title: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/68/EÜ, 16. detsember 1997, väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele paigaldatavate sisepõlemismootorite heitgaaside ja tahkete heitmete vähendamise meetmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
approximation of laws
atmospheric pollutant
motor vehicle
pollution control measures
technical regulations

text: 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 31997L0068 27. 2. 1998 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 17 L 59/1 EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV 97/68/EÜ, 16. detsember 1997, väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele paigaldatavate sisepõlemismootorite heitgaaside ja tahkete heitmete vähendamise meetmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, 2) võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eelkõige selle artiklit 100a, võttes arvesse komisjoni ettepanekut, (1) võttes arvesse majandus- ja sotsiaalkomitee arvamust, (2) toimides asutamislepingu artiklis 189b sätestatud korras, (3)- pidades silmas lepituskomitees 11. novembril 1997 heakskiide- tud ühisteksti ning arvestades, et: 1) ühenduse keskkonnakaitse ja säästva arengu põhimõtteid ning meetmeid käsitlevas programmis (4) tõdetakse põ- hialusena, et kõiki inimesi tuleb efektiivselt kaitsta õhu- saastest tingitud teadaolevate ohtude eest tervisele ning et see eeldab eelkõige lämmastikdioksiidi (NO2), tahkete osakeste (PT) – tahma ja teiste õhku saastavate ainete (CO) heitmete kontrolli all nagu näiteks süsinikoksiidi hoidmist; troposfääris on takistatud osooni (O3) moo- dustumine ja sellega kaasneb mõju tervisele ja keskkon- tuleb vähendada seda nähtust põhjustavate läm- nale, mastikoksiidide (NOx) ja süsivesinike (HC) heitmeid; NOx- ja HC-heitmete vähendamist nõuavad muu hulgas ka hapestumisest tingitud keskkonnakahjustused; (1) EÜT C 328, 7. 12. 1995, lk 1. (2) EÜT C 153, 28. 3. 1996, lk 2. (3) Euroopa Parlamendi 25. oktoobri 1995. aasta arvamus (EÜT C 308, 20. 11. 1995, lk 29), nõukogu 20. jaanuari 1997. aasta ühine seisu- koht (EÜT C 123, 21. 4. 1997, lk 1) ja Euroopa Parlamendi 13. mai 1997. aasta otsus (EÜT C 167, 2. 7. 1997, lk 22). Nõukogu 4. det- sembri 1997. aasta otsus ja Euroopa Parlamendi 16. detsembri 1997. aasta otsus. (4) Nõukogu koosolekul vastuvõetud nõukogu ja liikmesriikide esinda- jate resolutsioon 1. veebruarist 1993 (EÜT C 138, 17. 5. 1993, lk 1). 3) 4) 5) ühendus kirjutas aprillis 1992 alla lenduvate orgaaniliste ühendite (VOC) vähendamist käsitlevale ÜRO Euroopa ja ühines detsembris Majanduskomisjoni protokollile 1993 NOx-heitmete vähendamist käsitleva protokolliga, mis mõlemad on seotud juulis 1982 vastuvõetud riigist riiki kanduvate õhusaasteainete kauglevikut käsitleva 1979. aasta konventsiooniga; liikmesriigid eraldi ei suuda piisavalt täita väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate mootorite saastavate heitmete taseme vähendamise eesmärki ega tagada mootorite ja masinate siseturu toimimist; neid eesmärke on seega võimalik paremini saavutada, ühtlustades liikmesriikide õigusakte, mis käsitlevad väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele paigaldatavate mootorite poolt põhjusta- tud õhusaaste vältimise meetmeid; uuemad komisjoni poolt teostatud uurimused näitavad, et väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate mootorite heitmed moodustavad olulise osa inimese poolt põhjus- tatud teatavate atmosfäärile kahjulike saasteainete kogu- heitmetest; võrreldes eelkõige teeliiklusest tingitud õhu- saastega, põhjustab käesoleva direktiiviga reguleeritavate diiselmootorite klass märkimisväärse osa NOx ja PT poolt tingitud õhusaastest; ja PT heitmed; peamiseks probleemiks selles valdkonnas on diiselmoo- töötavate liikurmasinate toritega varustatud, maapinnal heitmed, eriti NOx- tuleks seejuures esmajärjekorras reguleerida neid heitmeallikaid; seejuures edaspidi on vajalik laiendada käesoleva direktiivi kohal- damisala, hõlmates teid kasutatavate teiste väljaspool liikurmasinate, kaasa arvatud teisaldatavate generaator- seadmete ja eriti bensiinimootorite heitmete kontrolli all hoidmise, lähtudes nõuetele vastavatest katsetsüklitest; CO- ja HC-heitmeid on võimalik tunduvalt vähendada, kui teostatakse käesoleva direktiivi kavandatud laienda- mine nii, et direktiiv käsitleb ka bensiinimootoreid; 18 6) ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd võimalikult kiiresti tuleks kasutusele võtta põllutöö- ja metsatraktorite mootorite heitmete kontrolli all hoidmist käsitlevad õigusaktid, mis tagavad käesoleva direktiiviga ettenähtud tasemele vastava tasemega keskkonnakaitse, üheskoos käesoleva direktiiviga täielikult ühilduvate stan- dardite ning nõuetega; käsitlevaid nõudeid; tüübikinnitusi andev liikmesriik võ- tab kontrollimiseks vajalikud meetmed; 7) sertifitseerimismenetluseks on valitud tüübikinnitusme- netlus, mis Euroopas kasutusel oleva meetodina on aja jooksul osutunud sobilikuks maanteesõidukite ja nende detailide nõuetele vastavuse kinnitamise menetluseks; uudse elemendina on kehtestatud tüübikinnituse andmi- ne ühesugustest osadest ja samasuguste konstruktsiooni- põhimõtete alusel toodetud mootorite rühma (mootori- tüüpkonna) põhimootorile; 11) uute katsemenetluste ja piirväärtuste kehtestamisel tuleb võtta arvesse vastavate mootoritüüpide spetsiifilisi kasu- tusviise; 12) uute nimetatud standardite kasutuselevõtul on asjakoha- ne järgida läbiproovitud kaheetapilist lähenemisviisi; 8) mootorid, mis on toodetud käesoleva direktiivi nõudeid järgides, tuleb vastavalt märgistada ja sellest tuleb teatada tüübikinnituste eest vastutavale ametiasutusele; selleks et mitte suurendada administratiivse töö koormust, ei ole ette nähtud otsest järelevalvet ametiasutuste poolt moo- torite tootmiskuupäevade üle, mis on seotud karmista- tud nõuetega; kõnealuse tootjatele jäetud vabadusega kaasneb nõue, et tootjad lihtsustaksid pisteliste kontrolli- miste teostamist ametiasutuste poolt ja teeksid regulaar- selt kättesaadavaks asjakohase teabe tootmise planeerimi- se kohta; kõnealuse teavitamise korra tingimusteta järgi- mine ei ole kohustuslik, kuid selle ulatuslik järgimine tüübikinnituste eest vastutavatel ametiasu- hõlbustaks tustel hindamismenetluste kavandamist ja aitaks kaasa usalduse suurenemisele tootjate ja tüübikinnituse eest vastutavate ametiasutuste vahel; 13) 14) 9) kooskõlas direktiiviga 88/77/EMÜ (1) ja ÜRO Euroopa majanduskomisjoni eeskirja nr 49 seeriaga 02, mis on toodud direktiivi 92/53/EMÜ (2) IV lisa 2. liites, antud tüübikinnitused loetakse võrdväärseiks käesoleva direktii- vi esimeses etapis nõutavate tüübikinnitustega; 10) liikmesriikides peab olema lubatud käesoleva direktiivi nõudeid järgivate ja selle kohaldamisalasse kuuluvate mootorite turule toomine; nimetatud mootoritele ei tohi kohaldada mistahes muid siseriiklikke, heitmeid suure võimsusega mootorite heitmeid olulisel määral vähendada on ilmselt lihtsam, sest nende korral on võimalik kasutusele võtta maanteesõidukite mootorite jaoks väljatöötatud olemasolevat tehnoloogiat; eespool nimetatut arvesse võttes nähakse ette nõuete järkjärguli- ne rakendamine alustades I etapil kolme võimsusklassi hulgast kõige kõrgemast; nimetatud põhimõtet järgitakse ka II etapil selle erinevusega, et kaasatud on uus, neljas võimsusklass, mis ei kuulunud I etappi; jõustumist võib oodata heit- pärast käesoleva direktiivi mete tunduvat vähenemist kõnealuses väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate valdkonnas, mida nüüd regu- leeritakse ja mis on võrrelduna maanteeliikluse heitme- tega kõige tähtsam valdkond lisaks põllutöötraktoritele; seejuures, kuna diiselmootorite tehnilised karakteristikud on CO ja HC heitmete suhtes üldiselt väga head, on edusamm heitmete koguhulga vähenemise osas väga väike; 15) selleks, et arvesse võtta erandlikke tehnilisi või majan- duslikke olukordi, on ette nähtud menetlused, millega tulenevate on võimalik tootjat käesolevast direktiivist kohustuste täitmisest vabastada; (1) Nõukogu 3. detsembri 1987. aasta direktiiv 88/77/EMÜ sõidukite diiselmootoritest paisatavate heitgaaside tekitatud õhusaaste vastu võetavaid meetmeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustami- se kohta (EÜT L 36, 9. 2. 1988, lk 33). Direktiivi on viimati muude- tud direktiiviga 96/1/EÜ (EÜT L 40, 17. 2. 1996, lk 1). (2) Nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiiv 92/53/EMÜ, millega paran- datakse direktiivi 70/156/EMÜ mootorsõidukite ja nende haagiste tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 225, 10. 8. 1992, lk 1). 16) toodangu nõuetele vastavuse (COP) tagamiseks peavad tootjad tegema vastavad korraldused kohe, kui mootorile on antud tüübikinnitus; selleks juhuks, kui avastatakse nõuetele mittevastavus, on sätestatud menetlused, mille- ga kehtestatakse teavitamise kord, mittevastavuse kõrval- damise meetmed ja koostöömeetmed, mis võimaldavad lahendada võimalikke eriarvamusi liikmesriikide vahel seoses mootorite vastavusega tüübikinnitusele; 17) 18) 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 19 käesolev direktiiv ei avalda mõju liikmesriikide õigusele kehtestada nõudeid, millega tagatakse töötajate turvalisus väljaspool teid kasutatavate liikurmasinate kasutamisel; sõiduk, mis ei ole ette nähtud reisijate ega kauba veoks maanteedel, lisa punktis 1 nimetatud sisepõlemismootor, ja millele on paigaldatud I käesoleva direktiivi vastavates lisades olevaid tehnilisi sätteid tuleks komitee korrast täiendada ja vajadusel tehnilise arenguga kohandada; lähtuvalt 19) tuleks kehtestada sätted, mis tagavad, et mootoreid kat- setatakse laboratoorse töö häid tavasid järgides; — tüübikinnitus: menetlus, millega liikmesriik tunnistab, et sise- põlemismootori tüüp või mootoritüüpkond vastab mootori või mootorite gaasiliste heitmete ja tahkete osakeste heit- mete tehnilistele nõuetele, suhtes käesoleva direktiivi vastavatele 20) 21) 22) selles valdkonnas on vajalik edendada ülemaailmset kau- bandust, ühtlustades heitmeid käsitlevaid standardeid seoses kolmandates riikides kohaldatavate või kavandata- vate standarditega niipalju, kui see on võimalik; — mootoritüüp: mootorite klass, millesse kuuluvad mootorid ei erine üksteisest II lisa 1. liites määratletud põhiliste tööka- rakteristikute poolest, seepärast on vaja näha ette võimalust hinnata olukorda ümber uue tehnoloogia kättesaadavuse ja majandusliku tasuvuse alusel ning arvestada teise etapi rakendamisel saavutatud arengut; — mootoritüüpkond: tootja poolt määratletud mootorite rühm, millel nende konstruktsioonist tulenevalt on eeldatavalt ühesugused heitgaaside näitajad ja mis järgivad käesoleva direktiivi nõudeid, 20. detsembril 1994 jõuti kokkuleppele Euroopa Parla- mendi, nõukogu ja komisjoni omavahelise modus vivendi osas, mis käsitleb asutamislepingu artiklis 189b sätesta- tud korras vastuvõetud õigusaktide rakendamise meet- meid (1), — põhimootor: mootor, mis on valitud mootoritüüpkonnast selliselt, et mootor vastab I lisa punktides 6 ja 7 sätestatud nõuetele, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: — mootori efektiivvõimsus: kasulik võimsus, nagu on vastavalt määratletud I lisa punktis 2. 4, Artikkel 1 Eesmärgid — mootori tootmiskuupäev: kuupäev, millal mootor pärast toot- misliinilt tulekut läbib viimase kontrollimise. Sellel etapil on mootor valmis tarnimiseks või ladustamiseks, Käesoleva direktiivi eesmärgiks on ühtlustada liikmesriikide standardeid ja tüübikinnitusmenetlusi, mis on seotud väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele paigaldatavate mootorite heitmetega. Käesolev direktiiv aitab kaasa siseturu tõrgeteta funktsioneerimisele, kaitstes ühtlasi inimeste tervist ja keskkon- da. — turuleviimine: käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluva toote vastava tasu eest või tasuta ühenduse turul kättesaa- davaks muutmine ühenduses turustamiseks ja/või kasutami- seks, Artikkel 2 Mõisted — tootja: isik või organisatsioon, kes vastutab tüübikinnitusa- sutuse ees tüübikinnitusmenetluse kõigi aspektide eest ja tagab toodangu nõuetele vastavuse. Ei ole oluline, et nime- tatud isik või organisatsioon oleks mootori konstrueerimise kõigi etappidega otseselt seotud, Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: — väljaspool teid kasutatav liikurmasin: mis tahes liikuv masin, teisaldatav tootmistehniline kerega või ilma kereta seade või (1) EÜT C 102, 4. 4. 1996, lk 1. — tüübikinnitusasutus: liikmesriigi pädev ametiasutus või -asutu- tüüpkonnale sed, mis vastutavad mootorile või mootori tüübikinnituse andmise kõigi aspektide eest, tüübikinnitus- tunnistuse väljastamise ja tüübikinnituse tühistamise eest, suhtlemise eest teiste liikmesriikide ametiasutustega kontak- tasutusena ning tootja tootmiskorralduse nõuetele vastavuse kontrollimise eest, 20 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd — tehniline teenistus: organisatsioon(id) või asutus(ed), mis on määratud katselaboriks, kus liikmesriigi tüübikinnitusasutuse nimel teostatakse katseid või kontrollimisi. Seda funktsiooni võib täita ka tüübikinnitusasutus ise, ja koostab või kinnitab infopaketi sisukorra. Tüübikinni- tuse, tustunnistused nummerdatakse vastavalt VII lisas kirjeldatud viisile. Täidetud tüübikinnitustunnistus ja selle lisatud doku- mendid antakse üle taotlejale. — teatis: II lisas sätestatud dokument, millega nähakse ette taotleja poolt esitatav teave, — teatmik: taotleja poolt tehnilisele teenistusele või tüübikinni- tusasutusele teatises ette nähtud korras esitatavate andmete, jooniste, fotode jne kaust või toimik, — infopakett: teatmik koos katseprotokollidega või muude do- kumentidega, mille on tööülesannete käigus teatmikule lisa- nud tehniline teenistus või tüübikinnitusasutus, — infopaketi sisukord: dokument, milles on loetletud infopaketi sisu ja mis on vastavalt nummerdatud või muul viisil tähistatud, võimaldades kõiki lehekülgi selgelt eristada. Artikkel 3 Tüübikinnituse taotlemine 1. Tootja esitab mootori või mootoritüüpkonna tüübikinni- tustaotluse liikmesriigi tüübikinnitusasutusele. Taotlusele lisatak- se teatmik, mille sisu on sätestatud II lisas esitatud teatises. Tüübikinnituskatsete teostamise eest vastutavale tehnilisele tee- nistusele esitatakse mootor, mille mootoritüübi töökarakteristi- kud vastavad II lisa 1. liites kirjeldatud töökarakteristikutele. Juhul kui esitatakse mootoritüüpkonna tüübikinnitustaot- 2. lus tüübikinnitusasutus määrab kindlaks, et valitud ja kui põhimootori osas ei esinda esitatud taotlus täielikult direktiivi II liites kirjeldatud mootoritüüpkonda, esitatakse 1. lõikest lähtuvalt tüübikinnituseks teine põhimootor ja vajaduse korral tüübikinnitusasutuse poolt määratud täiendav põhimoo- tor. lisa 2. Ühte mootoritüüpi või mootoritüüpkonda käsitlevat taot- 3. lust ei Igale tohi esitada rohkem kui ühele liikmesriigile. mootoritüübi või mootoritüüpkonna kohta, millele taotletakse tüübikinnitust, esitatakse eraldi taotlus. Artikkel 4 Tüübikinnitusmenetlus Kui mootor, millele antakse tüübikinnitus, 3. täidab oma funktsiooni või omab teatud spetsiifilist iseärasust ainult siis, kui mootorit kasutatakse koos väljaspool teid kasutatava liik- urmasina muude osadega ja seetõttu on selle vastavust nõuetele võimalik kontrollida ainult selliselt, et mootorit, millele antakse tüübikinnitus, kasutatakse koos muude, kas reaalsete või simu- leeritud masinaosadega, tuleb mootori(te) tüübikinnituse kohal- damisala vastavalt piirata. Mootoritüübi või mootoritüüpkonna juhul võimalikke kasu- tüübikinnitustunnistus sisaldab sellisel tuspiiranguid ning osutatakse selle võimalikele paigaldustingi- mustele. 4. Iga liikmesriigi tüübikinnitusasutus: a) saadab kord kuus teiste liikmesriikide tüübikinnitusasutustele nimekirja (mis sisaldab VIII lisas nimetatud andmeid) moo- torite ja mootoritüüpide kohta, millele see on antud kuu jooksul andnud tüübikinnituse või millele see on keeldunud tüübikinnitust andmast või mille tüübikinnituse see on tühistanud; b) saadab teise liikmesriigi tüübikinnitusasutusest vastava nõu- de saamisel sellele viivitamatult: — iga mootoritüübi või -tüüpkonna kohta, millele see on andnud tüübikinnituse või millele see on tüübikinnituse andmisest keeldunud või mille tüübikinnituse see on tühistanud, koopia mootori või mootoritüüpkonna tüü- ilma bikinnitustunnistusest kas koos infopaketiga või selleta, ja/või — IX lisas nimetatud andmeid sisaldava nimekirja mootori- te kohta, mis on toodetud vastavalt artikli 6 lõike 3 kohaselt antud tüübikinnitustele, ja/või — artikli 6 lõikes 4 kirjeldatud teatise koopia. Iga liikmesriigi 5. tüübikinnitusasutus saadab kord aastas, või ka vastava taotluse saamise korral, komisjonile koopia X lisas näidatud tehniliste andmete lehest, mis on seotud mootoritega, millele on antud tüübikinnitus pärast viimase teatise saatmist. 1. Taotlust vastuvõttev liikmesriik annab tüübikinnituse kõi- gile mootoritüüpidele või mootoritüüpkondadele, mis vastavad teatmikus esitatud andmetele ja käesoleva direktiivi nõuetele. Artikkel 5 Tüübikinnituse muudatused Liikmesriik täidab tüübikinnitustunnistuse, mille näidis on 2. toodud VI lisas, kõik vastavad punktid iga mootoritüübi või mootoritüüpkonna kohta, millele liikmesriik annab tüübikinni- 1. Tüübikinnituse andnud liikmesriik peab võtma vajalikud meetmed tagamaks, et talle teatatakse kõigist infopaketi and- metesse tehtud muudatustest. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 21 Taotlus tüübikinnituse muutmiseks või laiendamiseks esi- 2. tatakse ainult selle liikmesriigi tüübikinnitusasutusele, mis andis välja esialgse tüübikinnituse. Kui infopaketis sisalduvatesse andmetesse on tehtud muu- 3. datusi, peab asjaomase liikmesriigi tüübikinnitusasutus: — vajaduse korral välja andma infopaketi parandatud lehekül- je(d), märkides igale muudetud leheküljele selgelt muudatuse laadi ja taas-väljaande kuupäeva. Muudetud lehekülgede väljaandmisel muudetakse ka infopaketi sisukorda (mis lisa- takse infopaketile), millest selguvad muudetud lehekülgede uuendatud kuupäevad, ja — välja andma muudetud tüübikinnitustunnistuse (mis tähista- takse laiendamisnumbriga), kui mistahes selles (välja arvatud sellele lisatud dokumentides) sisalduv teave on muutunud või kui käesoleva direktiivi standardeid on pärast tüübikin- nituse andmise kuupäeva muudetud. Muudetud tunnistusest peab täpselt selguma muutmise põhjus ja uue väljaandmise kuupäev. Kui vastava liikmesriigi tüübikinnitusasutus leiab, et infopaketi muutmine eeldab uusi katseid või kontrollimisi, teavitab asutus sellest tootjat ja annab välja eespool nimetatud dokumendid alles pärast uute katsete või kontrollimiste edukat teostamist. Artikkel 6 Nõuetele vastavus 1. Tootja kinnitab igale tüübikinnitusele vastavalt toodetavale tootele I lisa punktis 3 määratletud märgistused, kaasa arvatud tüübikinnituse numbri. Kui 2. tüübikinnitus sisaldab artikli 4 lõikele 3 vastavaid kasutuspiiranguid, peab tootja koos iga toodetud tootega esita- ma täpsed andmed nimetatud piirangute kohta ning osutama toote võimalikele paigaldamistingimustele. Kui ühele masinate- hasele tarnitakse mootoritüüpe seeriana, on piisav, kui tehasele esitatakse ainult üks nimetatud teatis hiljemalt esimese mootori tarnekuupäeval, kui teatisel on täiendavalt vastavate mootorite identifitseerimisnumbrite nimekiri. mis on toodetud vastavalt käesoleva direktiivi nõuetele pärast viimati esitatud teatist või pärast seda, kui käesoleva direktiivi nõudeid esimest korda kohaldati. Nimetatud nimekirjas tuleb ära näidata, millised identifitseerimisnumbrid mingile mootori- tüübile või mootoritüüpkonnale ja tüübikinnitusnumbrile vas- tavad, kui see ei selgu mootori kodeerimissüsteemist. Lisaks peab nimetatud nimekiri sisaldama vastavasisulist teavet, kui tootja lõpetab mootoritüübi või mootoritüüpkonna tootmise, millele on antud tüübikinnitus. Kui nimetatud nimekirja ei ole nõutud regulaarselt saata tüübikinnitusasutusele, peab tootja nimetatud andmed säilitama vähemalt 20 aastat. Tootja saadab tüübikinnituse andnud asutusele hiljemalt 4. iga kalendriaasta lõppu ja igal artiklis 9 45 päeva pärast määratud kohaldamiskuupäeval teatise, milles on nimetatud need mootoritüübid ja mootoritüüpkonnad, koos vastavate mootori identifitseerimisnumbritega, mida tootja kavatseb ala- tes sellest kuupäevast toota. Artikkel 7 Võrdväärsete tüübikinnituste heakskiitmine 1. Euroopa Parlament ja nõukogu võivad komisjoni ettepa- nekul ühenduse ja kolmandate riikide mitmepoolsete või rah- vusvaheliste lepingute raames tunnustada võrdväärsust käes- oleva direktiiviga kehtestatud tingimuste ja sätete, mis on seotud mootorite tüübikinnituse andmisega, ning rahvusvahe- liste või kolmandate riikide eeskirjadega sätestatud menetluste vahel. 2. Direktiivist 88/77/EMÜ lähtuvad tüübikinnitused, mis jär- givad direktiivi 91/542/EMÜ (1) artiklis 2 ja I lisa punktis 6. 2. 1 sätestatud etappe A või B, ja vastavad tüübikinnitusmärgid, kui neid kohaldatakse, kiidetakse heaks I etapil, mis on sätestatud käesoleva direktiivi artikli 9 lõikes 2. Kehtivus lõpeb käesoleva direktiivi artikli 9 lõikes 3 sätestatud II etapi kohustusliku rakendamise hetkest. Artikkel 8 Registreerimine ja turuleviimine Hiljemalt 45 päeva pärast iga kalendriaasta lõppu ja 3. viivitamatult pärast iga kohaldamiskuupäeva, kui käesoleva direktiivi nõuded muutuvad ning viivitamatult pärast võimalik- ku ametiasutuste poolt kehtestatud tähtaega saadab tootja vastava nõude korral tüübikinnitusasutusele nimekirja, mis sisaldab kõigi nende mootoritüüpide identifitseerimisnumbreid, Liikmesriigid ei tohi keelduda uute mootorite registreeri- 1. misest, kui see on kohaldatav, või turulelaskmisest, kui mooto- rid vastavad käesoleva direktiivi nõuetele, sõltumata sellest, kas mootorid on juba masinatele paigaldatud või mitte. (1) EÜT L 295, 25. 