title: Directiva 97/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1997 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoși și de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
approximation of laws
atmospheric pollutant
motor vehicle
pollution control measures
technical regulations

formats: html pdf print xhtml

text: 186 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 31997L0068 27. 2. 1998 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 59/1 DIRECTIVA 97/68/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN Ș(cid:13) I A CONSILIULUI din 16 decembrie 1997 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile împotriva emisiei de poluanți gazoș(cid:13)iș (cid:13)i de pulberi provenind de la motoarele cu ardere internă care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră PARLAMENTUL EUROPEAN Ș(cid:13) I CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, (2) având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 100a, având în vedere propunerea Comisiei (1), având în vedere avizul Comitetului Economic ș(cid:13)i Social (2), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (3), potrivit textului comun aprobat de comitetul de conci- liere la 11 noiembrie 1997, (1) întrucât programul de politică ș(cid:13)i acțiune al Comunității referitor la mediu ș(cid:13)i la dezvoltarea durabilă (4) recunoaș(cid:13)te ca principiu fundamental că toate persoanele ar trebui să fie protejate eficient împotriva efectelor recunoscute ale poluării aerului asupra sănătății ș(cid:13)i că aceasta necesită în special controlul emisiilor de dioxid de azot (NO2), pulberi (PT) -- fum negru ș(cid:13)i alți poluanți cum ar fi monoxidul de carbon (CO); în ceea ce priveș(cid:13)te prevenirea formării ozonului troposferic (O3)ș(cid:13)i impactul acestuia asu- pra sănătății ș(cid:13)i a mediului, trebuie reduse emisiile de precursori ai oxizilor de azot (NOx)ș(cid:13)i de hidrocarburi (HC); întrucât efectul nociv asupra mediului produs de acidificare necesită, de asemenea, reducerea, inter alia, a emisiilor de NOx si HC; întrucât JO C 328, 7. 12. 1995, p. 1. JO C 153, 28. 3. 1996, p. 2. (1) (2) (3) Avizul Parlamentului European din 25 octombrie 1995 (JO C 308, 20. 11. 1995, p. 29), Poziția comună a Consiliului din 20 ianuarie 1997 (JO C 123, 21. 4. 1997, p. 1) ș(cid:13)i Decizia Parlamentului European din 13 mai 1997, (JO C 167, 2. 7. 1997, p. 22), Decizia Consiliului din 4 decembrie 1997 ș(cid:13)i Decizia Parlamentului European din 16 decem- brie 1997. (4) Rezoluția Consiliului ș(cid:13)i a reprezentaților guvernelor statelor membre, în cadrul Consiliului din 1 februarie 1993 (JO C 138, reuniți 17. 5. 1993, p. 1). (3) (4) (5) întrucât, în aprilie 1992, Comunitatea a semnat Protocolul CEE-ONU asupra reducerii compuș(cid:13)ilor organici volatili (VOC), iar în decembrie 1993 a aderat la Protocolul asu- pra reducerii NOx, ambele referitoare la Convenția asupra poluării atmosferice transfrontiere pe distanțe lungi, ratificată în iulie 1992; întrucât obiectivul reducerii nivelului emisiilor poluante provenind de la motoarele echipamentelor mobile fără des- tinație rutieră, precum ș(cid:13)i instituirea ș(cid:13)i funcționarea pieței interne de motoare ș(cid:13)i echipamente mobile nu pot fi reali- zate corespunzător de către statele membre în mod indivi- dual, acestea pot fi mai bine îndeplinite prin armonizarea legislației statelor membre cu privire la măsurile împotriva poluării aerului de către motoare care urmează să fie insta- late pe echipamentele mobile fără destinație rutieră; întrucât investigațiile recente efectuate de Comisie arată că emisiile provenind de la motoarele echipamentelor mobile fără destinație rutieră constituie o proporție semnificativă din totalul emisiilor de poluanți atmosferici nocivi gene- rate de om; întrucât categoria motoarelor cu aprindere prin compresie, care vor fi reglementate prin prezenta directivă, contribuie în mare măsură la poluarea aerului cu NOx ș(cid:13)i PT, mai ales dacă se face comparația cu poluarea datorată transportului rutier; întrucât emisiile echipamentelor mobile fără destinație ruti- eră care circulă la sol, echipate cu motoare cu aprindere prin compresie, în special emisiile de NOx si PT, constituie principala sursă de îngrijorare în acest domeniu; întrucât aceste surse ar trebui reglementate cu prioritate; întrucât, în viitor, trebuie să se extindă domeniul de aplicare al prezen- tei directive pentru a include un control bazat pe teste 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 187 ciclice corespunzătoare al emisiilor provenind de la alte motoare ale echipamentelor mobile fără destinație rutieră, inclusiv grupuri electrogene mobile, în special emisiile pro- venind de la motoarele cu benzină; întrucât o reducere considerabilă a emisiilor de CO ș(cid:13)i HC poate fi realizată o dată cu extinderea preconizată a domeniului de aplicare al prezentei directive pentru a include motoarele cu benzină; (10) întrucât trebuie să se permită introducerea pe piață în statele membre a motoarelor care se conformează cerințe- lor prezentei directive ș(cid:13)i care intră în domeniul de aplicare al acesteia; întrucât aceste motoare nu trebuie să se confor- meze nici uneia dintre cerințele naționale referitoare la emisii; întrucât statul membru care acordă omologarea de tip ia măsurile de control necesare; (6) (7) (8) întrucât ar trebui să fie introdusă cât mai repede posibil legislația privind controlul emisiilor provenind de la motoarele de tractoare agricole ș(cid:13)i forestiere, care asigură un nivel al protecției mediului echivalent cu nivelul stabilit în conformitate cu prezenta directivă, cu standarde ș(cid:13)i cerințe în perfect acord cu aceasta; întrucât, în ceea ce priveș(cid:13)te procedurile de certificare, a fost aleasă omologarea de tip, metodă europeană de certificare a autovehiculelor ș(cid:13)i a componentelor verificată în timp; respectiv întrucât a fost omologarea unui motor prototip, ca reprezentant al unui grup de motoare (familie de motoare), construite cu ajutorul unor componente similare ș(cid:13)i după principii de construcție similare; introdus un element nou, întrucât motoarele produse conform cerințelor prezentei directive trebuie să fie marcate corespunzător ș(cid:13)i notificate autorităților competente; întrucât, pentru a reduce sarcinile administrative ș(cid:13)i a nu intensifica cerințele, nu a fost prevăzut din partea autorităților un control direct asupra datelor de fabricație ale motoarelor; întrucât această liber- tate acordată constructorilor le impune acestora să facili- teze pregătirea controalelor inopinate din partea autorită- ților ș(cid:13)i să ofere, la intervale regulate, informații relevante în legătură cu planificarea producției; întrucât nu este obliga- torie o conformare absolută cu notificarea făcută conform acestei proceduri, dar un nivel înalt de conformare ar faci- lita planificarea de evaluări din partea autorităților compe- tente ș(cid:13)i ar contribui la mărirea încrederii reciproce între constructori ș(cid:13)i autoritățile competente; (9) întrucât omologările de tip acordate în conformitate cu Directiva 88/77/CEE (1)ș(cid:13)i cu Regulamentul CEE-ONU 49, Seria 02, după cum se arată în anexa IV, apendicele II din Directiva 92/53/CEE (2) sunt recunoscute ca echivalente cu cele cerute de prezenta directivă în prima ei etapă; (1) Directiva 88/77/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1987 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la măsurile preco- nizate împotriva emisiilor de poluanți gazoș(cid:13)i provenind de la motoa- rele diesel folosite la autovehicule (JO L 36, 9. 2. 1988, p. 33), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 96/1/CE (JO L 40, 17. 2. 1996, p. 1). (2) Directiva 92/53/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 de modificare a Directivei 70/156/CEE privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor ș(cid:13)i a remor- cilor acestora (JO L 225, 10. 8. 1992, p. 1). (11) întrucât, la stabilirea noilor proceduri de testare ș(cid:13)i a valo- rilor limită, este necesar să se ia în considerare modelele specifice de utilizare ale acestor tipuri de motoare; (12) întrucât este recomandabilă introducerea acestor noi standarde în conformitate cu principiul verificat al unei abordări în două etape; (13) (14) întrucât, în cazul motoarelor cu o putere mai mare, reali- zarea unei reduceri substanțiale a emisiilor este, după toate aparențele, mai uș(cid:13)oară, deoarece se poate folosi tehnolo- gia existentă elaborată pentru motoare de vehicule rutiere; întrucât, în baza acestui fapt, a fost prevăzută o aplicare eș(cid:13)alonată a cerințelor, începând cu cea mai mare din trei game de putere în etapa I; întrucât acest principiu a fost reținut pentru etapa a II-a, cu excepția unei noi game de putere, a patra, care nu a fost inclusă în etapa I; întrucât, în cazul acestui sector al aplicațiilor pentru echipamentele mobile fără destinație rutieră, care este acum reglementat ș(cid:13)i care este de primă importanță după cel al tractoarelor agricole, dacă se face comparația cu emi- siile provenind de la transportul rutier, se prevede o redu- cere considerabilă a emisiilor prin aplicarea prezentei directive; întrucât datorită, în general, unei foarte bune performanțe a motoarelor diesel, în ceea ce priveș(cid:13)te emisi- ile de CO ș(cid:13)i HC, marja de îmbunătățire față de cantitatea totală emisă este foarte mică; (15) întrucât, cu scopul de a prevedea condiții tehnice sau economice foarte bune, au fost integrate proceduri care ar putea scuti producătorii de obligațiile menționate în pre- zenta directivă; (16) întrucât, pentru a asigura „conformitatea producției” (COP) în urma omologării motoarelor, constructorii sunt obligați să ia măsurile corespunzătoare; întrucât, pentru cazul în care se descoperă neconformități, au fost prevăzute proceduri de informare, acțiuni corective ș(cid:13)i o procedură de 188 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 cooperare care să permită aplanarea unor posibile diferențe de opinie între statele membre cu privire la conformitatea motoarelor omologate; Articolul 2 Definiții (17) întrucât prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a stabili cerințe care să prevadă protecția lucrătorilor în timpul folosirii echipamentelor mobile fără destinație rutieră; (18) întrucât prevederile tehnice conținute în anumite anexe ale prezentei directive ar trebui suplimentate ș(cid:13)i, acolo unde este necesar, adaptate progresului tehnic în conformitate cu procedura stabilită de o comisie; (19) întrucât ar trebui stabilite prevederi care să asigure testarea motoarelor în conformitate cu regulile unei bune practici de laborator; În sensul prezentei directive: — echipament mobil fără destinație rutieră reprezintă orice echipa- ment mobil, echipament industrial mobil sau vehicul cu sau fără caroserie care nu este destinat transportului rutier de pasageri sau de mărfuri, echipat cu un motor cu ardere internă, după cum se specifică în anexa I, punctul 1; — omologare de tip reprezintă procedura prin care un stat mem- bru confirmă că un tip de motor sau o familie de motoare cu ardere internă satisface cerințele tehnice prevăzute în prezenta directivă, cu referire la nivelul emisiilor de poluanți gazoș(cid:13)iș(cid:13)i pulberi produse de motor (motoare); — tip de motor reprezintă o categorie de motoare care nu diferă în ceea ce priveș(cid:13)te caracteristicile esențiale, după cum se spe- cifică în anexa II, apendicele 1; (20) întrucât este necesară promovarea unui comerț global în acest sector, prin armonizarea, pe cât posibil, a standarde- lor de emisie din interiorul Comunității cu cele aplicate sau planificate în țări terțe; — familie de motoare reprezintă o grupare de motoare a construc- torului, care, prin concepția lor, trebuie să aibă caracteristici similare de emisie ș(cid:13)i care se conformează cerințelor prezentei directive; (21) întrucât, prin urmare, este necesar să se prevadă posibili- tatea unei reconsiderări a situației pe baza disponibilității ș(cid:13)i a fezabilității economice a noilor tehnologii ș(cid:13)i să se ia în considerare progresul realizat prin aplicarea celei de a doua etape; (22) întrucât la 20 decembrie 1994 (1) a fost încheiat un acord privind un modus vivendi între Parlamentul European, Con- siliu ș(cid:13)i Comisie referitor la aplicarea măsurilor pentru documentele adoptate în conformitate cu procedura stabi- lită la articolul 189b din tratat, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: Articolul 1 Obiective Prezenta directivă are drept scop armonizarea legislației statelor membre cu privire la standardele de emisie ș(cid:13)i tipurile de proceduri de omologare necesare pentru motoare care urmează să fie instalate pe echipamentele mobile fără destinație rutieră. Aceasta contribuie la o funcționare normală a pieței interne, protejând în acelaș(cid:13)i timp sănătatea umană ș(cid:13)i mediul. (1) JO C 102, 4. 4. 1996, p. 1. — motor prototip reprezintă un motor selectat dintr-o familie de motoare astfel încât să se conformeze cerințelor stabilite la anexa I punctele 6 ș(cid:13)i 7; — puterea motorului reprezintă puterea netă după cum se speci- fică la anexa I punctul 2. 4; — data fabricației motorului reprezintă data la care motorul trece de controlul final, după ce a părăsit linia de producție; în această fază motorul este gata pentru a fi livrat sau stocat; — introducerea pe piață reprezintă acțiunea prin care un produs inclus în domeniul de aplicare al prezentei directive devine disponibil pe piața Comunității, gratuit sau contra cost, în scopul distribuției ș(cid:13)i/sau utilizării lui în interiorul Comunită- ții; — constructor reprezintă persoana sau organismul responsabil față de autoritățile competente pentru toate aspectele procesului de omologare ș(cid:13)i pentru asigurarea conformității producției; nu este necesar ca persoana sau organismul să fie direct implicate în toate etapele construirii motorului; — autoritate competentă reprezintă autoritatea sau autoritățile competente dintr-un stat membru responsabile cu toate aspec- tele omologării de tip a unui motor sau a unei familii de motoare, certificatelor de omologare, cu stabilirea legăturilor cu autoritățile competente ale celorlalte state membre ș(cid:13)i cu verificarea măsurilor luate de constructor pentru asigurarea conformității producției; cu eliberarea retragerea ș(cid:13)i 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 189 — serviciu tehnic reprezintă organizația (organizațiile) sau organismul (organismele) care a (au) fost desemnat(e) drept laborator (laboratoare) de testare pentru a efectua teste sau inspecții în numele autorității competente a unui stat mem- bru; această funcție poate fi, de asemenea, îndeplinită de către însăș(cid:13)i autoritatea competentă; — document informativ reprezintă documentul inclus în anexa II care prevede informațiile care trebuie să fie furnizate de către solicitant; — dosar informativ reprezintă întregul dosar sau fiș(cid:13)ier conținând date, desene, fotografii etc. furnizate de către solicitant servi- ciului tehnic sau autorității competente, după cum se prevede în documentul informativ; — pachet informativ reprezintă atât dosarul informativ, cât ș(cid:13)i rapoartele testelor sau alte documente pe care serviciul tehnic sau autoritatea la dosarul informativ, pe perioada exercitării funcției; le-au adăugat competentă — indexul pachetului informativ reprezintă documentul în care este listat conținutul pachetului informativ, numerotat corespun- zător sau marcat pentru identificarea clară a tuturor paginilor. Articolul 3 Cererea de omologare de tip (1) Cererea de omologare de tip pentru un motor sau o familie de motoare este înaintată de către constructor autorității competente în materie de omologare a unui stat membru. Cererea trebuie să fie însoțită de un dosar informativ al cărui conținut este prezentat în documentul informativ de la anexa II. Motorul care se confor- mează caracteristicilor tipului de motor descris la anexa II apendicele 1 trebuie să fie prezentat serviciului tehnic responsabil cu organizarea testelor de omologare. (2) În cazul unei cereri de omologare a unei familii de motoare, dacă autoritatea competentă hotărăș(cid:13)te că, în ceea ce priveș(cid:13)te motorul prototip selectat, cererea înaintată nu reprezintă în tota- litate familia de motoare descrisă la anexa II apendicele 2, trebuie furnizat spre omologare, în conformitate cu alineatul (1), un motor prototip alternativ ș(cid:13)i, dacă este necesar, unul adițional, desemnat de autoritatea competentă. motoare care se conformează datelor din dosarul informativ ș(cid:13)i care îndeplinesc cerințele prezentei directive. (2) Statul membru trebuie să completeze toate punctele necesare din certificatul de omologare de tip, modelul acestuia fiind pre- zentat la anexa VI, pentru fiecare tip de motor sau familie de motoare care sunt omologate ș(cid:13)i trebuie să elaboreze sau să veri- fice conținutul indexului pachetului informativ. Certificatele de omologare de tip trebuie să fie numerotate în conformitate cu metoda descrisă la anexa VII. Certificatul de omologare comple- tat ș(cid:13)i documentele ataș(cid:13)ate trebuie să fie trimise solicitantului. (3) În cazul în care motorul care urmează să fie omologat îș(cid:13)i îndeplineș(cid:13)te funcția sau prezintă o trăsătură specifică numai în relație cu alte componente ale echipamentelor mobile fără desti- nație rutieră ș(cid:13)i, din această cauză, respectarea uneia sau mai mul- tor cerințe se poate verifica numai atunci când motorul care funcționează în relație cu alte urmează să fie omologat componente, fie că acestea sunt reale sau simulate, domeniul de aplicare al omologării de tip a motorului (motoarelor) trebuie să fie restrâns corespunzător. Certificatul de omologare de tip pen- tru un tip de motor sau familie de motoare trebuie, prin urmare, să includă orice restricție cu privire la utilizarea motorului ș(cid:13)i să indice condițiile specifice de instalare a acestuia. (4) Autoritatea competentă a fiecărui stat membru trebuie: (a) să transmită lunar autorităților competente ale celorlalte state membre o listă (conținând datele prevăzute în anexa VIII) a omologărilor de tip pentru motoare sau familii de motoare pe care le-a acordat, a refuzat să le acorde sau le-a retras pe durata lunii respective; (b) la primirea unei solicitări din partea autorității competente a unui alt stat membru, să transmită acestuia: — un exemplar al certificatului de omologare de tip privind motorul sau familia de motoare în cauză, însoțit sau nu de pachetul informativ pentru fiecare tip de motor sau fami- lie de motoare căruia (căreia) i-a acordat, a refuzat să-i acorde sau i-a retras omologarea ș(cid:13)i/sau — lista, menționată la articolul 6 alineatul (3), a motoarelor produse în conformitate cu omologările de tip acordate, conținând datele prevăzute la anexa IX ș(cid:13)i/sau — o copie a declarației menționate la articolul 6 alineatul (4). (3) Nici o cerere cu privire la un anumit tip de motor sau familie de motoare nu poate fi înaintată către mai multe state membre. Trebuie înaintată spre aprobare o cerere separată pentru fiecare tip de motor sau familie de motoare. (5) Autoritatea competentă a fiecărui stat membru trebuie să transmită Comisiei, anual sau în urma primirii unei cereri cores- punzătoare, un exemplar al fiș(cid:13)ei tehnice privind motoarele omo- logate de la data ultimei notificări, prevăzute la anexa X. Articolul 4 Procedura de acordare a omologării de tip Articolul 5 Modificări ale omologărilor (1) Statul membru care primeș(cid:13)te cererea trebuie să acorde omologarea de tip pentru toate tipurile de motoare sau familii de (1) Statul membru care a acordat o omologare trebuie să ia măsurile necesare pentru a se asigura că va fi informat în legătură cu orice schimbare a datelor care apar în pachetul informativ. 190 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 (2) Cererea de modificare sau de prelungire a omologării de tip trebuie să fie înaintată exclusiv autorității competente a statului membru care a acordat omologarea. (3) Dacă datele care apar în pachetul informativ s-au schimbat, autoritatea competentă a statului membru în chestiune trebuie: — să emită pagina (paginile) revizuită (revizuite) din pachetul informativ, în conformitate cu cerințele, specificând clar, la fiecare pagină revizuită, natura schimbării ș(cid:13)i data emiterii din nou. În cazul în care sunt emise pagini revizuite, indexul informativ (care este ataș(cid:13)at certificatului de pachetului omologare de tip) trebuie de asemenea modificat pentru a spe- cifica ultimele date ale paginilor revizuite; — să emită un certificat de omologare de tip (cu un număr de prelungire), în cazul în care orice informație conținută a fost modificată (cu excepția documentelor ataș(cid:13)ate) sau dacă standardele prezentei directive s-au schimbat de la data înscrisă pe omologare. Certificatul revizuit trebuie să mențio- neze clar motivul revizuirii ș(cid:13)i data emiterii din nou. Dacă autoritatea competentă a statului membru respectiv consi- deră că modificarea unui pachet informativ necesită noi teste sau controale, trebuie să informeze constructorul respectiv ș(cid:13)i să emită documentele menționate mai sus, numai după realizarea cu suc- ces a unor noi controale sau teste. Articolul 6 Conformitatea (1) Constructorul trebuie să aplice pe fiecare unitate fabricată în conformitate cu tipul omologat marcajul arătat la anexa I punctul 3, inclusiv numărul omologării de tip. (3), (2) În cazul în care certificatul de omologare de tip, conform include restricții asupra utilizării, articolului 4 alineatul constructorul furnizează, împreună cu fiecare unitate fabricată, informații detaliate asupra acestor restricții ș(cid:13)i precizează condițiile specifice pentru instalarea acesteia. În cazul în care unui produ- cător de echipamente mobile îi sunt expediate o serie de tipuri de motoare, este suficient ca acestuia să îi fie prezentat un singur document informativ, care să conțină numerele relevante de identificare a motoarelor, cel mai târziu la data expedierii primu- lui motor. imediat după fiecare dată adițională pe care autoritatea o poate stabili, o listă cu seria de numere de identificare pentru fiecare tip de motor produs în conformitate cu cerințele prezentei directive de la data ultimei raportări sau din momentul în care cerințele prezentei directive au devenit aplicabile. Atunci când nu reiese clar sistemul de codare al motoarelor, lista trebuie să specifice legăturile dintre numerele de identificare ș(cid:13)i tipul sau familia de motoare corespunzătoare ș(cid:13)i dintre numerele de identificare ș(cid:13)i numerele omologărilor de tip. Lista trebuie, de asemenea, să con- țină informații specifice, pentru cazurile în care constructorul încetează fabricarea unui tip de motor sau familii de motoare omologate. Dacă autoritatea competentă nu solicită ca lista să îi fie trimisă in mod regulat, constructorul trebuie să păstreze aceste documente pe o perioadă de minim douăzeci de ani. (4) Constructorul trebuie să trimită autorității competente care a acordat omologarea, în termen de patruzeci ș(cid:13)i cinci de zile de la sfârș(cid:13)itul fiecărui an calendaristic ș(cid:13)i la fiecare dată a cererii men- ționate la articolul 9, o declarație care să specifice tipurile de motoare ș(cid:13)i familiile de motoare, precum ș(cid:13)i codurile relevante de identificare a motorului, pentru acele motoare pe care el intențio- nează să le producă începând cu această dată. Articolul 7 Acceptarea omologărilor echivalente (1) Parlamentul European ș(cid:13)i Consiliul, la propunerea Comisiei, pot să aprobe echivalarea condițiilor ș(cid:13)i a prevederilor omologării de tip pentru motoare stabilite în prezenta directivă ș(cid:13)i procedurile stabilite de către regulamentele internaționale sau de către regulamentele unor țări terțe, în cadrul acordurilor multilaterale sau bilaterale dintre Comunitate ș(cid:13)i țări terțe. (2) Omologările de tip conforme cu Directiva 88/77/CEE, care sunt în concordanță cu etapa A sau B, prevăzute la articolul 2 ș(cid:13)i la anexa I punctul 6. 