motorkøretøjer og påhængskø- retøjer. Det beskæftiger sig hverken med brugen af køretøjerne eller med de faktiske transportvilkår, som henhører under artikel 43. Kommissionen skulle have fremsat forslag til direktiv herom for flere år siden, men erklærer nu, at dette vil ske, så snart det foreliggende artikel 100 A-direktiv er blevet vedtaget