10. 1991, lk 1. 22 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Liikmesriigid lubavad ainult käesoleva direktiivi nõuetele 2. vastavate uute mootorite registreerimist, kui see on kohaldatav, või turulelaskmist, sõltumata sellest, kas mootorid on juba masinatele paigaldatud või mitte. 3. Liikmesriigi tüübikinnitusasutus võtab vajalikud tüübikin- nitusega seotud meetmed, et registreerida ja kontrollida, vaja- duse korral koostöös teiste liikmesriikide tüübikinnitusasutuste- ga, käesoleva direktiivi nõuetega vastavuses toodetud mootorite identifitseerimisnumbreid. Identifitseerimisnumbreid võib täiendavalt kontrollida seo- toodangu nõuetele vastavuse kontrollimisega, nagu on 4. ses kirjeldatud artiklis 11. Identifitseerimisnumbrite kontrollimise suhtes esitab toot- 5. ja või ühenduses ametis olev tootja esindaja vastava nõudmise korral viivitamatult tüübikinnitusasutusele kõik vajalikud ostja- tega seotud andmed koos aruande järgi kooskõlas artikli 6 lõikega 3 toodetud mootorite identifitseerimisnumbritega. Kui mootorid müüakse masinatehasele, ei ole täiendava teabe esita- mine vajalik. Kui tootja ei ole tüübikinnitusasutuse vastava nõude 6. korral võimeline tõestama artiklis 6 sätestatud nõuete, eriti mis on seotud nimetatud artikli täitmist, võib vastavale mootoritüübile või mootoritüüpkonnale käesoleva direktiivi kohaselt antud tüübikinnituse tühistada. Sellisel juhul toimub teavitamine nii, nagu on kirjeldatud artikli 12 lõikes 4. lõikega 5, Artikkel 9 Ajakava 1. TÜÜBIKINNITUSE ANDMINE Liikmesriigid ei tohi pärast 30. juunit 1998 keelduda andmast mootoritüübile või mootoritüüpkonnale tüübikinnitust ega esi- tamast VI lisas kirjeldatud dokumenti ning ei tohi kehtestada teid muid tüübikinnitusnõudeid, mis on seotud väljaspool kasutatavate, mootoriga liikurmasinate õhku saastavate heitme- tega, kui mootor vastab käesolevas direktiivis gaasilistele heit- metele ja tahkete osakeste heitmetele esitatud nõuetele. pärast 30. juunit 1998 mootoritele, mille võimsus on: — A: 130 kW ≤ P ≤ 560 kW, — B: 75 kW ≤ P < 130 kW, — C: 37 kW ≤ P < 75 kW, kui mootor ei vasta käesolevas direktiivis esitatud nõuetele ja kui mootori poolt põhjustatud gaasilised heitmed ja tahkete osakeste heitmed ei vasta I lisa punktis 4. 2. 1 esitatud tabelis sätestatud piirväärtustele. 3. TÜÜBIKINNITUSE II ETAPP(MOOTORITE KATEGOO- RIAD: D, E, F, G) Liikmesriigid keelduvad mootoritüübile või mootoritüüpkonna- le tüübikinnituse andmisest ja VI lisas kirjeldatud dokumendi väljastamisest ning väljaspool teid kasutatavatele mootoriga liikurmasinatele mistahes muude tüübikinnituste andmisest: — D: — E: — F: — G: pärast 31. detsembrit 1999 mootoritele mille võimsus on: 18 kW ≤ P < 37 kW, pärast 31. detsembrit 2000 mootoritele mille võimsus on: 130 kW ≤ P ≤ 560 kW, pärast 31. detsembrit 2001 mootoritele mille võimsus on: 75 kW ≤ P < 130 kW, pärast 31. detsembrit 2002 mootoritele mille võimsus on: 37 kW ≤ P < 75 kW, kui mootor ei vasta käesolevas direktiivis esitatud nõuetele ja kui mootori poolt põhjustatud gaasilised heitmed ja tahkete osakeste heitmed ei vasta I lisa punktis 4. 2. 3. esitatud tabelis sätestatud piirväärtustele. 4. REGISTREERIMINE JA TURULEVIIMINE: MOOTORITE TOOTMISKUUPÄEVAD Pärast alljärgnevalt esitatud kuupäevi, välja arvatud masinate ja mootorite korral, mida kavatsetakse eksportida kolmandatesse lubavad liikmesriigid uute mootorite, sõltumata sel- riikidesse, lest, kas mootorid on juba masinatele paigaldatud või mitte, registreerimist, kui see on kohaldatav, ja turuleviimist ainult sellisel juhul, kui mootorid vastavad käesoleva direktiivi nõue- tele ja ainult juhul, kui on kinnitatud, et mootor kuulub ühte lõigetes 2 ja 3 määratletud kategooriasse. 2. TÜÜBIKINNITUSE I ETAPP(MOOTORITE KATEGOO- RIAD A/B/C) I etapp Liikmesriigid keelduvad mootoritüübile või mootoritüüpkonna- le tüübikinnituse andmisest ja VI lisas kirjeldatud dokumendi väljastamisest ning väljaspool teid kasutatavatele mootoriga liikurmasinatele mistahes muude tüübikinnituste andmisest: — Kategooria A: 31. detsember 1998, — kategooria B: 31. detsember 1998, — kategooria C: 31. märts 1999. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 23 II etapp — Kategooria D: 31. detsember 2000, — kategooria E: 31. detsember 2001, — nimetatud vabastuse alusel igas liikmesriigis turule saadetud ühte või mitut tüüpi uute mootorite maksimaalne hulk ei tohi moodustada rohkem kui 10 % eelmisel aastal vastavas liikmesriigis turule saadetud kõikidesse vastavatesse tüüpi- desse kuuluvate mootorite hulgast, — kategooria F: 31. detsember 2002, — kui — kategooria G: 31. detsember 2003. liikmesriik aktsepteerib taotlust, peab liikmesriik ühe teatama teiste riikide tüübikinnitusasutustele kuu jooksul vastavale tootjale antud vabastuste üksikasjad ja põhjused, Nimetatud nõuete jõustumist võivad liikmesriigid siiski iga kategooria korral eespool nimetatud kuupäevast varasema toot- miskuupäevaga mootorite korral kahe aasta võrra edasi lükata. — vastavalt käesolevale artiklile vabastusi andev liikmesriik vastutab selle eest, et tootja täidab kõiki vastavaid kohustu- si, I etapi mootoritele antud loa kehtivus lõpeb II etapi kohustus- liku rakendamise hetkest. Artikkel 10 Vabastused ja alternatiivsed menetlused — tüübikinnitusasutus väljastab igale kõnealusele mootorile vastavustunnistuse, millesse on tehtud spetsiaalne sissekan- ne. Kohaldamise korral võib kasutada koonddokumenti, mis sisaldab kõiki kõne all olevate mootorite identifitseerimis- numbreid, — igal aastal saadavad liikmesriigid komisjonile nimekirja an- tud vabastuste kohta, täpsustades vabastuste põhjused. Artikli 8 lõigete 1 ja 2 ning artikli 9 lõike 4 nõudeid ei 1. kohaldata: Kirjeldatud võimalust piiratakse 12 kuuga alates kuupäevast, mil mootoritele esimest korda kehtestati mootorite turulesaat- mise ajapiirang (ajapiirangud). — relvajõududes kasutatavatele mootoritele, — mootoritele, millele on vabastus ette nähtud vastavalt lõike- Artikkel 11 le 2. laos 2. Iga liikmesriik võib tootja palvel vabastada veel olevad tootmisseeria viimased mootorid või väljaspool teid kasutatavad ladustatud liikurmasinad nende mootorite osas ar- tikli 9 lõikes 4 sätestatud turuleviimise ajapiirangust (ajapiiran- gutest) järgmistel tingimustel: — tootja peab enne ajapiirangu (ajapiirangute) jõustumist esi- tama taotluse selle liikmesriigi tüübikinnitusasutusele, mis on andnud tüübikinnituse vastavale mootoritüübile (mooto- ritüüpidele) või mootoritüüpkonnale (mootoritüüpkondade- le), — tootja taotlus peab sisaldama nende artikli 6 lõikes 3 määratletud uute mootorite nimekirja, milliseid ei saadeta turule enne ettenähtud ajapiirangut (ajapiiranguid); kui tege- mist on mootoritega, mis kuuluvad esimest korda käesoleva direktiivi kohaldamisalasse, peab taotluse esitama selle liik- mesriigi tüübikinnitusasutusele, kus mootorid on ladusta- tud, — taotluses tuleb näidata ära tehnilised ja/või majanduslikud põhjused, millel taotlus põhineb, — mootorid peavad vastama sellisele tüübile või tüüpkonnale, mille tüübikinnitus enam ei kehti või mis varem tüübikin- nitust ei vajanud, kuid mis on toodetud vastavalt ajapiiran- gule (ajapiirangutele), — mootorid peavad enne ajapiirangu (ajapiirangute) kehtivust olema reaalselt olnud ladustatud ühenduse territooriumil, Tootmiskorralduse vastavus nõuetele 1. Tüübikinnitust andev liikmesriik, vajadusel koostöös teiste liikmesriikide tüübikinnitusasutustega, võtab enne tüübikinnitu- se andmist vajalikud meetmed, võttes arvesse I lisa punktis 5 toodud piiranguid, et kontrollida, et toodangu nõuetele vasta- vuse efektiivseks kontrollimiseks on võetud piisavad meetmed. 2. Tüübikinnituse andnud liikmesriik, vajadusel koostöös teiste liikmesriikide tüübikinnitusasutustega, võtab vajalikud meetmed, võttes arvesse I lisa punktis 5 toodud piiranguid, et kontrollida, et 1. lõikes osutatud meetmed on piisavad ka edaspidi ja et iga käesoleva direktiivi kohaselt tüübikinnitus- numbrit kandev tootmises olev mootor vastab endiselt kinni- tuse saanud mootoritüübi või mootoritüüpkonna kirjeldusele, mis on esitatud tüübikinnitustunnistuses ja selle lisades. Artikkel 12 Mittevastavus kinnituse saanud tüübile või tüüpkonnale 1. Seade ei vasta mootoritüübile või mootoritüüpkonnale, millele on antud tüübikinnitus, kui tehakse kindlaks kõrvale- kaldumised tüübikinnitustunnistuse ja/või infopaketi andmete suhtes ja kui tüübikinnituse andnud liikmesriik ei ole lubanud nimetatud kõrvalekaldeid vastavalt artikli 5 lõikele 3. 24 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Kui tüübikinnituse andnud liikmesriik leiab, et vastavus- 2. tunnistust omavad või tüübikinnitusmärki kandvad mootorid ei vasta tema poolt kinnitatud tüübile või tüüpkonnale, võtab nimetatud liikmesriik vajalikud meetmed tagamaks, et toodeta- vad mootorid vastaksid taas kinnitatud tüübile või tüüpkonna- tüübikinnitusasutused informeerivad le. Kõnealuse liikmesriigi teiste liikmesriikide vastavaid asutusi võetud meetmetest, mis vajaduse korral võivad viia tüübikinnituse tühistamiseni. 3. Kui liikmesriik tõendab, et mootorid, millel on tüübikin- nitusnumber, ei vasta tüübikinnitust omava tüübi või tüüpkon- na nõuetele, võib liikmesriik nõuda, et tüübikinnituse andnud liikmesriik kontrolliks, kas toodetavad mootorid vastavad tüü- bikinnitust omava tüübi või tüüpkonna nõuetele. Selleks vajali- kud meetmed tuleb võtta hiljemalt kuue kuu jooksul pärast taotluse esitamist. Liikmesriikide tüübikinnitusasutused teavitavad üksteist ja sellise tüübikinnituse tühistamisest 4. ühe kuu jooksul meetme võtmise põhjustest. igast 5. Kui tüübikinnituse andnud liikmesriik vaidlustab nõuetest kõrvalekaldumise teate, peavad asjassepuutuvad liikmesriigid püüdma vaidluse lahendada. Komisjoni informeeritakse pidevalt ning vajadusel korraldatakse vaidluse lahendamiseks vastavasi- sulisi konsultatsioone. Artikkel 15 Komiteemenetlus 1. Komisjoni esindaja esitab komiteele võetavate meetmete eelnõu. Tähtaja jooksul, mille vastavalt küsimuse kiireloomuli- susele võib määrata eesistuja, esitab komitee eelnõu kohta oma arvamuse. Arvamus võetakse vastu asutamislepingu artikli 148 lõikes 2 komisjoni ettepanekul nõukogu poolt vastuvõtmisele kuuluvate otsuste punktiks sätestatud häälteenamusega. Liik- mesriikide esindajate hääli komitees arvestatakse nimetatud ar- tiklis sätestatud viisil. Eesistuja ei hääleta. 2. a) Komisjon võtab meetmed vastu ning neid kohaldatakse viivitamatult. b) Kui meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas, teatab komisjon sellest viivitamatult nõukogule. Sellisel juhul: — lükkab komisjon abinõude, mida ta on otsustanud rakendada, kohaldamise edasi mitte enamaks kui kol- meks kuuks teatamise kuupäevast arvates, — võib nõukogu esimeses taandes nimetatud tähtaja jooksul kvalifitseeritud häälteenamusega võtta vastu teistsuguse otsuse. Artikkel 13 Artikkel 16 Töötajate ohutusnõuded Tüübikinnitusasutused ja tehnilised teenistused Käesoleva direktiivi sätted ei mõjuta asutuslepingu järgimisest tulenevat liikmesriikide õigust sätestada selliseid nõudeid, mida liikmesriigid loevad vajalikuks käesoleva direktiiviga reguleerita- vaid masinaid kasutavate töötajate ohutuse tagamiseks, eeldusel, et see ei mõjuta kõnealuste mootorite turuleviimist. Liikmesriigid teatavad komisjonile ja teistele liikmesriikidele käesoleva direktiivi kohaldamise eest vastutavate tüübikinnitus- asutuste ja tehniliste teenistuste nimed ja aadressid. Teavitatud asutused peavad vastama direktiivi 92/53/EMÜ artikli 14 nõue- tele. Artikkel 14 Kohandamine tehnika arenguga Artikkel 17 Siseriiklikku õigusesse ülevõtmine Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi 1. vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. Liikmesriigid teatavad sellest viivitamatult komisjonile. järgimiseks juuniks 1998. Mistahes muudatused, mis on vajalikud käesoleva direktiivi lisade kohandamiseks, et võtta arvesse tehnika arengut, välja arvatud I lisa punktides 1, 2. 1 – 2. 8 ja 4 määratletud nõudeid, võtab vastu komisjon, mida direktiivi 92/53/EMÜ artiklile 13 ja käesoleva direktiivi artiklile 15 loo- dud komitee. abistab vastavalt liikmesriigid võtavad nimetatud meetmed, Kui lisavad nad nendesse meetmetesse või nende meetmete ametliku avaldami- se korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Sellise viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 25 Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga 2. reguleeritavas valdkonnas nende poolt vastuvõetud siseriiklike õigusnormide tekstid. suhtes, võttes arvesse diiselmootorite õhku saastavate heitmete piiramiseks kasutada olevate seadmete ülemaailmset kättesaada- vust ja õhukvaliteedi olukorda. Artikkel 18 Jõustumine Artikkel 20 Adressaadid Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Artikkel 19 Brüssel, 16. detsember 1997 Heitmete piirväärtuste edasine vähendamine Euroopa Parlament ja nõukogu võtavad 2000. aasta lõpuks vastu otsuse ettepaneku kohta, mille komisjon esitab enne 1999. aasta lõppu heitmete piirväärtuste edasise vähendamise Euroopa Parlamendi nimel Nõukogu nimel president J. M. GIL-ROBLES eesistuja J. LAHURE 26 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd I LISA KOHALDAMISALA, MÕISTED, TÄHISED JA LÜHENDID, MOOTORI MÄRGISTUSED, TEHNILISED AND- MED JA KATSED, TOODANGU VASTAVUSE HINDAMISE SPETSIFIKATSIOON, MOOTORITÜÜPKONDA MÄÄRATLEVAD KARAKTERISTIKUD, PÕHIMOOTORI VALIMINE 1. KOHALDAMISALA Käesolevat direktiivi kohaldatakse mootoritele, mis paigaldatakse väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele. Käesolevat direktiivi ei kohaldata mootoritele, mida kasutatakse järgmiste masinate käitamiseks: — direktiivis 70/156/EMÜ (1) ja direktiivis 92/61/EMÜ (2) määratletud sõidukid, — direktiivis 74/150/EMÜ määratletud põllutöötraktorid. (3) Lisaks peavad käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuulumiseks olema mootorid paigaldatud masinatele, mis vastavad järgmistele spetsiifilistele nõuetele: A. Masinad, mis on ette nähtud ja on sobilikud liikumiseks või liigutamiseks maapinnal, kas teedel või väljaspool teid, millel on diiselmootor, mille punktiga 2. 4 kooskõlas olev kasulik võimsus ületab 18 kW, kuid ei ole üle 560 Kw (4), ja mida kasutatakse pigem vahelduval, mitte ühtlasel kiirusel. Masinateks, mille mootorid kuuluvad selle määratluse alla, on muu hulgas: — tööstuslikud puurseadmed, kompressorid jne, — ehitusseadmed, kaasa arvatud rataslaadurid, buldooserid, roomiktraktorid, roomiklaadurid, autotõstuki tüüpi laadurid, väljaspool maanteid kasutatavad veoautod, hüdraulilised ekskavaatorid jne, — põllutööseadmed, pinnasefreesid, — metsandusmasinad, — iseliikuvad põllutöömasinad (välja arvatud eespool määratletud traktorid), — materjalide käsitsemise seadmed, — kahveltõstukid, — teehooldusmasinad (teehöövlid, teerullid, asfaldihooldusmasinad), — lumekoristusmasinad, — lennuvälja alasid hooldavad masinad, — tõstukid, — liikurkraanad. Käesolevat direktiivi ei kohaldata järgmiste masinate suhtes: B. laevad; C. vedurid; D. õhusõidukid; E. generaatorseadmed. (1) EÜT L 42, 23. 2. 1970, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 93/81/EMÜ (EÜT L 264, 23. 10. 1993, lk 49). (2) EÜT L 225, 10. 8. 1992, lk 72. (3) EÜT L 84, 28. 3. 1974, lk 10. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 88/297/EMÜ (EÜT L 126, 20. 5. 1988, lk 52). (4) Euroopa Majanduskomisjoni (muudatuste seeria 02, parandus 1/2) eeskirja nr 49 kohaselt käsitatakse antud tüübikinnitust võrdväärse- na direktiivi 88/77/EMÜ (vt direktiivi 92/53/EMÜ, IV lisa, II punkt) alusel antud tüübikinnitusega. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 27 2. MÕISTED, TÄHISED JA LÜHENDID Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmiseid mõisteid: diiselmootor – mootor, mis töötab kompressioonsüüte põhimõttel; gaasilised saasteained – süsinikoksiid, süsivesinikud (väljendatuna suhtega C1:H1,85) ja lämmastikoksiidid, kusjuures viimatinimetatuid väljendatakse lämmastikdioksiidi (NO2) ekvivalentidena; tahkete osakeste heitmed – aine, mis kogutakse ettenähtud filtrisse pärast diiselmootori heitgaasi puhta filtreeritud õhuga nii, et temperatuur ei tõuse üle 325 K (52 °C); lahjendamist kasulik võimsus – võimsus, mida väljendatakse “EMÜ kilovattides” ja mida mõõdetakse katsepingil väntvõlli või sellega võrdväärse detaili otsal vastavalt direktiiviga 80/1269/EMÜ (1) sätestatud EMÜ maanteesõidukite sise- põlemismootorite võimsuse mõõtmismeetodile, arvestades siiski maha jahutusventilaatorile kuluva võimsuse (2) ning kasutades käesolevas direktiivis määratletud katsetingimusi ja etalonkütust; nimipöörlemissagedus – tootja poolt määratletav, regulaatoriga maksimaalselt lubatav pöörlemissagedus täiskoor- musel; koormusprotsent – mootori teataval pöörlemissagedusel saavutatav protsentuaalne osa maksimaalsest võimalikust pöördemomendist; pöörlemissagedus maksimaalsel pöördemomendil – tootja poolt määratletav mootori pöörlemissagedus, mille korral saavutatakse mootori maksimaalne pöördemoment; 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 4. 2. 5. 2. 6. 2. 7. 2. 8. vahepöörlemissagedus – mootori pöörlemissagedus, mis vastab mõnele järgmistest tingimustest: — mootoritel, mis on konstrueeritud töötama teatavas pöörlemissageduse vahemikus täiskoormuse pöördemo- mendikõveral, võrdub vahepöörlemissagedus teatatud maksimaalsele pöördemomendile vastava pöörlemissa- gedusega, kui see on 60 % ja 75 % vahel nimipöörlemissagedusest, — kui teatatud pöörlemissagedus maksimaalsel pöördemomendil moodustab nimipöörlemissagedusest vähem kui 60 %, on vahepöörlemissageduseks 60 % nimipöörlemissagedusest, — kui teatatud pöörlemissagedus maksimaalsel pöördemomendil moodustab nimipöörlemissagedusest üle 75 %, on vahepöörlemissageduseks 75 % nimipöörlemissagedusest. 2. 9. Tähised ja lühendid 2. 9. 1. Katsekarakteristikute tähised T äh i s Ü h i k M õ i s te AP AT aver C1 conc concc concd m2 m2 m3/h kg/h — osa miljoni kohta, mahuprotsentides osa miljoni kohta, mahuprotsentides osa miljoni kohta, mahuprotsentides Isokineetilise valikproovi ristlõikepindala Väljalasketoru ristlõikepindala Kaalutud keskmised järgmistele näitajatele: — mahtkulu — masskulu Süsiniku üheekvivalentne süsivesinik Kontsentratsioon (koos komponendile osutava järelliitega) Taustkorrigeeritud kontsentratsioon Lahjendusõhu kontsentratsioon (1) EÜT L 375, 31. 12. 1980, lk 46. Direktiivi on viimati muudetud direktiiviga 89/491/EMÜ (EÜT L 238, 15. 8. 1989, lk 43. ). (2) See tähendab, et vastupidiselt direktiivi 80/1269/EMÜ I lisa punkti 5. 1. 1. 1. nõuetele ei tohi mootori kasuliku võimsuse katsetamisel jahutusventilaator olla mootorile paigaldatud; kui tootja teostab katse siiski mootorile paigaldatud ventilaatoriga, tuleb mootori ventilaatori poolt tarbitud võimsus mõõdetud võimsusele juurde liita. 28 ET DF fa FFH GAIRW GAIRD GDILW GEDFW GEXHW GFUEL GTOTW HREF Ha Hd i KH KP KW,a KW,d KW,e KW,r L mass MDIL MSAM Md Mf Pa pB pd ps P PAE — — — kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h g/kg g/kg g/kg — — — — — — — % g/h kg kg mg mg kPa kPa kPa kPa kW kW Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Lahjendusaste Laboratoorne õhutegur Kütusest sõltuv tegur, mida kasutatakse kuivrikastuse vesiniku ja süsini- ku suhte ümberarvutamiseks märgrikastuseks Niiske siseneva õhu masskulu Kuiva siseneva õhu masskulu Niiske lahjendusõhu masskulu Niiske ekvivalentse lahjendatud heitgaasi masskulu Niiske heitgaasi masskulu Kütuse masskulu Niiske lahjendatud heitgaasi masskulu Absoluutse niiskuse baasväärtus 10,71 g/kg NOx parandustegurite arvutamiseks ja osakeste niiskuse Siseneva õhu absoluutne niiskus Lahjendusõhu absoluutne niiskus Kindlat režiimi tähistav alaindeks NOx niiskuse parandustegur Tahkete osakeste niiskuse parandustegur Siseneva õhu niiskust arvestav parandustegur Lahjendusõhu niiskust arvestav parandustegur Lahjendatud heitgaasi niiskust arvestav parandustegur Toore heitgaasi niiskust arvestav parandustegur Pöördemomendi protsentuaalne osakaal katselise pöörlemissageduse korral oleva pöördemomendi suhtes Heitmete masskulu tähistav alaindeks Tahkete osakeste proovivõtufiltreid läbinud lahjendusõhu proovi mass Osakeste proovivõtufiltreid läbinud lahjendatud heitgaasi proovi mass Kogutud lahjendusõhu tahkete osakeste proovi mass Kogutud tahkete osakeste proovi mass Mootorisse siseneva õhu küllastunud auru rõhk (ISO 3046: psy = PSY ümbritseva keskkonna katsetingimustel) Baromeetriline kogurõhk (ISO 3046: Px = PX kasutuskoha ümbritseva keskkonna kogurõhk Py = PY katsetingimustel ümbritseva keskkonna kogurõhk) Lahjendusõhu küllastunud auru rõhk Kuiva õhu rõhk Võimsus, pidur korrigeerimata Määratletud koguvõimsus katsetamiseks paigaldatud abiseadmetel, mida ei ole nõutud käesoleva lisa lõikes 2. 