2. 1 din Directiva 91/542/CEE (1), ș(cid:13)i, acolo unde este cazul, mărcile de omologare corespunzătoare sunt acceptate în etapa I, prevăzută la articolul 9 alineatul (2) din pre- zenta directivă. Această valabilitate expiră începând cu aplicarea obligatorie a etapei II, prevăzută la articolul 9 alineatul (3) din pre- zenta directivă. Articolul 8 Înregistrarea ș(cid:13)i introducerea pe piață (1) Statele membre nu pot să refuze, după caz, înregistrarea sau introducerea pe piață a motoarelor noi care respectă cerințele (3) Constructorul trimite, la cerere, autorității competente care a acordat omologarea de tip, în termen de patruzeci ș(cid:13)i cinci de zile de la sfârș(cid:13)itul fiecărui an calendaristic ș(cid:13)i imediat după fiecare dată a cererii, atunci când cerințele prezentei directive se schimbă ș(cid:13)i (1) JO L 295, 25. 10. 1991, p. 1. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 191 prezentei directive, echipamentele mobile. fie că acestea sunt sau nu instalate pe 2. OMOLOGĂRI DE TIP ETAPA I (CATEGORIILE DE MOTOARE A, B, C) (2) Statele membre permit numai înregistrarea, acolo unde este cazul, sau introducerea pe piață a motoarelor noi care respectă cerințele prezentei directive, fie că acestea sunt sau nu instalate pe echipamentele mobile. Statele membre sunt obligate să refuze acordarea omologării pen- tru un tip de motor sau familie de motoare ori să emită documentul specificat la anexa VI ș(cid:13)i trebuie să refuze acordarea omologării pentru vehiculele fără destinație rutieră pe care este instalat un motor: ulterior datei de 30 iunie 1998, pentru motoare cu randament de: (3) Autoritatea competentă a unui stat membru care acordă omologarea de tip ia măsurile necesare, eventual în cooperare cu autoritățile competente ale celorlalte state membre, pentru înre- gistrarea ș(cid:13)i controlul numerelor de identificare ale acelor motoare produse în conformitate cu cerințele prezentei directive. – A: 130 kW ≤ P ≤ 560 kW; – B: 75 kW ≤ P < 130 kW; – C: 37 kW ≤ P < 75 kW, (4) Se poate efectua un control suplimentar al numerelor de identificare, alături de controlul conformității producției, aș(cid:13)a cum se arată la articolul 11. (5) În ceea ce priveș(cid:13)te controlul numerelor de identificare, constructorul sau agenții săi stabiliți în Comunitate trebuie să ofere, la cerere ș(cid:13)i fără întârziere, autorității competente responsa- bile, toate informațiile necesare despre cumpărători ș(cid:13)i, totodată, numerele de identificare ale motoarelor produse în conformitate cu articolul 6 alineatul (3). Dacă motoarele sunt vândute unui constructor de echipamente mobile, nu sunt necesare informații suplimentare. (6) Dacă, la cererea autorității competente, constructorul nu poate să verifice cerințele specificate la articolul 6, în special cele corelate cu alineatul (5) din prezentul articol, omologarea acor- dată tipului sau familiei corespunzătoare de motoare conform prezentei directive poate fi retrasă. Procedura de informare se des- făș(cid:13)oară după cum se specifică la articolul 12 alineatul (4). Articolul 9 Program 1. ACORDAREA DE OMOLOGĂRI DE TIP dacă motorul nu îndeplineș(cid:13)te cerințele specificate în prezenta directivă ș(cid:13)i dacă emisiile de poluanți gazoș(cid:13)i sau de poluanți cu pulberi provenind de la motor nu se conformează valorilor limită, specificate în tabelul de la anexa I punctul 4. 2. 1. 3. OMOLOGĂRI DE TIP ETAPA II (CATEGORIILE DE MOTOARE D, E, F, G) Statele membre trebuie să refuze omologarea de tip a unui tip de motor sau a unei familii de motoare ori să emită documentul spe- cificat la anexa VI ș(cid:13)i trebuie să refuze acordarea omologării pen- tru echipamentele mobile fără destinație rutieră pe care este instalat un motor: – D: ulterior datei de 31 decembrie 1999, pentru motoare cu un randament de: 18 kW ≤ P < 37 kW; – E: – F: ulterior datei de 31 decembrie 2000, pentru motoare cu un randament de: 130 kW ≤ P ≤ 560 kW; ulterior datei de 31 decembrie 2001, pentru motoare cu un randament de: 75 kW ≤ P < 130 kW; – G: ulterior datei de 31 decembrie 2002, pentru motoare cu un randament de: 37 kW ≤ P < 75 kW, dacă motorul nu îndeplineș(cid:13)te cerințele specificate în prezenta directivă ș(cid:13)i dacă emisiile de poluanți gazoș(cid:13)i sau cu pulberi care provin de la motor nu se conformează valorilor limită, specificate în tabelul de la anexa I punctul 4. 2. 3. 4. ÎNREGISTRAREA Ș(cid:13) I FABRICAȚIE ALE MOTOARELOR INTRODUCEREA PE PIAȚĂ: DATELE DE trebuie Ulterior datelor menționate mai sus, cu excepția echipamentelor mobile ș(cid:13)i motoarelor destinate exportului în țări terțe, statele membre ș(cid:13)i introducereape piață a motoarelor noi, fie că sunt sau nu instalate pe echipamente mobile, numai dacă acestea respectă cerințele prezentei directive ș(cid:13)i numai dacă motorul este omologat în conformitate cu una dintre categoriile definite la alineatele 2 ș(cid:13)i 3. înregistrarea, după să permită caz, Ulterior datei de 30 iunie 1998, statele membre nu pot să refuze omologarea de tip a unui tip de motor sau a unei familii de motoare sau să emită documentul prevăzut în anexa VI ș(cid:13)i nu pot să impună nici o altă cerință pentru omologările de tip referitoare la emisiile poluante ale echipamentelor mobile fără destinație rutieră echipate cu motor, dacă motorul respectă cerințele specificate în prezenta directivă, referitoare la emisiile de poluanți gazoș(cid:13)iș(cid:13)i pulberi. Etapa I — categoria A: 31 decembrie 1998 — categoria B: 31 decembrie 1998 — categoria C: 31 martie 1999 192 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Etapa II — categoria D: 31 decembrie 2000 — categoria E: 31 decembrie 2001 — categoria F: 31 decembrie 2002 — categoria G: 31 decembrie 2003 Cu toate acestea, pentru fiecare categorie, statele membre pot să amâne cu doi ani fiecare dată menționată mai sus în ceea ce pri- veș(cid:13)te motoarele cu o dată a fabricației anterioară datei mențio- nate. Omologarea acordată motoarelor din etapa I expiră începând cu aplicarea obligatorie a etapei II. Articolul 10 Scutiri ș(cid:13)i proceduri alternative (1) Cerințele prevăzute la articolul 8 alineatele (1) ș(cid:13)i (2) ș(cid:13)i la articolul 9 alineatul (4) nu se aplică: — motoarelor folosite de către serviciile militare; — motoarelor exceptate în conformitate cu alineatul (2). (2) Fiecare stat membru poate, la cererea constructorului, să excepteze motoarele de sfârș(cid:13)it de serie care se mai află încă în stoc sau motoarele echipamentelor mobile fără destinație rutieră din stoc de la aplicarea termenului limită pentru introducerea pe piață, prevăzut(e) la articolul 9 alineatul (4), în conformitate cu următoarele condiții: (termenelor) — constructorul trebuie să adreseze o cerere autorităților com- petente ale acelui stat membru care a omologat tipul (tipurile) sau familia (familiile) de motoare corespunzătoare, înaintea intrării în vigoare a termenului (termenelor) limită; — cererea constructorului trebuie să fie însoțită de lista, prevă- zută la articolul 6 alineatul (3), a motoarelor noi care nu sunt introduse pe piață până la termenul (termenele) limită; în cazul motoarelor incluse pentru prima dată în domeniul de aplicare al prezentei directive, producătorul trebuie să înainteze cererea autorității competente din statul membru în care sunt depo- zitate motoarele; — cererea trebuie să specifice motivele tehnice ș(cid:13)i/sau economice pe care se bazează; — motoarele trebuie să aparțină unui tip sau familie pentru care omologarea de tip nu mai este valabilă sau care nu a necesitat o omologare anterioară, dar care au fost produse în conformitate cu termenul (termenele) limită; — numărul maxim de motoare noi aparținând unuia sau mai multor tipuri introduse pe piață în fiecare stat membru, prin aplicarea acestei scutiri, nu trebuie să depăș(cid:13)ească 10 % din motoarele noi de toate tipurile avute în vedere ș(cid:13)i introduse pe piață în statul membru respectiv, pe perioada anului precedent; — dacă cererea este acceptată de către statul membru, acesta trebuie să transmită, în termen de o lună, autorităților com- petente din celelalte state membre, datele ș(cid:13)i motivele pentru exceptările acordate constructorului; — statul membru care acordă exceptările în conformitate cu acest articol trebuie să se asigure că respectivul constructor se conformează tuturor obligațiilor corespunzătoare; — autoritatea competentă trebuie să elibereze, pentru fiecare motor în chestiune, un certificat de conformitate cu un număr special de înregistrare. Acolo unde este necesar, se poate folosi un document complet care conține toate numerele de identificare ale motoarelor; — statele membre trebuie să transmită anual Comisiei o listă a exceptărilor acordate, care să precizeze motivele exceptării. Această opțiune este limitată la o perioadă de douăsprezece luni începând de la data la care motoarele au fost supuse pentru prima dată aplicării termenului (termenelor) limită pentru introducerea pe piață. Articolul 11 Conformitatea sistemelor de producție (1) Înainte de acordarea omologării de tip, statul membru care o acordă ia măsurile necesare pentru a verifica, în ceea ce priveș(cid:13)te specificațiile prevăzute în anexa I punctul 5, după caz în cooperare cu autoritățile competente din celelalte state membre, luarea măsurilor corespunzătoare pentru a se asigura un control eficient al conformității producției. (2) Statul membru care a acordat o omologare de tip ia măsurile necesare pentru a verifica, în ceea ce priveș(cid:13)te specificațiile prevă- zute la anexa I punctul 5, după caz în cooperare cu autoritățile competente din celelalte state membre, faptul că măsurile prevă- zute la alineatul (1) continuă să corespundă ș(cid:13)i că fiecare motor produs care a primit un număr de omologare de tip în conformitate cu prezenta directivă continuă să fie conform de- scrierii prezentate în certificatul de omologare ș(cid:13)i în anexele aces- tuia pentru tipul de motor sau familia de motoare omologate. Articolul 12 Neconformitatea cu tipul sau cu familia omologat — motoarele trebuie să fi fost depozitate fizic în interiorul Comu- nității până la termenul (termenele) limită; (1) Se consideră neconforme cu tipul sau cu familia omologate cazurile de devieri de la datele din certificatul de omologare ș(cid:13)i/sau 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 193 pachetul informativ ș(cid:13)i cazurile în care aceste devieri nu au fost omologate, în conformitate cu articolul 5 alineatul (3), de către statul membru care a acordat omologarea de tip. în conformitate cu articolul 13 din Directiva 92/53/CEE ș(cid:13)i conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă. (2) În cazul în care un stat membru care a acordat omologări descoperă că motoarele care au un certificat de conformitate sau care poartă o marcă de omologare nu sunt conforme cu tipul sau familia care au fost omologate, ia măsurile necesare pentru a se asigura că motoarele aflate din nou în producție sunt conforme cu tipul sau familia omologate. Autoritățile competente ale statului membru respectiv trebuie să notifice autoritățile celorlalte state membre în legătură cu măsurile luate care, dacă e nevoie, pot să ducă până la retragerea omologării. (3) În cazul în care un stat membru demonstrează că motoarele care poartă un număr de omologare de tip nu se conformează tipului sau familiei omologate, acesta poate să ceară statului mem- bru care a acordat omologarea de tip să verifice dacă motoarele aflate în producție sunt conforme tipului sau familiei omologate. Astfel de măsuri trebuie să fie luate în termen de ș(cid:13)ase luni de la data cererii. (4) Autoritățile competente ale statelor membre trebuie să se informeze reciproc, în termen de o lună, în legătură cu orice retra- gere a omologării ș(cid:13)i în legătură cu motivele unei astfel de măsuri. (5) Dacă statul membru care a acordat omologarea de tip contestă neconformitatea care i-a fost notificată, statele membre interesate depun eforturi pentru a soluționa diferendul. Comisia este ținută la curent ș(cid:13)i, dacă este necesar, organizează consultările necesare în vederea soluționării. Articolul 15 Procedura comitetului (1) Reprezentantul Comisiei este obligat să trimită comitetului un proiect al măsurilor preconizate. Comitetul trebuie să avizeze pro- iectul în termenul stabilit de către preș(cid:13)edinte, în funcție de urgența se adoptă cu majoritatea prevăzută la problemei. Avizul articolul 148 alineatul (2) din tratat, în cazul deciziilor pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre din cadrul comitetului sunt ponderate în modul prevăzut la articolul respectiv. Preș(cid:13)edintele nu votează. (2) (a) Măsurile adoptate de Comisie sunt aplicabile imediat. (b) Cu toate acestea, dacă măsurile avute în vedere nu sunt în conformitate cu avizul comitetului, acestea sunt comuni- cate de îndată de către Comisie Consiliului. În acest caz: — Comisia amână aplicarea măsurilor pe care le-a decis pentru o perioadă care nu depăș(cid:13)eș(cid:13)te trei luni de la data comunicării; — pe baza votului majoritar, Consiliul poate lua, cu majoritate calificată, o decizie diferită în termenul prevăzut la prima liniuță. Articolul 13 Articolul 16 Cerințe de protecția muncii Autoritățile competente ș(cid:13)i serviciile tehnice Prevederile prezentei directive nu aduc atingere dreptului statelor membre de a stabili, în conformitate cu tratatul, toate cerințele necesare pentru asigurarea protecției în timpul utilizării echipamentelor mobile menționate în prezenta directivă, cu condiția ca aceasta să nu afecteze introducerea pe piață a motoarelor respective. lucrătorilor, Comisiei ș(cid:13)i celorlalte state membre le sunt notificate de către fiecare stat membru numele ș(cid:13)i adresele autorităților competente ș(cid:13)i ale serviciilor tehnice responsabile în sensul prezentei directive. Serviciile notificate trebuie să satisfacă cerințele specificate la articolul 14 din Directiva 92/53/CEE. Articolul 17 Articolul 14 Transpunerea în legislația națională Adaptarea la progresul tehnic Orice modificări care sunt necesare pentru a adapta anexele prezentei directive la progresul tehnic, cu excepția cerințelor prevăzute în anexa I punctul 1, punctele 2. 1-2. 8 ș(cid:13)i punctul 4, se adoptă de către Comisie, sprijinită de comitetul constituit în (1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege ș(cid:13)i actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 1998. Acestea informează de îndată Comisia în acest sens. Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea 194 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 trimitere la data publicării lor oficiale. Metodele prin care se face o asemenea trimitere sunt stabilite de statele membre. (2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispo- zițiilor de drept intern adoptate în domeniul reglementat prin pre- zenta directivă. până la sfârș(cid:13)itul anului 1999, în legătură cu o reducere ș(cid:13)i mai mare a valorilor limită ale emisiilor, ținând seama de disponibilitatea globală a tehnicilor pentru controlarea emisiilor poluante care provin de la motoarele cu aprindere prin compresie ș(cid:13)i de situația calității aerului. Articolul 18 Intrarea în vigoare Articolul 20 Destinatarii Prezenta directivă intră în vigoare la douăzeci de zile de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Prezenta directivă se adresează statelor membre. Articolul 19 Adoptată la Bruxelles, 16 decembrie 1997. Reducerea ulterioară a valorilor limită de emisie Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu Parlamentul European ș(cid:13)i Consiliul hotărăsc până la sfârș(cid:13)itul anului 2000 asupra unei propuneri pe care Comisia trebuie să o înainteze Preș(cid:13)edintele J. M. GIL-ROBLES Preș(cid:13)edintele J. LAHURE 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 195 ANEXA I DOMENIUL DE APLICARE, DEFINIȚII, SIMBOLURI Ș(cid:13) I ABREVIERI, MARCAREA MOTOARELOR, SPECIFICAȚII TEHNICE Ș(cid:13) I ÎNCERCĂRI, DISPOZIȚII PENTRU CONTROLUL CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI, PARAMETRII DE DEFINIRE A FAMILIEI DE MOTOARE, ALEGEREA MOTORULUI PROTOTIP 1. DOMENIUL DE APLICARE Prezenta directivă se aplică motoarelor care echipează echipamentele mobile fără destinație rutieră. Prezenta directivă nu se aplică motoarelor care servesc la propulsia: — vehiculelor definite prin Directiva 70/156/CEE (1)ș(cid:13)i Directiva 92/61/CEE (2); — tractoarelor agricole definite prin Directiva 74/150/CEE (3). De asemenea, pentru a face obiectul prezentei directive, motoarele trebuie să fie montate pe echipamente mobile care satisfac următoarele cerințe specifice: A. sunt destinate sau prevăzute să se deplaseze sau să fie deplasate pe sol, pe sau în afara drumului asfaltat, cu un motor cu aprindere prin comprimare cu o putere netă, în concordanță cu punctul 2. 4, de peste 18 kW, dar nu mai mare de 560 kW (4)ș(cid:13)i care este acționat în condiții de turație intermitentă mai degrabă decât în condițiile unei turații unice constante. Echipamentele mobile ale căror motoare sunt cuprinse în această definiție includ, dar nu se limitează la: — instalații de foraj industrial, compresoare etc. , — echipamente de construcții care cuprind încărcătoare pe roți, buldozere, tractoare pe ș(cid:13)enile, încărcătoare pe ș(cid:13)enile, încărcătoare tip camion, camioane de teren, excavatoare hidraulice etc. , — echipament agricol, freze ș(cid:13)i motocultoare, — echipament forestier, — maș(cid:13)ini agricole autopropulsate (cu excepția tractoarelor definite mai sus), — echipament de manipulare a materialelor, — autoîncărcătoare cu furcă, — echipament pentru întreținerea drumurilor (autogredere, cilindre compresoare, finisoare asfaltice), — pluguri de zăpadă, — echipament de lucru la sol în aeroport, — schele mobile, — macarale mobile. Prezenta directivă nu se aplică următoarelor maș(cid:13)ini: B. nave C. locomotive de cale ferată D. aeronave E. grupuri electrogene. (1) (2) (3) JO L 42, 23. 2. 1970, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/81/CEE (JO L 264, 23. 10. 1993, p. 49). JO L 225, 10. 8. 1992, p. 72. JO L 84, 28. 3. 1974, p. 10. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 88/297/CEE (JO L 126, 20. 5. 1988, p. 52). (4) O omologare acordată conform Reglementării 49 a Comisiei Economice pentru Europa, seria de modificări 02, corrigendum 1/2, este considerată echivalentă cu o omologare acordată conform Directivei 88/77/CEE (a se vedea Directiva 92/53/CEE, anexa IV, secțiunea II). 196 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 2. DEFINIȚII, SIMBOLURI Ș(cid:13) I ABREVIERI În sensul prezentei directive, 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 4. motorul cu aprindere prin comprimare internă (C. I. ) reprezintă motorul care funcționează pe baza principiului de aprindere prin comprimare (de exemplu motorul diesel); poluanți gazoș(cid:13)i reprezintă monoxidul de carbon, hidrocarburile (cu un raport echivalent de C1: H1. 85)ș(cid:13)i oxizi de azot, ultimii fiind exprimați în echivalenți de dioxid de azot (NO2); pulberi reprezintă orice material colectat într-un mediu cu filtru specificat, după diluarea gazului de evacuare al motorului cu ardere internă cu aer filtrat curat astfel încât temperatura să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C); puterea netă reprezintă puterea în „kW CEE” obținută pe bancul de probă la capătul arborelui cotit sau echivalentul ei, măsurată conform metodei CEE de măsurare a puterii motoarelor cu ardere internă pentru vehiculele rutiere descrise în Directiva 80/1269 CEE (1), fără să se ia în considerare puterea ventilatorului de răcire a motorului (2), dar respectând condițiile de încercare ș(cid:13)i cerințele pentru combustibilul de referință specificat în prezenta directivă; 2. 5. turația nominală reprezintă turația maximă la încărcarea normală permisă de regulator, conform specificațiilor constructorului; 2. 6. procentul de încărcare reprezintă proporția din cuplul maxim posibil la o turație a motorului; 2. 7. turația la moment maxim a cuplului reprezintă turația motorului la care se obține un cuplu maxim conform specificațiilor constructorului; 2. 