4 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 29 PM Pm q r Ra Rd Rf S Ta TD Tref VAIRD VAIRW VDIL VDILW VEDFW VEXHD VEXHW VSAM VTOTW WF WFE kW kW — — % % — kW K K K m3/h m3/h m3 m3/h m3/h m3/h m3/h m3 m3/h — — Katsetingimustes ja katselisel pöörlemissagedusel mõõdetud maksimaal- ne võimsus (vt VI lisa 1. liide) Erinevatel katserežiimidel mõõdetud võimsus Lahjendusaste Isokineetilise proovi ja väljalasketoru ristlõikepindalade suhe Siseneva õhu suhteline niiskus Lahjendusõhu suhteline niiskus Leekionisatsioondetektori kalibreerimistegur Dünamomeetri seadistus Siseneva õhu absoluutne temperatuur Kastepunkti absoluutne temperatuur Võrdlustemperatuur (põlemisõhul: 298 K) Kuiva siseneva õhu mahtkulu Niiske siseneva õhu mahtkulu Tahkete osakeste proovivõtufiltreid läbinud lahjendusõhu proovi maht Niiske lahjendusõhu mahtkulu Niiske lahjendatud heitgaasi ekvivalentne mahtkulu Kuiva heitgaasi mahtkulu Niiske heitgaasi mahtkulu Tahkete osakeste proovivõtufiltreid läbinud proovi maht Niiske lahjendatud heitgaasi mahtkulu Kaalutegur Efektiivne kaalutegur 2. 9. 2. Keemiliste ühendite tähised CO CO2 HC NOx NO NO2 O2 C2H6 PT DOP CH4 C3H8 H2O PTFE Süsinikoksiid Süsinikdioksiid Süsivesinikud Lämmastikoksiidid Lämmastikoksiid Lämmastikdioksiid Hapnik Etaan Tahked osakesed Dioktüülftalaat Metaan Propaan Vesi Polütetrafluoroeteen 2. 9. 3. Lühendid FID HFID NDIR Leekionisatsioondetektor Kuumleekionisatsioondetektor Mittedispergeeriv infrapunaanalüsaator 30 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd CLD Kemoluminestsentsdetektor HCLD Kuumkemoluminestsentsdetektor PDP CFV Mahtpump Kriitilise voolamise Venturi toru 3. MOOTORI MÄRGISTUS 3. 1. Iseseisva seadmena kinnituse saanud mootorile peab olema märgitud: 3. 1. 1. mootori tootja kaubamärk või kaubanimetus; 3. 1. 2. mootoritüüp, vajaduse korral mootoritüüpkond ning mootori unikaalne identifitseerimisnumber; 3. 1. 3. EÜ tüübikinnitusnumber vastavalt VII lisas esitatud kirjeldusele. 3. 2. 3. 3. Need märgistused peavad olema selgesti loetavad ja püsima nähtavad mootori kogu kasutusaja jooksul. Kui kasutatakse silte või plaate, tuleb need kinnitada sellisel viisil, et need püsiksid paigal mootori kogu kasutusaja vältel ja et silte/plaate ei saaks eemaldada ilma neid purustamata või rikkumata. Nimetatud märgistused tuleb kinnitada mootori sellisele osale, mis on vajalik mootori tavapäraseks toimimiseks ja mis mootori kasutusaja jooksul ei vaja tavaliselt väljavahetamist. 3. 3. 1. Märgistused tuleb paigutada selliselt, et pärast mootori töötamiseks vajalike abiseadmete paigaldamist on märgistused keskmist kasvu inimesele kergesti nähtavad. 3. 3. 2. Igal mootoril peab olema täiendav, eemaldatav, tugevast materjalist plaat, millele peavad olema kantud kõik punktis 3. 1. nimetatud andmed ja mis tuleb vajadusel kinnitada sellisesse kohta, et punktis 3. 1. nimetatud märgistused on keskmist kasvu inimesele kergesti nähtavad ja ligipääsetavad, kui mootor on paigaldatud masinale. 3. 4. Mootori markeerimine identifitseerimisnumbritega peab toimuma sellisel viisil, et see võimaldaks ühemõtteliselt välja selgitada tooteseeria. 3. 5. Enne tootmisliinilt eemaldamist peavad mootoritel olema kõik märgistused. 3. 6. Mootori märgistuste täpset asukohta on kirjeldatud VI lisa punktis 1. 4. MÄÄRATLUSED JA KATSED 4. 1. Üldsätted Komponendid, mis võivad mõjutada gaasilisi heitmeid ja tahkete osakeste heitmeid, peavad olema projekteeri- tud, toodetud ja paigaldatud nii, et normaaltingimustes kasutatav mootor vastab sõltumata sellele mõjuda võivale vibratsioonile käesoleva direktiivi sätetele. Tootja poolt võetavad tehnilised meetmed peavad tagama, et nimetatud heitmeid piiratakse tõhusalt käesoleva direktiivi kohaselt kogu mootori normaalse kasutusaja jooksul ja kasutamisel normaaltingimustes. Need sätted loetakse täidetuiks, kui on järgitud punktidele 4. 2. 1, 4. 2. 3 ja 5. 3. 2. 1 vastavaid nõudeid. lähtudes ise korraldada, Kui kasutatakse katalüsaatorit ja/või tahkete osakeste filtrit, peab tootja vastupidavuskatsega, mida ta võib heast inseneritavast ja katseandmete vastavale registreerimisele tuginedes tõestama, et nimetatud järelkäsitlusseadmetelt on kogu mootori kasutusaja jooksul oodata häireteta töötamist. Katseandmete registreerimisel tuleb järgida punktis 5. 2 ja eriti punktis 5. 2. 3 esitatud nõudeid. Kliendile tuleb anda vastav garantii. Seadet on lubatud pärast mootori teatavat kasutusperioodi süstemaatiliselt välja vahetada. Igasuguseid mootoridetailide või mootorisüsteemide reguleerimisi, remonte, lahtimonteerimistöid, puhastamist või väljava- hetamist, mida perioodiliselt teostatakse järelkäsitlusseadmete kasutamisest tingitud mootori tööhäirete vältimi- seks, tehakse ainult sellises ulatuses, mis on tehniliselt vajalik, et tagada heitmepiiramissüsteemi nõuetele vastav töötamine. Kasutusjuhend peab sisaldama vastava graafikuga seotud hooldusnõudeid, mis tuleb kinnitada enne tüübikinnituse andmist, ning nendele peavad laienema eespool nimetatud garantiitingimused. Käesoleva direk- tiivi lisa kohasele teatisele tuleb lisada vastav väljavõte kasutusjuhendist, milles on toodud andmed järelkäsitlusseadme(te) hoolduse/väljavahetamise ja garantiitingimuste kohta. II 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 31 4. 2. Saasteainete heitmeid käsitlevad spetsifikatsioonid Katsetamiseks esitatud mootorist eralduvaid gaasilisi heitmeid ja tahkete osakeste heitmeid mõõdetakse V lisas kirjeldatud meetoditel. On lubatud ka teistsugused süsteemid või analüsaatorid, kui nende abil saadakse järgmiste võrdlussüsteemidega võrdväärsed tulemused: — V lisa joonisel 2 kujutatud süsteem gaasiliste heitmete mõõtmiseks toores heitgaasis, — V lisa joonisel 3 kujutatud süsteem gaasiliste heitmete mõõtmiseks täisvoolu lahjendussüsteemi abil lahjendatud heitgaasis, — tahkete osakeste heitmete korral kasutatav täisvoolu lahjendussüsteem, milles kasutatakse kas iga mõõtmis- režiimil eraldi filtrit või V lisa joonisel 13 kujutatud ühefiltrimeetodit. Süsteemide võrdväärsuse määramine põhineb seitsme (või rohkema) katsetsükliga korrelatsioonuuringul, milles katsetatavat süsteemi võrreldakse ühe või mitme eespool nimetatud võrdlussüsteemiga. Võrdväärsuse kriteerium on täidetud, kui tsükli heitmete väärtuste kaalutud keskmiste keskmine kõrvalekalle on maksimaalselt ± 5 %. Kasutatav tsükkel peab vastama III lisa punktis 3. 6. 1 kirjeldatule. Uue süsteemi lisamisel direktiivi kohaldusalasse lähtutakse võrdväärsuse määramisel korratavuse ja korduvteos- tatavuse arvutustel, nagu on kirjeldatud standardis ISO 5725. 4. 2. 1. Katsetel mõõdetud süsinikoksiidi heitmed, süsivesinike heitmed, lämmastikoksiidide heitmed ja tahkete osakeste heitmed ei tohi I etapi jooksul ületada alljärgnevas tabelis toodud koguseid: Kasulik võimsus (P) (kW) Süsinikoksiid (CO) (g/kWh) Süsivesinikud (HC) (g/kWh) Lämmastikoksiidid (NOx) (g/kWh) Tahked osakesed (PT) (g/kWh) 130 ≤ P ≤ 560 75 ≤ P < 130 37 ≤ P < 75 5,0 5,0 6,5 1,3 1,3 1,3 9,2 9,2 9,2 0,54 0,70 0,85 4. 2. 2. Eespool punktis 4. 2. 1 esitatud heitmete piirväärtused kujutavad endast mootorist väljuvaid heitmeid ja need piirväärtused peavad olema saavutatud enne, kui heitgaasid läbivad mistahes järelkäsitlusseadmeid. 4. 2. 3. Katsetel mõõdetud süsinikoksiidi heitmed, süsivesinike heitmed, lämmastikoksiidide heitmed ja tahkete osakeste heitmed ei tohi II etapi jooksul ületada alljärgnevas tabelis toodud koguseid: Kasulik võimsus (P) (kW) Süsinikoksiid (CO) (g/kWh) Süsivesinikud (HC) (g/kWh) Lämmastikoksiidid (NOx) (g/kWh) Tahked osakesed (PT) (g/kWh) 130 ≤ P ≤ 560 75 ≤ P < 130 37 ≤ P < 75 18 ≤ P < 37 3,5 5,0 5,0 5,5 1,0 1,0 1,3 1,5 6,0 6,0 7,0 8,0 0,2 0,3 0,4 0,8 32 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 4. 2. 4. Kui ühte vastavalt punktile 6 ja seoses II lisa 2. liitega määratletud mootoritüüpkonda kuulub rohkem kui üks ja kõigi samasse tüüpkonda kuuluvate võimsusklass, peavad põhimootori mootoritüüpide (millele kehtib toodangu nõuetele vastavus) heitmete väärtused vastama kõrgema võimsusklassi rangematele nõuetele. Taotlejal on vaba valik piirneda mootoritüüpkonna määratlemisel üheainsa võimsusklas- siga ja taotleda kinnitust vastavalt sellele. (millele antakse tüübikinnitus) 4. 3. Paigaldamine liikurmasinatele Mootori paigaldamisel liikurmasinatele tuleb järgida tüübikinnituse kohaldamisala suhtes sätestatud piiranguid. Mootorite tüübikinnituse suhtes peavad alati olema täiendavalt täidetud järgmised nõuded: 4. 3. 1. sisselaske alarõhk ei tohi ületada II lisa vastavalt 1. või 3. liites tüübikinnitusega mootoritele ettenähtud rõhku; 4. 3. 2. väljalaskesüsteemi vasturõhk ei ettenähtud rõhku. tohi ületada II lisa vastavalt 1. või 3. liites tüübikinnitusega mootoritele 5. TOODANGU NÕUETELE VASTAVUSE HINDAMISE SPETSIFIKATSION 5. 1. Selleks et kinnitada, et enne tüübikinnituse andmist on olemas toodangu nõuetele vastavuse efektiivse järelevalve teostamiseks vajalikud rahuldavad meetmed ja menetlused, peab tüübikinnitusasutus kinnitama, et tootja on kantud ühtlustatud standardi EN 29002 (mille kohaldamisalasse kuuluvad kõnealused mootorid) registrisse või samaväärse akrediteeritud standardi registrisse, olles vastavuses selle nõuetega. Tootja peab esitama registreerimise kohta täpsed andmed ja kohustuma teatama tüübikinnitusasutusele kõigist registreerimi- se kehtivuse või kohaldamisalaga seotud muudatustest. Veendumaks, et punkti 4. 2 nõuded on pidevalt täidetud, tuleb teostada tootmise asjakohast kontrollimist. 5. 2. Tüübikinnituse omanik peab eelkõige: 5. 2. 1. tagama toodangu kvaliteedi tõhusate kontrollimismenetluste olemasolu; 5. 2. 2. omama juurdepääsu seadmetele, mis on vajalikud iga kinnitatud tüübi nõuetele vastavuse kontrollimiseks; 5. 2. 3. tagama katsetulemuste registreerimise ning lisatud dokumentide kättesaadavuse ajavahemiku jooksul, mis määratakse kindlaks kooskõlas tüübikinnitusasutusega; 5. 2. 4. analüüsima iga tootetüübi katsetulemusi, et kontrollida ja tagada mootori tehniliste karakteristikute püsivus, võttes arvesse tööstustoodangu korral lubatud kõrvalekaldeid; 5. 2. 5. tagama, et kui kõnealust liiki katses ilmneb mistahes mootori või komponendi näidise mittevastavus nõuetele, valitakse uued näidised ja katset korratakse. Tuleb võtta kõik vajalikud meetmed, et taastada vastava toodangu vastavus nõuetele. 5. 3. Tüübikinnituse andnud pädev asutus võib igal ajal kontrollida igas tootmisüksuses kohaldatavaid nõuetele vastavuse kontrollimise meetodeid. 5. 3. 1. Igal kontrollimisel esitatakse väliskontrollijale katsearuanded ja toodangu kontrollimise protokollid. 5. 3. 2. Kui kvaliteeditase osutub mitterahuldavaks või tundub olevat vajalik kontrollida punkti 4. 2 kohaselt esitatud andmete kehtivust, tuleb järgida järgmist menetlust: 5. 3. 2. 1. seeriast valitakse mootor ja sellega teostatakse III lisas kirjeldatud katse. Katsetamisel saadud süsinikoksiidi heitmete mass, süsivesinike heitmete mass, lämmastikoksiidide heitmete mass ja tahkete osakeste heitmete mass ei tohi ületada vastavalt punktis 4. 2. 1 toodud tabelis esitatud koguseid, mis sõltuvad punkti 4. 2. 2 nõuetest, või punktis 4. 2. 3 toodud tabelis esitatud koguseid; 5. 3. 2. 2. kui seeriast võetud mootor ei vasta punkti 5. 3. 2. 1 nõuetele, võib tootja taotleda mõõtmiste teostamist sellest seeriast võetud samasuguste tehniliste andmetega mootoritest koosneval näidisseerial, mille hulka kuulub ka esialgselt valitud mootor. Tootja määrab kokkuleppel tehnilise teenistusega kindlaks näidiste arvu n. Katseta- takse teisi mootoreid, esialgselt valitud mootorit ei katsetata. Seejärel määratakse igale saasteainele näidise katsetamisel saadud tulemuste alusel aritmeetiline keskmine (x). Seeria toodang tunnistatakse nõuetele vastavaks, kui on täidetud järgmised tingimused: 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 33 kus: x þ k (cid:1) St ≤ L (1) L on iga vastava saasteaine punktis 4. 2. 1/4. 2. 3 sätestatud piirväärtus, k on statistiline tegur, mis sõltub valimi suurusest n ning on esitatud järgmises tabelis: n k N k 2 3 4 5 6 7 8 9 10 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,342 0,317 0,296 0,279 11 12 13 14 15 16 17 18 19 0,265 0,253 0,242 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198 kui n ≥ 20, k ¼ 0,860ﬃﬃﬃ n p 5. 3. 3. Toodangu nõuetele vastavuse kontrollimise eest vastutav tüübikinnitusasutus või tehniline teenistus katsetab mootoreid, mis on tootja eeskirjade kohaselt osaliselt või täielikult sisse sõidetud. 5. 3. 4. Kontrollimiste tavapärane, pädeva asutuse poolt kinnitatud sagedus on üks kord aastas. Kui punktis 5. 3. 2 esitatud nõuded ei ole täidetud, tagab pädev asutus, et võetakse kõik vajalikud meetmed toodangu vastavuse võimalikult kiireks taastamiseks. 6. MOOTORITÜÜPKONDA MÄÄRATLEVAD KARAKTERISTIKUD Mootoritüüpkonda võib määratleda peamiste tehniliste karakteristikute alusel, mis peavad olema ühised kõigil tüüpkonna mootoritel. Mõnel juhul võivad karakteristikud olla omavahel seotud. Neid mõjusid peab samuti arvesse võtma tagamaks, et ühte mootoritüüpkonda kuuluvad ainult samalaadsete heitgaasinäitajatega mootorid. Mootorite ühte ja samasse tüüpkonda kuulumist peavad näitama järgmised ühised põhikarakteristikud: 6. 1. Töötsükkel: — kahetaktiline — neljataktiline 6. 2. Jahutusagent: — õhk — vesi — õli 6. 3. Ühe silindri töömaht: — mootorid, mille ühe silindri töömaht ei erine ettenähtud väärtusest rohkem kui 15 % — järelkäsitlusseadmega mootorite silindrite arv 6. 4. Õhu sisselaskeviis: — loomulik — rõhu all X (1) ¼ S2 t Þ2 ð x (cid:2) x n (cid:2) 1 kus x on mistahes üksiktulemus, mis on saadud näidise n katsetamisel. 34 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 6. 5. 6. 6. 6. 7. 6. 8. 6. 9. 7. 7. 1. Põlemiskambri tüüp/ehitus: — eelkamber — keeriskamber — jaotamata kamber Klapp ning sisse- ja väljalaskeaknad – paigutus, suurus ja arv: — plokikaas — silindrisein — karter Toitesüsteem: — pump-toru-pihusti — reaspump — jaoturpump — üksikpump — pump-pihusti Muud omadused: — heitgaasitagastus — vee pihustamine/emulsioon — õhu sissepuhe — õhu vahejahuti Heitgaaside järelkäsitlus — oksüdatsioonikatalüsaator — reduktsioonikatalüsaator — termoneutralisaator — tahkete osakeste püüdur PÕHIMOOTORI VALIMINE Tüüpkonna põhimootori valimisel kasutatakse esmase kriteeriumina suurimat kütuseetteannet töötsükli kohta pöörlemissagedusel, mis vastab maksimaalsele pöördemomendile. Kui kaks või enam mootorit vastavad sellele esmasele kriteeriumile, kasutatakse põhimootori valimisel teisese kriteeriumina suurimat kütuseetteannet töö- tsükli kohta nimipöörlemissagedusel. Teatavatel asjaoludel võib tüübikinnitusasutus otsustada, et tüüpkonna kõrgeima heitmetaseme väljaselgitamiseks on parim viis katsetada teist mootorit. Seega võib tüübikinnitusasutus valida katseteks veel ühe mootori selliste tunnuste põhjal, mis viitavad mootori võimalikule kõrgeimatele heitmete tasemetele tüüpkonna mootorite hulgas. 7. 2. Kui tüüpkonna mootoritel on muid muutuvaid tunnuseid, mida võiks pidada heitgaase mõjutavaiks, tuleb need tunnused tuvastada ja võtta neid arvesse põhimootori valimisel. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 35 II LISA TEATIS nr. mis puudutab tüübikinnituse andmist ja viitab väljaspool teid kasutatavatele liikurmasinatele paigaldatavate sisepõlemismootorite gaasiliste heitmete ja tahkete ainete heitmete ärahoidmise meetmetele (Direktiiv 97/68/EÜ, viimati muudetud direktiiviga. /. /EÜ) 36 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. liide 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 37 38 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 39 2. liide 40 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 3. liide 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 41 42 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 43 III LISA KATSEMENETLUS 1. 1. 1. SISSEJUHATUS Käesolevas lisas on kirjeldatud katsetatavate mootorite gaasiliste heitmete ja tahkete osakeste heitmete koguse määramise meetodit. 1. 2. Katse teostatakse katsestendile paigaldatud ning dünamomeetriga ühendatud mootoriga. 2. KATSETINGIMUSED 2. 1. Üldnõuded Kõik mahtude ja mahtkulu väärtused esitatakse temperatuuril 273 K (0 °C) ja rõhul 101,3 kPa. 2. 2. Mootori katsetingimused 2. 2. 1. Mõõdetakse mootori sisselaskeõhu absoluutne temperatuur Ta kelvinites ning kuiv atmosfäärirõhk ps, mida väljendatakse kilopaskalites (kPa), ning määratakse karakteristik fa järgmiselt: Ülelaadeta ja mehaanilise ülelaadega mootorid: (cid:2) (cid:3) fa ¼ 99 ps (cid:2) 0,7 (cid:3) T 298 Turboülelaaduriga mootor sisselaskeõhu jahutusega või ilma: (cid:2) (cid:3) T 298 (cid:2) (cid:3) fa ¼ 99 ps 0,7 (cid:3) 1,5 2. 2. 2. Katse kehtivus Katse kehtivaks tunnistamiseks peab karakteristik fa vastama järgmisele tingimusele: 0,98 ≤ fa ≤ 1,02 2. 2. 3. Õhu ülelaadimisega mootorid Tuleb registreerida jahutusagendi ja kokkusurutud õhu temperatuur. 2. 3. Mootori õhu sisselaskesüsteem Katsetatav mootor peab olema varustatud sellise õhu sisselaskesüsteemiga, millel on tootja poolt määratletud mootori töötingimuste korral õhufiltrile tootja poolt ettenähtud maksimaalsel piirväärtusel õhusisselaske piirang, mis tagab maksimaalse õhuvoolu. Katsestendi süsteemi võib kasutada juhul, kui see vastab mootori tegelikele töötingimustele. 2. 4. Mootori väljalaskesüsteem Katsetatav mootor peab olema varustatud sellise väljalaskesüsteemiga, mille korral esinev vasturõhk tootja poolt ettenähtud maksimaalse piirväärtuse korral mootori kasutustingimustel tagab määratletud maksimaalse võimsu- se. 2. 5. Jahutussüsteem Kasutatakse mootori normaalsed töötemperatuurid. jahutussüsteemi, mis on piisava mahuga, et säilitada mootori tootja poolt ettenähtud 2. 6. Määrdeõli Andmed katsel kasutatud määrdeõli kohta tuleb üles märkida ja esitada koos katsetulemustega. 44 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 2. 7. Katsel kasutatav kütus Kütusena kasutatakse IV lisas määratletud etalonkütust. Katsel kasutatava etalonkütuse tsetaaniarv ja väävlisisaldus tuleb üles märkida VI lisa 1. liite vastavalt punktides 1. 1. 1 ja 1. 1. 2 ettenähtud kohtadesse. Kütuse temperatuur pritsepumba sisselaskeava juures peab olema vahemikus 306–316 K (33–43 °C). 2. 8. Dünamomeetri seadistuste määramine Punktde 2. 3 ja 2. 4 kohaselt reguleeritakse õhu sisselaskepiirang ja väljalasketorustiku vasturõhk tootja poolt määratletud maksimaalsele piirväärtusele. Katsete läbiviimiseks ettenähtud pöörlemissagedustele vastavad maksimaalsed pöördemomentide väärtused määratakse kindlaks katseliselt, et arvutada ettenähtud katserežiimidele vastavad pöördemomentide väärtused. Mootoritel, mis ei ole kavandatud töötama teatavas pöörlemissageduse vahemikus täiskoormuse pöördemo- mendikõveral, määrab katsetamisel kasutatavatele pöörlemissagedustele vastava maksimaalse pöördemomendi kindlaks tootja. Iga katserežiimi korral arvutatakse dünamomeetri seadistus järgmise valemiga: (cid:2) S ¼ PM þ PAE ð (cid:3) Þ (cid:3) L 100 (cid:2) PAE Kui suhe on PAE PM ≥ 0,03 võib PAE väärtust kontrollida tüübikinnitust andev tehniline asutus. 3. KATSE TEOSTAMINE 3. 1. Proovivõtufiltrite ettevalmistamine Vähemalt üks tund enne katset paigutatakse iga filter (filtrite paar) suletud, kuid tihenduseta Petri tassi ning asetatakse stabiliseerimiseks kaalukambrisse. Stabiliseerimisperioodi lõpus kaalutakse iga filter (filtrite paar) ning registreeritakse omakaal. Seejärel hoitakse filtrit (filtrite paari) suletud Petri tassis või filtrialusel kuni katses kasutamiseni. Kui filtrit (filtrite paari) ei kasutata kaheksa tunni jooksul pärast kaalukambrist väljavõtmist, tuleb see enne kasutamist uuesti kaaluda. 3. 2. Mõõteseadmete paigaldamine Mõõteseadmed ja proovivõtturid tuleb nõuetekohaselt paigaldada. Kui heitgaasi täisvoolu lahjendussüsteemi, tuleb süsteemiga ühendada tõmbetoru. lahjendamiseks kasutatakse 3. 3. Lahjendussüsteemi ja mootori käivitamine Lahjendussüsteem ja mootor käivitatakse ja soojendatakse, kuni kõik temperatuurid ja rõhud on stabiliseerunud täiskoormusel ja nimipöörlemissagedusel (punkt 3. 6. 2). 3. 4. Lahjendusastme reguleerimine Käivitatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteem ja hoitakse ühefiltrimeetodi korral töös möödaviiguna (mitme- filtrimeetodi korral on see lahendus valikuline). Lahjendusõhu tahkete osakeste fooni taseme saab määrata lahjendusõhu juhtimisega läbi tahkete osakeste filtrite. Filtreeritud lahjendusõhu kasutamise korral võib teostada ühe mõõtmise ükskõik millal enne katset, katse ajal või pärast katset. Kui lahjendusõhku ei filtreerita, on nõutavad vähemalt kolm mõõtmist: pärast käivitamist, enne seiskamist ja tsükli keskkoha lähedal. Seejärel tuleb arvutada väärtuste keskmine. Lahjendusõhk reguleeritakse selliselt, et filtrisisendi maksimaalne temperatuur on iga katserežiimi korral 325 K (52 °C) või madalam. Summaarne lahjendusaste peab olema vähemalt 4. läbiva näidise masskulu kõigis katserežiimides Ühefiltrimeetodi korral hoitakse täisvoolusüsteemides filtrit konstantses vahekorras lahjendatud heitgaasi masskuluga. Massisuhe peab olema ± 5 % piirides, välja arvatud iga režiimi esimese 10 sekundi jooksul selliste süsteemide korral, milles ei ole möödaviiguvõimalust. Osavoolu filtrit läbiv masskulu kõigi katserežiimide jooksul olema lahjendussüsteemides peab ühefiltrimeetodi korral konstantne ± 5 % piirides, välja arvatud iga režiimi esimese 10 sekundi jooksul selliste süsteemide korral, milles ei ole möödaviiguvõimalust. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 45 Süsteemide korral, milles CO2 või NOx kontsentratsiooni reguleeritakse, tuleb lahjendusõhu CO2 või NOx sisaldust mõõta iga katse alguses ja lõpus. Lahjendusõhu CO2 ja NOx taustkontsentratsiooni enne ja pärast katset tehtud mõõtmiste erinevus võib olla vahemikus vastavalt 100 osa miljoni kohta või 5 osa miljoni kohta. Kui kasutatakse lahjendatud heitgaasi analüüsisüsteemi, võetakse vastava taustkontsentratsiooni määramiseks lahjendusõhu proove proovivõtukotti kogu katseseeria jooksul. Püsiva taustkontsentratsiooni lõpus ja tsükli keskkoha lähedal, ning arvutatakse nende väärtuste keskmine. Tootja nõudmise korral võib taustkontsentrat- siooni mõõtmised ära jätta. teostatakse vähemalt kolm: alguses, (ilma kotita) mõõtmisi 3. 5. Analüsaatorite kontrollimine Heitgaasianalüsaatorid nullitakse ja kalibreeritakse. 3. 6. Katsetsükkel 3. 6. 1. Seadmete tehnilised andmed vastavalt I lisa 1 punktile: 3. 6. 1. 1. Katsetatava mootoriga teostatakse dünamomeetril järgmine 8 režiimiga katsetsükkel: (1) Katserežiimi number Mootori pöörlemissagedus Koormus (%) Kaalutegur 1 2 3 4 5 6 7 8 Nimipöörlemissagedus 100 Nimipöörlemissagedus Nimipöörlemissagedus Nimipöörlemissagedus 75 50 10 Vahepöörlemissagedus 100 Vahepöörlemissagedus Vahepöörlemissagedus Tühikäigu pöörlemissagedus 75 50 — 0,15 0,15 0,15 0,1 0,1 0,1 0,1 0,15 3. 6. 2. Mootori reguleerimine Mootorit mootori karakteristikud tootja soovituse kohaselt. ja süsteemi soojendatakse maksimaalsel pöörlemissagedusel ja pöördemomendil, et stabiliseerida Märkus: Reguleerimine peaks ka ära hoidma varasematest katsetest väljalaskesüsteemi jäänud sadestiste mõju. Katserežiimide vahel on lisaks ette nähtud stabiliseerumisperiood, mida rakendatakse vastastikuste mõjude vähendamiseks üleminekul ühest režiimist teise. 3. 6. 3. Katseseeria Katseseeria käivitatakse. Katse teostatakse vastavalt eespool katsetsüklile määratud katserežiimi numbrite järjekorras. Pärast esialgset üleminekuperioodi hoitakse etteantud pöörlemissagedus katsetsükli iga režiimi jooksul ± 1 % piirides nimipöörlemissagedusest või piirides ± 3 min-1, sõltuvalt sellest, kumb on suurem; välja arvatud madala tühikäigu pöörlemissageduse korral, kui pöörlemissagedus peab olema tootja poolt määratud tolerantsi piires. Ettenähtud pöördemoment hoitakse selline, et pöördemomendi keskmine väärtus püsib mõõtmiste ajal piirides ± 2 % katsetamisel kasutatavale pöörlemissagedusele vastavast maksimaalsest pöördemomendist. (1) Samaväärne standardi eelnõu ISO 8178-4 projekti tsükliga C1. 46 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Iga mõõtmisetapp peab kestma vähemalt 10 minutit. Kui mootori katsetamisel vajatakse tahkete osakeste piisava massi saamiseks pikemat proovivõtuaega, võib katserežiimi kestust vajaduse korral pikendada. Katserežiimi kestus registreeritakse ja märgitakse protokolli. Katserežiimi viimase kolme minuti jooksul mõõdetakse ja registreeritakse heitgaaside kontsentratsioonid. Tahkete osakeste proovivõttu ja gaasiliste heitmete mõõtmist ei tohiks alustada enne, kui mootor on vastavalt tootja poolt esitatud andmetele stabiliseerunud, ja need tuleb lõpetada üheaegselt. Kütuse temperatuuri mõõdetakse kütuse pritsepumba imipoolel või tootja poolt ettenähtud viisil ja mõõtekoht märgitakse protokolli. 3. 6. 4. Analüsaatori tundlikkus Analüsaatorite väljund salvestatakse lintkirjutiga või mõõdetakse seda samaväärse andmesalvestussüsteemi abil, jooksul. Kui kusjuures heitgaas liigub läbi analüsaatorite vähemalt lahjendatud CO ja CO2 mõõtmiseks kasutatakse proovivõtukotti täidetakse kott prooviga iga katserežiimi viimase kolme minuti jooksul, analüüsitakse kotti kogutud proovi ja registreeritakse tulemused. iga katserežiimi viimase kolme minuti liite punkt 1. 4. 4), (vt 1. 3. 6. 5. Tahkete osakeste proovi võtmine Tahkete osakeste proove võib võtta kas ühe- või mitmefiltrimeetodil liide, punkt 1. 5). Et erinevate meetoditega saadavad tulemused võivad teineteisest mõnevõrra erineda, tuleb koos tulemustega teatada ka kasutatud meetod. (1. Ühefiltrimeetodi kasutamisel võetakse arvesse katsetsüklile ettenähtud kaalutegureid, proovi vooluhulka ja/või proovivõtuaega. Proovivõtt peab igas katserežiimis toimuma võimalikult katserežiimi lõpus. Proovivõtuaeg peab ühefiltrimeetodi korral olema vähemalt 20 sekundit ja mitmefiltrimeetodi korral vähemalt 60 sekundit. Möödaviiguvõimaluseta süsteemidel peab proovivõtuaeg nii ühe- kui mitmefiltrimeetodi korral olema igas katserežiimis vähemalt 60 sekundit. reguleerides vastavalt 3. 6. 6. Mootoriga seotud tingimused Kui mootori koormust, sisselaskeõhu temperatuuri, kütusekulu ja õhu või heitgaasi vooluhulka. töötamine on stabiliseerunud, mõõdetakse igas katserežiimis mootori pöörlemissagedust ja Kui heitgaasi vooluhulga või põlemisõhu kulu ja kütusekulu mõõtmine ei ole võimalik, võib nende näitajate väljaarvutamiseks kasutada süsiniku ja hapniku tasakaalu meetodit (vt 1. liide, punkt 1. 2. 3). Tuleb registreerida kõik arvutamiseks vajalikud lisaandmed (vt 3. liite punktid 1. 1 ja 1. 2). 3. 7. Analüsaatorite ülekontrollimine Pärast heitmekoguste määramise katset toimuval võrdlusgaasi. Katsed võib lugeda rahuldavateks, kui kahe katse tulemuste erinevus on alla 2 %. teistkordsel kontrollimisel kasutatakse nullgaasi ja sama 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 47 1. MÕÕTMIS- JA PROOVIVÕTMISMENETLUSED 1. liide Katsetamiseks esitatud mootorist väljuvaid gaasilisi heitmeid ja tahkete osakeste heitmeid mõõdetakse V lisas kirjeldatud meetoditel. V lisa meetodid kirjeldavad gaasiliste heitmete punktiks soovitatavaid analüüsisüsteeme (punkt 1. 1) ja tahkete osakeste heitmete jaoks soovitatavaid lahjendus- ja proovivõtusüsteeme (punkt 1. 2). 1. 1. Dünamomeetri tehnilised andmed Tuleb kasutada mootoriga dünamomeetrit, mille omadused võimaldavad teostada III kirjeldatud katsetsüklit. Pöördemomendi võimaldama efektiivvõimsuse mõõtmist etteantud piirides. Võib tekkida vajadus teha täiendavaid arvutusi. lisa punktis 3. 6. 1 ja pöörlemiskiiruse mõõtmiseks kasutatavad mõõteriistad peavad Mõõteseadmete täpsus peab olema selline, et ei ületata punktis 1. 3 toodud väärtuste maksimaalseid tolerantse. 1. 2. Heitgaasi vooluhulk Heitgaasi vooluhulk määratakse ühel punktides 1. 2. 1–1. 2. 4 nimetatud meetodil. 1. 2. 1. Otsese mõõtmise meetod Heitgaasi vooluhulga otsene mõõtmine vooludüüsi või võrdväärse mõõtesüsteemi abil standardist ISO 5167). (täpsemat teavet vt Märkus: Gaasivoolu otsene mõõtmine on komplitseeritud ülesanne. Heitmete väärtusi mõjutavate mõõtmisvi- gade vältimiseks tuleb rakendada ettevaatusabinõusid. 1. 2. 2. Õhu ja kütuse mõõtmise meetod Õhuvoolu kulu ja kütusekulu mõõtmine. Kasutatakse õhuvoolu kulu ja kütusekulu mõõtureid, mille täpsus on määratletud punktis 1. 3. Heitgaasivoolu kulu mõõdetakse järgmiselt: GEXHW = GAIRW + GFUEL (märja heitgaasi mass) või või VEXHD = VAIRD − 0,766 × GFUEL (kuiva heitgaasi maht) VEXHW = VAIRW + 0,746 × GFUEL (märja heitgaasi maht) 1. 2. 3. Süsiniku tasakaalu meetod Heitgaasi massi arvutamine kütusekulu ja heitgaasi kontsentratsioonide alusel, kasutades süsiniku tasakaalu meetodit (vt III lisa 3. liide). 1. 2. 4. Lahjendatud heitgaasi summaarne vooluhulk Täisvoolu lahjendussüsteemi kasutamisel mõõdetakse lahjendatud heitgaasi summaarne vool (GTOTW, VTOTW) kas PDP-ga või CFV-ga – V lisa, punkt 1. 2. 1. 2. Mõõtmistäpsus peab vastama III lisa 2. liite punkti 2. 2 sätetele. 48 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. 3. Täpsus Kõigi mõõteseadmete kalibreerimine peab põhinema riiklikel tuleb järgida järgmisi nõudeid: (rahvusvahelistel) standarditel ja kalibreerimisel Nr Nimetus Lubatud kõrvalekalle (± väärtused, mis põhine- vad mootorite maksimaal- setel väärtustel) Lubatud kõrvalekalle (± väärtused, mis põ- hinevad standardil ISO 3046) Kalibreerimisintervallid (kuudes) 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Mootori pöörlemissage- dus Pöördemoment Võimsus Kütusekulu 2 % 2 % 2 % (1) 2 % (1) Kütuse erikulu ei kohaldata Õhu tarbimine Heitgaasi vool Jahutusagendi tempera- tuur Määrdeõli temperatuur 2 % (1) 4 % (1) 2 K 2 K Heitgaasi rõhk 5 % maksimaalsest Sisselasketorustiku hõ- rendused Heitgaasi temperatuur Sisselaskeõhu tempera- tuur (põlemisõhk) 5 % maksimaalsest 15 K 2 K 2 % 2 % 3 % 3 % 3 % 5 % ei kohaldata 2 K 2 K 5 % 5 % 15 K 2 K Õhurõhk 0,5 % lugemist 0,5 % Sisselaskeõhu niiskus (suhteline) Kütuse temperatuur Lahjendustunneli tempe- ratuurid 3 % ei kohaldata 2 K 1,5 K 5 K ei kohaldata Lahjendusõhu niiskus 3 % ei kohaldata 3 3 ei kohaldata 6 ei kohaldata 6 6 3 3 3 3 3 3 3 1 3 3 1 Lahjendatud heitgaasi vool 2 % lugemist ei kohaldata 24 (osavool) (täis- vool) (2) (1) Heitgaasi heitmete käesolevas direktiivis kirjeldatud arvutused põhinevad mõningatel juhtudel erinevatel mõõtmis- ja/või arvutusmeetoditel. Heitgaasi heitmete arvutamisel kehtivate piiratud üldtolerantside tõttu peavad mõnede näitajate lubatud väärtused, mida kasutatakse vastavates võrrandites, olema väiksemad lubatud tolerantsidest, mis on esitatud standardis ISO 3046-3. (2) Täisvoolusüsteemid – CVS mahtpumpa või kriitilise voolu Venturi toru kalibreeritakse pärast esmapaigaldust, suuremat remonti või kui see on vajalik V lisas toodud CVS-süsteemi kontrollimise tõttu. 1. 4. Gaasiliste komponentide määramine 1. 4. 1. Analüsaatori üldised tehnilised andmed Analüsaatorite mõõtepiirkond peab vastama heitgaasikomponentide kontsentratsioonide mõõtmisel nõutavale täpsusele (punkt 1. 4. 1. 1). Analüsaatorite kasutamisel on soovitatav, et mõõdetava kontsentratsiooni väärtus asuks vahemikus 15–100 % kogu skaala ulatusest. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 49 Kui kogu skaala väärtus on 155 osa miljoni kohta (või osa miljoni kohta C) või sellest väiksem või kui kasutatakse lugemisseadmeid (arvuteid, andmesalvestusseadmeid), mis võimaldavad saavutada piisavat täpsust ja eraldusvõimet alla 15 % korral kogu skaala ulatusest, on vastuvõetavad ka kogu skaalast ulatusest alla 15 % jäävad kontsentratsioonid. Sellisel tuleb kalibreerimiskõverate täpsuse tagamiseks teostada täiendavad kalibreerimised – III lisa, 2. liide, punkt 1. 5. 5. 2. juhul Seadmete elektromagnetiline ühilduvus (EMC) peab olema sellisel tasemel, et lisavigade tekkimise võimalus oleks võimalikult väike. 1. 4. 1. 1. M õõ t mis viga Summaarne mõõtmisviga, kaasa arvatud risttundlikkus muude gaaside suhtes (vt III lisa 2. liide punkt 1. 9), võib olla kuni ± 5 % näidust või ± 3,5 % kogu skaala ulatusest, olenevalt sellest, kumb on väiksem. Kontsentratsioonide korral alla 100 osa miljoni kohta võib mõõtmisviga olla kuni ± 4 osa miljoni kohta. 1. 4. 1. 2. Ko r r at av us Korratavus, mis määratluse kohaselt on teatava kalibreerimis- või võrdlusgaasi kümne korduva reageerimise 2,5kordne standardhälve, ei tohi olla suurem kui ± 1 % skaala maksimaalsele näidule vastavast kontsentrat- sioonist igale kasutatavale mõõtepiirkonnale üle 155 osa miljoni kohta (või osa miljoni kohta C) või ± 2 % igale mõõtepiirkonnale alla 155 osa miljoni kohta (või osa miljoni kohta C). 1. 4. 1. 3. M üra Analüsaatori maksimaalne reaktsioon null- ja kalibreerimisgaasile või võrdlusgaasile iga kümne sekundi pikkuse ajavahemiku jooksul võib olla kuni 2 % skaala ulatusest kõigis kasutatud mõõtepiirkondades. 1. 4. 1. 4. Nul l i t r i i v Nullitriiv ühe tunni jooksul peab olema alla 2 % skaala ulatusest kõige madalamas kasutatud mõõtepiirkonnas. Nullreaktsioon on määratluse kohaselt nullgaasile kolmekümne sekundi jooksul antav keskmine reaktsioon koos müraga. 1. 4. 1. 5. Ha ar det r iiv Haardetriiv ühe tunni jooksul peab olema alla 2 % skaala ulatusest kõige madalamas kasutatud mõõtepiirkon- nas. Mõõteulatus on määratletud kui maksimaalse reaktsiooni ja nullreaktsiooni vahe. Maksimaalne reaktsioon on määratluse kohaselt keskmine reaktsioon koos müraga, mis antakse võrdlusgaasile kolmekümne sekundi jooksul. 1. 4. 2. Gaasi kuivamine Valikulise gaasikuivatusseadme mõju mõõdetavate gaaside kontsentratsioonile peab olema võimalikult väike. Vee eemaldamisel proovigaasist ei tohi kasutada keemilisi kuivatusaineid. 1. 4. 3. Analüsaatorid Käesoleva liite punktides 1. 4. 3. 1–1. 4. 3. 5 on kirjeldatud mõõtmiste teostamisel arvesse võetavaid põhimõtteid. Mõõtmissüsteemide üksikasjalik kirjeldus on toodud V lisas. Mõõdetavaid gaase analüüsitakse järgmiste mõõteseadmetega. Mittelineaarsete analüsaatorite korral võib kasuta- da lineariseerivaid ahelaid. 1. 4. 3. 1. Süs iniko k siid i (CO ) a na lüüs Süsinikoksiidi analüüsimisel kasutatakse mittedispergeerivat infrapuna-absorbtsioonitüüpi (NDIR) analüsaatorit. 1. 4. 3. 2. Süs inikd io k siid i (CO 2) a nalüüs Süsinikdioksiidi analüüsimisel kasutatakse mittedispergeerivat infrapuna-absorbtsioonitüüpi (NDIR) analüsaatorit. 1. 4. 3. 3. Süs ives inike (H C) an alü üs Süsivesinike analüüsimisel kasutatakse kuumionisatsioonidetektor (HFID) analüsaatorit, mille korral detektor, ventiilid, torustik jne on kuumutatud selliselt, et gaasi temperatuur püsiks väärtusel 463 K (190 °C) ±10 K. tüüpi 50 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. 4. 3. 4. Lä mma st iko k s iid ide (NO x) an al üüs Lämmastikoksiidide analüüsimisel kasutatakse kemoluminestsentsdetektori (CLD) või kuumkemoluminestsents- detektori (HCLD) tüüpi analüsaatorit NO2/NO konverteriga, kui mõõtmine toimub kuival alusel. Niiskel alusel mõõtmise korral kasutatakse HCLD-analüsaatorit, mille konverteri temperatuur hoitakse üle 333 K (60 °C) liite punkt 1. 9. 2. 2) tulemus on nõuetele tingimusel, et veega jahutuse mõju kontrollimise (vaata III lisa 2. vastav. 1. 4. 4. Gaasiliste heitmete proovivõtt Gaasiliste heitmete proovivõtturid tuleb paigaldada vähemalt 0,5 meetri või väljalasketoru kolmekordsele läbimõõdule vastavale kaugusele (olenevalt sellest, kumb on suurem) heitgaasisüsteemi väljalaskeavast ülesvoolu ning piisavalt mootori juures on vähemalt 343 K (70 °C). lähedale tagamaks, et heitgaasi temperatuur proovivõtturi Hargneva väljalasketorustikuga mitmesilindrilise mootori korral peab proovivõtturi sissevooluava asuma piisa- valt kaugel allavoolu tagamaks, et proov esindab kõigi silindrite keskmisi heitgaasikoguseid. Mitmesilindriliste mootorite, näiteks V-mootorite korral, millel on väljalasketorustiku harude selgesti eristatavad rühmad, võib proovi võtta igast rühmast eraldi ning keskmise heitgaasikoguse välja arvutada. Võib kasutada teisi meetodeid, mille vastavus eespool nimetatud meetoditele on tõestatud. Heitgaasi arvutamisel tuleb kasutada mootori heitgaasi masskulu koguväärtust. Kui heitgaasi koostist mõjutatakse mingi heitgaasi järelkäsitlusseadmega, tuleb heitgaasiproov võtta nimetatud seadmest ülesvoolu I etapi katsete korral ja allavoolu II etapi katsete korral. Kui tahkete osakeste määramiseks kasutatakse täisvoolu lahjendussüsteemi, võib gaasilisi heitmeid määrata ka lahjendatud heitgaasist. Proovivõtu- torud peavad asetsema tahkete osakeste proovivõtuseadme lähedal lahjendustunnelis (V lisa, punkt 1. 2. 1. 2, DT ja punkt 1. 2. 2, PSP). CO ja CO2 võib alternatiivselt määrata, kogudes proovid kotti ja mõõtes seejärel kontsentratsiooni proovivõtukotis. 1. 5. Tahkete osakeste määramine Tahkete osakeste määramine nõuab lahjendussüsteemi olemasolu. Lahjendamist võib teostada osavoolu lahjen- dussüsteemi või täisvoolu lahjendussüsteemiga. Lahjendussüsteemi voolumaht peab olema piisavalt suur, et oleks täielikult välistatud vee kondenseerumine lahjendus- ja proovivõtusüsteemis ning et lahjendatud heitgaasi temperatuur vahetult filtripesadest ülesvoolu oleks püsivalt 325 K (52 °C) või sellest madalam. Lahjendusõhu kuivatamine enne õhu sisenemist lahjendussüsteemi on lubatud, kui õhuniiskus on kõrge. Kui ümbritseva keskkonna temperatuur on alla 293 K (20 °C), on soovitatav lahjendusõhku eelsoojendada üle temperatuuri piirväärtuse 303 K (30 °C). Lahjendusõhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tohi siiski olla üle 325 K (52 °C). Osavoolu lahjendussüsteemis tuleb tahkete osakeste proovivõtutoru kinnitada proovivõtu-gaasitoru lähedale ja vastavalt V lisa punktis 1. 2. 1. 1 olevatele joonistele 4– sellest ülesvoolu, nagu on ette nähtud punktis 4. 4, 12 EP ja SP. Osavoolu lahjendussüsteemi ehitus peab võimaldama heitgaasivoolu jaotamist kaheks fraktsiooniks, millest väiksemat lahjendatakse õhuga ning kasutatakse seejärel tahkete osakeste määramisel. Seetõttu on eriti tähtis määrata täpselt kindlaks lahjendusaste. Kasutada võib erinevaid jaotusmeetodeid, kusjuures kasutatud jaotusvii- sist sõltub olulisel määral, milliseid proovivõtuseadmeid ja menetlusi tuleb kasutada (vt V lisa, punkt 1. 2. 1. 1). Tahkete osakeste massi määramiseks vajatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteemi, tahkete osakeste proovivõ- tufiltreid, mikrogrammkaalusid ja reguleeritud temperatuuri ja niiskusega kaalukambrit. Tahkete osakeste proovivõtuks võib kasutada kahte meetodit: — ühefiltrimeetodi korral kasutatakse katsetsükli kõigis režiimides ühte filtripaari (vt käesoleva liite punkt 1. 5. 1. 3). Katse proovivõturežiimis tuleb eriti suurt tähelepanu pöörata proovivõtuaegadele ja vooluhulkadele. Katsetsükliks on vaja siiski ainult ühte filtripaari, — mitmefiltrimeetod eeldab, et katsetsükli igas üksikus režiimis kasutatakse ühte filtripaari (vt käesoleva liite punkt 1. 5. 1. 3). See meetod võimaldab paindlikumat proovivõtumenetlust, kuid nõuab rohkem filtreid. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 51 1. 5. 1. Tahkete osakeste proovivõtufiltrid 1. 5. 1. 1. Filt r i teh nilised andme d Sertifitseerimiskatsetel kasutatakse filtritena fluorosüsinikkattega klaaskiudfiltreid või fluorosüsinikul põhinevaid membraanfiltreid. Spetsiaalseteks rakendusteks kasutatakse teistsugusest materjalist filtreid. Kõigil filtritüüpidel peab olema vähemalt 95protsendiline 0,3 μm DOP (dioktüülftalaat) eraldusefektiivsus, kui gaasi kiirus filtriristlõike pindala suhtes on vahemikus 35–80 cm/s. Kui teostatakse korrelatsioonikatseid laborite vahel või tootja ja tüübikinnitusasutuse vahel, tuleb kasutada ühesuguse kvaliteediga filtreid. 1. 5. 1. 2. Filt r i suur us Tahkete osakeste filtrid peavad olema vähemalt 47 mm läbimõõduga (efektiivne läbimõõt 37 mm). Suurema läbimõõduga filtrite kasutamine on lubatud (punkt 1. 5. 1. 5). 1. 5. 1. 3. Põ h i- ja j ä relf ilt r id Lahjendatud heitgaasi proov võetakse katseseerias järjestikku paigaldatud filtrite paari abil (üks põhi- ja üks järelfilter). Järelfiltri kaugus põhifiltrist ei tohi olla üle 100 mm allavoolu ning see ei tohi põhifiltriga kokku puutuda. Filtreid võib kaaluda eraldi või paarikaupa selliselt, et filtrite määrdunud pooled on vastamisi asetatud. 1. 5. 1. 4. Ga a si ki ir us f ilt r i r is t lõ i ke p in da la su htes Gaasi kiirus filtri ristlõike pindala suhtes peab olema 35–80 cm/s. Rõhulanguse tõus ei tohi katse alguse ja lõpu vahel olla suurem kui 25 kPa. 1. 5. 1. 5. Filt r i koo r m us Soovitatav minimaalne filtri koormus on ühefiltrimeetodi korral 0,5 mg/1 075 mm² efektiivse filtripinna kohta. Tavalisemate filtrisuuruste korral kasutatakse järgmisi väärtusi: Filtri läbimõõt (mm) Filtri soovitatav efektiivne läbimõõt (mm) Filtri soovitatav minimaalne koormus (mg) 47 70 90 110 37 60 80 100 0,5 1,3 2,3 3,6 Mitmefiltrimeetodi korral saadakse kõigi filtrite summaarne soovitatav minimaalne filtri koormus, kui korrutada eespool tabelis toodud vastav väärtus katserežiimide koguarvu ruutjuurega. 1. 5. 2. Kaalukambri ja analüütiliste kaalude tehnilised andmed 1. 5. 2. 1. K a a luka mbr i t ing imus ed Tahkete osakeste filtrite konditsioneerimise ja kaalumise kambri (või ruumi) temperatuur peab olema vahemi- kus 295 K (22 °C) ± 3 K kogu filtrite konditsioneerimise ja kaalumise jooksul. Niiskus tuleb hoida kastepunktis 282,5 K (9,5 °C) ± 3 K ning suhteline niiskus 45 % ± 8 %. 1. 5. 2. 2. Võ rd lusf ilt r i ka alu mi ne Kambris (või ruumis) ei tohi olla saastet (näiteks tolmu), mis võiks langeda tahkete osakeste filtritele nende stabiliseerumise ajal. Kõrvalekalded kaalukambri tehnilistest andmetest, mis on toodud punktis 1. 5. 2. 1, on lubatud juhul, kui need kõrvalekalded ei kesta kauem kui 30 minutit. Kaaluruum peaks enne töötajate sisenemist ruumi vastama ettenähtud tehnilistele andmetele. Nelja tunni jooksul enne proovivõtufiltri (filtrite (või paari) kaalumist, kuid eelistatavalt samal ajal, võrdlusfiltrite paari). Need peavad olema sama suurusega ja samast materjalist nagu proovivõtufiltrid. tuleb kaaluda vähemalt kaks kasutamata võrdlusfiltrit Kui võrdlusfiltrite (võrdlusfiltrite paari) keskmise kaalu erinevus filtri soovitatavast miinimumkoormusest (punkt 1. 5. 1. 5) on proovivõtufiltrite kaalumise vahelisel ajal enam kui ± 5 % (vastavalt ± 7 % filtrite paari korral), siis proovivõtufiltrid eemaldatakse ja heitgaasikatset korratakse. 52 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Kui punktis 1. 5. 2. 1 esitatud kaaluruumi stabiilsuse kriteeriumid ei ole täidetud, kuid võrdlusfiltri (võrdlusfiltrite tootja valida, kas paari) kaalumise tulemused vastavad eespool nimetatud kriteeriumidele, võib mootori tunnistada proovivõtufiltrite kaalud vastuvõetavaks või katsed kehtetuks; viimasel tuleb parandada kaaluruumi kontrollimissüsteemi ja katset korrata. juhul 1. 5. 2. 3. An al üüt ilise d kaalud Kõigi filtrite kaalu määramiseks kasutatavate analüütiliste kaalude täpsus (standardhälve) peab olema 20 μg ja eraldusvõime 10 μg (1 koht = 10 μg). Filtrite korral läbimõõduga alla 70 mm peab täpsus ja eraldusvõime olema vastavalt 2 μg ja 1 μg. 1. 5. 2. 4. St a a ti lise ele kt r i mõ j u kõ r va l d amin e Staatilise elektri mõju kõrvaldamiseks neutraliseeritakse filtrid enne kaalumist, kasutades näiteks Polonium- neutralisaatorit või samasuguse toimega seadet. 1. 5. 3. Tahkete osakeste mõõtmise lisaspetsifikatsioonid Kõik toore või lahjendatud heitgaasiga kokkupuutuvad lahjendus- ja proovivõtusüsteemi osad, alates väljalaske- torust kuni filtripesadeni, peavad olema konstrueeritud nii, et tahkete osakeste sadestumine või muutumine oleks võimalikult väike. Kõik osad peavad olema toodetud elektrit juhtivast materjalist, mis ei reageeri heitgaasi koostisosadega ning need peavad olema elektrostaatilise toime vältimiseks elektriliselt maandatud. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 53 2. liide 1. ANALÜÜSISEADMETE KALIBREERIMINE 1. 1. Sissejuhatus Kõiki analüsaatoreid tuleb kalibreerida nii sageli, kui see on käesoleva standardi täpsusnõuete täitmiseks vajalik. Käesolevas lõikes kirjeldatakse sellist kalibreerimismeetodit, mida kasutatakse 1. liite punktis 1. 4. 3. nimetatud analüsaatorite kalibreerimisel. 1. 2. Kalibreerimisgaasid Kalibreerimisgaaside säilitusajast tuleb kinni pidada. Kalibreerimisgaaside tootja poolt ettenähtud säilitusaja lõppemise kuupäev registreeritakse. 1. 2. 1. Puhtad gaasid Gaaside nõuetekohast puhtust määratletakse allpool esitatud saaste piirnormide abil. Kättesaadavad peavad olema järgmised gaasid: — puhastatud lämmastik (saastumine ≤ 1 osa miljoni kohta C, ≤ 1 osa miljoni kohta CO, ≤ 400 osa miljoni kohta CO2, ≤ 0,1 osa miljoni kohta NO) — puhastatud hapnik (puhtus > 99,5 mahuprotsenti O2) — vesiniku ja heeliumi segu (40 ± 2 % vesinikku, ülejäänud osa heelium) (saastumine ≤ 1 osa miljoni kohta C, ≤ 400 osa miljoni kohta CO) — puhastatud sünteetiline õhk (saastumine ≤ 1 osa miljoni kohta C, ≤ 1 osa miljoni kohta CO, ≤ 400 osa miljoni kohta CO2, ≤ 0,1 osa miljoni kohta NO) (hapnikusisaldus 18–21 mahuprotsenti) 1. 2. 2. Kalibreerimis- ja võrdlusgaasid Kättesaadavad peavad olema järgmise keemilise koostisega gaaside segud: — C3H8 ja puhastatud sünteetiline õhk (vt punkt 1. 2. 1) — CO ja puhastatud lämmastik — NO ja puhastatud lämmastik (selles kalibreerimisgaasis sisalduv NO2 kogus ei tohi moodustada üle 5 % NO sisaldusest) — O2 ja puhastatud lämmastik — CO2 ja puhastatud lämmastik — CH4 ja puhastatud sünteetiline õhk — C2H6 ja puhastatud sünteetiline õhk Märkus: Lubatud on muud gaasikombinatsioonid tingimusel, et gaasid ei reageeri üksteisega. Kalibreerimis- ja võrdlusgaasi tegelik kontsentratsioon peab olema ± 2 % nimiväärtusest. Kalibreerimisgaasi kõik kontsentratsioonid väljendatakse mahu alusel (mahuprotsendina või mahu väärtusena osades miljoni kohta). Kalibreerimis- lahjendatakse ja võrdlusgaaside saamiseks võib kasutada ka gaasijaoturit, mille abil gaasi puhastatud N2-ga või puhastatud sünteetilise õhuga. Segamisseade peab võimaldama lahjendatud kalibreerimis- gaaside kontsentratsiooni määrata ± 2 % täpsusega. 1. 3. Analüsaatorite ja proovivõtusüsteemi töö Analüsaatoritega töötamisel tuleb järgida seadme tootja poolt antud käivitamis- ja kasutusjuhendeid. Arvesse tuleb võtta punktides 1. 4–1. 9 esitatud miinimumnõudeid. 1. 4. Lekkimiskatse Süsteemi katsetatakse lekkimiste suhtes. Proovivõttur ühendatakse heitgaasisüsteemist lahti ning ots suletakse. Analüsaatori pump peab olema sisse lülitatud. Pärast esialgset stabiliseerumisaega peavad kõik voolumõõturid olema nullis. Vastupidisel juhul kontrollitakse proovivõtutorusid ning viga parandatakse. Maksimaalne lubatav lekkimisaste vaakumi poolel on 0,5 % kontrollitava süsteemi osa läbivast vooluhulgast. Analüsaatori voolusid ja möödavoolusid võib kasutada tegeliku vooluhulga hindamiseks. 54 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Teise meetodina võib rakendada kontsentratsiooni astmelist muutmist proovivõtutoru alguses ümberlülitamise teel nullgaasilt võrdlusgaasile. Kui mõõteseade näitab pärast nõuetekohast ajavahemikku algkontsentratsioonist madalamat kontsentratsiooni, viitab see kalibreerimise või lekkega seotud probleemidele. 1. 5. Kalibreerimismenetlus 1. 5. 1. Mõõteseadmete koost Mõõteseadmed kalibreeritakse ja kalibreerimiskõveraid kontrollitakse võrdlusgaasiga. Kasutatakse samasuguseid gaasikulu määrasid nagu heitgaasi proovivõtul. 1. 5. 2. Soojendusaeg Soojendusaeg peab vastama tootja soovitustele. Kui see ei ole kindlaks määratud, soovitatakse analüsaatoreid soojendada vähemalt kaks tundi. 1. 5. 3. Analüsaatorid NDIR ja HFID Analüsaator NDIR reguleeritakse vastavalt vajadusele ning analüsaatori HFID leek optimeeritakse (punkt 1. 8. 1). 1. 5. 4. Kalibreerimine Kõik tavapäraselt kasutatavad mõõtepiirkonnad tuleb kalibreerida. CO, CO2, NOx, HC ja O2 analüsaatorid nullitakse puhastatud sünteetilise õhu (või lämmastiku) abil. Analüsaatoritesse juhitakse vastavad kalibreerimisgaasid, väärtused registreeritakse ja määratakse kindlaks kalibreerimiskõver vastavalt punktile 1. 5. 6. Nullväärtust kontrollitakse veelkord ning vajaduse korral korratakse kalibreerimisprotseduuri. 1. 5. 5. Kalibreerimiskõvera kindlaksmääramine 1. 5. 5. 1. Ül dis ed juh i se d Analüsaatori kalibreerimiskõver määratakse vähemalt viie võimalikult ühtlaselt paigutatud kalibreerimispunkti (välja arvatud nullpunkt) abil. Kõrgeim nimikontsentratsioon peab olema vähemalt 90 % skaala lõppväärtusest. Kalibreerimiskõver arvutatakse vähimruutude meetodil. Kui tulemuse polünoomiaste on suurem kui 3, peab kalibreerimispunktide arv (nullpunkt kaasa arvatud) olema vähemalt võrdne kõnealuse polünoomi astmega ± 2. Kalibreerimiskõver võib erineda kõige rohkem ± 2 % iga kalibreerimispunkti nimiväärtusest ning nullpunk- tis ± 1 % skaala lõppväärtusest. Kalibreerimiskõver ja kalibreerimispunktid võimaldavad kontrollida, kas kalibreerimine on teostatud õigesti. Analüsaatori kohta tuleb esitada erinevad, eelkõige järgmised andmed: — mõõtepiirkond, — tundlikkus, — kalibreerimise kuupäev. 1. 5. 5. 2. K a lib reer i min e sk aa la lõ p pv ää r t use st 1 5 % m ad a lama s pi i rkon na s Analüsaatori kalibreerimiskõver määratakse vähemalt viie kalibreerimispunkti (välja arvatud nullpunkt) abil, mis on paigutunud nii, et 50 % punktidest on skaala lõppväärtusest 10 % madalamad. Kalibreerimiskõver arvutatakse vähimruutude meetodil. Kalibreerimiskõver võib erineda kõige rohkem ± 4 % iga kalibreerimispunkti nimiväärtusest ning nullpunk- tis ± 1 % skaala lõppväärtusest. 1. 5. 5. 3. Al ter n at iiv sed meeto did Kasutada võib alternatiivset tehnoloogiat (näiteks arvutit, mõõtepiirkonna elektroonilist kontrollimist jne), kui suudetakse tõestada, et selle täpsus on samaväärne. 1. 6. Kalibreerimise kontrollimine Kõiki tavaliselt kasutatavaid tööpiirkondi tuleb enne iga analüüsimist kontrollida järgmise korra kohaselt. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 55 Kalibreerimist kontrollitakse nullgaasi ja võrdlusgaasi abil, mille nimiväärtus moodustab üle 80 % mõõtepiir- konna skaala lõppväärtusest. Kui kahes kõnealuses punktis ei ole erinevus saadud väärtuse ja kindlaksmääratud etalonväärtuse vahel suurem kui ± 4 % skaala lõppväärtusest, võib reguleerimiskarakteristikuid muuta. Muul juhul tuleb kindlaks määrata uus kalibreerimiskõver punkti 1. 5. 4 kohaselt. 1. 7. NOX konverteri kasuteguri katse Lämmastikdioksiidi (NO2) lämmastikoksiidiks (NO) muundamiseks kasutatava konverteri kasutegurit katsetatak- se punktide 1. 7. 1–1. 7. 8 (joonis 1) kohaselt. 1. 7. 1. Katse ettevalmistamine Joonisel 1 (vt ka 1. konverterite kasutegurit määrata osonaatori abil. liite punkt 1. 4. 3. 5) esitatud katseskeemi ning allpool esitatud menetlust kasutades saab Joonis 1 NO2 konverteri kasuteguri määramise seadme skeem 1. 7. 2. Kalibreerimine Analüsaatorid CLD ja HCLD kalibreeritakse kõige sagedamini kasutatavas mõõtepiirkonnas null- ja võrdlusgaasi kasutades tootja tehniliste andmete kohaselt (NO sisaldus peab moodustama 80 % mõõtepiirkonnast ning gaaside segu NO2 kontsentratsioon peab olema alla 5 % NO kontsentratsioonist). NOX analüsaator peab olema NO asendis, et võrdlusgaas ei läbiks konverterit. Kontsentratsiooni näit tuleb registreerida. 56 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. 7. 3. Arvutamine NOX konverteri kasutegur arvutatakse järgmiselt: (cid:2) Kasutegur %ð Þ ¼ 1 þ a (cid:2) b c (cid:2) d (cid:3) (cid:3) 100 a) NOx kontsentratsioon punkti 1. 7. 6 kohaselt; b) NOx kontsentratsioon punkti 1. 7. 7 kohaselt; c) NO kontsentratsioon punkti 1. 7. 4 kohaselt; d) NO kontsentratsioon punkti 1. 7. 5 kohaselt. 1. 7. 4. Hapniku lisamine T-liitmiku kaudu lisatakse gaasivoolule pidevalt hapnikku või nullõhku, kuni saadud näit on ligikaudu 20 % väiksem punktis 1. 7. 2 esitatud kalibreerimiskontsentratsioonist. (Analüsaator on NO režiimis. ) Kontsentratsiooni väärtus (c) tuleb registreerida. Osonaator on kogu toimingu jooksul väljalülitatud. 1. 7. 5. Osonaatori sisselülitamine lülitatakse osonaator sisse, et Seejärel 20 protsendini väärtus (d) tuleb registreerida. (Analüsaator on NO režiimis. ) tekitada piisavalt osooni, millega alandatakse NO kontsentratsiooni (minimaalselt 10 %) punktis 1. 7. 2 esitatud kalibreerimiskontsentratsioonist. Kontsentratsiooni 1. 7. 6. NOx režiim lülitatakse NO analüsaator NOX režiimi selliselt, et gaasisegu (koostisega NO, NO2, O2 ja N2) liigub Seejärel nüüd läbi konverteri. Kontsentratsiooni väärtus (a) registreeritakse. (Analüsaator on NOx režiimis). 1. 7. 7. Osonaatori väljalülitamine Osonaator on nüüd väljalülitatud. Punktis 1. 7. 6 kirjeldatud gaaside segu liigub läbi konverteri detektorisse. Kontsentratsiooni väärtus (b) registreeritakse. (Analüsaator on NOx režiimis. ) 1. 7. 8. NO režiim NO režiimi lülitamisel, kui osonaator on väljalülitatud, katkestatakse ka hapniku või sünteetilise õhu liikumine. Analüsaatori NOx näidu kõrvalekalle punkti 1. 7. 2 kohasel mõõtmisel saadud väärtusest võib olla kuni ± 5 %. (Analüsaator on NO režiimis. ) 1. 7. 9. Katseintervall Konverteri kasutegurit tuleb katsetada enne NOX analüsaatori iga kalibreerimist. 1. 7. 10. Kasuteguri nõue Konverteri kasutegur ei tohi olla alla 90 %, kuid suurem 95 %line kasutegur on väga soovitatav. Märkus: Kui osonaator ei suuda punkti 1. 7. 5 kohaselt vähendada kontsentratsiooni analüsaatori kõige tavalise- mas tööpiirkonnas 80 protsendilt 20 protsendile, tuleb vähenemise saavutamiseks kasutada suurimat mõõtepiirkonda. 1. 8. Leekionisatsioondetektori (FID) reguleerimine 1. 8. 1. Detektori tundlikkuse optimeerimine HFID tuleb reguleerida seadme tootja poolt ettenähtud nõuete kohaselt. Tundlikkuse optimeerimiseks kõige tavalisemas tööpiirkonnas tuleks kasutada võrdlusgaasi, milleks on propaani sisaldav õhk. Pärast kütuse ja õhuvoolu reguleerimist tootja soovituste kohaselt juhitakse analüsaatorisse 350 ± 75 osa miljoni kohta C võrdlusgaasi. Etteantud kütusekulule vastav tundlikkus määratakse võrdlusgaasi ja nullgaasi tundlikkuse erinevuse põhjal. Kütusekulu reguleeritakse astmeliselt tootja poolt ettenähtud väärtusest üles- ja allapoole. Registreeritakse võrdlus- ja nullgaasi tundlikkuse erinevus esitatakse graafikuna ning kütusekulu reguleeritakse vastavalt kõvera sellele poolele, mis vastab suurematele väärtustele. tundlikkused kõnealuste kütusekulude korral. Võrdlus- ja nullgaasi 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 57 1. 8. 2. Süsivesiniku kalibreerimistegurid Analüsaator kalibreeritakse propaani sisaldava õhu ja puhastatud sünteetilise õhu abil vastavalt punktile 1. 5. Kaliibrimistegurid määratakse pärast analüsaatori kasutuselevõtmist ning pärast suuremate hooldustööde teos- tamist. Teatava konkreetse süsivesiniku kaliibrimistegur ja silindris oleva gaasi kontsentratsiooni suhe, väljendatuna osades miljoni kohta C1 väärtusena. (Rf) on FIDi C1-lugemi Katsegaasi kontsentratsioon peab andma näidu, mis moodustab ligikaudu 80 % mõõteskaala lõppväärtusest. Kontsentratsioon peab olema teada täpsusega ± 2 %, võrrelduna mahus väljendatud gravimeetrilise standardiga. Peale selle tuleb gaasisilindrit eelkonditsioneerida 24 tundi temperatuuril 298 K (25 °C) ± 5 K. Kasutatavad katsegaasid ja soovitatavad suhtelised kaliibrimistegurid on järgmised: — metaan ja puhastatud sünteetiline õhk: — propeen ja puhastatud sünteetiline õhk — tolueen ja puhastatud sünteetiline õhk: 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10 Need väärtused vastavad propaani ja puhastatud sünteetilise õhu kaliibrimisteguri (Rf) väärtusele 1,00. 1. 8. 3. Hapniku interferentsi kontrollimine Hapniku interferentsi kontrollitakse analüsaatori kasutuselevõtmisel ning pärast suuremate hooldustööde teos- tamist. Kalibreerimistegur määratletakse ja tehakse kindlaks nii, nagu on kirjeldatud punktis 1. 8. 2. Kasutatav katsegaas ja soovitatav suhteline kalibreerimistegur on järgmine: — propaan ja lämmastik: 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05 See väärtus vastab propaani ja puhastatud sünteetilise õhu kalibreerimisteguri (Rf) väärtusele 1,00. Analüsaatori FID põleti õhus oleva hapniku kontsentratsioon peab täpsusega ± 1 mooliprotsenti vastama hapniku kontsentratsioonile põleti õhus, mida kasutati viimases hapniku interferentsikatses. Suurema erinevuse korral tuleb kontrollida hapniku interferentsi ning vajaduse korral analüsaatorit reguleerida. 1. 9. Interferentsi toime analüsaatorite NDIR ja CLD korral Heitgaasis sisalduvate muude kui analüüsitavate gaaside toime võib näitu mitmel viisil häirida. NDIR mõõte- seadmete korral esinev interferents on positiivne juhul, kui häiriv gaas avaldab mõõdetava gaasiga samalaadset mõju, kuid vähemal määral. NDIR mõõteseadmete korral esineb negatiivne interferents juhul, kui häiriv gaas laiendab mõõdetava gaasi neeldumisriba, ning CLD mõõteseadmete korral siis, kui häiriv gaas summutab kiirgust. Interferentsi kontrollitakse punktde 1. 9. 1 ja 1. 9. 2 kohaselt enne analüsaatorite esmakordset kasutuse- levõttu ning pärast suuremate hooldustööde teostamist. 1. 9. 1. CO analüsaatori interferentsi kontrollimine CO analüsaatori töötamist võivad häirida vesi ja CO2. Seetõttu juhitakse CO2 võrdlusgaas, mille kontsentrat- sioon on 80–100 % katse suurima mõõtepiirkonna lõppväärtusest, mullidena läbi ruumitemperatuuril oleva vee ning registreeritakse analüsaatori näit. Analüsaatori näit ei tohi erineda üle 1 % skaala lõppväärtusest, kui mõõtepiirkond on võrdne 300 osa miljoni kohta, või üle 3 osa miljoni kohta, kui mõõtepiirkond on alla 300 osa miljoni kohta. 1. 9. 2. NOx analüsaatori summutuse kontrollimine CLD (ja HCLD) analüsaatorite korral ja veeaur. Kõnealuste gaaside jahutav toime on võrdeline nende kontsentratsiooniga ning seetõttu tuleb katseliselt kindlaks määrata jahutus katses esinevate suurimate eeldatavate kontsentratsioonide korral. tuleb tähelepanu pöörata kahele gaasile. Need on CO2 1. 9. 2. 1. CO 2 s u m m u t u s ko n t r o l l CO2 võrdlusgaas kontsentratsiooniga 80–100 % suurima mõõtepiirkonna lõppväärtusest juhitakse läbi NDIR analüsaatori ning CO2 väärtus registreeritakse väärtusena A. Seejärel lahjendatakse võrdlusgaasi ligikaudu 50 % ja NO väärtused NO võrdlusgaasiga ning juhitakse läbi NDIR ja (H)CLD analüsaatorite, kusjuures CO2 registreeritakse vastavalt väärtusena B ja C. Seejärel CO2 voolamine katkestatakse ja läbi (H)CLD juhitakse ainult NO võrdlusgaas ning NO väärtus registreeritakse väärtusena D. 58 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Summutus arvutatakse järgmiselt: (cid:4) (cid:2) % CO2 summutus ¼ 1 (cid:2) ð ð D (cid:3) A C (cid:3) A Þ ð Þ (cid:2) D (cid:3) B Þ (cid:3) (cid:5) (cid:3) 100 ja ei tohi olla suurem kui 3 % skaala lõppväärtusest. Kus: A: B: C: lahjendamata CO2 kontsentratsioon mõõdetud analüsaatoriga NDIR, % lahjendatud CO2 kontsentratsioon mõõdetud analüsaatoriga NDIR, % lahjendatud NO kontsentratsioon mõõdetuna CLD-analüsaatoriga, osades miljoni kohta D: lahjendamata NO kontsentratsioon mõõdetuna CLD-analüsaatoriga, osades miljoni kohta 1. 9. 2. 2. Veega j ah ut u se mõ j u ko nt ro l l i m i n e Seda kontrollimist rakendatakse ainult niiske gaasi kontsentratsiooni mõõtmisel. Veejahutuse mõju arvutamisel peab arvesse võtma, et NO võrdlusgaas lahjendatakse veeauruga ning veeauru kontsentratsiooni segus tuleb suurendada, et see vastaks eeldatavale kontsentratsioonile katse ajal. NO võrdlusgaas, mille kontsentratsioon moodustab 80–100 % tavalise mõõtepiirkonna skaala lõppväärtusest, juhitakse läbi analüsaatori (H)CLD ja NO väärtus registreeritakse väärtusena D. Seejärel juhitakse NO gaas mullidena läbi toasooja vee ja analüsaatori (H)CLD ning NO väärtus registreeritakse väärtusena C. Määratakse analüsaatorite absoluutne töörõhk ja vee temperatuur ning registreeritakse vastavalt väärtustena E ja F. Määratakse mullidega vee temperatuurile (F) vastav segu küllastunud auru rõhk ja registreeritakse väärtusena G. Segu veeauru kontsentratsioon (protsentides) arvutatakse järgmiselt: (cid:2) (cid:3) H ¼ 100 (cid:3) G E ja registreeritakse väärtusena H. Eeldatav (veeaurus) lahjendatud NO võrdlusgaasi kontsentratsioon arvutatakse järgmiselt: (cid:2) De ¼ D (cid:3) 1 (cid:2) H 100 (cid:3) ja registreeritakse väärtusena De. Diiselmootori heitgaasi korral katse ajal oodatavat maksimaalset veeauru (A, mõõdetud (protsentides) hinnatakse lahjendamata CO2 võrdlusgaasi kontsentratsiooni kontsentratsiooni vastavalt punktile 1. 9. 2. 1) alusel, eeldades, et kütuseaatomite H/C-suhe on 1,8: 1, järgmisel viisil: Hm = 0,9 × A ja registreeritakse väärtusena Hm. Veega jahutus arvutatakse järgmiselt: % H2O Quench ¼ 100 (cid:3) De (cid:2) C (cid:2) (cid:3) (cid:2) (cid:3) (cid:3) Hm H De ja ei tohi olla suurem kui 3 % skaala lõppväärtusest De: oodatav lahjendatud NO kontsentratsioon (osa miljoni kohta) C: lahjendatud NO kontsentratsioon (osa miljoni kohta) Hm: maksimaalne veeauru kontsentratsioon (%) H: veeauru tegelik kontsentratsioon (%) Märkus: On tähtis, et sellel kontrollimisel on NO2 kontsentratsioon NO võrdlusgaasis minimaalne, sest jahutuse arvutustes ei ole arvesse võetud NO2 absorbeerumist vees. 1. 10. Kalibreerimise sagedus Analüsaatorid tuleb punkti 1. 5 kohaselt kalibreerida vähemalt iga kolme kuu järel või iga kord pärast süsteemi sellist remontimist või muutmist, mis võib kalibreerimist mõjutada. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 59 2. TAHKETE OSAKESTE MÕÕTESÜSTEEMI KALIBREERIMINE 2. 1. Sissejuhatus Iga komponenti täitmiseks vajalik. Käesolevas osas kirjeldatakse III kalibreerimismeetodit. tuleb kalibreerida nii sageli, kui see on käesolevas standardis ettenähtud täpsusnõuete liite punktis 1. 5 ja V lisas nimetatud osade lisa 1. 2. 2. Vooluhulga mõõtmine Gaasi vooluhulga mõõturite või voolumõõteriistade kalibreerimine peab vastama rahvusvahelistele ja/või sise- riiklikele standarditele. Mõõtmisviga ei tohi olla suurem kui ± 2 % lugemist. Kui gaasikulu määratakse vooluerinevuste mõõtmisega, peab erinevuse maksimaalne viga olema selline, et GEDF täpsus oleks ± 4 % piirides (vaata ka V lisa punkt 1. 2. 1. 1, EGA). Viga on võimalik arvutada iga mõõteseadme vea ruutkeskmise abil. 2. 3. Lahjendusastme kontrollimine Kui kasutatakse tahkete osakeste proovivõtusüsteeme ilma EGA-ta (V lisa, punkt 1. 2. 1. 1), tuleb lahjendusastet kontrollida iga uue mootoripaigalduse korral nii, et mootor töötab ja teostatakse kas CO2 või NOx kontsent- ratsiooni mõõtmisi toores ja lahjendatud heitgaasis. Mõõdetud lahjendusaste peab olema ± 10 % piirides CO2 või NOx kontsentratsiooni mõõtmistel arvutatud lahjendusastmest. 2. 4. Osavoolu tingimuste kontrollimine Heitgaasi kiiruse diapasooni ja rõhu võnkumisi kontrollitakse ning reguleeritakse vajaduse korral V lisa punkti 1. 2. 1. 1, EP, nõuete kohaselt, kui need on kohaldatavad. 2. 5. Kalibreerimisintervallid Kulumõõteseadmeid tuleb kalibreerida vähemalt muutmist, mis võib kalibreerimist mõjutada. iga kolme kuu järel või iga kord pärast süsteemi sellist 60 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 3. liide 1. ANDMETE HINDAMINE JA ARVUTUSED 1. 1. Gaasiliste heitmete andmete hindamine Gaasiliste heitmete hindamiseks arvestatakse välja mõõteseadme näidu keskmine väärtus iga katserežiimi viimase 60 sekundi jooksul ning kui kasutatakse süsiniku tasakaalumeetodit, määratakse mõõteseadme näidu keskmiste väärtuste põhjal vastavate kalibreerimisandmetele igas katserežiimis HC, CO NOX ja CO2 keskmised kontsentratsioonid (conc). Võib kasutada teistsugust registreerimisviisi, kui see kindlustab samaväärsete andmete saamise. Keskmisi taustkontsentratsioone (concd) võib määrata lahjendatud õhu proovivõtukottide lugemite või pidevate (ilma kotte kasutamata) taustlugemite ja vastavate kalibreerimisandmete alusel. 1. 2. Tahkete osakeste heitmed Tahkete osakeste mõõtmisel registreeritakse igas katserežiimis läbi filtrite voolavate proovide kogumassid (MSAM, i) või -mahud (VSAM,i). Filtrid asetatakse tagasi kaalukambrisse ning konditsioneeritakse vähemalt ühe tunni jooksul, kuid mitte kauem kui 80 tundi, seejärel kaalutakse. Registreeritakse filtrite brutokaal ning lahutatakse omakaal (vt III lisa, punkt 3. 1). Tahkete osakeste mass (Mf ühefiltrimeetodi korral; Mf,i mitmefiltrimeetodi korral) on põhi- ja järelfiltritele kogunenud tahkete osakeste massi summa. Kui tuleb rakendada taustkorrigeerimist, registreeritakse filtreid läbiva lahjendusõhu mass (MDIL) või maht (VDIL) ja tahkete osakeste mass (Md). Kui teostati rohkem kui üks mõõtmine, tuleb välja arvutada jagatis Md/MDIL või Md/VDIL iga üksiku mõõtmise kohta ning arvutada keskmised väärtused. 