8. turația intermediară reprezintă turația motorului care satisface una dintre următoarele cerințe: — pentru motoarele destinate funcționării într-un regim de turație pe curbă de cuplu cu sarcină totală, turația intermediară este turația maximă declarată a cuplului, dacă ea reprezintă între 60 ș(cid:13)i 75 % din turația nominală; — dacă turația maximă declarată a cuplului este mai mică de 60 % din turația nominală, atunci turația intermediară este de 60 % din turația nominală; — dacă turația maximă declarată a cuplului este mai mare decât 75 % din turația nominală, atunci turația intermediară este de 75 % din turația nominală. 2. 9. Simboluri ș(cid:13)i abrevieri 2. 9. 1. Simboluri pentru parametrii de testare Simbol Unitate Termen Ap AT aver C1 conc concc concd m2 m2 m3/h kg/h — ppm Vol % ppm Vol % ppm Vol % Aria secțiunii transversale a sondei izocinetice de eș(cid:13)antionare Aria secțiuni transversale a țevii de evacuare Valori medii ponderate pentru: – debitul volumetric – debitul masic Carbon 1 echivalent cu hidrocarbură Concentrație (cu marca componentului denumit) Concentrația de fond corectată Concentrația de aer diluat (1) JO L 375, 31. 12. 1980, p. 46. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 89/491/CEE (JO L 238, 15. 8. 1989, p. 43). (2) Aceasta înseamnă, contrar cerințelor punctului 5. 1. 1. 1 din anexa I a Directivei 80/1269/CEE, că ventilatorul motorului nu se montează în timpul testului pentru a se verifica puterea netă a motorului; în cazul în care testul s-a efectuat cu ventilatorul montat, puterea absorbită de acesta va fi însumată la cea măsurată. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 197 DF fa FFH GAIRW GAIRD GDILW GEDFW GEXHW GFUEL GTOTW HREF Ha Hd i KH KP KW,a KW,d KW,e KW,r L masă MDIL MSAM Md Mf Pa pB pd ps P PAE — — — kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h kg/h g/kg g/kg g/kg — — — — — — — % g/h kg kg mg mg kPa kPa kPa kPa kW kW Factor de diluare Factor atmosferic de laborator Factor de specificare a combustibilului folosit pentru calculul concentrațiilor umede de la concentrații uscate în raporturi hidrogen/carbon Debitul masei de aer proaspăt raportat la greutatea în stare umedă Debitul masei de aer proaspăt raportat la greutatea în stare uscată Debitul masei de aer de diluare raportat la greutatea în stare umedă Debitul echivalent de masă de gaz diluat de evacuare raportat la greutatea în stare umedă Debitul masei de gaz de evacuare raportat la greutatea în stare umedă Debitul masei de combustibil Debitul masei de gaz de eș(cid:13)apament diluat raportat la greutatea în stare umedă Valoarea de referință a umidității absolute 10,71 g/kg pentru calculul lui NOx ș(cid:13)i a factorilor de corecție a umidității pulberilor Umiditatea absolută a aerului proaspăt Umiditatea absolută a aerului de diluare Indice care denotă un regim individual Factor de corecție a umidității pentru NOx Factor de corecție a umidității pentru pulberi Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul proaspăt Factor de corecție de la uscat la umed pentru aerul de diluare Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazul de evacuare diluat Factor de corecție de la uscat la umed pentru gazul de evacuare brut Procentaj din cuplu raportat la cuplul maxim pentru turația de încercare Indice care denotă debitul masic al emisiilor Masa de eș(cid:13)antion de aer diluat trecută prin filtrele de eș(cid:13)antionare a pulberilor Masa de eș(cid:13)antionare a pulberilor din aerul diluat Masa de eș(cid:13)antionare a pulberilor din aerul diluat colectat Masa de eș(cid:13)antionare a pulberilor colectate Presiunea vaporilor de saturație la admisia de aer în motor (ISO 3046: psy = PSY pentru test în ambiant) Presiune barometrică totală (ISO 3046: Px = PX presiunea totală ambientală a locului Py = PY presiunea totală ambientală de testare) Presiunea vaporilor de saturație a aerului de diluare Presiunea atmosferică în stare uscată Puterea la frână necorectată Puterea totală declarată absorbită de componentele auxiliare anexate în vederea testului ș(cid:13)i care nu sunt cerute de paragraful 2. 4. din această anexă 198 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 PM Pm q r Ra Rd Rf S Ta TD Tref VAIRD VAIRW VDIL VDILW VEDFW VEXHD VEXHW VSAM VTOTW WF WFE kW kW — — % % — Puterea maximă măsurată la turația de testare în condiții de testare (a se vedea anexa VI, apendicele 1) Puterea măsurată în diferite regimuri de testare Raport de diluare Raportul secțiunilor transversale ale sondei izocinetice ș(cid:13)i țevii de evacuare Umiditatea relativă a aerului proaspăt Umiditatea relativă a aerului de diluare factor de răspuns FID kW Reglarea dinamometrului K K K m3/h m3/h m3 m3/h m3/h m3/h m3/h m3 m3/h — — Temperatura absolută a aerului proaspăt Temperatura absolută a punctului de rouă Temperatura de referință (a aerului de combustie: 298 K) Debitul volumetric al aerului proaspăt raportat la greutatea în stare uscată Debitul volumetric al aerului proaspăt raportat la greutatea în stare umedă Volumul eș(cid:13)antionului de aer diluat trecut prin filtrele de eș(cid:13)antionare a pulberilor Debitul volumetric al aerului de diluare raportat la greutatea în stare umedă Debitul volumetric echivalent al aerului de diluare raportat la greutatea în stare umedă Debitul volumetric al gazului de evacuare raportat la greutatea în stare uscată Debitul volumetric al gazului de evacuare raportat la greutatea în stare umedă Volumul de eș(cid:13)antioane care trec prin filtrele de eș(cid:13)antionare a pulberilor Debitul volumetric al gazelor de evacuare diluate raportat la greutatea în stare umedă Factor de ponderare Factor de ponderare efectiv 2. 9. 2. Simboluri pentru compuș(cid:13)ii chimici CO CO2 HC NOx NO NO2 O2 C2H6 PT DOP CH4 C3H8 H2O PTFE Monoxid de carbon Dioxid de carbon Hidrocarburi Oxizi de azot Oxid azotos Dioxid de azot Oxigen Etan Pulberi Di-octilftalat Metan Propan Apă Politetrafluoroetilen 2. 9. 3. Abrevieri FID HFID NDIR Detector de ionizare cu flacără Detector de ionizare cu flacără încălzită Analizor cu raze infraroș(cid:13)ii nondispersiv 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 199 CLD HCLD PDP CFV Detector cu chemiluminiscență Detector cu chemiluminiscență încălzit Pompă cu deplasare pozitivă Difuzor pentru aer critic 3. MARCAREA MOTOARELOR 3. 1. Motorul aprobat ca unitate tehnică trebuie să aibă: 3. 1. 1. marca de comerț sau numele comercial al constructorului motorului; 3. 1. 2. tipul de motor, familia de motoare (dacă este cazul) ș(cid:13)i un număr de identificare unic al motorului; 3. 1. 3. numărul omologării CE de tip conform descrierii din anexa VII. 3. 2. Aceste mărci trebuie să reziste pe toată durata de folosire a motoruluiș(cid:13)i trebuie să fie lizibile ș(cid:13)i imposibil de ș(cid:13)ters. Dacă se folosesc pentru marcare etichete sau plăcuțe, ele trebuie aplicate astfel încât să reziste pe întreaga durată de viață a motorului, iar etichetele/plăcuțele să nu se poată îndepărta decât prin distrugere sau deformare. 3. 3. Aceste mărci trebuie aplicate pe o piesă a motorului necesară funcționării sale normale ș(cid:13)i care, în mod normal, nu trebuie înlocuită pe durata de viață a motorului. 3. 3. 1. Aceste mărci trebuie fixate în aș(cid:13)a fel încât să fie uș(cid:13)or de observat de către orice persoană atunci când toate componentele auxiliare necesare funcționării motorului au fost instalate. 3. 3. 2. Fiecare motor trebuie să fie prevăzut cu o plăcuță mobilă suplimentară dintr-un material durabil, pe care se înscriu toate datele indicate la punctul 3. 1 ș(cid:13)i care trebuie poziționată astfel încât mărcile specificate la punctul 3. 1 să fie uș(cid:13)or de observat de către oricine ș(cid:13)i uș(cid:13)or accesibile după instalarea motorului pe echipamentul mobil. 3. 4. Codificarea motoarelor în legătură cu numerele de identificare trebuie astfel efectuată încât să se determine fără dubiu secvența de producție. 3. 5. Înaintea ieș(cid:13)irii de pe linia de producție, toate motoarele trebuie să fie prevăzute cu toate marcajele. 3. 6. Localizarea exactă a mărcilor pe motoare este prevăzută la anexa VI punctul 1. 4. SPECIFICAȚII TEHNICE Ș(cid:13) I ÎNCERCĂRI 4. 1. Generalități Componentele care pot să influențeze emisia de agenți poluanți gazoș(cid:13)iș(cid:13)i de pulberi sunt astfel proiectate, construite ș(cid:13)i asamblate încât să permită motorului satisfacerea prevederilor prezentei directive, în stare de funcționare normală, în ciuda vibrațiilor la care poate fi supus. Măsurile tehnice luate de constructor trebuie să fie de natură să limiteze emisiile menționate în mod eficient, conform prezentei directive, pe durata de viață normală a motorului ș(cid:13)i în condiții normale de funcționare. Aceste prevederi trebuie să fie satisfăcute dacă se satisfac ș(cid:13)i prevederile secțiunilor 4. 2. 1, 4. 2. 3 ș(cid:13)i respectiv 5. 3. 2. 1. Dacă se foloseș(cid:13)te un convertor catalitic ș(cid:13)i/sau un filtru pentru pulberi, constructorul trebuie să dovedească prin teste de durabilitate efectuate de el însuș(cid:13)i, conform practicii inginereș(cid:13)ti corecte ș(cid:13)i prin documente înregistrate, că dispozitivele de post-tratare pot să funcționeze corect pe toată durata de viață a motorului. Documentele înregistrate trebuie realizate conform cerințelor de la punctul 5. 2 ș(cid:13)i, în special, de la punctul 5. 2. 3. O garanție corespunzătoare trebuie acordată ș(cid:13)i clientului. Este permisă înlocuirea sistematică a dispozitivului după o anumită perioadă de funcționare a motorului. Orice adaptare, reparare, dezmembrare, curățare, sau înlocuire a componentelor ș(cid:13)i sistemelor motorului efectuată periodic pentru a preveni proasta funcționare a motorului în legătură cu dispozitivul de post-tratare se face doar dacă din punct de vedere tehnologic contribuie la funcționarea corespunzătoare a sistemului de control al emisiei. 200 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 În manualul clientului se includ asemenea cerințe de întreținere care fac obiectul prevederilor garanției ș(cid:13)i care trebuie aprobate înainte de acordarea omologării de tip. Se includ în documentul informativ, conform anexei II la prezenta directivă, ș(cid:13)i extrase corespunzătoare din manual cu privire la întreținerea/piesele de schimb ale dispozitivului de tratare ș(cid:13)i la condițiile de garanție. 4. 2. Specificații privind emisia de poluanți Componenții gazoș(cid:13)iș(cid:13)i pulberile emise de motorul supus încercării se măsoară conform metodelor descrise în anexa V. Se pot accepta ș(cid:13)i alte sisteme ș(cid:13)i analizori, dacă duc la rezultate echivalente cu cele ale sistemelor de referință de mai jos: — pentru emisiile gazoase măsurate la evacuarea primară, sistemul din figura 2, anexa V, — pentru emisiile gazoase măsurate în evacuarea diluată a unui sistem cu diluare cu debit total, sistemul din figura 3, anexa V, — pentru emisia de pulberi, în sistemul de diluare cu debit total, cu un filtru separat pentru fiecare regim sau cu o singură metodă de filtrare, sistemul din figura 13, anexa V. Calculul echivalențelor dintre sisteme se face printr-un studiu comparativ bazat pe un ciclu de ș(cid:13)apte teste (sau mai mult) care corelează sistemul studiat cu unul sau mai multe dintre sistemele de referință de mai sus. Criteriul de echivalare este definit în limita a ± 5 % din mediile valorilor ponderate ale emisiilor pe ciclu. Ciclul folosit este specificat în anexa III punctul 3. 6. 1. Pentru a introduce un sistem nou în directivă, determinarea echivalenței se va face pe baza calcului repetat ș(cid:13)i reproductibil, descris în ISO 5725. 4. 2. 1. Emisiile de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot ș(cid:13)i pulberi obținute nu trebuie să depăș(cid:13)ească valorile din tabelul de mai jos pentru etapa I: Putere netă (P) (kW) Monoxid de carbon (CO) (g/kWh) Hidrocarburi (HC) (g/kWh) Oxizi de azot (NOx) (g/kWh) 130 ≤ P ≤ 560 75 ≤ P < 130 37 ≤ P < 75 5,0 5,0 6,5 1,3 1,3 1,3 9,2 9,2 9,2 Pulberi (PT) (g/kWh) 0,54 0,70 0,85 4. 2. 2. Limitele de emisie de la punctul 4. 2. 1 sunt limitele înregistrate la ieș(cid:13)irea din motor, obținute înainte de a ajunge în dispozitivul de post-tratare a evacuării. 4. 2. 3. Emisiile de monoxid de carbon, hidrocarburi, oxizi de azot ș(cid:13)i pulberi obținute nu au voie să depăș(cid:13)ească valorile din tabelul de mai jos în etapa II: Putere netă (P) (kW) Monoxid de carbon (CO) (g/kWh) Hidrocarburi (HC) (g/kWh) Oxizi de azot (NOx) (g/kWh) Pulberi (PT) (g/kWh) 130 ≤ P ≤ 560 75 ≤ P < 130 37 ≤ P < 75 18 ≤ P < 37 3,5 5,0 5,0 5,5 1,0 1,0 1,3 1,5 6,0 6,0 7,0 8,0 0,2 0,3 0,4 0,8 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 201 4. 2. 4. Acolo unde, conform definiției din secțiunea 6 conjugată cu anexa II, apendicele 2, o familie de motoare se referă la mai mult de o curbă de putere, valorile emisiei motorului tip (cu omologare de tip) ș(cid:13)i a tuturor tipurilor de motoare din aceeaș(cid:13)i familie (COP) trebuie să satisfacă cele mai severe cerințe ale domeniului de putere superior. Solicitantul unei omologări este liber să restrângă definiția familiilor de motoare la curbe de putere unice ș(cid:13)i să ceară certificarea pe aceste domenii. 4. 3. Instalarea pe echipamente mobile Instalarea motoarelor pe echipamentele mobile (caroserii) trebuie să satisfacă restricțiile privind domeniile de aplicare a omologării. De asemenea, mai trebuie satisfăcute următoarele caracteristici pentru aprobarea motoarelor: 4. 3. 1. scăderea presiunii de admisie să nu depăș(cid:13)ească valoarea specificată pentru motorul omologat în anexa II apendicele 1, respectiv 3; 4. 3. 2. contrapresiunea de evacuare să nu depăș(cid:13)ească valoarea specificată pentru motorul omologat în anexa II apendicele 1, respectiv 3. 5. DISPOZIȚII PENTRU CONTROLUL CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI 5. 1. În ceea ce priveș(cid:13)te verificarea existenței unor metode ș(cid:13)i procedee satisfăcătoare de asigurare a unui control eficient al conformității producției înaintea acordării omologării, autoritatea competentă trebuie să admită documentele care dovedesc respectarea de către constructor a normelor EN 29002 (al căror domeniu de aplicare se referă la motoarele în discuție) sau oricare norme de acreditare echivalente. Constructorul este obligat să prezinte detaliile de înregistrare ș(cid:13)i să informeze autoritatea competentă asupra oricăror revizii privind validitatea sau domeniul de aplicare. Pentru a verifica dacă cerințele de la punctul 4. 2 sunt îndeplinite în permanență, se efectuează controale corespunzătoare ale producției. 5. 2. Deținătorul omologării trebuie: 5. 2. 1. să asigure existența procedurilor pentru controlul eficient al calității produsului; 5. 2. 2. să aibă acces la echipamentul de control necesar verificării conformității pentru fiecare tip aprobat; 5. 2. 3. să se asigure că rezultatele testării sunt înregistrate ș(cid:13)i că documentele anexate sunt valabile pentru o perioadă determinată în acord cu autoritatea competentă; 5. 2. 4. să analizeze rezultatele fiecărui tip de test, pentru a verifica ș(cid:13)i asigura stabilitatea caracteristicilor motorului, lăsând loc variațiilor din procesele de producție industriale; 5. 2. 5. să se asigure că orice eș(cid:13)antionare a motoarelor sau componentelor ce dovedeș(cid:13)te non-conformitatea cu tipul de test în discuție duce la altă eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i testare. Trebuie să se efectueze toți paș(cid:13)ii necesari pentru restabilirea conformității producției. 5. 3. Autoritatea competentă care a acordat omologarea poate verifica oricând conformitatea metodelor de control aplicabile la fiecare unitate de producție. 5. 3. 1. La fiecare inspecție, manualul de testare ș(cid:13)i documentele de supraveghere a producției sunt puse la dispoziția inspectorului. 5. 3. 2. Dacă nivelul de calitate este nesatisfăcător sau apare necesitatea verificării validității datelor prezentate pentru solicitarea de la punctul 4. 2, se aplică următoarea procedură: 5. 3. 2. 1. un motor este scos din serie ș(cid:13)i supus testului descris în anexa III. Emisiile de monoxid de carbon, de hidrocarburi, de oxizi de azot ș(cid:13)i de pulberi obținute nu trebuie să depăș(cid:13)ească valorile din tabelul de la punctul 4. 2. 1, corelate cu cerințele de la punctul 4. 2. 2 sau cele de la punctul 4. 2. 3. ; 5. 3. 2. 2. dacă motorul scos din serie nu satisface cerințele de la punctul 5. 3. 2. 1, constructorul poate cere măsurarea pe un eș(cid:13)antion de motoare cu aceleaș(cid:13)i specificații tehnice ca ale întregii serii, incluzând motorul original în serie. Constructorul stabileș(cid:13)te mărimea n a eș(cid:13)antionului în acord cu serviciul tehnic. Sunt supuse testării 202 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 alte motoare decât cele alese inițial. Media aritmetică ( x) a rezultatelor obținute se determină pentru fiecare poluant, iar producția seriei este acceptată dacă se îndeplineș(cid:13)te condiția: unde: x + k ∙ St ≤ L (1) L este valoarea limită prezentată la punctele 4. 2. 1-4. 2. 3 pentru fiecare poluant luat în discuție, k este un factor statistic dependent de n, prezentat în tabelul de mai jos: n k n k 2 3 4 5 6 7 8 9 10 0,973 0,613 0,489 0,421 0,376 0,342 0,317 0,296 0,279 11 12 13 14 15 16 17 18 19 0,265 0,253 0,242 0,233 0,224 0,216 0,210 0,203 0,198 dacă n ≥ 20, k = 0,860 √n 5. 3. 3. 5. 3. 4. Autoritatea competentă sau serviciul tehnic responsabil cu verificarea conformității producției testează motoarele puse în funcțiune parțial sau complet, conform specificațiilor constructorului. Frecvența normală a inspecțiilor autorizate de autoritatea competentă este de una pe an. Dacă nu sunt satisfăcute cerințele din punctul 5. 3. 2, autoritatea competentă trebuie să asigure reluarea paș(cid:13)ilor necesari pentru stabilirea conformității producției cât se poate de repede. 6. PARAMETRII CARE DEFINESC FAMILIA DE MOTOARE Familia de motoare poate fi definită prin parametrii fundamentali de proiectare, comuni tuturor motoarelor dintr-o familie. În unele cazuri poate apărea o interacțiune a parametrilor. Aceste efecte trebuie, de asemenea, luate în considerare pentru a garanta că toate motoarele care au aceleaș(cid:13)i caracteristici la emisia de gaze de eș(cid:13)apament sunt incluse în aceeaș(cid:13)i familie de motoare. Pentru ca motoarele să aparțină aceleiaș(cid:13)i familii este obligatoriu ca parametrii de mai jos să fie comuni: 6. 1. Ciclul de combustie: — 2 timpi — 4 timpi 6. 2. Agent de răcire: — aer — apă — ulei 6. 3. Cilindree — motoare cu o cilindree totală de 15 % — număr de cilindri pentru motoare cu dispozitiv de post-tratare 6. 4. Metodă de aspirare a aerului — aspirat natural — supraalimentat (1) St 2 = ∑ 2 (x –x) n –1 unde x este oricare dintre rezultatele individuale obținute cu eș(cid:13)antionul n. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 203 6. 5. Arhitectura camerei de combustie: — cu anticameră — cameră de turbulență — cameră deschisă 6. 6. Configurația, numărul ș(cid:13)i mărimea supapelor ș(cid:13)i orificiilor: — chiulasă — bloc motor — carter 6. 7. Sistem de alimentare: — injector cu pompă în linie — pompă în linie — pompă rotativă de distribuție — element unic — injector al unității 6. 8. Caracteristici diverse: — recircularea gazului de evacuare — injecție/emulsie cu apă — injecție cu aer — sistem de răcire a încărcării 6. 9. Posttratarea eș(cid:13)apamentului: — catalizator de oxidare — catalizator de reducere — reactor termic — filtru pentru pulberi 7. 7. 1. ALEGEREA MOTORULUI PROTOTIP Motorul prototip din familie se alege folosindu-se ca un criteriu principal valoarea maximă de alimentare per timp la turația maximă a cuplului declarată. Dacă două sau mai multe motoare au în comun acelaș(cid:13)i criteriu, se apelează la criteriul secundar al celei mai mari cantități de combustibil alimentat per timp la turația nominală. În anumite condiții, autoritatea competentă poate să conchidă că cea mai nocivă emisie a întregii familii de motoare se poate caracteriza numai prin testarea celui de-al doilea motor. Astfel, autoritatea competentă poate selecta un motor adițional pentru o testare bazată pe trăsăturile care indică, în familia respectivă, motorul cu cel mai înalt nivel de emisii. 7. 2. Dacă motoarele dintr-o familie au ș(cid:13)i alte trăsături variabile care pot afecta emisiile de gaze evacuate, se identifică ș(cid:13)i se iau în considerare ș(cid:13)i aceste trăsături la selectarea motorului prototip. 204 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 ANEXA II DOCUMENT INFORMATIV NR. … privind omologarea de tip ș(cid:13)i măsurile împotriva emisiei de agenți poluanți gazoș(cid:13)i sau de pulberi provenite de la motoarele cu ardere internă care se montează pe echipamentele mobile fără destinație rutieră (Directiva 97/68/CE astfel cum a fost modificată prin Directiva …/…/CE) 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 205 Apendicele 1 206 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 207 208 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Apendicele 2 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 209 Apendicele 3 210 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 211 212 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 ANEXA III PROCEDURA DE ÎNCERCARE 1. INTRODUCERE 1. 1. 1. 2. Prezenta anexă descrie metoda determinării emisiilor de poluanți gazoș(cid:13)i sau de pulberi rezultate de la motorul care este încercat. Încercarea se realizează prin montarea motorului pe un banc de probă ș(cid:13)i conectarea lui la un stand de frânare. 2. CONDIȚIILE ÎNCERCĂRII 2. 1. Cerințe generale Toate volumele ș(cid:13)i vitezele de curgere volumetrică se raportează la 237 K (0 °C) ș(cid:13)i 101,3 kPa. 2. 2. Condițiile de încercare a motorului 2. 2. 1. Se măsoară temperatura absolută Ta a aerului proaspăt din motor, exprimată în Kelvin, ș(cid:13)i presiunea atmosferică uscată ps, exprimată în kPa, iar parametrul fa se determină în funcție de următoarele prevederi: Motoare cu aspirație naturală ș(cid:13)i supraalimentate mecanic: fa = (99 ps) ( T 298)0,7 Motoare turbosupraalimentate cu sau fără răcirea aerului proaspăt: ps)0,7 fa = (99 298)1,5 ×( T 2. 2. 2. Validarea testului Pentru ca un test să fie recunoscut ca valabil, parametrul fa trebuie să se înscrie în intervalul: 0,98 ≤ fa ≤ 1,02 2. 2. 3. Motoare cu răcirea încărcăturii de aer Trebuie înregistrată temperatura mediului de răcire ș(cid:13)i temperatura încărcăturii de aer. 2. 3. Sistemul de admisie a aerului în motor Motorul încercat trebuie dotat cu un sistem de admisie a aerului care să prezinte o restricționare a intrării aerului la limita superioară specificată de constructor pentru un filtru de aer curat, în condițiile de funcționare a motorului specificate de constructor ș(cid:13)i care au ca efect un curent maxim de aer. Se poate folosi un sistem de încercare în atelier, cu condiția ca el să reproducă condițiile reale de funcționare a motorului. 2. 4. Sistemul de evacuare al motorului Motorul testat trebuie dotat cu un sistem de evacuare care să prezinte o presiune inversă de evacuare la limita superioară specificată de constructor pentru condițiile de funcționare a motorului, acestea având ca efect o putere maximă declarată. 2. 5. Sistemul de răcire Un sistem de răcire a motorului, cu o capacitate suficientă pentru a menține motorul la temperaturile de funcționare normală cerute de constructor. 2. 6. Ulei lubrifiant Specificațiile pentru uleiul lubrifiant folosit pentru încercare trebuie înregistrate ș(cid:13)i prezentate împreună cu rezultatele testului. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 213 2. 7. Combustibilul folosit pentru încercare Combustibilul este cel de referință, specificat în anexa IV. Cifra cetanică ș(cid:13)i conținutul de sulf al combustibilului de referință folosit pentru încercare trebuie înregistrate la punctul 1. 1. 1 ș(cid:13)i respectiv 1. 1. 2 din anexa VI apendicele 1. Temperatura combustibilului la intrarea în pompa de injecție trebuie să fie de 306-316 K (33-43 °C). 2. 8. Determinarea reglării dinamometrului Reglarea restricției la orificiul de admisie ș(cid:13)i a presiunii inverse la țeava de evacuare trebuie efectuată la limitele superioare indicate de constructor, conform punctelor 2. 3 ș(cid:13)i 2. 4. Valorile maxime ale momentului de torsiune la turațiile specificate de test trebuie determinate prin experimentare, pentru a se putea calcula valorile momentului de torsiune pentru modurile specificate de test. Pentru motoarele care nu sunt proiectate să funcționeze peste o gamă a reglării turației pe o curbă a momentului de torsiune solicitat la maxim, momentul de torsiune maximă la turațiile testului sunt declarate de constructor. Reglarea motorului pentru fiecare mod al testului se calculează folosind formula: Dacă considerăm raportul S = ((PM + PAE) × L 100) – PAE PAE PM ≥ 0,03 valoarea PAE poate fi verificată de autoritatea competentă care acordă omologarea de tip. 3. DESFĂȘ(cid:13) URAREA TESTULUI 3. 1. Pregătirea filtrelor de eș(cid:13)antionare Cu cel puțin o oră înainte de test, fiecare filtru (pereche) este introdus într-o capsulă Petri închisă, dar nesigilată ș(cid:13)i plasat într-o cameră de cântărire pentru stabilizare. La sfârș(cid:13)itul timpului de stabilizare, fiecare filtru (pereche) este cântărit iar tara înregistrată. Atunci, filtrul (perechea) este pus într-o capsulă Petri închisă sau într-un suport de filtru, până ce este testat. Dacă filtrul (perechea) nu este folosit într-un interval de opt ore după îndepărtarea din camera de cântărire, el trebuie recântărit înainte de folosire. 3. 2. Instalarea aparaturii de măsurare Aparatele de măsură ș(cid:13)i control, precum ș(cid:13)i sondele de luat probe, trebuie instalate conform cerințelor. Când se foloseș(cid:13)te un sistem de diluare totală a debitului pentru diluarea gazului de evacuare, se conectează o conductă de legătură la sistem. 3. 3. Pornirea sistemului de diluare ș(cid:13)i a motorului Sistemul de diluare ș(cid:13)i motorul se pornesc ș(cid:13)i se încălzesc până ce temperaturile sunt stabilizate la sarcina ș(cid:13)i la turația nominală (punctul 3. 6. 2). 3. 4. Reglarea raportului de diluare Sistemul de eș(cid:13)antionare a pulberilor este pornit ș(cid:13)i funcționează prin derivare prin metoda cu un singur filtru (opțional pentru metoda filtrelor multiple). Se poate determina nivelul de fond al pulberilor aerului de diluare prin trecerea acestuia prin filtrele de pulberi. Dacă se foloseș(cid:13)te aer de diluare filtrat, se poate face o măsurare în orice moment înainte, în timpul sau după test. Dacă aerul de diluare nu este filtrat, se cer măsurări la minimum trei puncte: după pornire, înainte de oprire ș(cid:13)i la un punct lângă mijlocul ciclului, iar valorile considerate sunt cele medii. Aerul de diluare este reglat pentru a se obține la suprafața filtrului o temperatură maximă de 325 K (52 °C) sau mai puțin, la fiecare mod. Raportul total de diluare nu trebuie să fie mai mic de patru. În cazul metodei cu un singur filtru, viteza de curgere prin filtru a masei de eș(cid:13)antionare fluidizate este menținută la o proporție constantă din viteza de curgere a masei de evacuare fluidizate diluate, pentru sistemele cu debit total, pentru toate modurile. Această proporție a masei este de ± 5 % cu excepția primelor 10 secunde pentru fiecare mod, pentru sisteme fără capacitatea de derivare. Pentru sistemele de diluare 214 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 parțială a debitelor prin metoda unui singur filtru, viteza de curgere a masei fluidizate prin filtru se menține constant în limitele de ± 5 % în timpul fiecărui mod, cu excepția primelor 10 secunde pentru fiecare mod, în cazul sistemelor fără capacitate de derivație. Pentru sistemele cu o concentrație controlată de CO2 sau NOx, conținutul de CO2 ș(cid:13)i NOx al aerului de diluare trebuie măsurat la începutul ș(cid:13)i la sfârș(cid:13)itul fiecărui test. Măsurările dinainte ș(cid:13)i de după test privind concentrația de fond a CO2 ș(cid:13)i NOx în aerul diluat trebuie să fie în limitele a 100 ppm, respectiv 5 ppm fiecare. Atunci când se foloseș(cid:13)te un sistem de analiză a gazului de evacuare diluat, concentrația de fond relevantă este determinată prin eș(cid:13)antionarea aerului de diluare într-un sac de eș(cid:13)antionare, de-a lungul secvenței complete de încercare. Concentrația de fond continuă (fără sac) poate fi măsurată în minimum trei puncte: la început, la sfârș(cid:13)it ș(cid:13)i la un punct lângă mijlocul ciclului, iar apoi se calculează valoriile medii. La cererea constructorului, se pot omite măsurătorile de fond. 3. 5. Verificarea analizorilor Analizorii emisiei trebuie reglați la zero ș(cid:13)i apoi măriți. 3. 6. Ciclul de încercare 3. 6. 1. Specificația A privind mecanismul, conform secțiunii 1, anexa I: 3. 6. 1. 1. Se parcurge ciclul cu 8 moduri (1) în acționarea dinamometrului asupra testului motorului: Numărul modului Viteza motorului Sarcină (%) Factor de încărcare 1 2 3 4 5 6 7 8 Nominală Nominală Nominală Nominală Intermediară Intermediară Intermediară În gol 100 75 50 10 100 75 50 — 0,15 0,15 0,15 0,1 0,1 0,1 0,1 0,15 3. 6. 2. Pregătirea motorului Încălzirea motorului ș(cid:13)i a sistemului se face la turația ș(cid:13)i la momentul de torsiune maxime, pentru a fi stabilizați parametrii motorului potrivit recomandărilor constructorului. Notă: Perioada de condiționare ar trebui să preîntâmpine influența depunerilor din sistemul de evacuare rezultate dintr-un test precedent. Se cere, de asemenea, o perioadă de stabilizare între punctele de încercare, care a fost inclusă pentru a minimaliza influențele între puncte. 3. 6. 3. Secvența de încercare Se derulează secvența de încercare. Încercarea este efectuată în ordinea numerelor de mod, aș(cid:13)a cum s-a arătat mai sus, pentru ciclul de încercare. În timpul fiecărui mod al ciclului de testare, după perioada inițială de tranziție, turația specifică este menținută între limitele de ± 1 % din viteza nominală sau de ± 3 min – 1, în funcție de care este mai mare, cu excepția turației în gol care trebuie să fie între limitele toleranțelor declarate de constructor. Momentul de torsiune specific trebuie menținut, astfel încât media pe durata perioadei când se fac măsurătorile să fie între limitele ± 2 % din momentul de torsiune maximă, la turația testului. (1) Identic cu ciclul C1 din schița standardului ISO 8178-4. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 215 Pentru fiecare punct de măsurare sunt necesare minimum 10 minute. Dacă pentru testarea unui motor este nevoie de un timp mai îndelungat de eș(cid:13)antionare pentru a obține o masă suficientă de pulberi pe filtrul de măsurare, durata modului testului poate fi extinsă, dacă este necesar. Durata modului este înregistrată ș(cid:13)i raportată. Valorile concentrației emisiei gazoase de evacuare trebuie măsurate ș(cid:13)i înregistrate pe durata ultimelor trei minute ale testului. Măsurătorile privind eș(cid:13)antionarea pulberilor ș(cid:13)i a emisiei gazoase nu ar trebui să înceapă înainte ca stabilizarea motorului, aș(cid:13)a cum a fost ea definită de constructor, să fie realizată, iar finalizarea lor trebuie să coincidă. Temperatura combustibilului trebuie măsurată la gura de intrare în pompa de injecție a combustibilului sau după specificațiile constructorului, iar locul în care s-a efectuat măsurarea trebuie înregistrat. 3. 6. 4. Reacția analizorului Rezultatul analizorilor este înregistrat pe un înregistrator pe bandă sau măsurat cu un sistem echivalent de obținere a datelor, gazele de evacuare trebuind să treacă prin analizor cel puțin pe durata ultimelor trei minute ale fiecărui mod. Dacă eș(cid:13)antionarea cu sac se aplică pentru măsurarea CO ș(cid:13)i CO2 diluate (a se vedea apendicele 1, secțiunea 1. 4. 4), un eș(cid:13)antion se introduce în sac pe durata ultimelor trei minute ale fiecărui mod, iar sacul de eș(cid:13)antionare este analizat ș(cid:13)i înregistrat. 3. 6. 5. Eș(cid:13)antionarea pulberilor Eș(cid:13)antionarea pulberilor se poate efectua fie prin metoda unui singur filtru, fie prin metoda filtrelor multiple (apendicele 1, punctul 1. 5). Având în vedere că rezultatele pot fi uș(cid:13)or diferite, împreună cu rezultatele trebuie declarată ș(cid:13)i metoda. Pentru metoda cu un singur filtru, factorii de greutate modali specificați în procedura ciclului de testare trebuie luați în considerare pe durata eș(cid:13)antionării prin ajustarea vitezei de curgere a eș(cid:13)antionului ș(cid:13)i/ori a timpului eș(cid:13)antionării. Eș(cid:13)antionarea trebuie efectuată cât mai târziu posibil pe durata fiecărui mod. Timpul de eș(cid:13)antionare pentru fiecare mod trebuie să fie de cel puțin 20 de secunde pentru metoda cu un singur filtru ș(cid:13)i de cel puțin 60 de secunde pentru metoda filtrelor multiple. În cazul sistemelor fără capacitate de derivație, timpul de eș(cid:13)antionare pe mod trebuie să fie de cel puțin 60 de secunde pentru metodele cu un singur sau cu mai multe filtre. 3. 6. 6. Condițiile motorului Turația ș(cid:13)i sarcina motorului, temperatura aerului proaspăt, debitul combustibilului, aerului sau al gazelor de evacuare trebuie măsurate pentru fiecare mod după stabilizarea motorului. Dacă nu este posibilă măsurarea debitului gazului de eș(cid:13)apament sau a aerului de ardere ș(cid:13)i a consumului de combustibil, aceasta se poate calcula prin metoda echilibrului dintre oxigen ș(cid:13)i carbon (a se vedea apendicele 1, punctul 1. 2. 3). Toate datele adiționale necesare calculului trebuie înregistrate (a se vedea apendicele 3, punctele 1. 1 ș(cid:13)i 1. 2). 3. 7. Reverificarea analizorilor După testul emisiei, se foloseș(cid:13)te un gaz zero ș(cid:13)i acelaș(cid:13)i tip de gaz de control pentru reverificare. Testul este considerat drept acceptabil dacă diferența dintre rezultatul celor două măsurători este mai mică de 2 %. 216 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Apendicele 1 1. PROCEDURILE DE MĂSURARE Ș(cid:13) I DE EȘ(cid:13) ANTIONARE Componentele gazoase ș(cid:13)i pulberile emise de motor ș(cid:13)i încercate trebuie măsurate prin metodele descrise în anexa V. Metodele de la anexa V descriu sistemele analitice recomandate pentru emisiile gazoase (punctul 1. 1), precum ș(cid:13)i diluarea pulberilor ș(cid:13)i sistemele de eș(cid:13)antionare recomandate (punctul 1. 2). 1. 1. Specificațiile dinamometrului Se foloseș(cid:13)te un dinamometru de motor cu caracteristici adecvate pentru a realiza ciclul de încercare descris în anexa III, punctul 3. 6. 1. Instrumentele pentru măsurarea vitezei ș(cid:13)i a momentului de torsiune trebuie să permită măsurarea puterii arborelui în limitele date. Este posibil să fie necesare niș(cid:13)te calcule suplimentare. Acuratețea aparaturii de măsurare trebuie să garanteze că toleranțele maxime ale figurilor de la punctul 1. 3 nu sunt depăș(cid:13)ite. 1. 2. Debitul gazului de evacuare Debitul gazului de evacuare se determină prin una dintre metodele menționate la punctele 1. 2. 1-1. 2. 4. 1. 2. 1. Metoda măsurării directe Măsurare directă a debitului gazelor de evacuare la ajutajul debitului sau sistem echivalent de măsurare (pentru detalii, a se vedea ISO 5167). Notă: Măsurarea directă a debitului gazos este o sarcină dificilă. Trebuie luate măsuri pentru a se evita erorile de măsurare care determină erori privind valoarea emisiei. 1. 2. 2. Metoda măsurării aerului ș(cid:13)i a combustibilului Măsurarea debitului de aer ș(cid:13)i a debitului combustibilului. Se folosesc aparate de măsurare a debitului aerului ș(cid:13)i a debitului combustibilului cu un nivel de acuratețe definit la punctul 1. 3. Calculul debitului gazului de evacuare se face astfel: sau sau GEXHW = GAIRW + GFUEL (pentru masa de evacuare umedă) VEXHD = VAIRD – 0,766 × GFUEL (pentru volumul de evacuare uscată) VEXHW = VAIRW + 0,746 × GFUEL (pentru volumul de evacuare umedă) 1. 2. 3. Metoda echilibrului carbonului Calcularea masei de evacuare din consumul de combustibil ș(cid:13)i concentrațiile gazului de evacuare, folosind metoda echilibrului carbonului (a se vedea anexa III apendicele 3). 1. 2. 4. Debitul total al gazului de evacuare diluat Când se foloseș(cid:13)te un sistem de diluare cu debit total, debitul total al evacuării diluate (GTOTW, VTOTW) trebuie măsurat cu PDP sau CFV – anexa V, punctul 1. 2. 1. 2. Acuratețea trebuie să fie conformă cu cerințele din anexa III, apendicele 2, punctul 2. 2. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 217 1. 3. Acuratețea Calibrarea tuturor instrumentelor de măsurare se face conform standardelor naționale (internaționale) ș(cid:13)i următoarelor cerințe: Număr Aspect Deviația permisă (± valori pe baza valorilor maxime ale motorului) Deviația permisă (± valori conform ISO 3046) Intervalele de calibrare (luni) 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 Turația motorului Momentul de torsiune Puterea Consumul de combustibil Consumul specific de carburant Consumul de aer Debitul de gaz de evacuare Temperatura agentului de răcire Temperatura lubrifiantului Presiunea gazului de evacuare Depresiunea în colectorul de admisie Temperatura gazului de evacuare Temperatura aerului la orificiul de intrare (arderea aerului) 2 % 2 % 2 % (1) 2 % (1) Nu se aplică 2 % (1) 4 % (1) 2 K 2 K 5 % din maxim 5 % din maxim 15 K 2 K 2 % 2 % 3 % 3 % 3 % 5 % Nu se aplică 2 K 2 K 5 % 5 % 15 K 2 K Presiunea atmosferică 0,5 % din valoarea măsurătorii 0,5 % Umiditatea aerului proaspăt (relativă) Temperatura combustibilului Temperaturile tunelului de diluare Umiditatea aerului de diluare Debitul gazului de evacuare diluat 3 % 2 K 1,5 K 3 % Nu se aplică 5 K Nu se aplică Nu se aplică 3 3 Nu se aplică 6 Nu se aplică 6 6 3 3 3 3 3 3 3 1 3 3 1 2 % din valoarea Nu se aplică măsurătorii 24 (debit parțial) (debit total) (2) (1) Calculele privind aceste emisii de evacuare, aș(cid:13)a cum au fost descrise în tabelul de mai sus, sunt obținute, în unele cazuri, pe baza unor metode diferite de măsurare ș(cid:13)i/sau calcul. Din cauza toleranțelor totale limitate pentru calcularea emisiei de evacuare, valorile permise pentru unele aspecte folosite în ecuațiile adecvate trebuie să fie mai mici decât toleranțele permise din ISO 3046-3. (2) Sistemele cu debit total – pompa cu piston plonjor pozitiv CVS sau debitul critic al difuzorului de aer sunt calibrate în urma instalării inițiale, a unei operațiuni majore de întreținere sau după cum se indică în sistemul de verificare CVS, descris în anexa V. 1. 4. Determinarea componentelor gazoase 1. 4. 1. Specificații generale privind analizorii Analizorii trebuie să aibă un domeniu de măsurare în conformitate cu acuratețea cerută pentru măsurarea concentrației componentelor gazelor de evacuare (punctul 1. 4. 1. 1). Se recomandă să se opereze cu analizorii astfel încât concentrația măsurată să fie între 15 % ș(cid:13)i 100 % din întreaga scală. 218 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 În cazul în care valoarea întregii scale este de 155 ppm (sau ppm C) ori mai mică sau dacă sunt folosite sisteme de afiș(cid:13)are a datelor (computere, înregistratoare automate de date) care să ofere suficientă acuratețe ș(cid:13)i o rezoluție sub 15 % din întreaga scală, concentrațiile sub 15 % din întreaga scală sunt, de asemenea, acceptabile. În acest caz, sunt necesare calibrările ulterioare pentru a se asigura acuratețea curbelor de calibrare – anexa III, apendicele 2, punctul 1. 5. 5. 2. Compatibilitatea electromagnetică (EMC) a echipamentului trebuie să fie la un nivel care să minimalizeze erorile suplimentare. 1. 4. 1. 1. E r o r i d e m ă s u r a r e Eroarea totală a măsurărilor, inclusiv sensibilitatea la interacțiunea cu alte gaze – a se vedea anexa III, apendicele 2, punctul 1. 9, nu trebuie să depăș(cid:13)ească ± 5 % din rezultate sau 3,5 % din întreaga scală, în funcție de care dintre valori este mai mică. Pentru concentrații mai mici de 100 ppm, eroarea de măsurare nu trebuie să depăș(cid:13)ească ± 4 ppm. 1. 4. 1. 2. R e p e t a b i l i t a t e a Repetabilitatea, definită ca de 2,5 ori abaterea standard din 10 valori repetitive la o calibrare dată sau la gazul de control, nu trebuie să fie mai mare de ± 1 % din concentrația întregii scale pentru fiecare interval folosit peste 155 ppm (sau ppm C) sau ± 2 % din fiecare interval folosit sub 155 ppm (sau ppm C). 1. 4. 1. 3. Z g o m o t u l Răspunsul vârf-vârf al analizorului la zero ș(cid:13)i calibrarea sau gazele de control pe durata oricărui interval de 10 secunde nu trebuie să depăș(cid:13)ească 2 % din întreaga scală a tuturor intervalelor folosite. 1. 4. 1. 4. A b a t e r e a z e r o Abaterea zero pe o durată de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din întreaga scală pe cel mai jos interval folosit. Reacția zero este definită ca reacția medie, inclusiv zgomotul, la un gaz zero într-un interval de 30 de secunde. 1. 4. 1. 5. V a l o a r e a a b a t e r i i Valoarea abaterii pe o perioadă de o oră trebuie să fie mai mică de 2 % din întreaga scală, pe cel mai jos interval folosit. Valoarea este definită ca fiind diferența dintre valoarea reacției ș(cid:13)i reacția zero. Valoarea reacției este definită drept reacția medie, inclusiv zgomotul, la un gaz de control, pe durata unui interval de 30 de secunde. 1. 4. 2. Uscarea gazului Instrumentul opțional de uscare a gazului trebuie să aibă un efect minim asupra concentrației gazelor măsurate. Aparatele de uscare chimică nu sunt o metodă acceptabilă de îndepărtare a apei din eș(cid:13)antion. 1. 4. 3. Analizori Punctele 1. 4. 3. 1 până la 1. 4. 3. 5 ale acestui apendice descriu principiile de măsurare care sunt folosite. O descriere detaliată a sistemului de măsurare este dată în anexa V. Gazele care urmează să fie măsurate trebuie analizate cu următoarele instrumente. Pentru analizorii non-liniari este acceptată folosirea circuitelor de liniarizare. 1. 4. 3. 1. A n a l i z a m o n o x i d u l u i d e c a r b o n ( C O ) Analizorul monoxidului de carbon trebuie să fie un analizor de absorbție non-dispersivă, în infraroș(cid:13)u (NDIR). 1. 4. 3. 2. A n a l i z a d i o x i d u l u i d e c a r b o n ( C O 2) Analizorul dioxidului de carbon trebuie să fie un analizor de absorbție non-dispersivă, în infraroș(cid:13)u (NDIR). 1. 4. 3. 3. A n a l i z a h i d r o c a r b o n u l u i Analizorul hidrocarbonului trebuie să fie de tipul detectorului de ionizare încălzit la flamă (HFID) cu detector, supape, țevi etc. , încălzit astfel încât să mențină o temperatură a gazului de 463 K (190 °C) ± 10 K. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 219 1. 4. 3. 4. A n a l i z a o x i z i l o r d e a z o t ( N O x) Analizorul oxizilor de azot trebuie să fie un analizor de tipul detectorului chemiluminiscent (CLD) sau de tipul detectorului chemiluminiscent încălzit (HCLD) cu convertizor NO2/NO, dacă este măsurat în condiții de uscăciune. Dacă este măsurat în condiții de umiditate, se foloseș(cid:13)te un HCLD cu convertizor menținut la peste 333 K (60 °C), cu condiția să fie satisfăcută verificarea călirii cu apă. (anexa III, apendicele 2, punctul 1. 9. 2. 2). 1. 4. 4. Eș(cid:13)antionarea emisiilor de gaze Sondele de măsurare a emisiilor gazoase trebuie montate la cel puțin 0,5 m sau la o distanță echivalentă cu de trei ori diametrul țevii de evacuare, în funcție de care este mai mare, cât se poate de mult în amonte față de ieș(cid:13)irea din sistemul gazelor de evacuare ș(cid:13)i suficient de aproape de motor pentru a asigura o temperatură a gazului de evacuare de cel puțin 343 K (70 °C) la sondă. În cazul motoarelor cu mai mulți cilindri, dotați cu golire ramificată de evacuare a gazelor, orificiul de intrare al sondei de măsurare este localizat la o distanță suficientă în aval, astfel încât să fie sigur că eș(cid:13)antionul este reprezentativ pentru emisia de evacuare medie din toți cilindrii. În cazul motoarelor cu mai mulți cilindri care au grupuri distincte de goliri, ca de exemplu în motoarele cu configurație în „V”, este posibilă obținerea unui eș(cid:13)antion individual din fiecare grup ș(cid:13)i calcularea unei emisii medii de evacuare. Se pot folosi alte metode despre care s-a arătat că se corelează cu metodele de mai sus. Pentru calcularea emisiei de evacuare trebuie folosit debitul total al masei de evacuare al motorului. Dacă compoziția gazului de evacuare este influențată de un sistem de evacuare cu post-tratare, eș(cid:13)antionul de evaluare poate fi prelevat din amontele acestui instrument în testele din stadiul I ș(cid:13)i în aval de acest instrument pentru testele din stadiul II. Când un sistem de diluare cu debit total este folosit pentru determinarea pulberilor, emisiile gazoase pot fi determinate, de asemenea, în gazul de evacuare diluat. Sondele de măsurare trebuie să fie aproape de sonda de măsurare a pulberilor în tunelul de diluare (anexa V, punctul 1. 