1. 3. Gaasiliste heitmete arvutamine Katseprotokolli kantavad lõplikud katsetulemused saadakse järgmiste toimingute abil: 1. 3. 1. Heitgaasikulu määramine Igale katserežiimi kohta määratakse vastavalt III lisa 1. liite punktdele 1. 2. 1– 1. 2. 3 heitgaasikulu (GEXHW, VEXHW või VEXHD). Täisvoolu lahjendussüsteemi kasutamise korral määratakse igale katserežiimile vastavalt III lisa 1. liite punktile 1. 2. 4 lahjendatud heitgaasi summaarne kulu (GTOTW, VTOTW). 1. 3. 2. Ümberarvutus kuivalt niiskele võrdlusalusele Kui kasutatakse GEXHW, VEXHW, GTOTW või VTOTW, arvutatakse mõõdetud kontsentratsioon ümber niiskele alusele järgmise valemiga, kui kontsentratsiooni ei ole juba mõõdetud niiskel alusel: conc (niiske) = kw × conc (kuiv) (cid:2) kw,r,1 ¼ 1 (cid:2) FFH (cid:3) GFUEL GAIRD (cid:3) (cid:2) kw2 Toorele heitgaasile: või: (cid:2) kw,r,2 ¼ 1 þ 1,88 (cid:3) 0,005 (cid:3) % CO kuiv ð ½ 1 (cid:3) (cid:2) kw2 (cid:4) þ % CO2 kuiv ½ (cid:4) Þ 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 61 Lahjendatud heitgaasile: või: FFH võib arvutada valemiga: Lahjendusõhule: kW1 ¼ (cid:2) kw,e,1 ¼ 1 (cid:2) 1,88 (cid:3) CO2 % niiske ð 200 (cid:3) Þ (cid:2) kw1 0 B @ kw,e,2 ¼ 1 (cid:2) kw1 1 þ 1,88 (cid:3) CO2 % kuiv ð 200 1 C A Þ FFH ¼ (cid:3) 1,969 (cid:2) 1 þ GFUEL GAIRW kW,d = 1 − kW1 1,608 (cid:3) Hd ð 1 000 þ 1,608 (cid:3) Hd (cid:3) 1 (cid:2) 1/DF ½ ð (cid:3) 1 (cid:2) 1/DF ½ ð Þ þ Ha (cid:3) 1/DF Þ ð Þ Þ þ Ha (cid:3) 1/DF (cid:4) (cid:4) Hd ¼ 6,22 (cid:3) Rd (cid:3) Rd PB (cid:2) Pd (cid:3) pd (cid:3) 10 (cid:2)2 Sisselaskeõhule (kui erineb lahjendusõhust): kW,a = 1 − kW2 1,608 (cid:3) Ha ð 1 000 þ 1,608 (cid:3) Ha Þ kW2 ¼ Ha ¼ 6,22 (cid:3) Ra (cid:3) pa pB (cid:2) pa (cid:3) Ra (cid:3) 10 (cid:2)2 kus: Ha: Hd: Rd: Ra: pd: pa: pb: sisselaskeõhu absoluutne niiskus, vee kogusena grammides 1 kilogrammi kuiva õhu kohta lahjendusõhu absoluutne niiskus, vee kogusena grammides 1 kg kuiva õhu kohta lahjendusõhu suhteline niiskus, % sisselaskeõhu suhteline niiskus, % lahjendusõhu küllastunud aururõhk, kPa sisselaskeõhu küllastunud aururõhk, kPa baromeetriline kogurõhk, kPa 1. 3. 3. NOx niiskuse korrigeerimine Et lämmastikoksiidide (NOx) heitmed sõltuvad ümbritseva õhu tingimustest, korrigeeritakse NOx kontsentrat- siooni ümbritseva õhu temperatuuri ja niiskuse suhtes teguritega KH, mis arvutatakse järgmiste valemitega: KH ¼ 1 1 þ A (cid:3) Ha (cid:2) 10,71 ð ð Þ þ B (cid:3) Ta (cid:2) 298 Þ kus: A: B: T: – 0,0266 0,309 GFUEL/GAIRD –0,209 GFUEL/GAIRD + 0,00954 õhutemperatuur kelvinites GFUEL GAIRD Þ ¼ kütuse ja õhu suhe ðkuiva õhu alusÞ ð 62 ET Ha: Ra: pa: pb: Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd sisselaskeõhu niiskus, vesi grammides 1 kg kuiva õhu kohta: Ha ¼ 6,220 (cid:3) Ra (cid:3) pa pB (cid:2) pa (cid:3) Ra (cid:3) 10 (cid:2)2 sisselaskeõhu suhteline niiskus, % sisselaskeõhu küllastunud auru rõhk, kPa õhurõhu koguväärtus, kPa. 1. 3. 4. Heitmete masskulu arvutamine Saasteainete masskulu arvutatakse igale katserežiimile järgmiselt: a) Toorel heitgaasil: (1) Gasmass = u × conc × GEXHW Gasmass = v × conc × VEXHD Gasmass = w × conc × VEXHW Gasmass = u × concc × GTOTW Gasmass = w × concc × VTOTW või: või: b) Lahjendatud heitgaasil: (1) või: kus: concc on korrigeeritud taustkontsentratsioon või: concc = conc-concd × (1 − (1/DF)) DF = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC) × 10−4) DF = 13,4/concCO2. Tegureid u – wet, v – dry, w – wet kasutatakse vastavalt järgmisele tabelile: Gaas NOx CO HC CO2 u v w conc 0,001587 0,002053 0,002053 osa miljoni kohta 0,000966 0,00125 0,00125 osa miljoni kohta 0,000479 — 0,000619 osa miljoni kohta 15,19 19,64 19,64 protsenti HC tihedus põhineb süsiniku ja vesiniku keskmisel suhtel 1:1,85. (1) NOx korral tuleb NOx kontsentratsioon (NOxconc või NOxconcc) korrutada teguriga KHNOX (niiskuse parandustegur, mis on määratletud eespool punktis 1. 3. 3) järgmiselt: KHNOX × conc või KHNOX × concc 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 63 1. 3. 5. Eriheitmete arvutamine Kõigi üksikute koostisosade eriheitme väärtus (g/kWh) arvutatakse järgmisel viisil: Xn Gasmassi (cid:3) WFi üksik gaas ¼ i¼1 Xn Pi (cid:3) WFi i¼1 kus Pi = Pm,i + PAE,i. Eespool kirjeldatud arvutustes kasutatud kaalutegurid ja katserežiimide arvud n vastavad III lisa punktile 3. 6. 1. 1. 4. Tahkete osakeste heitmete arvutamine Tahkete osakeste heitmeid arvutatakse järgmiselt: 1. 4. 1. Tahkete osakeste niiskuse parandustegur Diiselmootorite tahkete osakeste heitmed sõltuvad ümbritseva õhu tingimustest, seetõttu korrigeeritakse tahkete osakeste masskulu ümbritseva õhu temperatuuri ja niiskuse suhtes teguriga Kp, mida arvutatakse järgmise valemiga: Kp = 1/(1 + 0,0133 × (Ha − 10,71)) Ha: Ra: pa: pb: sisselaskeõhu niiskus, vee kogus grammides 1 kg kuiva õhu kohta Ha ¼ 6,22 (cid:3) Ra (cid:3) pa pB (cid:2) pa (cid:3) Ra (cid:3) 10 (cid:2)2 sisselaskeõhu suhteline niiskus, % sisselaskeõhu küllastunud auru rõhk, kPa õhurõhu koguväärtus, kPa 1. 4. 2. Osavoolu lahjendussüsteem Tahkete osakeste heitmete lõplikud registreeritavad katsetulemused saadakse järgmiste toimingutega. Võib rakendada lahjenduskiiruse erinevat tüüpi reguleerimist ning seetõttu kasutatakse erinevaid meetodeid ekviva- lentse lahjendatud heitgaasi masskulu GEDF või ekvivalentse lahjendatud heitgaasi mahtkulu VEDF arvutamiseks. Kõik arvutused tuginevad proovivõtuperioodi üksikute katserežiimide (i) keskmistel väärtustel. 1. 4. 2. 1. Is o kineet i l i s e d s ü s te e m i d GEDFW,i = GEXHW,i × qi või: või: VEDFW,i = VEXHW,i × qi qi ¼ GDILW,i þ GEXHW,i (cid:3) r ð Þ GEXHW,i (cid:3) r ð Þ qi ¼ VDILW,i þ VEXHW,i (cid:3) r ð Þ VEXHW,i (cid:3) r ð Þ kus r väljendab isokineetilise proovivõtturi Ap ja väljalasketoru AT ristlõikepindalade suhet: r ¼ Ap AT 64 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. 4. 2. 2. Süs teemi d, mi l l e s mõ õd e t a k s e CO 2 või NO X ko nt sen tr at s ioo n i või: kus: GEDFW,i = GEXHW,i × qi VEDFW,i = VEXHW,i × qi qi ¼ ConcE,i (cid:2) ConcA,i ConcD,i (cid:2) ConcA,i = toore heitgaasi märgistusgaasi märg kontsentratsioon = lahjendatud heitgaasi märgistusgaasi märg kontsentratsioon ConcE ConcD ConcA Kuival alusel mõõdetud kontsentratsioonid arvutatakse ümber niiskele alusele käesoleva liite punkti 1. 3. 2 kohaselt. = lahjendusõhu märgistusgaasi märg kontsentratsioon 1. 4. 2. 3. Süs teemi d, milles kasutatak se CO 2 mõõtmist j a süsi niku tasakaalustus meetodit GEDFW,i ¼ 206,6 (cid:3) GFUEL,i CO2D,i (cid:2) CO2A,i kus: = CO2 kontsentratsioon lahjendatud heitgaasis = CO2 kontsentratsioon lahjendusõhus CO2D CO2 A (kontsentratsioonid mahuprotsentidena niiskel alusel) Võrrand põhineb süsiniku tasakaalu eeldusel (mootorisse sisenevad süsinikuaatomid eralduvad süsinikdioksiidi- na) ning arvutamisel teostatakse järgmised sammud: ja: GEDFW,i = GEXHW,i × qi qi ¼ 206,6 (cid:3) GFUEL,i GEXHW,i (cid:3) CO2D,i (cid:2) CO2A,i ð Þ 1. 4. 2. 4. Süs teemi d, mi l l e s ka s u t a ta k s e k ul u m õ õ t m i s t GEDFW,i = GEXHW,i × qi qi ¼ GTOTW,i GTOTW,i (cid:2) GDILW,i ð Þ 1. 4. 3. Täisvoolu lahjendussüsteem Tahkete osakeste heitmete lõplikud registreeritavad katsetulemused saadakse järgmiste toimingutega. Kõik arvutused tuginevad proovivõtuperioodi üksikute katserežiimide (i) keskmistel väärtustel. või: GEDFW,i = GTOTW,i VEDFW,i = VTOTW,i 1. 4. 4. Tahkete osakeste masskulu arvutamine Tahkete osakeste masskulu arvutatakse järgmiselt: Ühefiltrimeetodi korral: või: PTmass ¼ Mf MSAM PTmass ¼ Mf VSAM Þ ð (cid:3) GEDFW 1 000 aver Þ ð (cid:3) VEDFW 1 000 aver 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 65 kus: Katsetsükli (GEDFW)aver, (VEDFW)aver, (MSAM)aver, (VSAM) aver määratakse summeerides üksikute katserežiimide keskmised väärtused proovivõtuperioodi jooksul: ð GEDFW Þ aver ¼ ð VEDFW Þ aver ¼ Xn i¼1 Xn i¼1 GEDFW,i (cid:3) WFi VEDFW,i (cid:3) WFi MSAM ¼ VSAM ¼ Xn i¼1 Xn i¼1 MSAM,i VSAM,i PTmass,i ¼ Mf,i MSAM,i Þ ð (cid:3) GEDFW,i 1 000 PTmass,i ¼ Mf,i VSAM,i Þ ð (cid:3) VEDFW,i 1 000 kus i = 1,. n Mitmefiltrimeetodi korral: või: kus i = 1,. n Tahkete osakeste masskulu taustkorrektsiooni võib teostada järgmiselt: Ühefiltrimeetodi korral: või: (cid:4) PTmass ¼ Mf MSAM (cid:2) (cid:2) Md MDIL (cid:4) PTmass ¼ Mf VSAM (cid:2) (cid:2) Md VDIL (cid:3) (cid:3) (cid:2) (cid:3) 1 (cid:2) 1 DF (cid:5) (cid:5) (cid:4) ð (cid:3) GEDFW 1 000 Þ aver (cid:5) (cid:3) (cid:3) (cid:2) (cid:3) 1 (cid:2) 1 DF (cid:4) Þ ð (cid:3) VEDFW 1 000 aver (cid:5) Kui teostatakse rohkem kui üks mõõtmine, asendatakse (Md/MDIL) või (Md/VDIL) vastavalt väärtustega (Md/MDIL)aver või (Md/VDIL)aver. või: Mitmefiltrimeetod: või: DF ¼ 13,4 concCO2 þ concCO þ concHC ð Þ (cid:3) 10 (cid:2)4 DF = 13,4/concCO2 (cid:4) PTmass,i ¼ Mf,i MSAM,i (cid:2) (cid:2) Md MDIL (cid:3) (cid:2) (cid:3) 1 (cid:2) 1 DF (cid:3) (cid:5) (cid:4) (cid:3) GEDFW,i 1 000 (cid:5) (cid:4) PTmass,i ¼ Mf,i VSAM,i (cid:2) (cid:2) Md VDIL (cid:3) (cid:2) (cid:3) 1 (cid:2) 1 DF (cid:3) (cid:5) (cid:4) (cid:3) VEDFW,i 1 000 (cid:5) Kui teostatakse rohkem kui üks mõõtmine, asendatakse (Md/MDIL) või (Md/VDIL) vastavalt väärtustega (Md/MDIL)aver või (Md/VDIL)aver. DF ¼ 13,4 concCO2 þ concCO þ concHC ð Þ (cid:3) 10 (cid:2)4 või: DF = 13,4/concCO2 66 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. 4. 5. Eriheitmete arvutamine Tahkete osakeste eriheitmed PT (g/kWh) arvutatakse järgmiselt: (1) Ühefiltrimeetodi korral: Mitmefiltrimeetodi korral: PT ¼ Xn PTmass Pi (cid:3) WFi i¼1 Xn PTmass,i (cid:3) WFi PT ¼ i¼1 Xn i¼1 Pi (cid:3) WFi 1. 4. 6. Pi = Pm,i + PAE,i Efektiivne kaalutegur Ühefiltrimeetodi korral arvutatakse iga katserežiimi efektiivne kaalutegur WFE,i järgmiselt: ð Þ WFE,i ¼ MSAM,i (cid:3) GEDFW ð MSAM (cid:3) GEDFW,i aver Þ ð Þ WFE,i ¼ VSAM,i (cid:3) VEDFW ð VSAM (cid:3) VEDFW,i aver Þ või: kus i = l,. n. Efektiivsete kaalutegurite väärtuse erinevus III lisa punktis 3. 6. 1 loetletud kaalutegurite väärtustest võib olla kuni ± 0,005 (absoluutväärtus). (1) Tahkete osakeste masskulu PTmass tuleb korrutada teguriga Kp (tahkete osakeste niiskuse parandustegur, mis on määratletud punktis1. 4. 1). 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 67 IV LISA TÜÜBIKINNITUSKATSETEKS JA TOODANGU VASTAVUSE TÕENDAMISEKS ETTENÄHTUD ETALONKÜTU- SE TEHNILISED KARAKTERISTIKUD Märkus: Esile on tõstetud mootori töötamist ja heitgaaside heitmeid iseloomustavad põhikarakteristikud. LIIKURMASINATE ETALONKÜTUS1 Tsetaaniarv4 Tihedus temperatuuril 15 °C Destillatsioon3 – 95 % punkt Viskoossus temperatuuril 40 °C Väävlisisaldus Leekpunkt CFPP Vase korrosioon Piirväärtused ja ühikud2 minimaalselt 457 maksimaalselt 50 minimaalselt 835 kg/m3 maksimaalselt 845 kg/m3 10 Katsemeetod ISO 5165 ISO 3 675, ASTM D 4 052 Maksimaalselt 370 °C ISO 3405 Minimaalselt 2,5 mm2/s Maksimaalselt 3,5 mm2/s Minimaalselt 0,1 % massist9 Maksimaalselt 0,2 % massist8 Minimaalselt 55 °C Minimaalselt — Maksimaalselt + 5 °C Maksimaalselt 1 ISO 3104 ISO 8754, EN 24260 ISO 2719 EN 116 ISO 2160 ISO 10370 Conradsoni koksijääk (10 % DR) Maksimaalselt 0,3 % massi alusel Tuhasisaldus Veesisaldus Maksimaalselt 0,01 % massi alusel ASTM D 482 12 Maksimaalselt 0,05 % massi alusel ASTM D 95, D 1744 Neutralisatsiooniarv (kontsentreeritud hape) Minimaalselt 0,20 mg KOH/g Oksüdatsioonikindlus5 Maksimaalselt 2,5 mg/100 ml ASTM D 2274 Lisandid6 Märkus 1: Kui on vaja välja arvutada mootori või sõiduki soojuslikku kasutegurit, võib kütuse kütteväärtuse arvutada järgmise valemiga: Erienergia (kütteväärtus)(neto) MJ/kg = (46,423 − 8,792 · d2 + 3,17 · d) × (1 − (x + y + s)) + 9,42 · s − 2,499 · x kus: d x y s = tihedus temperatuuril 288 K (15 °C) = vee massi suhtarv (%/100) = tuha massi suhtarv (%/100) = väävli massi suhtarv (%/100). Märkus 2: Tehnilistes andmetes esitatud väärtused on “tegelikud väärtused”. Nende piirväärtuste kindlaksmääramisel on kasutatud dokumendis ASTM D 3244 “Baasi määratlemine naftaproduktide kvaliteeti käsitlevate vaidlusküsimuste lahendamiseks” sisalduvaid tingimusi ning miinimumväärtuse kindlaksmääramisel on arvesse võetud 2R minimaalset erinevust üle nulli; maksimum- ja miinimumväärtuse kindlaksmääramisel on minimaalne erinevus 4R (R = korduvteostatavus). Olenemata kõnealusest meetmest, mis on vajalik statistilistel põhjustel, tuleks kütusetootjal püüda saavutada nullväärust, kui maksimumiks on kehtestatud 2R, tekib vajadus selgitada välja kütuse vastavus tehniliste andmete nõuetele, tuleks kohaldada ASTM D 3244 tingimusi. ja keskmist väärtust, kui on kehtestatud miinimum ja maksimum. Kui 68 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Märkus 3: Esitatud arvud väljendavad aurustunud koguseid (regenereerimise protsent + kadude protsent). Märkus 4: Tsetaani diapasoon ei vasta 4R miinimumdiapasooni nõuetele. Kui siiski peaks tekkima vaidlusi kütuse tarnija ning kasutaja vahel, võib vaidluste lahendamisel kasutada ASTM D 3244 tingimusi, kui vajaliku täpsuse saavutamisel ei piirduta ühekordse määramisega, vaid tehakse nõutava täpsuse saavutamiseks piisaval hulgal korduvaid mõõtmisi. Märkus 5: Ehkki oksüdatsioonikindlust kontrollitakse, on säilivusaeg tõenäoliselt piiratud. Ladustamistingimuste ja -aja suhtes tuleks tarnijaga konsulteerida. Märkus 6: Kõnealune kütus peaks põhinema ainult süsivesinike otsedestillatsiooni ja krakitud destillatsiooni komponentidel; desulfeeri- mine on lubatud. Kütus ei tohi sisaldada metallilisandeid ega tsetaaniarvu parendavaid lisandeid. Märkus 7: Lubatud on madalamad väärtused. Sellisel juhul märgitakse katseprotokollis ära kasutatud etalonkütuse tsetaaniarv. Märkus 8: Lubatud on kõrgemad väärtused. Sellisel juhul märgitakse katseprotokollis ära kasutatud etalonkütuse väävlisisaldus. Märkus 9: Tuleb turusuundumustest järelkäsitlusseadmeta mootori esmase tüübikinnituse saamiseks on lubatud väävlisisaldus taotleja vastava taotluse korral 0,050 massiprotsenti. Sellisel juhul tuleb tahkete osakeste mõõdetud nivood korrigeerida ülespoole keskmise väärtuseni, mis on kehtestatud kütuse väävlisisalduse nimiväärtusena (0,150 massiprotsenti) vastavalt järgmisele valemile: tulenevalt pidevalt üle vaadata. Heitgaasi PTadj = PT + [SFC × 0,0917 × (NSLF − FSF)] kus: PTadj PT SFC NSLF FSF = korrigeeritud PT väärtus (g/kWh) = mõõdetud kaalutud eriheitmete väärtus tahkete osakeste heitmetele (g/kWh) = kütuse kaalutud erikulu (g/kWh), mis on arvutatud vastavalt järgmisele valemile = väävlisisalduse massiosa keskmine nimiväärtus (st 0,15 %/100) = kütuse väävlisisalduse massiosa (%/100) Kütuse kaalutud erikulu arvutamise valem: P SFC ¼ n i¼1 Gfuel,i Xn (cid:3) WFi Pi (cid:3) WFi i¼1 = Pm,i + PAE,i kus: Pi Toodangu nõuetele vastavuse hindamisel vastavalt kasutamisel, mille väävlisisaldus vastab minimaalsele/maksimaalsele tasemele, mis on vastavalt 0,1/0,2 massiprotsenti. lisa punktile 5. 3. 2, peavad nõuded olema täidetud etalonkütuse I Märkus 10: On lubatud kõrgemad väärtused kuni 855 kg/m3,mille korral tuleb katseprotokollis ära märkida kasutatud etalonkütuse tihedus. Toodangu nõuetele vastavuse hindamisel vastavalt I lisa punktile 5. 3. 2, peavad nõuded olema täidetud etalonkütuse kasutamisel, mis vastab minimaalsele/maksimaalsele tasemele, mis on vastavalt 835/845 kg/m3. Märkus 11: Kütuse kõik karakteristikud ja piirväärtused tuleb sõltuvalt turusuundumustest üle vaadata. Märkus 12: Asendatakse standardiga EN/ISO 6245 selle jõustumiskuupäeval. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 69 1. ANALÜÜSI- JA PROOVIVÕTUSÜSTEEM V LISA GAASILISTE HEITMETE JA TAHKETE OSAKESTE HEITMETE PROOVIVÕTUSÜSTEEMID Joonis Kirjeldus 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Toore heitgaasi analüüsisüsteem Lahjendatud heitgaasi analüüsisüsteem Osavool, isokineetiline vool, imiventilaatori juhtimine, osaline proovivõtt Osavool, isokineetiline vool, suruventilaatori juhtimine, osaline proovivõtt Osavool, CO2 või NOx juhtimine, osaline proovivõtt Osavool, CO2 ja süsiniku tasakaalustus, täielik proovivõtt Osavool, ühekordne Venturi toru ja kontsentratsiooni mõõtmine, osaline proovivõtt Osavool, kahekordne Venturi toru või ava ja kontsentratsiooni mõõtmine, osaline proovivõtt Osavool, mitmetorujaotus ja kontsentratsiooni mõõtmine, osaline proovivõtt Osavool, voolamise kontrollimine, täielik proovivõtt Osavool, voolamise kontrollimine, osaline proovivõtt Täisvool, mahtpump või kriitilise voolu Venturi toru, osaline proovivõtt Tahkete osakeste proovivõtusüsteem Täisvoolusüsteemi lahjendussüsteem 1. 1. Gaasiliste heitmete määramine Punktis 1. 1. 1 ning joonistel 2 ja 3 on esitatud soovitatavate proovivõtu- ja analüüsisüsteemide üksikasjalik kirjeldus. Erinevad konfiguratsioonid annavad samaväärseid tulemusi ning seetõttu ei ole täpne vastavus kõnealustele joonistele vajalik. Lisateabe saamiseks ja koostesüsteemide töötamise kooskõlastamiseks on lubatud kasutada selliseid lisaseadmeid nagu mõõteriistad, ventiilid, solenoidid, pumbad ja lülitid. Teatavate süsteemide täpsuse säilitamiseks mittevajalikud komponendid võib ära jätta, kui see vastab heale inseneritavale. 1. 1. 1. Gaasiliste heitmete komponendid CO, CO2, HC, NOx Toore või seadmete kasutamisel: lahjendatud heitgaasi gaasiliste heitmete määramise analüüsisüsteemi kirjeldus põhineb järgmiste — HFID analüsaator süsivesinike mõõtmiseks, — NDIR analüsaatorid süsinikoksiidi ja süsinikdioksiidi mõõtmiseks, — HCLD või samaväärne analüsaator lämmastikoksiidi mõõtmiseks. Toore heitgaasi korral (vt joonis 2) saab kõigi koostisosade proovi võtta ühe või kahe teineteise lähedal asetseva proovivõtturiga, mille näidud jaotatakse süsteemisiseselt erinevate analüsaatorite vahel. Tuleb hoolikalt jälgida, et analüüsisüsteemi üheski punktis ei esineks heitgaasi koostisosade (kaasa arvatud vee ja väävelhappe) konden- seerumist. Lahjendatud heitgaasi korral teistel komponentidel. Tuleb hoolikalt jälgida, et analüüsisüsteemi üheski punktis ei esineks heitgaasi koostisosade (kaasa arvatud vee ja väävelhappe) kondenseerumist. joonis 3) võetakse süsivesinike proov teise proovivõtturiga kui (vt 70 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Analüüsisüsteemi skeem CO, NOX ja HC määramiseks heitgaasis Joonis 2 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 71 Analüüsisüsteemi skeem CO, CO2, NOX ja HC määramiseks lahjendatud heitgaasis Joonis 3 Kirjeldused – joonised 2 ja 3 Üldnõue: Kõik gaasi proovivõtuteel olevad osad tuleb hoida vastava süsteemi punktiks ettenähtud temperatuuril. — SP1 toore heitgaasi proovivõttur (ainult joonis 2) Soovitatav on sirge, roostevabast terasest, otsast suletud, mitme avaga proovivõttur. Siseläbimõõt ei tohi olla suurem proovivõtutoru siseläbimõõdust. Proovivõtturi seinte paksus ei tohi olla suurem kui 1 mm. Avasid peab olema vähemalt kolm kolmel erineval radiaalpinnal ja nende suurus peab olema selline, et proove võetakse ligikaudu samast voolust. Proovivõttur peab katma vähemalt 80 % väljalasketoru läbimõõdust. — SP2 lahjendatud heitgaasi HC proovivõttur (ainult joonis 3) Proovivõttur: — peab moodustama süsivesiniku kogumisliini HSL3 esimese 254–762 mm pikkuse osa, — peab olema vähemalt 5 mm siseläbimõõduga, — tuleb paigaldada lahjendustunneli DT (punkt 1. 2. 1. 2) punkti, kus lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud (ligikaudu tunneli kümnekordse läbimõõdu kaugusele heitgaasi lahjendustunnelisse sisenemise punktist allavoolu), 72 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd — peab asetsema piisavalt kaugel (radiaalselt) muudest proovivõtturitest ja tunneli seinast, et seda ei mõjutaks pöörisvoolud või keerised, — tuleb kuumutada nii, et gaasivoo temperatuur tõuseks 463 K (190 °C) ± 10 K proovivõtturi väljalaskeava juures. — SP3 lahjendatud heitgaasi CO, CO2, NOx proovivõttur (ainult joonis 3) Proovivõttur: — peab asetsema samas tasapinnas kus SP2, — peab asetsema piisavalt kaugel (radiaalselt) muudest proovivõtturitest ja tunneli seinast, et seda ei mõjutaks pöörisvoolud või keerised, — peab olema kuumutatav ja isoleeritud kogu pikkuses, et miinimumtemperatuur oleks vee kondenseeru- mise vältimiseks 328 K (55 °C). — HSL1 kuumutatav proovivõtutorustik Proovivõtutorustikust võetakse proovigaas ühe proovivõtturi abil analüsaatorini. jaotuspunktini (jaotuspunktideni) ja HC Proovivõtutorustik: — peab olema minimaalselt 5 mm ja maksimaalselt 13,5 mm siseläbimõõduga, — peab olema valmistatud roostevabast terasest või PTFEst, — tuleb hoida nii, et seina temperatuur on 463 K (190 °C) ±10 K, mõõdetuna igas eraldi reguleeritavas juures on 463 K (190 °C) või sellest temperatuur proovivõtturi kuumutatavas osas, kui heitgaasi madalam, — tuleb hoida nii, et seina temperatuur on üle 453 K (180 °C), kui heitgaasi temperatuur proovivõtturi juures on üle 463 K (190 °C), — tuleb hoida nii, et vahetult kuumutatud filtri F2 ja anduri HFID ees on gaasitemperatuur 463 K (190 °C) ±10 K. — HSL2 kuumutatav NOx proovivõtutorustik Proovivõtutorustik: — tuleb hoida nii, et seina temperatuur on vahemikus 328–473 K (55–200 °C) kuni konverterini, kui kasutatakse jahutuspaaki, ning kuni analüsaatorini sellisel juhul, kui jahutuspaaki ei kasutata, — peab olema valmistatud roostevabast terasest või PTFEst. Proovivõtutorustikku tuleb kuumutada ainult vee ja väävelhappe kondenseerumise vältimiseks ning seetõttu sõltub proovivõtutorustiku temperatuur kütuse väävlisisaldusest. — SL proovivõtutorustik CO (CO2) proovide võtmiseks Torustik peab olema valmistatud PTFEst või roostevabast terasest. See võib olla kuumutatav või mitte- kuumutatav. — BK taustgaasikott (valikuline; ainult joonis 3) Taustkontsentratsioonide mõõtmiseks. — BG proovivõtukott (valikuline; ainult joonis 3, CO ja CO2) Proovide kontsentratsioonide mõõtmiseks. — F1 kuumutatav eelfilter (valikuline) Temperatuur on samasugune kui HSL1 korral. — F2 kuumutatav filter Filter eraldab enne analüsaatorit proovigaasist kõik tahked osakesed. Temperatuur on samasugune kui HSL1 korral. Filtrit vahetatakse vastavalt vajadusele. — P kuumutatav proovivõtupump Pumpa kuumutatakse HSL1 temperatuurini. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 73 — HC Kuumleek-ionisatsioondetektor (HFID) süsivesinike määramiseks. Temperatuur hoitakse vahemikus 453–473 K (180–200 °C). — CO, CO2 NDIR analüsaatorid süsinikoksiidi ja süsinikdioksiidi mõõtmiseks. — NO2 (H)CLD analüsaator lämmastikoksiidide mõõtmiseks. Analüsaatori HCLD kasutamisel tuleb selle temperatuur hoida vahemikus 328–473 K (55–200 °C). — C konverter Konverterit kasutatakse NO2 katalüütiliseks redutseerimiseks NO-ks enne analüüsi CLD või HCLD analüsaa- torites. — B jahutusvann Heitgaasiproovi vee jahutamiseks ja kondenseerimiseks. Vanni temperatuur tuleb jääga või jahutussüsteemi abil hoida vahemikus 273–277 K (0–4 °C). Vann ei ole kohustuslik juhul, kui analüsaator on vaba veeauru interferentsist, nagu on määratletud III lisa 3. liite punktides 1. 9. 1 ja 1. 9. 2. Vee eemaldamiseks proovigaasist ei ole lubatud kasutada keemilisi kuivatusaineid. — T1, T2, T3 temperatuuriandur Gaasivoo temperatuuri jälgimiseks. — T4 temperatuuriandur NO2-NO konverteri temperatuur. — T5 temperatuuriandur Jahutusvanni temperatuuri jälgimiseks. — G1, G2, G3 manomeeter Rõhu mõõtmiseks proovivõtutorustikus. — R1, R2 rõhuregulaator HFID analüsaatori õhu ja kütuse rõhu reguleerimiseks. — R3, R4, R5 rõhuregulaator Proovivõtutorustiku rõhu ning analüsaatoritesse juhitava voolu reguleerimiseks. — FL1, FL2, FL3 kulumõõtur Gaasiproovi möödavoolu jälgimiseks. — FL4–FL7 kulumõõtur (valikuline) Analüsaatoreid läbiva voolu mõõtmiseks. — V1–V6 valikuklapp Proovigaasi-, võrdlusgaasi- või nullgaasivoolu analüsaatori jaoks valimise ventiil. — V7, V8 solenoidklapp NO2 –NO konverterist möödavoolu tagamiseks. — V9 nõelklapp NO2 –NO konverterit ja möödavooluseadet läbiva voolu tasakaalustamiseks. — V10, V11 nõelklapp Analüsaatoritesse suunduvate voolude reguleerimiseks. 74 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd — V12, V13 hoobklapp Kondensaadi eemaldamiseks vannist B. — V14 valikuklapp Proovivõtukoti või taustakoti valimiseks. 1. 2. Tahkete osakeste määramine Punktides 1. 2. 1 ja 1. 2. 2 ning joonistel 4–15 esitatakse soovitatavate lahjendus- ja proovivõtusüsteemide üksikasjalik kirjeldus. Erinevad konfiguratsioonid võivad anda võrdväärseid tulemusi ning seetõttu ei ole täpne vastavus kõnealustele joonistele vajalik. Lisateabe saamiseks ja koostesüsteemide töötamise kooskõlastamiseks on lubatud kasutada selliseid lisaseadmeid nagu mõõteriistad, ventiil, solenoidid, pumbad ja lülitid. Teatavate süsteemide täpsuse säilitamiseks mittevajalikud komponendid võib ära jätta, kui see vastab heale inseneritavale. 1. 2. 1. Lahjendussüsteem 1. 2. 1. 1. Osavo o lu la h jen du ssüs teem (jo o ni s ed 4 –1 2 ) Heitgaasivoo ühe osa lahjendamisel põhineva lahjendussüsteemi kirjeldus. Heitgaasivoo jaotamise ja sellele järgneva lahjendusprotsessi võib teostada erinevat tüüpi lahjendussüsteemide abil. Tahkete osakeste kogumiseks võib kogu lahjendatud heitgaasi või ainult osa lahjendatud heitgaasist juhtida tahkete osakeste kogumissüsteemi (punkt 1. 2. 2, joonis 14). Esimest meetodit nimetatakse täielikuks proovivõtuks ja teist meetodit osaliseks proovivõtuks. Lahjendusastme arvutamine sõltub kasutatud süsteemi tüübist. Soovitatavad on järgmised tüübid: — isokineetilised süsteemid (joonised 4 ja 5) Kõnealustes süsteemides seatakse ülekandetorusse voolava gaasivoo kiirus ja/või rõhk vastavusse heitgaasi põhivoolu vastavalt kiiruse ja/või rõhuga ning seetõttu peab heitgaasivool proovivõtturi juures olema häireteta ja ühtlane. Selle saavutamiseks kasutatakse tavaliselt resonaatorit ning proovivõtupunktist ülesvoolu asetatud sirget Jaotussuhe arvutatakse seejärel kergesti mõõdetavate väärtuste põhjal, milleks on näiteks torude läbimõõdud. Tuleb märkida, et isokineesi kasutatakse ainult voolutingimuste kohandamisel, mitte suuruste järgi jaotamise kohandamisel. Viimane ei ole tavaliselt vajalik, sest tahked osakesed on küllalt väikesed, et gaasivooluga ühineda, juurdevoolutoru. — reguleeritava vooluga süsteemid koos kontsentratsiooni mõõtmisega (joonised 6–10) süsteemides võetakse proov heitgaasi põhivoost Kõnealustes lahjendusõhu voo ja kogu lahjendatud heitgaasivoo reguleerimise teel. Lahjendusaste määratakse märgistusgaaside, näiteks mootori heitgaasis tavaliselt sisalduvate CO2 või NOx kontsentratsioonide alusel. Mõõdetakse kontsentratsioonid lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus, kusjuures kontsentratsiooni toores heitgaasis võib mõõta kas otse või määrata kütusevoolust süsiniku tasakaalu võrrandi abil, kui kütuse koostis on teada. Süsteeme saab reguleerida arvutatud lahjendusastme abil (joonised 6 ja 7) või ülekandetorusse siseneva voolu abil (joonised 8, 9 ja 10). — reguleeritava vooluga süsteemid koos kulumõõtmisega (joonised 11 ja 12) lahjendusõhu voolu ja kogu lahjendatud Kõnealustes süsteemides võetakse proov heitgaasi põhivoost heitgaasivoolu reguleerimise teel. Lahjendusaste määratakse kahe kulu erinevuse põhjal. Kulumõõturid peavad olema üksteise suhtes täpselt kalibreeritud, sest kahe kulu suhteline suurus võib suurte lahjendus- astmete korral (joonis 9 ja eelnevad) põhjustada märkimisväärseid vigu. Voolu saab kergesti reguleerida, kui lahjendatud heitgaasi kulu hoitakse konstantsena ning vajaduse korral muudetakse lahjendusõhu kulu. Osavoolu lahjendussüsteemide eeliste ärakasutamiseks tuleb pöörata tähelepanu võimalikele probleemidele seoses tahkete osakeste kaoga ülekandetorus, et tagada mootori heitgaasist võetava proovi esindavus, ning jaotussuhte kindlaksmääramisele. Kirjeldatud süsteemide korral pööratakse tähelepanu kõnealustele kriitilistele valdkondadele. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 75 Osavoolu lahjendussüsteem isokineetilise proovivõtturiga ja osaline proovivõtt (SB-juhtimine) Joonis 4 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu isokineetilise proovivõtturi ISP abil. Heitgaasitoru ja proovivõtturi sisselaskeava vahelist heitgaasi rõhkude vahet mõõdetakse rõhuanduri DPT abil. Saadud signaal edastatakse vooluregulaatorisse FC1, millega reguleeritakse imiventilaatorit SB nii, et rõhkude erinevus proovivõtturi otsa juures püsib null. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning väljalasketoru ISP ja ülekandetoru TT läbib püsiva suurusega (jaotatud) heitgaasivoolu osa. Jaotustegur määratakse EP ja ISP ristlõikepindalade põhjal. Lahjendus- õhu kulu mõõdetakse kulumõõturiga FM1. Lahjendusaste arvutatakse lahjendusõhu kulu ja jaotusastme põhjal. 76 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Osavoolu lahjendussüsteem isokineetilise proovivõtturiga ja osaline proovivõtt (PB-juhtimine) Joonis 5 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu isokineetilise proovivõtturi ISP abil. Heitgaasitoru ja proovivõtturi sisselaskeava vahelist heitgaasi rõhkude vahet mõõdetakse rõhuanduri DPT abil. Saadud signaal edastatakse vooluregulaatorisse FC1, millega reguleeritakse suruventilaatorit PB nii, et rõhkude erinevus proovivõtturi otsa juures püsib null. Selleks võetakse väike osa lahjendusõhust, mille kulu on juba kindlaks määratud kulumõõturi FM1 abil, ning juhitakse pneumaatilise ava kaudu ülekandetorusse TT. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning väljalasketoru ISP ja ülekandetoru TT läbib püsiva suurusega (jaotatud) heitgaasivoolu osa. Jaotustegur määratakse EP ja ISP ristlõikepindalade kaudu. Lahjendusõhk imetakse läbi DT imiventilaatoriga SB ning FM1 abil mõõdetakse kulu DT sisselaskeava juures. Lahjendusaste arvutatakse lahjendusõhu kulu ja jaotusastme alusel. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 77 Osavoolu lahjendussüsteem CO2 või NOx kontsentratsiooni mõõtmisega ning osalise proovivõtuga Joonis 6 (CO2 või NOx) kontsentratsioonid mõõdetakse nii Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT läbi proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT. Märgistusgaasi toores ja lahjendatud heitgaasis kui ka lahjendusõhus heitgaasianalüsaatoriga (-analüsaatoritega) EGA. Signaalid kantakse üle vooluregulaatorisse FC2, mis reguleerib kas suruventilaatorit PB või imiventilaatorit SB, et säiliks soovitud heitgaasi jaotus ja lahjendus- aste lahjendustunnelis DT. Lahjendusaste arvutatakse märgistusgaasi kontsentratsioonide alusel toores heitgaasis, lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus. 78 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Osavoolu lahjendussüsteem, CO2 kontsentratsiooni mõõtmine, süsiniku tasakaal ja täielik proovivõtt Joonis 7 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT läbi proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT. CO2 kontsentratsioonid mõõdetakse lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatoriga (heitgaasi- analüsaatoritega) EGA. CO2 ja kütusevoolu GFUEL signaalid kantakse üle kas tahkete osakeste proovivõtusüsteemi vooluregulaatorisse FC2 või regulaatorisse FC3 (vt joonis 14). FC2 reguleerib suruventilaatorit PB, samal ajal kui FC3 reguleerib tahkete osakeste proovivõtusüsteemi (vt joonis 14), korrigeerides süsteemi sisse- ja väljavoolu nii, et säiliks soovitud heitgaasijaotus ja lahjendusaste lahjendustunnelis DT. Lahjendusaste arvutatakse CO2 kontsentratsioonide ja GFUEL väärtuste alusel süsiniku tasakaalu meetodil. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 79 Osavoolu lahjendussüsteem ühe Venturi toruga, kontsentratsiooni mõõtmine ja osaline proovivõtt Joonis 8 toru VN poolt juhitakse Venturi Toores heitgaas lahjendustunnelis DT tekitatud negatiivse rõhu tõttu proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT kaudu väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT. Gaasi vooluhulk ülekandetorus TT oleneb impulsivahetusest Venturi toru piirkonnas ning on seetõttu mõjutatud gaasi absoluut- sest temperatuurist ülekandetoru TT väljalaskeava juures. Sellest tulenevalt ei ole heitgaasi jaotus antud kulu korral konstantne ning lahjendusaste madalamal koormusel on veidi väiksem kui suurel koormusel. Märgistus- gaasi kontsentratsioone (CO2 või NOx) mõõdetakse toores heitgaasis, lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatoriga (-analüsaatoritega) EGA ning lahjendusaste arvutatakse sellisel viisil mõõdetud väärtus- test. 80 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Osavoolu lahjendussüsteem kahe Venturi toruga või kahe avaga, kontsentratsiooni mõõtmine ja osaline proovivõtt Joonis 9 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT kaudu avade või Venturi torude kogumit sisaldava voolujaoturiga. Esimene (FD1) asetseb väljalasketorus EP, teine (FD2) asetseb ülekandetorus TT. Peale selle on vaja kahte rõhureguleerimisventiili (PCV1 ja PCV2), mis väljalasketorus EP oleva vasturõhu ja lahjendustunnelis DT oleva rõhu reguleerimise teel säilitavad konstantse heitgaasijaotuse. PCV1 paikneb väljalasketorus EP proovivõtturist SP allavoolu, PCV2 asub suruventilaatori PB ja (CO2 või NOx) kontsentratsioone mõõdetakse toores heitgaasis, lahjendustunneli DT vahel. Märgistusgaasi lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatoriga (-analüsaatoritega) EGA. Need on vajalikud heitgaasipunktituse kontrollimiseks ning neid saab kasutada reguleerimisventiilide PCV1 ja PCV2 reguleerimi- seks, et kontrollida jaotamise täpsust. Lahjendusaste arvutatakse märgistusgaasi kontsentratsioonide alusel. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 81 Osavoolu lahjendussüsteem mitme jaotustoruga, kontsentratsiooni mõõtmine ja osaline proovivõtt Joonis 10 torust. Ühte kõnealustest Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT kaudu voolujaoturiga FD3, mis koosneb mitmest väljalasketorusse EP paigaldatud samade mõõtmetega (läbimõõt, pikkus ja käände- läbiv heitgaas juhitakse lahjendustunnelisse DT ning ülejäänud raadius) torudest torusid läbiv heitgaas voolab läbi niisutuskambri DC. Seega määrab heitgaasi jaotuse torude üldarv. Jaotuse pidevaks reguleerimiseks on vaja, et rõhkude erinevus niisutuskambri DC ja ülekandetoru TT väljalaskeava vahel võrduks nulliga, ning seda mõõdetakse rõhkude erinevus anduriga DPT. Nulliga võrduv rõhkude erinevus saavutatakse värske õhu sissepritsega lahjendustunnelisse DT ülekandetoru TT väljalaskeava juures. Märgistus- gaasi (CO2 või NOx) kontsentratsioone mõõdetakse toores heitgaasis, lahjendatud heitgaasis ja lahjendusõhus heitgaasianalüsaatoriga (-analüsaatoritega) EGA. Heitgaasianalüsaatorid on vajalikud heitgaasijaotuse kontrollimi- seks ning neid saab jaotamise täpsuse eesmärgil kasutada sissevoolava õhu kulu reguleerimiseks. Lahjendusaste arvutatakse märgistusgaasi kontsentratsioonide põhjal. 82 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Voolu reguleerimisega ja täieliku proovivõtuga osavoolu lahjendussüsteem Joonis 11 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT läbi proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT. Tunnelit läbiva voolu koguhulka reguleeritakse vooluregulaatoriga FC3 ning tahkete osakeste proovivõtupum- baga P (vt joonis 16). Lahjendusõhu voolu reguleeritakse vooluregulaatoriga FC2, mis võib käsusignaalidena kasutada väärtuseid GEXHW, GAIRW või GFUEL soovitud heitgaasijaotuse saamiseks. Proovigaasi vool lahjendustunne- lisse DT on täisvoolu ja lahjendusõhu voolu vahe. Lahjendusõhu kulu mõõdetakse kulumõõturiga FM1, kogukulu tahkete osakeste süsteemi kulumõõturiga FM3 (vt joonis 14). Lahjendusaste arvutatakse nende kahe kõnealuse kulu põhjal. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 83 Osavoolu lahjendussüsteem voolu reguleerimisega ja osalise proovivõtuga Joonis 12 Toores heitgaas juhitakse väljalasketorust EP lahjendustunnelisse DT läbi proovivõtturi SP ja ülekandetoru TT. Heitgaasivoolu jaotamist ja lahjendustunnelisse DT suunduvat voolu reguleeritakse vooluregulaatoriga FC2, mis korrigeerib vastavalt suruventilaatori PB ja imiventilaatori SB voolusid (või kiirusi). See on võimalik, sest tahkete osakeste proovivõtusüsteemiga võetud proov juhitakse tagasi lahjendustunnelisse DT. Käsusignaalidena võib vooluregulaatori FC2 korral kasutada GEXHW, GAIRW või GFUEL väärtusi. Lahjendusõhu kulu mõõdetakse kulumõõturiga FM1, täisvoolukiirust kulumõõturiga FM2. Lahjendusaste arvutatakse nende kahe kõnealuse kulu põhjal. 84 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Kirjeldus – joonised 4–12 — EP väljalasketoru Väljalasketoru võib olla isoleeritud. Väljalasketoru termilise inertsi vähendamiseks peaks toru paksuse ja läbimõõdu suhe olema soovitatavalt kuni 0,015. Elastsete osade kasutamist piiratakse pikkuse ja läbimõõdu suhteni 12 või alla selle. Inertsi kogunemise vältimiseks tohib kõverusi olla võimalikult vähe. Kui süsteemi kuulub katseseadme summuti, võib ka selle isoleerida. Isokineetilise süsteemi väljalasketorul ei tohi olla põlvi, kõverusi ega järske läbimõõdu muutusi vähemalt toru kuuekordsele läbimõõdule vastavas pikkuses ülesvoolu ning toru kolmekordsele läbimõõdule vastavas pikkuses allavoolu, mõõdetuna proovivõtturi otsast. Gaasivoolu kiirus proovivõtupiirkonnas peab olema üle 10 m/sek, välja arvatud tühikäigu režiimis. Heitgaasi rõhuvõngete keskmine hälve ei tohi olla üle ± 500 Pa. Igasugune rõhuvõngete vähendamine muul viisil kui šassiitüüpi heitgaasisüsteemi (kaasa arvatud summuti ja järelkäsitlusseadme) kasutamisega, ei tohi muuta mootori jõudlust ega põhjustada tahkete osakeste ladestu- mist. Isokineetilise proovivõtturita süsteemides soovitatakse kasutada sirget toru, mille pikkus ülesvoolu võrdub toru kuuekordse läbimõõduga ning pikkus allavoolu vastab toru kolmekordsele läbimõõdule, mõõdetuna proovivõtturi otsast. — SP proovivõttur (joonised 6–12) Siseläbimõõt peab olema vähemalt 4 mm. Väljalasketoru ja proovivõtturi läbimõõtude suhe peab olema vähemalt 4. Proovivõttur on avatud toru, mis asetseb väljalasketoru keskteljel suunaga ülesvoolu, või mitme avaga proovivõttur vastavalt SP1 kirjeldusele punktis 1. 1. 1. — ISP isokineetiline proovivõttur (joonised 4 ja 5) Isokineetiline proovivõttur peab olema paigaldatud väljalasketoru keskteljele suunaga ülesvoolu, kus valitse- vad punktis EP ettenähtud voolutingimused, ning selle ehitus peab võimaldama võtta proportsionaalset proovi toorest heitgaasist. Proovivõtturi siseläbimõõt peab olema vähemalt 12 mm. isokineetilisel jaotamisel on vajalik reguleerimissüsteem, mis säilitab nulliga võrduva rõhkude Heitgaasi erinevuse väljalasketoru EP ja proovivõtturi ISP vahel. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja proovivõtturis ISP identsed ning proovivõtturit ISP läbiv masskulu on heitgaasivoolu püsiva suurusega osa. Proovivõttur ISP tuleb ühendada diferentsiaalrõhuanduriga. Väljalasketoru EP ja proovivõtturi teostatakse ISP nulliga võrduva rõhkude erinevuse saavutamiseks vajalikku reguleerimist ventilaatori kiiruse seadistamise või vooluregulaatoriga. — FD1, FD2 voolujaotur (joonis 9) Toore heitgaasi proportsionaalse katseproovi saamiseks paigaldatakse väljalasketorusse EP ja ülekandetorusse TT vastavalt Venturi torude või avade kogum. Proportsionaalse jaotamisega rõhkude reguleerimiseks on väljalasketorus EP ja lahjendustunnelis DT vaja reguleerimissüsteemi, mis koosneb kahest rõhureguleerimis- ventiilist PCV1 ja PCV 2. — FD3 voolujaotur (joonis 10) Proportsionaalse proovi saamiseks toorest heitgaasist paigaldatakse väljalasketorusse EP torustik (mitmeto- ruline seadmestik). Üks torudest juhib heitgaasi lahjendustunnelisse DT, kusjuures teiste torude kaudu väljub heitgaas niisutuskambrisse DC. Torud peavad olema ühesuguste mõõtmetega (sama läbimõõt, pikkus, käänderaadius), nii et heitgaasi jagunemisaeg sõltub torude üldarvust. Proportsionaalseks jagunemiseks on vaja reguleerimissüsteemi, mis säilitab nulliga võrduva rõhkude erinevuse torude seadmestiku niisutuskamb- risse DC avaneva klapi ja ülekandetoru TT väljalaskeava vahel. Kõnealustes tingimustes on heitgaasi kiirused väljalasketorus EP ja voolujaoturis FD3 võrdelised ning ülekandetoru TT läbiv vool on heitgaasivoolu püsiva suurusega osaks. Kõnealused kaks punkti peavad olema ühendatud rõhkude erinevuse anduriga DPT. Nulliga võrduva rõhkude erinevuse saavutamiseks teostatakse reguleerimist vooluregulaatoriga FC1. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 85 — EGA heitgaasianalüsaator (joonised 6–10) Kasutada võib CO2 või NOx analüsaatoreid (süsiniku tasakaalu meetodil kasutatakse ainult CO2 analüsaato- rit). Analüsaatorid kalibreeritakse sarnaselt gaasiliste heitmete mõõtmiseks ettenähtud analüsaatoritega. Kontsentratsioonierinevuste määramisel võib kasutada ühte või mitut analüsaatorit. Täpsuselt peavad mõõtesüsteemid olema sellised, et GEDFW,i või VEDFW,i oleks vahemikus ± 4 %. — TT ülekandetoru (joonised 4–12) Tahkete osakeste proovi ülekandetoru peab olema: — võimalikult lühike, mitte pikem kui 5 meetrit, — proovivõtturi läbimõõduga võrdse või sellest suurema, kuid mitte üle 25 mm läbimõõduga, — väljalaskeavaga lahjendustunneli keskteljel ning suunatud allavoolu. Ühe meetri pikkune või 0,05 W/(m ∙ K) ning isolatsioonikihi paksus vastab proovivõtturi meetri tuleb isoleerida ja kuumutada, kuni toruseina temperatuur on vähemalt 523 K (250 °C). lühem toru tuleb isoleerida materjaliga, mille maksimaalne soojusjuhtivus on läbimõõdule. Torud pikkusega üle ühe Alternatiivselt võib ülekandetoru seina nõutavaid temperatuure määrata soojusülekande standardsete arvu- tustega. — DPT rõhkude erinevuse andur (joonised 4, 5 ja 10) Rõhkude erinevuse anduri mõõteulatus peab olema ± 500 Pa või väiksem. — FC1 vooluregulaator (joonised 4, 5 ja 10) Isokineetilistes süsteemides (joonised 4 ja 5) on vooluregulaator vajalik nulliga võrduva rõhkude erinevuse säilitamiseks väljalasketoru EP ja proovivõtturi ISP vahel. Reguleerimine võib toimuda järgmiselt: a) reguleeritakse imiventilaatori (SB) kiirust või voolu ning hoitakse suruventilaatori (PB) kiirus või vool konstantsena kõigis katserežiimides (joonis 4); või b) imiventilaator (SB) seatakse lahjendatud heitgaasi konstantsele masskulule ning reguleeritakse suruventi- laatori (PB) voolu ning seega heitgaasiproovi voolu ülekandetoru (TT) otsapiirkonnas (joonis 5). Rõhu reguleerimisega süsteemi korral ei Rõhuvõnked lahjendustunnelis ei tohi ületada keskmiselt ± 250 Pa. tohi allesjääv viga reguleerimispiirkonnas olla üle ± 3 Pa. Mitmetorulises seadmes (joonis 10) vajatakse vooluregulaatorit heitgaasi proportsionaalseks punktitamiseks, et hoida rõhk torustiku väljalaskeava ja TT väljalaskeava vahel nullis. Reguleerida võib lahjendustunnelisse DT suunatava õhu vooluhulka, kontrollides seda ülekandetoru TT väljalaskeava juures. — PCV1, PCV2 rõhureguleerimisventiil (joonis 9) Kahe Venturi toruga/kahe avaga süsteemis vajatakse voolu proportsionaalseks jaotamiseks kahte rõhuregu- leerimisventiili, reguleerides väljalasketoru EP vasturõhku ja rõhku lahjendustunnelis DT. Ventiilid peavad paiknema väljalasketorus EP oleva proovivõtturi SP suhtes allavoolu ning suruventilaatori PB ja lahjendus- tunneli DT vahel. — DC niisutuskamber (joonis 10) Niisutuskamber paigaldatakse torustiku väljalaskeava juurde rõhuvõngete vähendamiseks väljalasketorus EP. 86 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd — VN Venturi toru (joonis 8) Venturi toru paigaldatakse lahjendustunnelisse DT negatiivse rõhu tekitamiseks ülekandetoru TT väljalaske- ava piirkonnas. Ülekandetoru TT läbiva gaasi kulu määratakse impulsivahetuse teel Venturi toru piirkonnas, ning see on põhimõtteliselt proportsionaalne suruventilaatori PB voolukiirusega, mis annab konstantse Impulsivahetusele avaldavad mõju temperatuur ülekandetoru TT väljalaskeava juures ja lahjendusastme. rõhkude erinevus väljalasketoru EP ja lahjendustunneli DT vahel ning seetõttu on tegelik lahjendusaste madalal koormusel veidi väiksem kui suure koormuse korral. — FC2 vooluregulaator (joonised 6, 7, 11 ja 12; valikuline) Vooluregulaatorit võib kasutada suruventilaatori PB ja/või imiventilaatori SB voolu reguleerimiseks. Voolu- regulaator võib olla ühendatud heitgaasi või kütuse vooluhulga signaaliga ja/või CO2 või NOx diferentsiaal- signaaliga. Rõhu all oleva õhu juurdevoolu korral (joonis 11) reguleerib FC2 otseselt õhuvoolu. — FM1 kulumõõtur (joonised 6, 7, 11 ja 12) Gaasimõõtur või muu voolumõõtur lahjendusõhuvoolu mõõtmiseks. FM1 on valikuline juhul, kui suruven- tilaator PB on kalibreeritud voolu mõõtmiseks. — FM2 kulumõõtur (joonis 12) Gaasimõõtur või muu voolumõõtur lahjendatud heitgaasivoolu mõõtmiseks. FM2 on valikuline juhul, kui imiventilaator SB on kalibreeritud voolu mõõtmiseks. — PB suruventilaator (joonised 4, 5, 6, 7, 8, 9 ja 12) Lahjendusõhu voolu reguleerimiseks võib suruventilaator PB olla ühendatud vooluregulaatoritega FC1 või FC2. PB ei ole vajalik tiibsulguri kasutamise korral. Kui suruventilaator PB on kalibreeritud, võib seda kasutada lahjendusõhu voolu mõõtmisel. — SB imiventilaator (joonised 4, 5, 6, 9, 10 ja 12) Ainult osavooproovivõtusüsteemides. Kui imiventilaator SB on kalibreeritud, võib seda kasutada lahjendatud heitgaasivoolu mõõtmisel. — DAF lahjendusõhu filter (joonised 4–12) Taustsüsivesinike Lahjendusõhu temperatuur peab olema 298 K (25 °C) ±5 K. elimineerimiseks soovitatakse lahjendusõhk filtreerida ja juhtida läbi puusöekihi. Tootja nõudmise korral võetakse heade inseneritavade kohaselt lahjendusõhu proov taustosakeste nivoo määramiseks, mis seejärel lahutatakse lahjendatud heitgaasis mõõdetud väärtustest. — PSP tahkete osakeste proovivõttur (joonised 4, 5, 6, 8, 9, 10 ja 12) Proovivõttur moodustab tahkete osakeste ülekandetoru PTT eesmise osa ning — see paigaldatakse avaga ülesvoolu lahjendustunneli DT keskteljel asuvasse punkti, milles lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud, ligikaudu tunneli kümnekordse läbimõõdu kaugusele heitgaasi lahjendus- tunnelisse sisenemise punktist allavoolu, — selle siseläbimõõt peab olema vähemalt 12 mm, — selle võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C), — seda võib isoleerida. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 87 — DT lahjendustunnel (joonised 4–12) Lahjendustunnel: — peab olema piisava pikkusega, et heitgaas ja lahjendusõhk saaksid turbulentse voolu korral täielikult seguneda, — peab olema valmistatud roostevabast terasest ning selle — paksuse ja läbimõõdu suhe peab suurema siseläbimõõduga kui 75 mm lahjendustunnelitel olema 0,025 või väiksem, — seina nimipaksus lahjendustunnelitel, mille siseläbimõõt on 75 mm või sellest väiksem, ei ole väiksem kui 1,5 mm, — läbimõõt osaproovivõtusüsteemi korral peab olema vähemalt 75 mm, — läbimõõt täisproovivõtusüsteemi korral peab soovitatavalt olema vähemalt 25 mm. Seda võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C). Seda võib isoleerida. Mootori heitgaas peab olema täielikult lahjendusõhuga segatud. Osaproovivõtusüsteemides kontrollitakse segamiskvaliteeti pärast kasutuselevõtmist tunneli CO2-profiili abil, kusjuures mootor töötab (vähemalt neli võrdsete vahedega mõõtepunkti). Vajaduse korral võib kasutada segamisotsikut. Märkus: Kui lahjendustunnelit DT ümbritseva õhu temperatuur on alla 293 K (20 °C), tuleb tarvitusele võtta ettevaatusabinõud, vältimaks tahkete osakeste kadusid lahjendustunneli jahedate seinte tõttu. Seetõttu soovitatakse tunnelit eespool nimetatud piirides soojendada ja/või isoleerida. Mootori suure koormuse korral võivad tunnelit jahutada sellised mitteagressiivsed vahendid nagu ring- lusventilaator, kuni jahutusagendi temperatuur ei lange alla 293 K (20 °C). — HE soojusvaheti (joonised 9 ja 10) Soojusvaheti peab olema piisava võimsusega, et keskmisele töötemperatuurile vastav temperatuur täpsusega ± 11 K. imiventilaatori SB sisselaskeava juures püsiks katse 1. 2. 1. 2. T äis voo lu lah j end uss üsteem (j o on is 1 3 ) Kirjeldatud on lahjendussüsteemi, mis põhineb heitgaasi täisvoolu lahjendamisel, rakendades püsimahuproovi (Constant Volume Sampling, CVS) põhimõtet. Tuleb mõõta heitgaasi ja lahjendusõhu segu üldmahtu. Võib kasutada kas PDP või CFV süsteemi. (punkt Tahkete osakeste kogumiseks viiakse lahjendatud heitgaasiproov tahkete osakeste proovivõtusüsteemi 1. 2. 2, joonised 14 ja 15). Kui seda teostatakse otse, nimetatakse lahjendust ühekordseks lahjenduseks. Kui proov lahjendatakse veelkord teise astme lahjendustunnelis, nimetatakse lahjendust kahekordseks lahjenduseks. See on kasulik juhul, kui filtri pinna temperatuurinõudeid ei ole võimalik ühekordse lahjenduse korral täita. Kahekordset lahjendussüsteemi, mis on vaid osaliselt lahjendussüsteem, kirjeldatakse punkti 1. 2. 2 joonisel 15 tahkete osakeste proovivõtusüsteemi modifikatsioonina, sest enamik selle koostisosadest on samad kui tavalises tahkete osakeste proovivõtusüsteemis. Gaasilisi heitmeid võib samuti määrata täisvoolu-lahjendussüsteemi lahjendustunnelis. Seetõttu on kujutatud gaasiliste komponentide katseproove joonisel 13, kuid nimekirjas ei ole need välja toodud. Vastavaid nõudeid kirjeldatakse punktis 1. 1. 1. 88 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Kirjeldused – joonis 13 — EP väljalasketoru Väljalasketoru pikkus mootori väljalasketorustiku otsast, turboülelaaduri väljundist või järelkäsitlusseadmest lahjendustunnelini ei tohi ületada 10 m. Kui süsteemi pikkus ületab 4 m, tuleb kõik üle 4 meetri kuni Isolatsiooni pikkused torud isoleerida, välja arvatud torustikusisene tahmamõõtur, kui seda kasutatakse. radiaalsuunaline paksus peab olema vähemalt 25 mm. tohi olla suurem kui 0,1 W/(m ∙ K), mida on mõõdetud temperatuuril 673 K (400 °C). Väljalasketoru termilise inertsi vähendamiseks peaks toru paksuse ja läbimõõdu suhe olema soovitatavalt kuni 0,015. Elastsete osade kasutamist piiratakse pikkuse ja läbimõõdu suhteni 12 või alla selle. Isolatsioonimaterjali soojusjuhtivus ei Joonis 13 Täisvoolu lahjendussüsteem Toore heitgaasi koguhulk segatakse lahjendustunnelis DT lahjendusõhuga. Lahjendatud heitgaasi kulu mõõdetakse kas mahtpumba PDP või kriitilise vooluga Venturi toru CFV abil. Tahkete osakeste proportsionaalse proovi võtmisel ja voolu kindlaksmääramisel võib kasutada soojusvahetit HE või elektroonilist voolu kompenseerimise süsteemi EFC. Tahkete osakeste massi määramine toimub kogu lahjendatud heitgaasivoolu põhjal ning seepärast ei ole lahjendusastet vaja arvutada. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 89 — PDP mahtpump Mahtpump PDP mõõdab lahjendatud heitgaasivoolu koguhulka pumba pöörete arvu ja väljasurve põhjal. Heitgaasisüsteemi vasturõhku ei tohi mahtpumba PDP või lahjendusõhu sisselaskesüsteemi abil kunstlikult alandada. Sisselülitatud CFV-süsteemiga töötamisel mõõdetud heitgaasisüsteemi staatiline vasturõhk peab vastama väljalülitatud CFV-süsteemiga töötamisel mõõdetud staatilisele rõhule täpsusega ± 1,5 kPa mootori pöörlemissageduse ja koormuse sama väärtuse korral. Vahetult mahtpumba PDP ees mõõdetud gaasisegu temperatuur võib katse keskmisest töötemperatuurist erineda ± 6 K juhul, kui ei kasutata voolu kompenseerimist. Voolu kompenseerimist võib kasutada ainult juhul, kui temperatuur mahtpumba PDP sisselaskeava juures ei ole üle 323 K (50 °C). — CFV kriitilise voolu Venturi toru Venturi toru CFV mõõdab summaarset lahjendatud heitgaasivoolu voolukiiruse tõkestamise abil (kriitiline vool). Sisselülitatud CFV-süsteemiga töötamisel peab mõõdetud heitgaasisüsteemi staatiline vasturõhk vasta- ma väljalülitatud CFV-süsteemiga töötamisel mõõdetud staatilisele rõhule täpsusega ± 1,5 kPa mootori pöörlemissageduse ja koormuse sama väärtuse korral. Vahetult Venturi toru CFV ees mõõdetud gaasisegu temperatuur võib katse keskmisest töötemperatuurist erineda ± 11 K juhul, kui ei kasutata voolu kompenseerimist. — HE soojusvaheti (valikuline EFC kasutamise korral) Soojusvaheti peab olema piisava jõudlusega, et hoida temperatuuri eespool nimetatud piirides. — EFC elektrooniline voolu kompenseerimise süsteem (valikuline soojusvaheti HE kasutamise korral) Kui temperatuur mahtpumba PDP või Venturi toru CFV sissevooluava juures ei püsi eespool nimetatud piirides, tuleb kasutusele võtta voolu kompenseerimise süsteem voolukiiruse pidevaks mõõtmiseks ning proportsionaalse proovivõtu reguleerimiseks tahkete osakeste süsteemis. Sellel otstarbel kasutatakse pidevalt mõõdetava voolukiiruse signaale, et vastavalt korrigeerida proovigaasi voolu läbi tahkete osakeste proovivõtusüsteemi tahkete osakeste filtrite (vt vastavaid joonised 14 ja 15). — DT lahjendustunnel Lahjendustunnel: — peab olema piisavalt väikese läbimõõduga, et tekiks turbulentne vool (Reynoldsi arv üle 4 000) ning piisava pikkusega, et heitgaas ja lahjendusõhk täielikult seguneksid. Võib kasutada segamisotsikut, — peab olema vähemalt 75 mm läbimõõduga, — võib olla isoleeritud. Mootori heitgaas juhitakse allavoolu lahjendustunnelisse ning segatakse põhjalikult. Ühekordse lahjenduse korral viiakse lahjendustunnelist võetud proov tahkete osakeste proovivõtusüsteemi toru CFV peavad olema piisava mahuga, et (vt punkt 1. 2. 2, lahjendatud heitgaasi temperatuur vahetult tahkete osakeste põhifiltri ees ei tõuseks üle 325 K (52 °C). joonis 14). Mahtpump PDP või Venturi Kahekordse lahjenduse korral viiakse lahjendustunnelist võetud proov teise astme lahjendustunnelisse, kus seda veelgi lahjendatakse ning juhitakse seejärel läbi proovivõtufiltrite (punkt 1. 2. 2, joonis 15). Mahtpumba PDP või Venturi toru CFV maht peab olema piisav, et lahjendatud heitgaasivoo temperatuur lahjendustunnelis DT ei tõuseks proovivõtupiirkonnas üle 464 K (191 °C). Teise astme lahjendussüsteem peab andma piisavalt lahjendatud heitgaasivoo temperatuur vahetult enne tahkete osakeste põhifiltrit ei tõuseks üle 325 K (52 °C) või oleks sellega võrdne. teise astme lahjendusõhku, et kahekordselt 90 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd — DAF lahjendusõhu filter elimineerimiseks Taustsüsivesinike läbi puusöekihi. Lahjendusõhu temperatuur peab olema 298 K (25 °C) ±5 K. Mootoritootjate taotluse korral võetakse heade inseneritavade kohaselt lahutatakse lahjendatud heitgaasis mõõdetud väärtustest. lahjendusõhu proov taustosakeste nivoo määramiseks, mis seejärel lahjendusõhk filtreerida soovitatakse juhtida ja — PSP tahkete osakeste proovivõttur Proovivõttur moodustab tahkete osakeste ülekandetoru PTT eesmise osa ning: — see paigaldatakse avaga ülesvoolu lahjendustunneli DT keskteljel asuvasse punkti, milles lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud, ligikaudu tunneli kümnekordse läbimõõdu kaugusele heitgaasi lahjendus- tunnelisse sisenemise punktist allavoolu, — see peab olema vähemalt 12 mm siseläbimõõduga, — seda võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhutemperatuur ei tõuse enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse üle 325 K (52 °C), — seda võib isoleerida. 1. 2. 2. Tahkete osakeste proovivõtusüsteem (joonised 14 ja 15) Tahkete osakeste proovivõtusüsteem on vajalik tahkete osakeste kogumiseks tahkete osakeste filtrile. Osavoolu lahjendusest täisproovi võtmisel, mille korral juhitakse kogu lahjendatud heitgaasiproov läbi filtrite, moodusta- ja proovivõtusüsteem tavaliselt ühtse seadmestiku. vad lahjendussüsteem (punkt 1. 2. 1. 1, Osavoolu lahjendusest osa- või juhitakse vaid teatav osa lahjendatud heitgaasiproovist läbi filtrite, on lahjendussüsteem (punkt 1. 2. 1. 1, joonised 4, 5, 6, 8, 9, 10 ja 12 ning punkt 1. 2. 1. 2, joonis 13) ja proovivõtusüsteem tavaliselt erinev seadmestik. täisproovi võtmisel, mille korral joonised 7 ja 11) Käesolevas direktiivis käsitletakse täisvoolu lahjendussüsteemi kaheastmelist lahjendussüsteemi DDS (joonis 15) tavapärase tahkete osakeste proovivõtusüsteemi (nagu on kujutatud joonisel 14) modifikatsioonina. Kaheastme- lises lahjendussüsteemis on olemas kõik tahkete osakeste proovivõtusüsteemi osad nagu filtripesad ja proovi- võtupump ning lisaks mõned lahjendamisega seotud osad nagu lahjendusõhu-toiteseade ja teise astme lahjendustunnel. Proovivõtupump soovitatakse hoida kogu katse ajal sisselülitatuna, et vältida juhtimisahela mõjutamisi. Ühefilt- rimeetodi korral tuleb proovivoolu juhtimiseks kasutada soovitud aegadel läbi proovivõtufiltrite möödavoolu- süsteemi. Ümberlülitustest tulenevaid häired juhtimisahelates tuleb võimalikult vähendada. Kirjeldused – joonised 14 ja 15 — PSP tahkete osakeste proovivõttur (joonised 14 ja 15) Tahkete osakeste proovivõttur, mida on kujutatud joonistel, on tahkete osakeste ülekandetoru PTT osa. Proovivõttur: — paigaldatakse avaga ülesvoolu lahjendustunneli DT keskteljel asuvasse punkti (vt punkt 1. 2. 1), kus ligikaudu tunneli kümnekordse läbimõõdu kaugusele lahjendusõhk ja heitgaas on hästi segunenud, heitgaasi lahjendustunnelisse sisenemise punktist allavoolu, — peab olema vähemalt 12 mm siseläbimõõduga, — seda võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C), — võib olla isoleeritud. 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 91 Joonis 14 Tahkete osakeste proovivõtusüsteem Osa- või täisvoolu lahjendussüsteemi lahjendustunnelist DT võetud lahjendatud heitgaasiproov juhitakse läbi tahkete osakeste proovivõtturi PSP ja tahkete osakeste ülekandetoru PTT proovivõtupumba P abil. Proovigaas läbib filtripesa (filtripesad) FH, milles on tahkete osakeste proovivõtufiltrid. Proovigaasi kulu reguleeritakse vooluregulaatori FC3 abil. Elektroonilise voolukompenseerimise süsteemi EFC olemasolu korral (vt joonis 13) kasutatakse lahjendatud heitgaasivoolu käsusignaalina FC3-le. 92 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd Joonis 15 Lahjendussüsteem (ainult täisvoolusüsteem) lahjendustunnelist DT võetud lahjendatud heitgaasiproov viiakse läbi Täisvoolu lahjendussüsteemi tahkete osakeste proovivõtturi PSP ja tahkete osakeste ülekandetoru PTT teise astme lahjendustunnelisse SDT, kus see veelkord lahjendatakse. Seejärel tahkete osakeste proovivõtufiltreid sisaldava(te) filtripesa(de) FH. Lahjendusõhu kulu on tavaliselt konstantne, samal ajal kui proovigaasi kulu reguleerib vooluregulaator FC3. Voolu kompenseerimise elektroonilise süsteemi EFC (vt joonis 13) olemasolu korral kasutatakse kogu lahjendatud heitgaasivoolu käsusignaalina FC3-le. juhitakse gaasiproov läbi — PTT tahkete osakeste ülekandetoru (joonised 14 ja 15) Tahkete osakeste ülekandetoru maksimaalne pikkus võib olla 1 020 mm, kuid see peab olema nii lühike kui võimalik. Need mõõtmed kehtivad: — osalise proovivõtuga osavoolu lahjendussüsteemi ja täisvoolu ühekordse lahjendussüsteemi korral proo- vivõtturi tipust filtripesani, — täieliku proovivõtuga osavoolu lahjendussüsteemi korral lahjendustunneli lõpust filtripesani, — täisvoolu kaheastmelise lahjendussüsteemi korral proovivõtturi tipust teise astme lahjendustunnelini. Ülekandetoru: — võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C), 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 93 — võib isoleerida. — SDT teise astme lahjendustunnel (joonis 15) Teise astme lahjendustunneli minimaalne läbimõõt peaks olema 75 mm ning selle pikkus peaks võimalda- ma vähemalt 0,25 sekundilist viibeaega kahekordse lahjendusega proovi korral. Põhifiltri pesa FH kaugus teise astme lahjendustunneli SDT väljalaskeavast ei tohi ületada 300 mm. Teise astme lahjendustunnelit: — võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C), — võib isoleerida. — FH filtripesa(d) (joonised 14 ja15) Põhi- ja järelfiltrite korral võib kasutada kas ühte filtripesa või eraldi pesasid. III lisa 1. liite punktis 1. 5. 1. 3 ettenähtud nõuded peavad olema täidetud. Filtripesa(d): — võib otsese kuumutamise või lahjendusõhu eelkuumutamise teel kuumutada seina temperatuurini 325 K (52 °C) tingimusel, et õhu temperatuur enne heitgaasi juhtimist lahjendustunnelisse ei tõuse üle 325 K (52 °C), — võib isoleerida. — P proovivõtupump (joonised 14 ja 15) Tahkete osakeste proovivõtupump peab asetsema tunnelist piisavalt kaugel, et sissevoolava gaasi tempera- tuur püsiks konstantsena (± 3K), kui voolu ei korrigeerita FC3 abil. — DP lahjendusõhu pump (joonis 15) (ainult täisvoolu kahekordse lahjenduse korral) Lahjendusõhu pump tuleb paigutada nii, et teise astme lahjendusõhku sisestatakse temperatuuril 298 K (25 °C) ±5 K. — FC3 vooluregulaator (joonised 14 ja 15) Vooluregulaatorit kasutatakse tahkete osakeste proovi voolukiiruse kompenseerimiseks proovivõturaja siseste temperatuuri ja vasturõhu kõikumiste korral, kui muud vahendid ei ole kättesaadavad. Vooluregulaator on vajalik voolu kompenseerimise elektroonilise süsteemi EFC (vt joonis 13) kasutamise korral. — FM3 kulumõõtur (joonised 14 ja 15 (tahkete osakeste proovi vool) Tahkete osakeste gaasimõõturid või kulumõõtjad peavad asetsema piisavalt kaugel proovivõtupumbast, et sissevoolava gaasi temperatuur püsib konstantsena (± 3K), kui voolu ei korrigeerita FC3 abil. — FM4 kulumõõtja (joonis 15) (lahjendusõhk, ainult täisvoolu kaheastmelise lahjenduse korral) Gaasimõõtur või kulumõõtja tuleb paigutada nii, et sisselastava gaasi temperatuur püsib väärtusel 298 K (25 °C) ±5 K. tohi olla väiksem kui — BV kuulventiil (valikuline) Kuulventiili läbimõõt ei lülitusaeg peab olema alla 0,5 sekundi. Märkus: Kui PSP, PTT, SDT ja FH ümbritseva õhu temperatuur on alla 293 K (20 °C), tuleks rakendada ettevaatusabinõusid, et vältida tahkete osakeste kadusid kõnealuste osade jahedate seinte tõttu. Seetõttu soovitatakse kõnealuseid osi vastavates kirjeldustes soovitatud piirides kuumutada ja/või need isoleerida. Ühtlasi on soovitatav, et filtri pinnatemperatuur proovivõtu ajal ei oleks alla 293 K (20 °C). tahkete osakeste proovivõtutoru siseläbimõõt ning selle Mootori suure koormuse korral võivad eespool mainitud osi nagu ringlusventilaator, kuni jahutusagendi temperatuur ei lange alla 293 K (20 °C). jahutada sellised mitteagressiivsed vahendid 94 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd VI LISA 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 95 96 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd 1. liide 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 97 98 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd VII LISA TÜÜBIKINNITUSTUNNISTUSE NUMERATSIOONISÜSTEEM (vt artikli 4 lõige 2) 1. Number koosneb viiest osast, mis on eraldatud sümboliga “*”. Osa 1: väike e-täht, millele järgneb tüübikinnituse andnud liikmesriiki tähistav täht (tähistavad tähed) või tunnus- number: 1 2 3 4 5 6 9 11 12 – Saksamaa, – Prantsusmaa, – Itaalia, – Madalmaad, – Rootsi, – Belgia, – Hispaania, – Ühendkuningriik, – Austria, 13 17 18 21 23 IRL – Luksemburg, – Soome, – Taani, – Portugal, – Kreeka, – Iirimaa. Osa 2: käesoleva direktiivi number. Direktiiv on seotud erinevate jõustumiskuupäevadega ja käsitleb erinevaid tehnilisi standardeid ning seetõttu lisatakse numbrile kaks tähte. Need tähed annavad teavet erineva rangusega nõudeid sisaldavate etappide kohaldamiskuupäevade kohta ja mootori kasutamise kohta erinevate tüübikinnitus on antud. Esimene täht on määratletud tehniliste andmetega liikurmasinatel, mille alusel artiklis 9. Teine täht on määratletud I lisa punktis 3. 6 kirjeldatud katserežiimiga. tüübikinnituse suhtes kohaldatava viimase muutva direktiivi number. Vajadusel lisatakse kaks täiendavat tähte sõltuvalt punktis 2 kirjeldatud tingimustest, ehkki uute karakteristikute tõttu tuli muuta ainult ühte tähte. Kui neid tähti ei ole vaja muuta, tuleb need ära jätta. lisa punktis 1 ja on seotud III Osa 3: Osa 4: neljakohaline järjekorranumber (vajadusel alustatakse nullidega), mis tähistab baaskinnitusnumbrit. Jada algab numbrist 0001. Osa 5: kahekohaline järjekorranumber (vajadusel alustatakse nulliga), mis tähistab laiendust. Jada algab numbrist 01 iga baaskinnitusnumbri korral. 2. Näide kolmandast Ühendkuningriigis välja antud tüübikinnitusest (esialgu ilma laienduseta), mis vastab kohaldamis- ja mootori kasutamisele tehnilistele tingimustele A vastavatel kuupäevale A (I etapp, kõrgem võimsusklass) liikurmasinatel: e 11*98/. AA*00/000XX*0003*00 3. Näide neljanda Saksamaal välja antud tüübikinnituse teisest laiendusest, mis vastab kohaldamiskuupäevale E (II etapp, keskmine võimsusklass) ja mootori kasutamisele samadele tehnilistele tingimustele (A) vastavatel masinatel: e 1*01/. EA*00/000XX*0004*02 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 99 VIII LISA 100 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd IX LISA 13/20. kd ET Euroopa Liidu Teataja 101 A S I L X 102 ET Euroopa Liidu Teataja 13/20. kd