2. 1. 2, DT ș(cid:13)i punctul 1. 2. 2, PSP). CO ș(cid:13)i CO2 pot fi determinate opțional prin eș(cid:13)antionarea într-un sac ș(cid:13)i prin măsurarea concentrației din sacul de eș(cid:13)antionare. 1. 5. Determinarea pulberilor Determinarea pulberilor necesită un sistem de diluare. Diluarea poate fi realizată printr-un sistem de diluare parțială sau totală a debitului. Capacitatea de curgere a sistemului de diluare trebuie să fie destul de mare pentru a elimina complet condensarea apei din diluție ș(cid:13)i din sistemul de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i pentru a menține temperatura gazului de evacuare diluat la sau sub 325 K (52 °C), imediat în amonte de recipientul filtrului. Se permite dezumidificarea aerului de diluare înainte ca acesta să intre în sistemul de diluare, dacă umiditatea aerului este ridicată. Se recomandă preîncălzirea aerului de diluare peste temperatura limită de 303 K (30 °C), dacă temperatura ambiantă este sub 293 K (20 °C). Totuș(cid:13)i, temperatura aerului diluat nu trebuie să depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înaintea introducerii evacuării în tunelul de diluare. Pentru un sistem de diluare parțială a debitului, sonda de măsurare a pulberilor trebuie ajustată în amonte, aproape de sonda gazoasă, cum se arată la punctul 4. 4 ș(cid:13)i în conformitate cu anexa V, punctul 1. 2. 1. 1, figurile 4-12 EP ș(cid:13)i SP. Sistemul de diluare parțială a debitului trebuie să fie proiectat astfel încât să separe curentul de evacuare în două fracțiuni, cea mică fiind diluată cu aer ș(cid:13)i, în consecință, folosită pentru măsurarea pulberilor. Este necesar ca, pe aceste baze, să se determine proporția de diluare cu multă acuratețe. Se pot aplica diferite metode de separare, în cadrul cărora tipul de separare folosit impune într-o măsură semnificativă tipul de echipament pentru eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i procedurile care urmează să fie folosite (anexa V, punctul 1. 2. 1. 1). Pentru a determina masa pulberilor, sunt necesare un sistem de eș(cid:13)antionare a pulberilor, filtre de eș(cid:13)antionare a pulberilor, o balanță microgram ș(cid:13)i o cameră de cântărire controlată din punct de vedere al temperaturii ș(cid:13)i al umidității. Pentru eș(cid:13)antionarea pulberilor se pot aplica două metode: — metoda filtrului unic foloseș(cid:13)te o pereche de filtre (a se vedea punctul 1. 5. 1. 3 al acestui apendice) pentru toate modurile ciclului de încercare. Trebuie să se acorde o atenție considerabilă timpilor de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i debitelor în timpul fazei de eș(cid:13)antionare a încercării. Totuș(cid:13)i, se cere o singură pereche de filtre pentru ciclul de încercare, — metoda filtrelor multiple presupune ca o pereche de filtre (a se vedea punctul 1. 5. 1. 3 al acestui apendice) să fie folosită pentru fiecare din modurile individuale ale ciclului de testare. Această metodă permite proceduri de eș(cid:13)antionare mai puțin stricte, dar foloseș(cid:13)te mai multe filtre. 220 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 1. 5. 1. Filtrele de eș(cid:13)antionare a pulberilor 1. 5. 1. 1. S p e c i f i c a ț i i l e f i l t r u l u i Pentru testele de certificare se cer filtre din fibră de sticlă, acoperite cu un strat de fluorocarbon sau filtre cu membrană, pe bază de fluorocarbon. Pentru aplicații speciale se pot folosi diferite materiale sau filtre. Toate tipurile de filtre trebuie să aibă o eficiență de colectare de 0,3 μm DOP (di-octilftalat) de cel puțin 95 % la viteza de suprafață a unui gaz între 35 ș(cid:13)i 80 cm/s. Atunci când se efectuează teste de corelare între laboratoare sau între un constructor ș(cid:13)i o autoritate competentă în materie de omologare, trebuie să fie folosite filtre de calitate identică. 1. 5. 1. 2. D i m e n s i u n e a f i l t r u l u i Filtrele de pulberi trebuie să aibă un diametru minim de 47 mm (37 mm diametru colorant). Se acceptă filtre cu diametrul mai mare (punctul 1. 5. 1. 5). 1. 5. 1. 3. F i l t r e i n i ț i a l e ș(cid:13) i d e r e z e r v ă Se efectuează eș(cid:13)antionarea evacuării diluate printr-o pereche de filtre plasate în serie (unul inițial ș(cid:13)i unul de rezervă), în timpul secvenței de încercare. Filtrul de rezervă se montează la nu mai mult de 100 mm în aval de filtrul inițial ș(cid:13)i fără să fie în contact cu acesta. Filtrele pot fi cântărite separat sau ca pereche, fiind în acest caz înseriate. 1. 5. 1. 4. V i t e z a l a s u p r a f a ț a f i l t r u l u i Se obține prin filtru o viteză la suprafață a gazului de 35 la 80 cm/s. Scăderea presiunii între începutul ș(cid:13)i sfârș(cid:13)itul încercării nu trebuie să fie mai mare de 25 kPa. 1. 5. 1. 5. Î n c ă r c a r e a f i l t r u l u i Încărcarea minimă recomandată a filtrului este de 0,5 mg/1 075 mm2 de suprafață colorantă, pentru metoda cu un singur filtru. Pentru dimensiunea cea mai obiș(cid:13)nuită de filtru, valorile sunt: Diametrul filtrului (mm) Diametrul colorant recomandat (mm) Încărcarea minimă recomandată (mm) 47 70 90 110 37 60 80 100 0,5 1,3 2,3 3,6 Pentru metoda filtrului multiplu, încărcarea minimă recomandată a filtrului pentru suma filtrelor este produsul dintre valoarea corespunzătoare de mai sus ș(cid:13)i rădăcina pătrată a numărului total al modurilor. 1. 5. 2. Camera de cântărire ș(cid:13)i specificațiile balanței analitice 1. 5. 2. 1. C o n d i ț i i l e c a m e r e i d e c â n t ă r i r e Temperatura incintei (sau încăperii) în care filtrele de pulberi sunt condiționate ș(cid:13)i cântărite trebuie menținută între limitele de 295 K (22 °C) ± 3K pe durata întregii condiționări ș(cid:13)i cântăriri a filtrului. Umiditatea trebuie menținută la un punct de condensare de 282,5 (9,5 °C) ± 3Kș(cid:13)i o umiditate relativă de 45 ± 8 %. 1. 5. 2. 2. C â n t ă r i r e a f i l t r u l u i d e r e f e r i n ț ă Mediul din cameră (sau încăpere) nu trebuie să fie contaminat de factorii ambientali (de exemplu, praf) care să se aș(cid:13)eze pe filtrele de pulberi, în timpul stabilizării lor. Se pot permite perturbații ale specificațiilor camerei de cântărire, aș(cid:13)a cum s-a arătat la punctul 1. 5. 2. 1, dacă durata lor nu depăș(cid:13)eș(cid:13)te 30 de minute. Camera de cântărire trebuie să îndeplinească specificațiile cerute înainte de intrarea personalului în încăpere. Cel puțin două filtre de referință nefolosite sau două perechi trebuie cântărite în intervalul de patru ore de la cântărirea filtrului eș(cid:13)antion (pereche) sau în acelaș(cid:13)i timp cu cântărirea. Ele trebuie să fie de aceeaș(cid:13)i mărime ș(cid:13)i din acelaș(cid:13)i material ca filtrele de eș(cid:13)antionare. Dacă greutatea medie a filtrelor de referință (perechile de filtre de referință) se schimbă între cântăririle filtrului eș(cid:13)antion cu mai mult de ± 5 % (± 7,5 % pentru perechea de filtre) din încărcarea minimă recomandată a filtrului (punctul 1. 5. 1. 5), atunci se înlătură toate filtrele de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i se repetă testul de emisie. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 221 Dacă criteriile de stabilitate ale camerei de cântărire subliniate la punctul 1. 5. 2. 1 nu sunt îndeplinite, dar cântărirea filtrului (pereche) de referință este conformă cu criteriile de mai sus, constructorul motorului are posibilitatea de a accepta cântărirea filtrelor de eș(cid:13)antionare sau anularea testelor, reparând sistemul de control al camerei de cântărire ș(cid:13)i reluând testul. 1. 5. 2. 3. B a l a n ț a a n a l i t i c ă Balanța analitică folosită la determinarea greutății tuturor filtrelor trebuie să aibă o precizie (deviație de la standard) de 20 μg ș(cid:13)i o rezoluție de 10 μg (o cifră = 10 μg). Pentru filtrele cu un diametru mai mic de 70 mm, precizia ș(cid:13)i rezoluția trebuie să fie de 2 μg, respectiv de 1 μg. 1. 5. 2. 4. E l i m i n a r e a e f e c t e l o r e l e c t r i c i t ă ț i i s t a t i c e Pentru a elimina efectele electricității statice, filtrele trebuie neutralizate înainte de cântărire, de exemplu cu ajutorul unui neutralizator cu poloniu sau al unui instrument cu comportament similar. 1. 5. 3. Specificații suplimentare pentru măsurarea pulberilor Toate părțile sistemului de diluare ș(cid:13)i ale sistemului de eș(cid:13)antionare, de la țeava de evacuare până la recipientul filtrului, care sunt în contact cu gazul de evacuare primar ș(cid:13)i diluat trebuie proiectate astfel încât să se minimalizeze depunerile sau alterările de pulberi. Toate părțile trebuie făcute din materiale conductoare de electricitate, care să nu intre în reacție cu componentele gazului de evacuare ș(cid:13)i trebuie legate la pământ pentru a preveni efectele electrostatice. 222 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Apendicele 2 1. CALIBRAREA INSTRUMENTELOR ANALITICE 1. 1. Introducere Fiecare analizor trebuie calibrat de câte ori este necesar pentru a îndeplini cerințele acestui standard în privința acurateței. Metoda calibrării care trebuie folosită este descrisă în acest paragraf pentru analizorii indicați în apendicele 1 punctul 1. 4. 3. 1. 2. Gaze de calibrare Trebuie respectată durata de depozitare a tuturor gazelor de calibrare. Se înregistrează data de expirare a gazelor de calibrare declarată de producător. 1. 2. 1. Gaze pure Puritatea cerută a gazelor este definită de limitele de contaminare date mai jos. Pentru operațiune este nevoie de următoarele gaze: — azot purificat (contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 pmm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) — oxigen purificat (puritate > 99,5 % vol. O2) — amestec de hidrogen-heliu (40 ± 2 % hidrogen, heliu de echilibru) (contaminare < 1 ppm C, < 400 ppm CO) — aer sintetic purificat (contaminare ≤ 1 ppm C, ≤ 1 ppm CO, ≤ 400 ppm CO2, ≤ 0,1 ppm NO) (conținutul de oxigen între 18-21 % vol. ) 1. 2. 2. Gaze de calibrare ș(cid:13)i gaze de control Sunt necesare amestecuri de gaze având următoarele compoziții chimice: — C3H8 ș(cid:13)i aer sintetic purificat (a se vedea punctul 1. 2. 1) — CO ș(cid:13)i azot purificat — NO ș(cid:13)i azot purificat (cantitatea de NO2 conținută în acest gaz de calibrare nu trebuie să depăș(cid:13)ească 5 % din conținutul de NO) — O2 ș(cid:13)i azot purificat — CO2 ș(cid:13)i azot purificat — CH4 ș(cid:13)i aer sintetic purificat — C2H6 ș(cid:13)i aer sintetic purificat Notă: Sunt permise ș(cid:13)i alte combinații de gaze cu condiția ca gazele să nu interacționeze. Adevărata concentrație a gazului de calibrare ș(cid:13)i de control trebuie să nu depăș(cid:13)ească ± 2 % din valoarea nominală. Toate concentrațiile gazului de calibrare trebuie calculate în funcție de volum (procentajul de volum sau volum ppm). Gazele folosite pentru calibrare ș(cid:13)i control pot fi obținute, de asemenea, cu ajutorul unui separator care diluează cu N2 purificat sau cu aer sintetic purificat. Acuratețea dispozitivului de combinare trebuie să asigure o concentrație a gazelor de calibrare diluate care să nu depăș(cid:13)ească valoarea de ± 2 %. 1. 3. Procedura de operare pentru analizori ș(cid:13)i sistemul de eș(cid:13)antionare Procedura de operare pentru analizori trebuie să fie conformă instrucțiunilor de punere în funcțiune ș(cid:13)i de operare ale constructorului aparatului. Trebuie incluse cerințele minime de la punctele 1. 4-1. 9. 1. 4. Testul privind pierderile prin scurgere Trebuie efectuat un sistem de testare privind pierderile prin scurgere. Sonda este deconectată de la sistemul de evacuare ș(cid:13)i introdusă în priză. Se pune în funcțiune pompa analizorului. După o perioadă inițială de stabilizare, toate aparatele de măsurare a debitului ar trebui să indice zero. În caz contrar, liniile de eș(cid:13)antionare trebuie controlate iar erorile corectate. Cantitatea maximă acceptată a pierderilor prin scurgere pe latura vidată este de 0,5 % din viteza de curgere curentă pentru porțiunea de sistem controlată. Debitele analizorului ș(cid:13)i ale derivației pot fi folosite pentru a estima vitezele de curgere curente. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 223 O altă metodă presupune introducerea unei schimbări graduale în concentrație la începutul liniei de eș(cid:13)antionare prin comutarea de la zero la gazul de control. Dacă, după o perioadă adecvată de timp, indicatoarele arată o concentrație mai mică decât concentrația introdusă, acest fapt indică probleme de calibrare sau de pierderi prin scurgere. 1. 5. Procedura de calibrare 1. 5. 1. Asamblarea instrumentelor Se calibrează asamblarea instrumentelor, iar curbele de calibrare sunt verificate prin gaze standard. Se folosesc aceleaș(cid:13)i viteze de curgere a gazului ca ș(cid:13)i în cazul eș(cid:13)antionării. 1. 5. 2. Timpul de încălzire Timpul de încălzire ar trebui să fie cel recomandat de constructor. Dacă nu este specificat, se recomandă o perioadă de minimum două ore pentru încălzirea analizorului. 1. 5. 3. Analizorul NDIR ș(cid:13)i HFID Analizorul NDIR trebuie reglat după necesități, iar flama de ardere a analizorului HFID trebuie optimizată (punctul 1. 8. 1). 1. 5. 4. Calibrarea Se calibrează fiecare interval folosit în mod normal. Folosind aer purificat sintetic (sau azot), analizorii CO, CO2, NOx, HCș(cid:13)i O2 sunt reglați la zero. Gazele de calibrare adecvate se introduc în analizori, valorile sunt înregistrate, iar curbele de calibrare stabilite potrivit punctului 1. 5. 6. Reglarea la zero trebuie reverificată, iar procedura de calibrare repetată, dacă este necesar. 1. 5. 5. Stabilirea curbelor de calibrare 1. 5. 5. 1. R e g u l i g e n e r a l e Curba de calibrare a analizorului este stabilită de cel puțin cinci puncte de calibrare (mai puțin zero), la distanțe cât se poate de egale. Cea mai mare concentrație nominală trebuie să fie egală cu sau mai mare decât 90 % din întreaga scală. Curba de calibrare este calculată prin metoda celor mai mici pătrate. Dacă gradul polinomial rezultat este mai mare decât trei, numărul punctelor de calibrare (inclusiv zero) trebuie să fie cel puțin egal cu gradul polinomului plus doi. Curba de calibrare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 2 % din valoarea nominală a fiecărui punct de calibrare ș(cid:13)i cu mai mult de ± 1 % din întreaga scală la zero. Din curba de calibrare ș(cid:13)i punctele de calibrare, se poate verifica dacă calibrarea s-a efectuat corect. Diferiții parametrii caracteristici ai analizorului trebuie indicați, mai ales: — intervalul măsurării, — sensibilitatea, — data realizării calibrării. 1. 5. 5. 2. C a l i b r a r e a l a m a i p u ț i n d e 1 5 % d i n î n t r e a g a s c a l ă Curba calibrării analizorului este stabilită la cel puțin 10 puncte de calibrare (excluzând zero), distanțate astfel încât 50 % din punctele de calibrare să fie sub 10 % din întreaga scală. Curba de calibrare este calculată prin metoda celor mai mici pătrate. Curba de calibrare nu trebuie să difere cu mai mult de ± 4 % din valoarea nominală a fiecărui punct de calibrare ș(cid:13)i cu mai mult de ± 1 % din întreaga scală la zero. 1. 5. 5. 3. M e t o d e a l t e r n a t i v e Dacă se poate arăta că tehnologia alternativă (computerul, comutatorul cu rază de acțiune controlată electronic etc. ) oferă o acuratețe echivalentă, se pot folosi aceste metode. 1. 6. Verificarea calibrării Fiecare interval de operare folosit în mod normal trebuie verificat înaintea fiecărei analize, conform procedurii următoare. 224 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Calibrarea este verificată prin folosirea unui gaz zero ș(cid:13)i a unui gaz de control a cărui valoare nominală este mai mare de 80 % din întreaga scală a intervalului măsurării. Dacă, considerând două puncte, valoarea găsită nu diferă cu mai mult de ± 4 % din întreaga scală a valorii de referință declarate, parametrii de ajustare pot fi modificați. Dacă nu este cazul, noua curbă de calibrare este stabilită în acord cu punctul 1. 5. 4. 1. 7. Testul de eficiență a convertorului de NOx Eficiența convertorului folosit pentru conversiunea NO2 în NO se testează conform punctelor 1. 7. 1-1. 7. 8 (figura 1). 1. 7. 1. Montarea testului Folosind montarea testului după cum arată figura 1 (a se vedea, de asemenea, apendicele 1, punctul 1. 4. 3. 5) ș(cid:13)i procedura de mai jos, eficiența convertorilor poate fi testată cu ajutorul unui ozonator. Figura 1 Schema aparatului pentru eficiența convertorului cu NO2 1. 7. 2. Calibrarea CLD ș(cid:13)i HCLD trebuie calibrate în intervalul de calibrare cel mai frecvent urmând specificațiile constructorului privind folosirea gazului zero ș(cid:13)i a gazului de control (conținutul de NO trebuie să urce la 80 % din intervalul de operare, iar concentrația de NO2 a amestecului de gaze la mai puțin de 5 % din concentrația de NO). Analizorul NOx trebuie să fie în modul NO, astfel încât gazul de control să nu treacă prin convertor. Concentrația indicată trebuie înregistrată. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 225 1. 7. 3. Calculele Eficiența convertorului cu NOx se calculează după cum urmează: Eficiența (%) = (1 + a – b c – d) × 100 unde: a = concentrația de NOx conform punctului 1. 7. 6; b = concentrația de NOx conform punctului 1. 7. 7; c = concentrația de NO conform punctului 1. 7. 4; d = concentrația de NO conform punctului 1. 7. 5. 1. 7. 4. Adăugarea oxigenului Printr-un fiting T, se adaugă continuu oxigen sau aer zero în debitul de gaz până când concentrația indicată este cu aproximativ 20 % mai mică decât concentrația indicată a calibrării arătate la punctul 1. 7. 2. (Analizorul este în modul NO). Se înregistrează concentrația indicată la litera (c). Ozonatorul rămâne dezactivat de-a lungul procesului. 1. 7. 5. Activarea ozonatorului Acum, ozonatorul este activat pentru a genera o cantitate suficientă de ozon, astfel încât să scadă concentrația de NO la aproximativ 20 % (minimum 10 %) din concentrația calibrării indicate la punctul 1. 7. 2. Se înregistrează concentrația indicată la litera (d). (Analizorul este în modul NO. ) 1. 7. 6. Modul NOx Apoi, analizorul NO este comutat la modul NOx, astfel încât amestecul de gaze (consistând din NO, NO2, O2 ș(cid:13)i N2) să treacă prin convertor. Se înregistrează concentrația indicată (a). (Analizorul este în modul NOx). 1. 7. 7. Dezactivarea ozonatorului Acum ozonatorul este dezactivat. Amestecul de gaze descris la punctul 1. 7. 6 trece prin convertor în detector. Este înregistrată concentrația indicată la litera (b). (Analizorul este în modul NOx). 1. 7. 8. Modul NO Comutat în modul NO cu ozonatorul dezactivat, debitul de oxigen sau de aer sintetic este de asemenea închis. Rezultatul măsurării NOx al analizorului nu trebuie să devieze cu mai mult de ± 5 % de la valoarea măsurată conform secțiunii 1. 7. 2. (Analizorul este în modul NO). 1. 7. 9. Intervalul testului Eficiența convertorului trebuie testată înainte de fiecare calibrare a analizorului NOx. 1. 7. 10. Cerințe privind eficiența Eficiența convertorului nu trebuie în nici un caz să fie mai mică de 90 %; se recomandă o eficiență mai mare de 95 %. Notă: Dacă, cu analizorul în intervalul cel mai frecvent, ozonatorul nu poate opera o reducere de la 80 % la 20 % conform punctului 1. 7. 5, atunci se foloseș(cid:13)te cel mai înalt interval care să opereze reducerea. 1. 8. Reglarea FID 1. 8. 1. Optimizarea reacției detectorului HFID trebuie reglat conform instrucțiunilor constructorului aparatului. Pentru optimizarea reacției pe cel mai frecvent interval operațional, se foloseș(cid:13)te propan în gazul de control al aerului. După stabilirea vitezei de curgere a combustibilului ș(cid:13)i a aerului conform recomandărilor constructorului, se introduce în analizor un gaz de control 350 ± 75 ppm C. Reacția la un debit dat al combustibilului se determină din diferența dintre reacția gazului de control ș(cid:13)i reacția gazului zero. Debitul combustibilului trebuie reglat treptat peste ș(cid:13)i sub specificațiile constructorului. Se înregistrează reacția de control ș(cid:13)i reacția zero la aceste debite ale combustibilului. Diferența dintre reacția de control ș(cid:13)i reacția zero este reprezentată grafic, iar debitul combustibilului este reglat spre partea cu valori maxime a curbei. 226 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 1. 8. 2. Factorii reacției hidrocarbonului Analizorul se calibrează folosindu-se propan în aer ș(cid:13)i în aerul sintetic purificat, conform punctul 1. 5. Factorii reacției se determină când se supune un analizor operațiunilor de întreținere sau după perioade lungi de întreținere. Factorul de reacție (Rf) pentru o categorie specială de carbon este proporția dintre rezultatul măsurării FID C1 ș(cid:13)i concentrația de gaz din cilindru, exprimată de ppm C1. Concentrația gazului de încercare trebuie să fie la un nivel care să dea o reacție de aproximativ 80 % din întreaga scală. Concentrația trebuie cunoscută cu o acuratețe de ± 2 % în raport cu un standard gravimetric exprimat în volum. În plus, cilindrul gazului trebuie precondiționat timp de 24 de ore, la o temperatură de 298 K (25 °C) ± 5 K. Gazele de încercare care trebuie folosite ș(cid:13)i intervalele relative recomandate ale factorului de reacție sunt: – metan ș(cid:13)i aer sintetic purificat: – propilen ș(cid:13)i aer sintetic purificat – toluen ș(cid:13)i aer sintetic purificat 1,00 ≤ Rf ≤ 1,15 0,90 ≤ Rf ≤ 1,1 0,90 ≤ Rf ≤ 1,10 Aceste valori sunt relative față de factorul de reacție (Rf) 1,00 pentru propan ș(cid:13)i aer sintetic purificat. 1. 8. 3. Verificarea interferenței oxigenului Verificarea interferenței oxigenului se va face la supunerea unui analizor operațiunilor de întreținere ș(cid:13)i după perioade lungi de întreținere. Factorul de reacție este definit ș(cid:13)i se determină conform descrierii de la punctul 1. 8. 2. Gazul de testare care urmează să fie folosit ș(cid:13)i intervalul relativ recomandat al factorului de reacție sunt: — propan ș(cid:13)i nitrogen: 0,95 ≤ Rf ≤ 1,05 Această valoare este relativă față de factorul de reacție (Rf) 1,00 pentru propan ș(cid:13)i aer sintetic purificat. Concentrația de oxigen a aerului de ardere FID trebuie să fie în limitele de ± 1 mol % din concentrația de oxigen a aerului de ardere folosit la ultima verificare a interferenței oxigenului. Dacă diferența este mai mare, interferența de oxigen trebuie verificată, iar analizorul reglat. 1. 9. Efecte ale interferenței la analizorii NDIR ș(cid:13)i CLD Gazele prezente în momentul evacuării, în afara celui analizat, pot să interfereze cu rezultatul măsurătorilor în mai multe moduri. Interferența pozitivă survine în instrumentele NDIR, unde gazul de interferență produce acelaș(cid:13)i efect ca ș(cid:13)i gazul care este măsurat, dar într-un grad mai mic. Interferența negativă survine în instrumentele NDIR prin gazul de interferență care extinde banda de absorbție a gazului măsurat ș(cid:13)i în instrumentele CLD prin gazul de interferență care căleș(cid:13)te radiația. Verificările interferențelor de la punctele 1. 9. 1 ș(cid:13)i 1. 9. 2 trebuie efectuate înainte de folosirea inițială a analizorului ș(cid:13)i după perioade lungi de întreținere. 1. 9. 1. Verificarea interferenței analizorului cu CO Apa ș(cid:13)i CO2 pot interfera cu funcționarea analizorului cu CO. Din această cauză, un gaz de control CO2 având o concentrație de 80 până la 100 % din întreaga scală a intervalului maxim de operare folosit în timpul testării trebuie barbotat la temperatura camerei, iar reacția analizorului înregistrată. Reacția analizorului nu trebuie să fie mai mare de 1 % din întreaga scală pentru intervale egale cu sau mai mari de 300 ppm sau mai mare de 3 ppm pentru intervale sub 300 ppm. 1. 9. 2. Verificarea călirii analizorului NOx Cele două gaze importante pentru analizorii CLD (ș(cid:13)i HCLD) sunt CO2 ș(cid:13)i vaporii de apă. Reacțiile la călire ale acestor gaze sunt proporționale cu concentrațiile lor ș(cid:13)i, în consecință, necesită tehnici de încercare prin care să se determine călirea la cele mai mari concentrații avute în vedere ș(cid:13)i care survin în timpul încercării. 1. 9. 2. 1. V e r i f i c a r e a c ă l i r i i C O 2 Un gaz de călire CO2 având o concentrație de 80 până la 100 % din întreaga scală a intervalului maxim de operare este trecut prin analizorul NDIR, iar valoarea CO2 înregistrată drept A. Apoi, el este diluat aproximativ 50 % cu gaz de control NO ș(cid:13)i trecut prin NDIR ș(cid:13)i (H)CLD, iar valorile CO2 ș(cid:13)i NO sunt înregistrate drept B ș(cid:13)i, respectiv, C. CO2 este închis, iar prin (H)CLD este trecut doar gazul de control NO, valoarea NO fiind înregistrată drept D. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 227 Călirea este calculată după cum urmează: % CO2 călire = [1 –( (C × A) (D × A) – (D × B))] × 100 ș(cid:13)i nu trebuie să fie mai mare de 3 % din întreaga scală, unde: A: concentrația CO2 nediluată, măsurată cu NDIR % B: concentrația CO2 diluată, măsurată cu NDIR % C: concentrația NO diluată, măsurată cu CLD ppm D: concentrația NO nediluată, măsurată cu CLD ppm 1. 9. 2. 2. V e r i f i c a r e a c ă l i r i i c u a p ă Această verificare se aplică doar măsurării concentrației de gaz umed. Calcularea călirii cu apă trebuie să ia în considerare diluarea gazului de control NO cu vapori de apă ș(cid:13)i scalarea concentrației cu vapori de apă din amestec până la cea avută în vedere în timpul testării. Un gaz de control NO având o concentrație de 80 până la 100 % din întreaga scală a intervalului normal de operare este trecut prin (H)CLD, iar valoarea NO va fi înregistrată drept D. Gazul NO trebuie barbotat la temperatura camerei ș(cid:13)i trecut prin (H)CLD, iar valoarea este înregistrată drept C. Presiunea absolută de operare a analizorului ș(cid:13)i temperatura apei se determină ș(cid:13)i se înregistrează drept E, respectiv F. Presiunea vaporilor de saturație ai amestecului care corespunde cu temperatura apei din barbotor (F) se determină ș(cid:13)i se înregistrează drept G. Concentrația vaporilor de apă (în procente) a amestecului este calculată astfel: E) H = 100 ×(G ș(cid:13)i înregistrată drept H. Concentrația presupusă a gazului de control diluat NO în vaporii de apă este calculată astfel: De = D ×(1 – H 100) ș(cid:13)i înregistrată drept De. Pentru evacuarea de motorină, concentrația maximă a vaporilor de apă evacuați (în procente) urmărită în timpul testării este estimată considerând proporția unui atom de combustibil H/C ca fiind 1,8-1 din concentrația gazului de control nediluat CO2 (A, conform măsurării de la punctul 1. 9. 2. 1) după cum urmează: Hm = 0,9 × A ș(cid:13)i înregistrată drept Hm. Călirea prin apă se calculează după cum urmează: % H2O călire = 100 ×(De – C De H ) ) ×(Hm ș(cid:13)i nu trebuie să fie mai mare de 3 % din întreaga scală. De: concentrația presupusă de NO diluat (ppm) C: concentrația de NO diluat (ppm) Hm: concentrația maximă a vaporilor de apă (%) H: concentrația reală a vaporilor de apă (%) Notă: Este important ca gazul de control NO să conțină o concentrație minimă de NO2 pentru această verificare, deoarece absorbția de NO2 în apă nu a intrat în calculele privind călirea. 1. 10. Intervale de calibrare Analizorii trebuie calibrați conform punctul 1. 5 cel puțin o dată la trei luni sau ori de câte ori are loc o reparație sau o modificare a sistemului, care ar putea influența calibrarea. 228 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 2. CALIBRAREA SISTEMULUI DE MĂSURARE A PULBERILOR 2. 1. Introducere Fiecare componentă trebuie să fie calibrată de câte ori este necesar pentru a îndeplini cerințele de acuratețe ale acestui standard. Metoda de calibrare care urmează a fi folosită este descrisă la acest punct pentru componentele indicate la anexa III apendicele 1 punctul 1. 5 ș(cid:13)i la anexa V. 2. 2. Măsurarea debitului Calibrarea debitmetrelor cu gaz sau a instrumentelor pentru măsurarea debitului trebuie să se conformeze standardelor naționale ș(cid:13)i/sau internaționale. Eroarea maximă a valorii măsurate nu trebuie să depăș(cid:13)ească ± 2 %. Dacă debitul de gaz este determinat printr-o măsurare diferențială, eroarea maximă a diferenței trebuie să fie de aș(cid:13)a natură încât acuratețea lui GEDF să nu depăș(cid:13)ească ± 4 % (vezi ș(cid:13)i anexa V punctul 1. 2. 1. 1 EGA). Ea poate fi calculată considerând valoarea medie la pătrat a erorilor fiecărui instrument. 2. 3. Controlarea proporției de diluție Atunci când se folosesc sisteme de eș(cid:13)antionare a pulberilor fără EGA (analizor de gaze evacuate) (anexa V punctul 1. 2. 1. 1), proporția de diluție trebuie să fie controlată pentru fiecare nouă instalare de motor, cu motorul în funcțiune ș(cid:13)i măsurând fie concentrația de CO2, fie concentrația de NOx în evacuarea primară ș(cid:13)i diluată. Proporția de diluție măsurată trebuie să nu depăș(cid:13)ească ± 10 % din proporția de diluție, calculată prin măsurarea concentrației de CO2 sau NOx. 2. 4. Controlarea condițiilor de debit parțial Registrul vitezei gazelor evacuate ș(cid:13)i oscilațiile presiunii trebuie să fie controlate ș(cid:13)i ajustate în conformitate cu cerințele de la anexa V punctul 1. 2. 1. 1 EP, acolo unde e cazul. 2. 5. Intervale de calibrare Instrumentele pentru măsurarea debitului trebuie să fie calibrate cel puțin o dată la trei luni sau/ori de câte ori se face o schimbare de sistem care ar putea să influențeze calibrarea. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 229 Apendicele 3 1. CALCULUL Ș(cid:13) I EVALUAREA DATELOR 1. 1. Evaluarea datelor emisiilor de gaze Pentru evaluarea emisiilor de gaze trebuie făcută media graficului ultimelor ș(cid:13)aizeci de secunde ale fiecărui procedeu de funcționare, iar concentrațiile medii (conc) de HC, CO, NOx ș(cid:13)i CO2 sunt determinate pe durata fiecărui procedeu, dacă se foloseș(cid:13)te metoda carbonică a punctului zero, prin citirea mediei graficului ș(cid:13)i a datelor de calibrare corespunzătoare. Se poate folosi un tip diferit de înregistrare dacă acesta asigură o colectare de date echivalentă. Concentrațiile medii de fond (concd) pot fi determinate din indicatorii de saturație ai aerului diluat sau din citirea continuă, de fond, a indicatorilor de saturație fără filtru ș(cid:13)i a datelor de calibrare corespunzătoare. 1. 2. Emisiile de pulberi Pentru evaluarea pulberilor trebuie să fie înregistrat, pentru fiecare procedeu, eș(cid:13)antionul total al maselor (MSAM,i) sau volumelor (VSAM,i) prin filtre. Filtrele trebuie să fie retrimise la camera de cântărire ș(cid:13)i condiționate timp de cel puțin o oră, dar nu mai mult de optzeci de ore, apoi cântărite. Greutatea brută a filtrelor trebuie să fie înregistrată, iar greutatea proprie (a se vedea anexa III punctul 3. 1) trebuie să fie scăzută. Masa pulberilor (Mf pentru metoda cu filtru unic ș(cid:13)i Mf,i pentru metoda cu filtru multiplu) este suma maselor pulberilor colectate de la filtrele primare ș(cid:13)i auxiliare. Dacă se aplică corecția de fond, trebuie să fie înregistrate, prin filtre, masa aerului diluat (MDIL) sau volumul (VDIL)ș(cid:13)i masa pulberilor (Md). Dacă s-a făcut mai mult de o măsurare, coeficientul Md/MDIL sau Md/VDIL trebuie să fie calculat pentru fiecare măsurare în parte ș(cid:13)i trebuie să se calculeze media valorilor. 1. 3. Calculul emisiilor gazoase Raportul rezultatelor finale ale testului trebuie dedus din următoarele etape: 1. 3. 1. Determinarea debitului de gaz evacuat Proporția debitului de gaz evacuat (GEXHW, VEXHW sau VEXHD) trebuie determinată pentru fiecare procedeu, după cum se specifică la anexa III apendicele 1 punctele 1. 2. 1-1. 2. 3. Atunci când se foloseș(cid:13)te un sistem de diluție cu debit total, rata totală a debitului de gaz diluat evacuat (GTOTW, VTOTW) trebuie să fie determinată pentru fiecare procedeu, după cum se specifică la anexa III apendicele 1 punctul 1. 2. 4. 1. 3. 2. Corecția în stare uscată/umedă Atunci când se aplică GEXHW, VEXHW, GTOTW sau VTOTW, concentrația măsurată trebuie să fie convertită într-o bază umedă, după cum arată formulele următoare, dacă nu este deja raportată la greutatea în stare umedă: Pentru gazul primar evacuat: conc (umed) = kw × conc (uscat) kw,r,1 =(1 – FFH × GFUEL GAIRD) – kw2 sau: kw,r,2 = ( 1 + 1,88 × 0,005 × (% CO[uscat] + % CO2[uscat])) – kw2 1 230 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Pentru gazul diluat evacuat: sau: FFH poate fi calculat prin: Pentru aerul diluat: kw,e,1 = (1 – 1,88 × CO2% (umed) 200 ) – kw1 kw,e,2 =( 1 – kw1 1 + 1,88 × CO2% (uscat) 200 ) FFH = 1,969 (1 + GFUEL GAIRW) kW,d=1 – kW1 kW1= 1,608 × [Hd × (1 – 1/DF) + Ha × (1/DF)] 1000 + 1,608 × [Hd × (1 – 1/DF) + Ha × (1/DF)] Hd= 6,22 × Rd × Pd PB – Pd × Rd × 10 –2 Pentru priza de aer (dacă aceasta diferă de aerul diluat): kW,a=1 – kW kW2= 1,608 × Ha 1000 + (1,608 × Ha) Ha= 6,22 × Ra × Pa PB – Pa × Ra × 10 –2 unde: Ha: umiditatea absolută a prizei de aer, g de apă/kg de aer uscat Hd: umiditatea absolută a aerului diluat, g de apă/kg de aer uscat Rd: umiditatea relativă a aerului diluat, % Ra: umiditatea relativă a prizei de aer, % Pd: presiunea vaporului saturat a aerului diluat, kPa Pa: presiunea vaporului saturat a prizei de aer, kPa Pb: presiunea barometrică totală, kPa 1. 3. 3. Corecția umidității pentru NOx Deoarece emisia de NOx depinde de condițiile aerului din mediu, concentrația de NOx trebuie corectată pentru temperatura ș(cid:13)i umiditatea aerului din mediu prin factorii KH introduș(cid:13)i în următoarea formulă: KH = 1 1 + A × (Ha – 10,71) + B × (Ta – 298) unde: A: 0,309 GFUEL/GAIRD – 0,0266 B: – 0,209 GFUEL/GAIRD + 0,00954 T: temperaturi ale aerului în K GFUEL GAIRD = proporția de carburant şi aer (bază uscată) 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 231 Ha: umiditatea prizei de aer, g de apă/kg aer uscat: Ha = 6,220 × Ra × Pa –2 PB – Pa × Ra × 10 Ra: umiditatea relativă a prizei de aer, % Pa: presiunea vaporului saturat a prizei de aer, kPa Pb: presiunea totală barometrică, kPa. 1. 3. 4. Calculul debitului masei emisiilor Debitul masei emisiilor pentru fiecare procedeu se calculează după cum urmează: (a) Pentru gazul primar evacuat (1) : sau: sau: Gazmasă = u × conc × GEXHW Gazmasă = v × conc × VEXHD (b) Pentru gazul diluat evacuat (1) : Gazmasă = w × conc × VEXHW sau: unde: Gazmasă = u × concc × GTOTW Gazmasă = w × concc × VTOTW concc este concentrația de fond corectată concc = conc ‐ concd × [1 – (1/DF)] DF =13,4/ [concCO2 + (concCO + concHC) × 10 –4 ] sau: Coeficienții u – umed, v – uscat, w – umed se folosesc conform următorului tabel DF = 13,4/concCO2 Gaz NOx CO HC CO2 u 0,001587 0,000966 0,000479 15,19 v 0,002053 0,00125 — 19,64 w 0,002053 0,00125 0,000619 conc ppm ppm ppm 19,64 procent Densitatea de HC are la bază o proporție medie de carbon ș(cid:13)i hidrogen de 1: 1,85. (1) În cazul NOx, concentrația de NOx (NOxconc sau NOxconcc) trebuie să fie înmulțită cu KHNOx (factorul de corectare a umidității pentru NOx menționat la punctul 1. 3. 3) după cum urmează: KHNOx × conc sau KHNOx × concc 232 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 1. 3. 5. Calculul emisiilor specifice Emisia specifică (g/kWh) se calculează pentru toate componentele individuale în modul următor: Gaz individual = n ∑ i=1 Gaz masă i × WFi n ∑ i=1 Pi × WFi Pi = Pm,i + PAE,i Unde Factorii de ponderare ș(cid:13)i numărul de proceduri (n) folosite în calculul de mai sus sunt conformi cu anexa III punctul 3. 6. 1. 1. 4. Calculul emisiei de pulberi Emisia de pulberi se calculează în modul următor: 1. 4. 1. Factorul de corecție a umidității pulberilor Deoarece emisia de pulberi a motoarelor Diesel depinde de condițiile aerului ambiant, viteza masei fluidizate a pulberilor se corectează pentru umiditatea aerului ambiant cu factorul Kp dat în formula următoare: Ha: umiditatea prizei de aer, grame de apă/kg de aer uscat Ha = 6,22 × Ra × Pa PB – Pa × Ra × 10 –2 Ra: umiditatea relativă a prizei de aer, % Pa: presiunea vaporului saturat a prizei de aer, kPa Pb: presiunea barometrică totală, kPa 1. 4. 2. Sistemul de diluare parțială a debitului Raportarea rezultatelor testului final al emisiei de pulberi se deduce din etapele următoare. Deoarece se pot folosi diverse tipuri de control al proporției diluate, se aplică diferite metode de calcul pentru debitul masei gazului diluat evacuat GEDF sau debitul volumului gazului diluat evacuat VEDF. Toate calculele sunt bazate pe valorile medii ale procedeelor individuale (i) în timpul perioadei de eș(cid:13)antionare. 1. 4. 2. 1. S i s t e m e i z o c i n e t i c e sau: sau: GEDFW,i = GEXHW,i × qi VEDFW,i=VEXHW,i × qi qi= GDILW,i + (GEXHW,i × r) (GEXHW,i × r) qi = VDILW,i + (VEXHW,i × r) (VEXHW,i × r) unde r corespunde proporției ariilor secțiunilor transversale ale sondei izocinetice de eș(cid:13)antionare Ap ș(cid:13)i țevii de evacuare AT: r = Ap AT 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 233 1. 4. 2. 2. S i s t e m e d e m ă s u r a r e a c o n c e n t r a ț i e i d e C O 2 s a u N O x sau: unde: GEDFW,i = GEXHW,i × qi VEDFW,i = VEXHW,i × qi qi = ConcE,i – ConcA,i ConcD,i – ConcA,i ConcE = concentrația umedă a gazului de marcare în evacuarea primară ConcD = concentrația umedă a gazului de marcare în evacuarea diluată ConcA = concentrația umedă a gazului de marcare în aerul diluat Concentrațiile măsurate într-o bază uscată trebuie convertite într-o bază umedă conform punctului 1. 3. 2 al prezentului apendice. 1. 4. 2. 3. S i s t e m e c u m ă s u r ă r i d e C O 2 ș(cid:13) i c u m e t o d a c a r b o n i c ă a p u n c t u l u i z e r o GEDFW,i = 206,6 × GFUEL,i CO2D,i – CO2A,i unde: CO2D = concentrația de CO2 a gazelor evacuate diluate CO2A = concentrația de CO2 a aerului diluat (concentrație în volum % într-o bază umedă) Această ecuație are la bază prezumpția echilibrului carbonului (atomii de carbon furnizați motorului sunt emiș(cid:13)i sub formă de CO2)ș(cid:13)i se deduce din următorii paș(cid:13)i: ș(cid:13)i: GEDFW,i = GEXHW,i × qi qi = 206,6 × GFUEL,i GEXHW,i × (CO2D,i – CO2A,i) 1. 4. 2. 4. S i s t e m e c u m ă s u r ă r i a l e d e b i t u l u i 1. 4. 3. Sistem de diluare totală a debitului Rezultatele finale ale testului emisiei de pulberi se deduc din următorii paș(cid:13)i. Toate calculele se bazează pe calculul valorilor medii ale procedeelor individuale (i) pe durata perioadei de eș(cid:13)antionare. sau: GEDFW,i = GTOTW,i VEDFW,i = VTOTW,i 1. 4. 4. Calculul debitului masei pulberilor Debitul masei pulberilor se calculează după cum urmează: Pentru metoda cu filtru unic: sau: PTmasă = Mf MSAM × (GEDFW)aver 1000 PTmasă = Mf VSAM × (VEDFW)aver 1000 234 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 unde: (GEDFW)aver, (VEDFW)aver, (MSAM)aver ș(cid:13)i (VSAM)aver la finalul ciclului încercării se determină prin adunarea valorilor medii ale procedeelor individuale pe durata perioadei de eș(cid:13)antionare: n (GEDFW)aver = ∑ GEDFW,i × WFi i = 1 n (VEDFW)aver = ∑ VEDFW,i × WFi i = 1 n MSAM = ∑ MSAM,i i = 1 n VSAM = ∑ VSAM,i i = 1 PTmasă,i = Mf,i MSAM,i × (GEDFW,i) 1000 PTmasă,i = Mf,i VSAM,i × (VEDFW,i) 1000 unde i = 1, … n Pentru metoda cu filtre multiple: sau: unde i = 1, … n Debitul masei pulberilor poate suferi o corecție de fond, după cum urmează: Pentru metoda cu filtru unic: sau: PTmasă =[ Mf MSAM –( Md MDIL ×(1 – PTmasă =[ Mf VSAM –( Md VDIL ×(1 – 1 DF))] ×[(GEDFW)aver 1000 ] 1 DF))] ×[(VEDFW)aver 1000 ] Dacă se face mai mult de o măsurare, (Md/MDIL) sau (Md/VDIL) se înlocuiesc cu (Md/MDIL)aver sau respectiv (Md/VDIL)aver. DF = 13,4 concCO2 + (concCO + concHC) × 10 – 4 sau: Pentru metoda cu filtre multiple: DF = 13,4/concCO2 sau: PTmasă,i =[ Mf,i MSAM,i –( Md MDIL ×(1 – 1 1000 ] DF))] ×[GEDFW,i PTmasă,i =[ Mf,i VSAM,i –( Md VDIL ×(1 – 1 1000 ] DF))] ×[VEDFW,i Dacă se face mai mult de o măsurare, (Md/MDIL) sau (Md/VDIL) se înlocuiesc cu (Md/MDIL)aver sau respectiv (Md/VDIL)aver. sau: DF = 13,4 concCO2 + (concCO + concHC) × 10 –4 DF = 13,4/concCO2 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 235 1. 4. 5. Calculul emisiilor specifice Emisia specifică de pulberi PT (g/k Wh) se calculează în felul următor (1): Pentru metoda cu filtru unic: Pentru metoda cu filtre multiple: PTmasă PT = n ∑ i=1 Pi × WFi n ∑ i=1 PT = PTmasă,i × WFi n ∑ i=1 Pi × WFi Pi = Pm,i + PAE,i 1. 4. 6. Factor de ponderare eficient Pentru metoda cu filtru unic, factorul de ponderare eficient WFE,i al fiecărui procedeu se calculează în felul următor WFE,i = MSAM,i × (GEDFW)aver MSAM × (GEDFW,i) WFE,i = VSAM,i × (VEDFW)aver VSAM × (VEDFW,i) sau: unde i = 1, … n. Valoarea factorilor de ponderare eficienți trebuie să fie cuprinsă între valoarea de ± 0,005 (valoare absolută) a factorilor de ponderare enumerați în anexa III punctul 3. 6. 1. (1) Debitul masic de particule se înmulțeș(cid:13)te cu Kp (factorul de corecție a umidității pentru particulele citate în secțiunea 1. 4. 1). 236 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 ANEXA IV CARACTERISTICILE TEHNICE ALE COMBUSTIBILULUI DE REFERINȚĂ IMPUSE PENTRU TESTELE DE OMOLOGARE Ș(cid:13) I PENTRU VERIFICAREA CONFORMITĂȚII PRODUCȚIEI COMBUSTIBILUL DE REFERINȚĂ PENTRU ECHIPAMENTELE MOBILE FĂRĂ DESTINAȚIE RUTIERĂ (1) Notă: Sunt evidențiate proprietățile de bază ale funcționării motorului/emisiei evacuate. Cifra cetanică (4) Densitate la 15 °C Limite ș(cid:13)i unități (2) Minim 45 (7) Maxim 50 Minim 835 Kg/m3 Maxim 845 Kg/m3 (10) Distilare (3) – 95 % punct Maxim 370 °C Vâscozitate la 40 °C Conținut de sulf Punct de aprindere CFPP Corodarea cuprului Minim 2,5 mm2/s Maxim 3,5 mm2/s Minim 0,1 % masă (9) Maxim 0,2 % masă (8) Minim 55 °C Minim – Maxim + 5 °C Maxim 1 Reziduu de carbon Conradson (10 % DR) Maxim 0,3 % masă Metodă de testare ISO 5165 ISO 3675, ASTM D 4052 ISO 3405 ISO 3104 ISO 8754, EN 24260 ISO 2719 EN116 ISO 2160 ISO 10370 Conținut de cenuș(cid:13)ă Maxim 0,01 % masă ASTM D 482 (12) Conținut de apă Maxim 0,05 % masă ASTM D 95, D 1744 Număr de neutralizare (acid puternic) Minim 0,20 mg KOH/g Stabilitatea oxidării (5) Maxim 2,5 mg/100 ml ASTM D 2274 Aditivi (6) Nota 1: Dacă se cere să se calculeze eficiența termică a unui motor sau vehicul, valoarea calorică a combustibilului se poate afla din: Energia specifică(valoarea calorică)(net)MJ/kg 2 = (46,423 – 8,792 ∙ d unde: + 3,17 ∙ d) × (1 – (x + y + s)) + 9,42 ∙ s – 2,499 ∙ x d = densitatea la 288 K (15 °C) x = proporția raportată la masă de apă (%/100) y = proporția raportată la masă de cenuș(cid:13)ă (%/100) s = proporția raportată la masă de sulf (%/100). Nota 2: Valorile menționate mai sus sunt „valori adevărate”. La stabilirea valorilor limită ale acestora s-au folosit termenii ASTM D 3244 de „stabilire a unei baze pentru disputele privind producerea unui petrol de calitate”; la stabilirea unei valori minime s-a luat în considerare o diferență minimă de 2 R peste zero; la stabilirea valorii minime ș(cid:13)i maxime, diferența minimă este de 4 R (unde R = reproductibilitate). Chiar dacă această măsurare, necesară din rațiuni statistice, îi stă la dispoziție, producătorul de carburanți trebuie totuș(cid:13)i să tindă spre valoarea zero, unde valoarea maximă prevăzută este de 2 R, iar valoarea medie, în limitele cotărilor maxime ș(cid:13)i minime. Pentru cazul în care trebuie clarificat dacă un combustibil îndeplineș(cid:13)te cerințele din specificație, se aplică termenii ASTM D 3244. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 237 Nota 3: Nota 4: Nota 5: Nota 6: Nota 7: Nota 8: Nota 9: Figurile menționate arată cantitățile evaporate (procentajul recuperat + procentajul pierdut). Seria cetanică nu este în concordanță cu cerințele unui serii minime de 4 R. Cu toate acestea, în caz de dispută între furnizorul de combustibil ș(cid:13)i beneficiar, pentru a se rezolva aceste dispute, se pot folosi termenii din ASTM D 3244 mai degrabă în măsurări repetate de un număr suficient de mare de ori, pen- tru a se asigura precizia acestora, decât printr-o într-o singură măsurare. Deș(cid:13)i stabilitatea oxidării este controlată, e posibil ca durata de depozitare să fie limitată. În acest caz, fur- nizorul este cel care poate da indicații cu privire la condițiile de stocareș(cid:13)i la termenul de valabilitate. Combustibilul, numai cel cu componente distilate ale hidrocarburilor cracate, se depozitează în poziție verticală; se admite desulfurizarea. De asemenea, combustibilul nu trebuie să conțină nici un aditiv meta- lic sau aditivi cetanici de ameliorare. Se admit valori mai scăzute, caz în care trebuie raportată cifra cetanică a combustibilului de referință folo- sit. Se admit valori mai mari, caz în care trebuie raportat conținutul de sulf al combustibilului de referință folosit. Este necesar controlul constant în funcție de cerințele pieței. În scopul omologării inițiale a unui motor fără gaze de evacuare, în urma unui tratament cerut de solicitant, se admite o cantitate minimă de sulf de 0,050 %, caz în care nivelul măsurat al pulberilor trebuie să fie ridicat la o valoare medie care este specificată nominal pentru conținutul de sulf din combustibil (0,150 % din masă) în ecuația de mai jos: unde: PTadj = PT + [SFC × 0,0917 × (NSLF – FSF)] PTadj = valoarea reglată PT (g/kWh) PT SFC = consumul de combustibil specific măsurat (g/kWh), calculat conform formulei de mai = valoarea specifică măsurată a emisiei de pulberi (g/kWh) jos NSLF= valoarea medie a specificației nominale pentru procentul de sulf (i. c. 0,15 %/100) FSF = procentul de sulf din combustibil (%/100) Formula de calcul a consumului specific de combustibil: SFC = n ∑ i = 1 Gfuel,i × WFi n ∑ Pi × WFi i = 1 unde: Pi = Pm,i + PAE,i Pentru adecvarea la criteriile de evaluare a conformității producției, după cum reiese din anexa I punctul 5. 3. 2, se impune folosirea combustibilului de referință cu un conținut de sulf între un nivel minim de 0,1 % ș(cid:13)i un nivel maxim de 0,2 % din masă. Nota 10: Nota 11: Se admit valori mai mari, până la 855 kg/m3, caz în care trebuie să se raporteze densitatea combustibilului de referință. Pentru adecvarea la criteriile de evaluare a producției, după cum reiese din anexa I punctul 5. 3. 2, se impune folosirea combustibilului de referință între un nivel minim de 835 kg/m3ș(cid:13)i un nivel maxim de 845 kg/m3. Se impune controlul constant al combustibilului sub aspectul caracteristicilor sale ș(cid:13)i al valorilor limită, în funcție de cerințele pieței. Nota 12: A se înlocui cu EN/ISO 6245, în vigoare de la data punerii în aplicare. 238 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 ANEXA V 1. SISTEMUL DE ANALIZĂ Ș(cid:13) I DE EȘ(cid:13) ANTIONARE SISTEME ALE EȘ(cid:13) ANTIONĂRILOR GAZOASE Ș(cid:13) I ALE PULBERILOR Figura numărul Descriere 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Sistemul de analiză a gazelor evacuate în evacuarea primară Sistemul de analiză a gazelor evacuate în evacuarea diluată Debit parțial, debit izocinetic, reglare a exhaustorului, prelevare de probă fracționată Debit parțial, debit izocinetic, reglarea ventilatorului de mare presiune, prelevare de probă fracționată Debit parțial, reglarea cantității de CO2 sau NOx, prelevare de probă fracționată Debit parțial, balanța CO2 ș(cid:13)i a carbonului, prelevare de probă totală Debit parțial, măsurarea concentrației dintr-un orificiu unic, prelevare de probă fracționată Debit parțial, măsurarea concentrației dintr-un orificiu dublu, prelevare de probă fracționată Debit parțial, măsurarea concentrației dintr-un tub cu ramificații multiple, prelevare de probă fracționată Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de probă totală Debit parțial, reglarea debitului, prelevare de probă fracționată Debit total, pompa cu piston fără alunecare sau curgere critică, prelevare de probă fracționată Sistem al probei de pulberi Sistem diluat pentru sistemul debitului total 1. 1. Determinarea emisiilor gazoase Punctul 1. 1. 1 ș(cid:13)i figurile 2 ș(cid:13)i 3 conțin descrieri detaliate ale sistemelor de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i de analiză recomandate. Deoarece configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu se cere o conformare exactă cu aceste figuri. Se pot folosi componente adiționale precum instrumente, valve, solenoizi, pompe ș(cid:13)i întrerupătoare, pentru a furniza informații suplimentare ș(cid:13)i pentru a coordona funcțiile sistemelor componente. Componentele neesențiale pentru menținerea acurateței sistemelor se pot exclude, conform practicii inginereș(cid:13)ti. 1. 1. 1. Componentele evacuării gazoase CO, CO2, HC, NOx Se face descrierea unui sistem de analiză a emisiilor gazoase pentru gazul primar evacuat sau gazul diluat evacuat, pe baza folosirii: — analizorului HFID pentru măsurarea hidrocarburilor, — analizorilor NDIR pentru măsurarea monoxidului ș(cid:13)i dioxidului de carbon, — analizorului HCLD sau a altui analizor echivalent pentru măsurarea oxidului de azot. Pentru gazul primar evacuat (a se vedea figura 2), eș(cid:13)antionul pentru toți componenții poate fi obținut cu o singură sondă de eș(cid:13)antionare sau cu două sonde aș(cid:13)ezate în apropiere ș(cid:13)i cu ramificație internă către analizori diferiți. Trebuie evitată producerea condensării la componentele evacuate (inclusiv apa ș(cid:13)i acidul sulfuric) în orice punct al sistemului de analiză. Pentru gazul diluat evacuat (a se vedea figura 3), eș(cid:13)antionul pentru hidrocarburi se prelevă cu o sondă diferită de cea folosită pentru celelalte componente. Trebuie evitată producerea condensării la componentele evacuate (incluzând apa ș(cid:13)i acidul sulfuric) în orice punct al sistemului de analiză. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 239 Schema procesului tehnologic de analiză a sistemului evacuării gazului pentru CO, NOx ș(cid:13)i HC Figura 2 240 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Schema procesului tehnologic de analiză a sistemului de evacuare a gazului diluat pentru CO, CO2, NOx ș(cid:13)i HC. Figura 3 Descrieri – Figurile 2 ș(cid:13)i 3 Enunț general: Toate componentele de pe traseul eș(cid:13)antionării gazului trebuie menținute la temperatura specifică sistemelor respective. — Sondă de eș(cid:13)antionare a gazului primar evacuat SP1 (doar figura 2) Se recomandă o sondă cu găuri multiple, din oțel inoxidabil, închisă etanș(cid:13). Diametrul interior nu trebuie să fie mai mare decât diametrul interior al liniei de eș(cid:13)antionare. Grosimea peretelui sondei nu trebuie să fie mai mare de 1 mm. Trebuie să aibă minimum trei găuri, în trei planuri radiale diferite, calibrate pentru a eș(cid:13)antiona un debit aproximativ egal. Sonda trebuie să acopere cel puțin 80 % din diametrul țevii de evacuare. — Sondă de eș(cid:13)antionare a gazului diluat evacuat SP2 (doar figura 3) Sonda trebuie: — să fie fixată de la distanța de 254 mm până la 762 mm a liniei de eș(cid:13)antionare a hidrocarburii (HSL3), — să aibă un diametru interior de minim 5 mm, — să fie instalată în interiorul tunelului de diluție DT (punctul 1. 2. 1. 2) într-un punct în care aerul diluat ș(cid:13)i gazul evacuat sunt bine amestecate (aproximativ la zece diametre de tunel în aval față de punctul unde țeava de evacuare intră în tunelul de diluție), 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 241 — să fie plasată la o distanță (radială) suficientă de celelalte sonde ș(cid:13)i de peretele tunelului pentru a nu fi influențată de jeturile de curenți ș(cid:13)i de vârtejuri, — să fie încălzită în aș(cid:13)a fel încât temperatura fluxului de gaz să crească până la 463K (190 °C) ± 10 K la ieș(cid:13)irea din sondă. — Sondă de eș(cid:13)antionare a gazului diluat evacuat CO, CO2, NOx SP3 (doar figura 3) Sonda trebuie: — să fie în acelaș(cid:13)i plan cu sonda SP2, — să fie la o distanță (radială) suficientă de celelalte sonde ș(cid:13)i de peretele tunelului pentru a nu fi influențată de jeturile de curenți ș(cid:13)i de vârtejuri, — să fie încălzită ș(cid:13)i izolată pe întreaga sa lungime la o temperatură minimă de 328 K (55 °C) pentru a împiedica condensarea apei. — Linie de eș(cid:13)antionare încălzită HSL1 Linia de eș(cid:13)antionare furnizează eș(cid:13)antion de gaz de la o singură sondă spre punctele de ramificație ș(cid:13)i spre analizorul HC. Linia de eș(cid:13)antionare trebuie: — să aibă un diametru interior de minimum 5 mm ș(cid:13)i maximum 13,5 mm, — să fie din oțel inoxidabil sau teflon, — să mențină o temperatură a peretelui de 463 (190 °C) ± 10 K măsurată la fiecare secțiune încălzită, reglată/controlată separat, dacă temperatura gazului evacuat din sonda de eș(cid:13)antionare este mai mică sau egală cu 463 K (190 °C), — să mențină o temperatură a peretelui mai mare de 453 K (180 °C), dacă temperatura gazului evacuat din sonda de eș(cid:13)antionare este mai ridicată de 463 K (190 °C), — să mențină o temperatură a gazului de 463 K (190 °C) ±10 K chiar în fața filtrului încălzit (F2) ș(cid:13)i a HFID. — Linia încălzită de eș(cid:13)antionare HSL 2 pentru NOx Linia de eș(cid:13)antionare trebuie: — să mențină o temperatură a peretelui de 328 până la 473 K (55 până la 200 °C) până la convertor, când se foloseș(cid:13)te o baie de răcire ș(cid:13)i până la analizor, când nu se foloseș(cid:13)te baie de răcire, — să fie făcută din oțel inoxidabil sau din teflon. Deoarece linia de eș(cid:13)antionare trebuie încălzită doar pentru a împiedica condensarea apei ș(cid:13)i a acidului sulfuric, temperatura acesteia depinde de conținutul de sulf din combustibil. — Linia de eș(cid:13)antionare pentru CO (CO2) SL Linia de eș(cid:13)antionare trebuie să fie făcută din teflon sau oțel inoxidabil. Poate fi încălzită sau nu. — Filtru al valorilor de bază (opțional; doar figura 3) BK Pentru măsurarea concentrațiilor de fond. — Filtru al valorilor eș(cid:13)antionate BG (opțional; doar figura 3 CO ș(cid:13)i CO2) Pentru măsurarea concentrațiilor de eș(cid:13)antionare. — Prefiltru încălzit F1 (opțional) Temperatura va fi aceeaș(cid:13)i caș(cid:13)i pentru HSL1. — Filtru încălzit F2 Filtrul trebuie să extragă orice particulă solidă din eș(cid:13)antionul de gaz înaintea analizorului. Temperatura trebuie să fie aceeaș(cid:13)i caș(cid:13)i cea pentru HSL1. Filtrul trebuie schimbat cât de des este nevoie. — Pompă de eș(cid:13)antionare încălzită P Pompa trebuie încălzită la temperatura lui HSL1. 242 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 — HC Detector cu flacără ionizată (HFID) pentru determinarea hidrocarburilor. Temperatura trebuie păstrată între 453 ș(cid:13)i 473 K (180 până la 200 °C). — CO, CO2 Analizori NDIR pentru determinarea monoxidului ș(cid:13)i dioxidului de carbon. — NO2 Analizor (H)CLD pentru determinarea oxizilor de azot. Dacă se foloseș(cid:13)te HCLD, acesta trebuie menținut la o temperatură cuprinsă între 328 ș(cid:13)i 473 K (55 până la 200 °C). — Convertor C Trebuie folosit un convertor pentru reducția catalitică a NO2 ș(cid:13)i NO înaintea analizei din CLD sau HCLD. — Baie de răcire B Pentru a răci ș(cid:13)i condensa apa din eș(cid:13)antionul de evacuare. Baia trebuie menținută la o temperatură cuprinsă între 273 ș(cid:13)i 277 K (0 până la 4 °C) prin înghețare sau congelare. Se poate opta pentru varianta în care analizorul intră sau nu în interacțiune cu vaporii de apă, după cum se specifică în anexa III apendicele 3 punctele 1. 9. 1 ș(cid:13)i 1. 9. 2. Nu se permite folosirea uscătorilor chimici pentru a îndepărta apa din eș(cid:13)antion. — Senzori de temperatură T1, T2, T3 Pentru a monitoriza temperatura fluxului de gaz. — Senzor de temperatură T4 Temperatura convertorului pentru NO2-NO. — Senzor de temperatură T5 Pentru a monitoriza temperatura băii de răcire. — Manometre G1, G2, G3 Pentru a măsura presiunea în liniile de eș(cid:13)antionare. — Regulatori de presiune R1, R2 Pentru a regla presiunea aerului ș(cid:13)i respectiv a combustibilului pentru HFID. — Regulatori de presiune R3, R4, R5 Pentru a regla presiunea in liniile de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i debitul către analizori. — Debitmetru FL1, FL2, FL3 Pentru a monitoriza eș(cid:13)antionul curgerii deviate. — Debitmetru FL4-FL7 (opțional) Pentru a monitoriza debitul prin analizori. — Supape de selectare V1-V6 Supape corespunzătoare pentru selectarea eș(cid:13)antionului, a gazului de control sau a curgerii zero a gazului către analizor. — Supape solenoide V7, V8 Pentru a devia convertorul de NO2-NO. — Supapă cu ac V9 Pentru a echilibra debitul prin convertorul NO2-NO ș(cid:13)i prin ramificație. — Supape cu ac V10, V11 Pentru a regla debitele către analizori. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 243 — Supapă toggle V12, V13 Pentru a drena substanța condensată de la baia B. — Supapă de selectare V14 Pentru a selecta eș(cid:13)antionul sau filtrul valorilor de bază. 1. 2. Determinarea pulberilor Punctele 1. 2. 1 ș(cid:13)i 1. 2. 2 ș(cid:13)i figurile de la 4 până la 15 conțin descrieri detaliate ale diluției recomandate ș(cid:13)i ale sistemelor de eș(cid:13)antionare. Deoarece configurații diferite pot produce rezultate echivalente, nu este necesară o conformare exactă cu aceste figuri. Componentele adiționale, cum ar fi instrumentele, supapa, solenoizii, pompele ș(cid:13)i întrerupătoarele, se pot folosi pentru a oferi informații suplimentare ș(cid:13)i pentru a coordona funcțiile sistemelor componente. Componentele neesențiale pentru menținerea acurateței la unele sisteme pot fi excluse, conform practicii inginereș(cid:13)ti. 1. 2. 1. Sistemul de diluție 1. 2. 1. 1. S i s t e m u l d e d i l u a r e p a r ț i a l ă a d e b i t u l u i ( f i g u r i l e 4 - 1 2 ) Un sistem de diluție este descris pe baza diluției unei părți a fluxului de evacuare. Ramificarea fluxului de evacuare ș(cid:13)i următorul proces de diluție se pot realiza cu ajutorul diferitelor tipuri de sisteme de diluție. Pentru colectarea ulterioară a pulberilor, întreaga cantitate de gaz diluat evacuat sau doar o parte a acestuia pot fi transferate sistemului de eș(cid:13)antionare a pulberilor (punctul 1. 2. 2 figura 14). Prima metodă se numeș(cid:13)te tipul probei totale, iar a doua metodă se numeș(cid:13)te tipul probei parțiale. Calculul proporției de diluție depinde de tipul de sistem folosit. Se recomandă următoarele tipuri: — sisteme izocinetice (figurile 4 ș(cid:13)i 5) La aceste sisteme, debitul care intră în tubul de transfer se adaptează la evacuarea maximă în ceea ce priveș(cid:13)te viteza ș(cid:13)i/sau presiunea gazului, aceasta necesitând un debit de evacuare uniform ș(cid:13)i neperturbat la sonda de eș(cid:13)antionare. Evacuarea se realizează în mod normal prin folosirea unui rezonator ș(cid:13)i a unui tub de aspirație directă situat în amonte față de punctul de eș(cid:13)antionare. Proporția de ramificație este apoi calculată cu ajutorul valorilor uș(cid:13)or măsurabile, cum ar fi diametrele tuburilor. Trebuie observat faptul că izocinetica se foloseș(cid:13)te numai la adaptarea condițiilor debitului ș(cid:13)i nu la adaptarea distribuției mărimilor. Aceasta din urmă nu este în mod normal necesară, deoarece pulberile sunt suficient de mici pentru a urma cursul fluidului, — sisteme de reglare a debitului prin măsurarea concentrației (figurile 6-10) La aceste sisteme se ia o probă din fluxul de evacuare masivă prin reglarea debitului aerului diluat ș(cid:13)i a debitului total de evacuare diluată. Proporția diluată se determină din concentrațiile gazelor de marcare (de exemplu CO2 sau NOx, care apar în mod normal în emisiile de la motor. Concentrațiile gazului diluat evacuat ș(cid:13)i ale aerului diluat se măsoară, în timp ce concentrația gazului primar evacuat se poate măsura, fie direct, fie se poate determina din debitul combustibilului ș(cid:13)i ecuația carbonică a punctului zero, dacă compoziția combustibilului este cunoscută. Sistemele pot fi reglate cu ajutorul proporției de diluție calculate, (figurile 6 ș(cid:13)i 7) sau cu ajutorul debitului care intră în tubul de transfer (figurile 8, 9 ș(cid:13)i 10), — sisteme de reglare a debitului prin măsurarea debitului (figurile 11 ș(cid:13)i 12) La aceste sisteme, se ia o probă din fluxul de evacuare masivă prin reglarea debitului aerului diluat ș(cid:13)i a debitului total de evacuare diluată. Proporția de diluție se determină din diferența dintre cele două debite. Este necesară o calibrare corectă a debitmetrelor unul față de celălalt, deoarece amplitudinea relativă a celor două debite poate să ducă la erori semnificative în cazul unor proporții de diluție mai ridicate (figurile 9 ș(cid:13)i cele de mai sus). Reglarea debitului se face în mod direct prin menținerea constantă a debitului evacuării diluate ș(cid:13)i prin varierea debitului aerului diluat în caz de necesitate. Pentru a observa avantajele sistemelor debitelor parțial diluate, trebuie să se evite problemele care pot apărea în cazul pierderii de pulberi în tubul de transfer, prin prelevarea unei probe reprezentative din emisiile de la motor ș(cid:13)i să se determine, cu atenție, proporția de ramificație. Sistemele descrise evidențiază aceste aspecte critice. 244 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Figura 4 Sistemul de diluare parțială a debitului cu sondă izocinetică ș(cid:13)i e ș(cid:13)antionare parțială (reglare SB) Gazul primar evacuat este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin tubul de transfer TT cu ajutorul sondei de eș(cid:13)antionare izocinetice ISP. Presiunea diferențială a gazului evacuat dintre țeava de evacuare ș(cid:13)i orificiul de intrare în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1 care reglează exhaustorul SB, pentru a menține presiunea diferențială zero la capătul sondei. În aceste condiții, vitezele gazului evacuat în EP ș(cid:13)i ISP sunt identice, iar debitul prin ISP ș(cid:13)i TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazului evacuat. Proporția de ramificație se determină din ariile secțiunilor transversale ale EP ș(cid:13)i ISP. Debitul aerului diluat se măsoară cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1. Proporția de diluție se calculează din debitul aerului diluat ș(cid:13)i proporția de ramificație. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 245 Sistemul de diluare parțială a debitului cu sondă izocinetică ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare parțială (reglare PB) Figura 5 Gazul primar de evacuare este transferat din țeava de evacuare EP în tunelul de diluție DT prin tubul de transfer TT cu ajutorul sondei de eș(cid:13)antionare izocinetice ISP. Presiunea diferențială a gazului evacuat dintre țeava de evacuare ș(cid:13)i orificiul de intrare în sondă se măsoară cu traductorul de presiune DPT. Acest semnal este transmis regulatorului de debit FC1 care reglează ventilatorul de mare presiune PB, pentru a menține presiunea diferențială zero la capătul sondei. Acest lucru se realizează prin luarea unei mici proporții din aerul diluat, al cărui debit a fost deja măsurat cu ajutorul dispozitivului de măsurare FM1 ș(cid:13)i introducerea ei in TT printr-un orificiu pneumatic. În aceste condiții, vitezele gazului evacuat în EP ș(cid:13)i ISP sunt identice, iar debitul prin ISP ș(cid:13)i TT este o fracție constantă (ramificată) a debitului gazului evacuat. Proporția de ramificație se determină din ariile secțiunilor transversale ale EP ș(cid:13)i ISP. Aerul diluat este absorbit prin DT de către exhaustorul SB, iar debitul se măsoară cu FM1 la orificiul de intrare în DT. Proporția de diluție se calculează din debitul aerului diluat ș(cid:13)i proporția de ramificație. 246 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Figura 6 Sistem de diluare parțială a debitului cu măsurarea concentrației de CO2 sau NOx ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare fracționată Gazul brut evacuat este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT. Concentrațiile gazului de marcare (CO2 sau NOx) sunt măsurate în gazul de eș(cid:13)apament brut ș(cid:13)i diluat ș(cid:13)i în aerul de diluare cu analizorul (analizoarele) de gaz de evacuare EGA. Aceste semnale sunt transmise unui regulator de debit FC2 care controlează atât ventilatorul de presiune PB, cât ș(cid:13)i exhaustorul SB, pentru a menține fracționarea dorită la evacuare ș(cid:13)i coeficientul de diluare în DT. Coeficientul de diluare se calculează din concentrațiile gazului de marcare în gazul evacuat brut, gazul evacuat diluat ș(cid:13)i aerul de diluare. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 247 Figura 7 Sistem de diluare parțială a debitului cu măsurarea concentrației de CO2, echilibrul de carbon ș(cid:13)i eș(cid:13)antionarea totală Gazul brut evacuat este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT. Concentrațiile gazului de marcare (CO2) sunt măsurate în gazul de eș(cid:13)apament diluat ș(cid:13)i în aerul de diluare cu analizorul (analizoarele) de gaz de evacuare EGA. Semnalele de CO2 ș(cid:13)i de la debitul combustibilului GFUEL se transmit fie regulatorului de debit FG2, fie regulatorului de debit FC3 al sistemului de eș(cid:13)antionare a pulberilor (a se vedea figura 14). FC2 reglează ventilatorul PB, iar FC3 pe cel al sistemului de prelevare a pulberilor (a se vedea figura 14). Astfel, debitele în ș(cid:13)i din sistem sunt reglate pentru a menține fracționarea dorită la evacuare ș(cid:13)i coeficientul de diluare în DT. Coeficientul de diluare se calculează din concentrațiile CO2 ș(cid:13)i GFUEL, folosindu-se teoria echilibrului carbonului. 248 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Sistem de diluare parțială cu un singur difuzor de aer, măsurarea concentrației ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare fracționată Figura 8 Gazul brut de evacuare este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT datorită presiunii create de difuzorul VN în DT. Debitul gazului prin TT depinde de schimbul de forțe în zona difuzorului ș(cid:13)i este influențat de temperatura absolută a gazului la ieș(cid:13)irea din TT. În consecință, fracționarea gazului de evacuare la un anumit debit în tunel nu este constantă, iar coeficientul de diluare la încărcare mică este uș(cid:13)or mai scăzut decât la încărcare mare. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară din concentrațiile gazului de marcare în gazul evacuat brut, gazul evacuat diluat ș(cid:13)i aerul de diluare cu analizorul (analizoarele) de gaze evacuate EGA, iar coeficientul de diluare se calculează din valorile astfel măsurate. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 249 Figura 9 Sistem de diluare parțială cu doi difuzori de aer sau orificii pereche, măsurarea concentrației ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare fracționată Gazul brut de evacuare este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit care conține un set de orificii sau difuzori. Primul (FD1) este aș(cid:13)ezat în EP, iar al doilea (FD2) în TT. În plus, sunt necesare două supape de control al presiunii (PCV1 ș(cid:13)i PCV2) pentru a menține constantă fracționarea gazului de evacuare prin controlul contra presiunii în EP ș(cid:13)i al presiunii în DT. PCV1 este plasat în aval de SP în EP; PCV2 este aș(cid:13)ezat între ventilatorul PB ș(cid:13)i DT. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară din concentrațiile gazului de marcare în gazul evacuat brut, gazul evacuat diluat ș(cid:13)i aerul de diluare cu analizorul/analizatoarele de gaze evacuate EGA. Ele sunt necesare pentru controlul fracționării la evacuare ș(cid:13)i se pot folosi ș(cid:13)i pentru reglarea preciziei fracționării prin PCV ș(cid:13)i PCV2. Coeficientul de diluare se calculează din concentrațiile de gaz de marcare. 250 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Sistem de diluare parțială cu fracționare cu tuburi multiple, măsurarea concentrației ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare fracționată Figura 10 Gazul brut de evacuare este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT, folosindu-se un separator de debit FD3 care conține un număr de tuburi de aceleaș(cid:13)i dimensiuni (acelaș(cid:13)i diametru, lungime ș(cid:13)i rază de curbură), introduse în EP. Gazul de evacuare este îndreptat din unul din tuburi la DT, iar restul de gaz de evacuare din celelalte tuburi este trecut prin camera de evaporare DC. Fracționarea la evacuare este determinată de numărul total de tuburi. Un control constant al fracționării necesită o presiune diferențială zero între DC ș(cid:13)i ieș(cid:13)irea din TT, măsurată cu traductorul de presiune diferențială DPT. Presiunea diferențială zero se obține injectând aer proaspăt în DT la ieș(cid:13)irea lui TT. Concentrațiile de gaz de marcare (CO2 sau NOx) se măsoară din concentrațiile gazului de marcare în gazul evacuat brut, gazul evacuat diluat ș(cid:13)i aerul de diluare cu analizorul (analizoarele) de gaze evacuate EGA. Ele sunt necesare pentru controlul fracționării la evacuare ș(cid:13)i se pot folosi ș(cid:13)i pentru reglarea debitului de aer injectat în vederea preciziei fracționării. Coeficientul de diluare se calculează din concentrațiile de gaz de marcare. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 251 Figura 11 Sistem de diluare parțială cu controlul debitului ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare totală Gazul brut de evacuare este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT. Debitul total prin tunel este reglat cu regulatorul de debit FC3 ș(cid:13)i pompa de eș(cid:13)antionare P a sistemului de eș(cid:13)antionare a pulberilor (a se vedea figura 16). Debitul de aer de diluare este controlat cu regulatorul de debit FC2 care poate folosi GEXH, GAIR sau GFUEL ca semnale de comandă pentru fracționarea la evacuarea dorită. Debitul de eș(cid:13)antionare în DT este diferența dintre debitul total ș(cid:13)i debitul de aer de diluare. Debitul aerului de diluare se măsoară cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, viteza totală a debitului cu dispozitivul FM3 din dispozitivul de eș(cid:13)antionare (a se vedea figura 14). Coeficientul de diluare se calculează din aceste două viteze ale debitului. 252 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Figura 12 Sistem de diluare parțială cu controlul debitului ș(cid:13)i eș(cid:13)antionare fracționată Gazul brut de evacuare este transferat din țeava de eș(cid:13)apament EP în tunelul de diluare DT prin sonda de eș(cid:13)antionare SP ș(cid:13)i tubul de transfer TT. Fracționarea la evacuare ș(cid:13)i curgerea în DT sunt controlate de regulatorul de debit FC2 care reglează debitele sau vitezele ventilatorului PB ș(cid:13)i exhaustorului SB. Acest lucru este posibil pentru că proba luată cu sistemul de eș(cid:13)antionare a pulberilor este returnată în DT. Se pot folosi GEXH, GAIR sau GFUEL ca semnale de comandă pentru FC2. Viteza debitului aerului de diluare este măsurată cu dispozitivul de măsurare a debitului FM1, iar debitul total cu dispozitivul de măsurare FM2. Coeficientul de diluare se calculează din aceste două viteze ale debitului. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 253 Descrierea figurilor 4-12 — Țeava de evacuare EP Țeava de evacuare poate fi izolată. Pentru a reduce inerția termică a țevii de evacuare se recomandă un raport între grosime ș(cid:13)i diametru de 0,015 sau mai puțin. Folosirea de porțiuni flexibile trebuie limitată la un raport între lungime ș(cid:13)i diametru de 12 sau mai puțin. Numărul elementelor de legătură va fi micș(cid:13)orat pentru a reduce depunerea inerțială. Dacă sistemul include ș(cid:13)i un banc de probă cu amortizor, amortizorul trebuie ș(cid:13)i el izolat. Pentru un sistem izocinetic, țeava de evacuare nu trebuie să aibă coturi, elemente de legătură sau schimbări bruș(cid:13)te de diametru pe o distanță de cel puțin ș(cid:13)ase diametre de țeavă în amonte ș(cid:13)i trei diametre de țeavă în aval de la capătul sondei. Viteza gazului în zona de eș(cid:13)antionare trebuie să fie mai mare de 10 m/s cu excepția cazului în care se află în regim de mers în gol. Oscilațiile de presiune ale gazului de evacuare nu trebuie să depăș(cid:13)ească în medie ± 500 Pa. Orice demers de a reduce oscilațiile de presiune în afara folosirii unui sistem de evacuare tip ș(cid:13)asiu (inclusiv amortizor ș(cid:13)i aparat de post-tratare) nu trebuie să altereze performanțele motorului, nici să cauzeze depunere de pulberi. Pentru sistemele fără sonde izocinetice, se recomandă folosirea unei țeve drepte cu dimensiunea de ș(cid:13)ase ori diametrul în amonte ș(cid:13)i de trei ori diametrul în aval de la capătul sondei. — Sondă de eș(cid:13)antionare SP (figurile 6-12) Diametrul minim interior trebuie să fie de 4 mm. Raportul minim de diametru între țeava de evacuare ș(cid:13)i sondă trebuie să fie patru. Sonda este un tub deschis orientat în amonte față de centrul țevii de evacuare sau o sondă cu găuri multiple aș(cid:13)a cum se descrie în SP1 de la punctul 1. 1. 1. — Sondă izocinetică de eș(cid:13)antionare ISP (figurile 4 ș(cid:13)i 5) Sonda izocinetică de eș(cid:13)antionare trebuie orientată în sensul de curgere pe linia mediană a țevii de evacuare acolo unde condițiile de debit sunt îndeplinite ș(cid:13)i astfel proiectată încât să ofere un eș(cid:13)antion proporțional de gaz primar evacuat. Diametrul minim interior trebuie să fie de 12 mm. Este nevoie de un sistem de control pentru descompunerea izocinetică prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între EP ș(cid:13)i ISP. În aceste condiții vitezele gazelor din EP ș(cid:13)i din IPS sunt identice iar debitul total din ISP reprezintă o parte constantă din debitul gazului de evacuare. ISP trebuie să fie conectată la un traductor diferențial de presiune. Controlul necesar realizării unei presiuni diferențiale zero între EP ș(cid:13)i ISP se realizează cu o suflantă sau un regulator de debit. — Separatoare de debit FD1, FD2 (figura 9) Se instalează un set de difuzoare de aer sau orificii în țeava de evacuare EP ș(cid:13)i, respectiv, în tubul de transfer TT pentru a obține un eș(cid:13)antion proporțional de gaz evacuat. Este nevoie de un sistem de control ce constă în două supape de control al presiunii PCV1 ș(cid:13)i PCV2 pentru descompunerea proporțională prin controlul presiunii în EP ș(cid:13)i DT. — Separator de debit FD3 (figura 10) Se instalează un număr de tuburi (unitate cu tuburi multiple) în țeava de evacuare EP pentru a obține un eș(cid:13)antion proporțional de gaz primar evacuat. Unul din tuburi alimentează cu gaz evacuat tunelul de diluare DT, în timp ce celelalte tuburi evacuează gazul în camera de amortizare DC. Tuburile trebuie să aibă aceleaș(cid:13)i dimensiuni (acelaș(cid:13)i diametru, lungime, rază a cotului), astfel încât descompunerea gazului să depindă de numărul total de tuburi. Este nevoie de un sistem de control pentru descompunerea proporțională prin menținerea unei presiuni diferențiale zero între ieș(cid:13)irea unității cu tuburi multiple în DC ș(cid:13)i ieș(cid:13)irea în TT. În aceste condiții, vitezele gazelor evacuate în EP ș(cid:13)i FD3 sunt proporționale, iar debitul TT reprezintă o parte constantă din debitul de gaz evacuat. Cele două puncte trebuie conectate la un traductor de presiune diferențială DPT. Controlul realizat pentru obținerea unei presiuni diferențiale zero este realizat cu ajutorul unui regulator de debit FC1. 254 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 — Analizor de gaze evacuate EGA (figurile 6-10) Se pot folosi analizori CO2 sau NOx (numai prin metoda carbon zero). Analizorii trebuie calibrați la fel ca ș(cid:13)i analizorii pentru măsurarea emisiilor de gaze. Se pot folosi unul sau mai mulți analizori pentru a determina diferențele de concentrație. Acuratețea sistemelor de măsurare trebuie să se realizeze astfel încât acuratețea GEDFW,i sau VEDFW,i să se încadreze între ± 4 %. — Tub de transfer TT (figurile 4-12) Tubul de transfer al eș(cid:13)antionului de pulberi trebuie să fie: — cât se poate de scurt, maximum 5 m lungime; — egal cu sau mai mare decât diametrul sondei, dar nu mai mare de 25 mm în diametru; — fixat pe linia de centru a tunelului de diluare ș(cid:13)i orientat în aval. Dacă tubul are o lungime mai mică sau egală cu 1 metru lungime, acesta trebuie izolat la o conductivitate termică maximă de 0,05W/(m × K) cu o grosime radială a izolației corespunzătoare cu diametrul sondei. Dacă tubul este mai lung de 1 metru, trebuie izolat ș(cid:13)i încălzit la o temperatură maximă a pereților de 523 K (250 °C). Pentru cazuri diferite, temperaturile prevăzute pentru pereții tubului de transfer se pot determina prin calcule standard de transfer al căldurii. — Traductor diferențial de presiune DPT (figurile 4, 5 ș(cid:13)i 10) Traductorul diferențial de presiune trebuie să aibă un interval de ± 500 Pa sau mai puțin. — Regulator de debit FC1 (figurile 4, 5 ș(cid:13)i 10) Pentru sistemele izocinetice (figurile 4 ș(cid:13)i 5), este nevoie de un regulator de debit pentru a menține presiunea diferențială la zero între EP ș(cid:13)i ISP. Corectările se pot face: (a) controlând viteza debitului la exhaustorul SB ș(cid:13)i menținând viteza la ventilatorul de presiune PB constantă în timpul fiecărui mod (figura 4) sau (b) reglând exhaustorul la un debit constant al gazului de evacuare diluat ș(cid:13)i controlând debitul ventilatorului de presiune PB ș(cid:13)i, astfel, pe cel al gazelor eș(cid:13)antionate într-o zonă aproape de capătul tubului de transfer TT (figura 5). În cazul în care se foloseș(cid:13)te un sistem de control al presiunii, eroarea rămasă în bucla de control nu trebuie să depăș(cid:13)ească ± 3 Pa. Oscilațiile de presiune din tunelul de diluare nu trebuie să depăș(cid:13)ească în medie ± 250 Pa. La un sistem multi-tuburi (figura 10) este nevoie de un regulator de debit pentru o descompunere proporțională a gazului evacuat ca să se mențină o presiune diferențială zero între evacuarea din unitatea multi-tuburi ș(cid:13)i ieș(cid:13)irea din TT. Reglarea se poate face controlând debitul aerului injectat în DT la ieș(cid:13)irea din TT. — Supapă de presiune PCV1, PCV2 (figura 9) Sunt necesare două supape de presiune la sistemul cu difuzor de aer dublu pentru o descompunere proporțională a debitului prin controlul contrapresiunii EP ș(cid:13)i a presiunii în DT. Supapele vor fi plasate după SP în EP ș(cid:13)i între PB ș(cid:13)i DT. — Camera de amortizare DC (figura 10) Se instalează o cameră de amortizare la ieș(cid:13)irea din unitatea multi-tuburi pentru a minimiza oscilațiile de presiune din țeava de evacuare EP. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 255 — Difuzor de aer VN (figura 8) Se instalează un difuzor de aer în tunelul de diluare DT pentru a crea o presiune negativă în zona de ieș(cid:13)ire din tubul de transfer TT. Debitul de gaze prin TT se determină prin schimbarea de impuls în zona difuzorului ș(cid:13)i este în principal proporțional cu debitul ventilatorului de presiune PB conducând la un raport de diluare constant. Deoarece schimbul de impuls este afectat de temperatura de ieș(cid:13)ire din TT ș(cid:13)i de diferența de presiune dintre EP ș(cid:13)i DT, raportul real de diluare este puțin mai mic la încărcare mică decât la încărcare mare. — Regulator de debit FC2 (figurile 6, 7, 11 ș(cid:13)i 12; opțional) Se poate folosi un regulator de debit pentru a se controla debitul ventilatorului de presiune PB ș(cid:13)i/sau al exhaustorului SB. Acesta se poate conecta la debitul de evacuare sau la semnalul debitului de combustibil ș(cid:13)i/sau la semnalul diferențial de CO2 sau NOx. Când se foloseș(cid:13)te o alimentare cu aer presurizată (figura 11), FC2 controlează direct debitul de aer. — Aparat de măsură a debitului FM1 (figurile 6, 7, 11 ș(cid:13)i 12) Contor de gaze sau alt instrument de măsură a debitului de aer de diluare; FM1 este opțional dacă PB este reglat să măsoare debitul. — Aparat de măsură a debitului FM2 (figura 12) Contor de gaze sau alt instrument de măsură a debitului de gaze de evacuare diluate; FM2 este opțional dacă exhaustorul SB este reglat să măsoare debitul. — Ventilator de presiune PB (figurile 4, 5, 6, 7, 8, 9 ș(cid:13)i 12) Pentru a controla debitul aerului de diluare, PB poate fi conectat la regulatoarele de debit FC1 sau FC2. PB nu este necesar când se foloseș(cid:13)te un ventil fluture. PB poate fi folosit la măsurarea debitului de aer de diluare dacă este calibrat. — Exhaustor SB (figurile 4, 5, 6, 9, 10 ș(cid:13)i 12) Numai pentru sisteme de prelevare de probe parțiale. SB se poate folosi la măsurarea debitului de gaz diluat de evacuare, dacă este calibrat. — Filtru pentru aer de diluare DAF (figurile 4-12) Se recomandă ca aerul de diluare să fie filtrat ș(cid:13)i trecut prin praf de mangal pentru eliminarea concentrației de fond a hidrocarburilor. Aerul de diluare trebuie să aibă temperatura de 298 K (25 °C) ± 5 K. La cererea constructorului, aerul de diluare este eș(cid:13)antionat conform normelor stabilite pentru a determina nivelul de bază al pulberilor, care poate fi ulterior diminuat din valorile măsurate în gazul diluat de evacuare. — Sonda de eș(cid:13)antionare a pulberilor PSP (figurile 4, 5, 6, 8, 9, 10 ș(cid:13)i 12) Sonda este componenta principală a PTT ș(cid:13)i — trebuie să fie montată cu orientare în amonte într-un punct unde aerul de diluare ș(cid:13)i gazul de evacuare sunt bine amestecate, spre exemplu pe linia mediană a tunelului de diluare DT a sistemului de diluare la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazul de evacuare intră în tunelul de diluare; — trebuie să aibă diametrul interior de minimum 12 mm; — poate fi încălzită la o temperatură a pereților nu mai mare de 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin pre-încălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare in tunelul de diluare; — poate fi izolată. 256 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 — Tunel de diluare DT (figurile 4-12) Tunelul de diluare: — trebuie să aibă o lungime destul de mare ca să permită amestecarea optimă a gazului de evacuare cu aerul de diluare in condițiile unui debit instabil; — trebuie construit din oțel inoxidabil cu: — un raport între grosime ș(cid:13)i diametru de 0,025 sau mai mic pentru tunelul de diluare cu diametru interior mai mare de 75 mm; — grosime nominală a pereților nu mai mică de 1,5 mm pentru tunelul de diluare cu diametru interior egal sau mai mic de 75 mm; — trebuie să aibă diametru de cel puțin 75 mm pentru tipul de probă parțială; — ar fi recomandabil ca acesta să aibă un diametru de cel puțin 25 mm pentru tipul de probă totală. — poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare. — poate fi izolat. Gazele de evacuare ale motorului sunt bine amestecate cu aerul de diluare. Pentru eș(cid:13)antionarea parțială, se verifică calitatea amestecului după introducerea lui în circuit, prin analiza cu CO2 a tunelului cu motorul în funcțiune (în cel puțin patru puncte la distanțe egale). Dacă este nevoie, se foloseș(cid:13)te un orificiu de amestec. Notă: Dacă temperatura mediului din vecinătatea tunelului de diluare DT este sub 293 K (20 °C), se iau măsuri de precauție pentru evitarea pierderilor de pulberi pe pereții reci ai tunelului de diluare. De aceea, se recomandă încălzirea ș(cid:13)i/sau izolarea tunelului în limitele parametrilor menționați mai sus. La încărcare mare a motorului, tunelul poate fi răcit printr-o metodă neagresivă, cum ar fi un ventilator de recirculare, atâta timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C). — Schimbător de căldură HE (figurile 9 ș(cid:13)i 10) Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru menținerea temperaturii de la orificiul de admisie până la exhaustorul SB în limitele a ± 11 K din temperatura medie de operare observată în timpul testului. 1. 2. 1. 2. S i s t e m c o m p l e t d e d i l u a r e a d e b i t u l u i ( f i g u r a 1 3 ) Se descrie un sistem de diluare bazat pe diluarea totală a gazelor de evacuare folosindu-se conceptul de volum constant de probă (CVS). Trebuie măsurat volumul total al amestecului dintre gazele de evacuare ș(cid:13)i aerul de diluare. Se pot folosi fie un PDP, fie un sistem cu CFV. Pentru colectarea ulterioară de pulberi, se trece prin sistemul de eș(cid:13)antionare a pulberilor o probă de gaz diluat de evacuare (punctul 1. 2. 2, figurile 14 ș(cid:13)i 15). Dacă aceasta se face în mod direct, se numeș(cid:13)te diluare unică. Dacă proba este diluată încă o dată în al doilea tunel de diluare, ea se numeș(cid:13)te diluare dublă. Acest procedeu este folositor atunci când nu se pot îndeplini normele de temperatură la suprafața filtrului printr-o singură diluare. Deș(cid:13)i în parte este un sistem de diluare, sistemul de diluare dublă este descris ca o modificare adusă sistemului de prelevare de probe de pulberi la punctul 1. 2. 2, figura 15, deoarece are cele mai multe caracteristici comune cu un sistem tipic de prelevare de probe de pulberi. Emisiile gazoase pot fi analizate ș(cid:13)i în tunelul de diluare al unui sistem complet de diluare. De aceea, sondele de eș(cid:13)antionare pentru componenții gazoș(cid:13)i apar in figura 13, dar nu apar ș(cid:13)i în lista elementelor componente. Parametrii prescriș(cid:13)i apar la punctul 1. 1. 1. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 257 Descrieri – Figura 13 — Țeava de evacuare EP Lungimea țevii de evacuare de la ieș(cid:13)irea din colectorul de evacuare al motorului, din turbina de alimentare sau din sistemul de tratare suplimentară până în tunelul de diluare nu trebuie să aibă mai mult de 10 m. Dacă sistemul are mai mult de 4 m lungime, tot ceea ce depăș(cid:13)eș(cid:13)te 4 m trebuie izolat, cu excepția contorului de fum în linie, dacă acesta este folosit. Grosimea radială a izolației trebuie să fie de cel puțin 25 mm. Conductivitatea termică a materialului de izolație nu trebuie să aibă o valoare mai mare de 0,1 W/(m ∙ K) măsurată la 673 K (400 °C). Pentru a reduce inerția termică a țevii de evacuare, se recomandă un raport între grosime ș(cid:13)i diametru de cel mult 0,015. Folosirea sectoarelor flexibile trebuie limitată la un raport între lungime ș(cid:13)i diametru de cel mult 12. Figura 13 Sistem complet de diluare a debitului Cantitatea totală de gaz de evacuare primară este amestecată în tunelul de diluare DT cu aerul de diluare. Debitul gazului diluat de evacuare se măsoară fie cu o pompă volumetrică (PDP) fie cu un difuzor de aer pentru debit critic (CFV). Se poate folosi un schimbător de căldură sau un compensator electronic de flux pentru prelevarea parțială de probe ș(cid:13)i pentru determinarea debitului. Deoarece determinarea masei pulberilor se bazează pe debitul total al gazului de evacuare diluat, nu este necesară calcularea raportului de diluare. 258 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 — Pompă volumetrică PDP PDP măsoară debitul total de gaz diluat de evacuare din numărul de rotații ale pompei ș(cid:13)i din volumul pompei. Contrapresiunea sistemului de evacuare nu trebuie în mod artificial micș(cid:13)orată prin PDP sau prin sistemul de admisie a aerului de diluare. Contrapresiunea statică a gazului de evacuare cu sistemul CVS în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca CVS să fie conectat, la o viteză ș(cid:13)i încărcare a motorului identice. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea PDP trebuie să se încadreze între ± 6K din temperatura medie de operare observată în timpul testului, când nu s-a folosit un compensator de debit. Compensarea debitului se poate face numai dacă temperatura la orificiul de admisie în PDP nu depăș(cid:13)eș(cid:13)te 50 °C (323 K). — Difuzor de aer pentru debit critic CFV CFV măsoară debitul total al gazului de evacuare diluat prin menținerea lui la nivel minim (debit critic). Contrapresiunea statică a gazului de evacuare cu sistemul CFV în funcțiune trebuie să rămână în limitele a ± 1,5 kPa din presiunea statică măsurată fără ca CFV să fie conectat, la o viteză ș(cid:13)i încărcare a motorului identice. Temperatura amestecului de gaz imediat înaintea CFV trebuie să se încadreze între ± 11 K din temperatura medie de operare observată în timpul testului, când nu s-a folosit un compensator de debit. — Schimbător de căldură HE (opțional dacă se foloseș(cid:13)te EFC) Schimbătorul de căldură trebuie să aibă o capacitate suficientă pentru a menține temperatura în limitele prevăzute mai sus. — Compensator electronic de debit EFC (opțional, dacă se foloseș(cid:13)te HE) Dacă temperatura la admisie în PDP sau în CFV nu este menținută în limitele prevăzute mai sus, este nevoie de un compensator de debit pentru măsurări continue ale debitului ș(cid:13)i pentru controlul eș(cid:13)antioanelor parțiale din sistemul cu pulberi. Pentru aceasta se folosesc semnalele debitului măsurate continuu, corectându-se eș(cid:13)antionul de debit prin filtrele de pulberi ale sistemului de eș(cid:13)antionare a pulberilor (a se vedea figurile 14 ș(cid:13)i 15). — Tunel de diluare DT Tunelul de diluare: — trebuie să fie suficient de mic în diametru încât să producă un flux (numărul lui Reynolds mai mare de 4 000) optim pentru amestecarea completă a gazului de evacuare cu aerul de diluare; poate fi folosit un orificiu de amestec; — trebuie să aibă un diametru de cel puțin 75 mm; — poate fi izolat. Gazul de evacuare al motorului trebuie orientat în aval în punctul în care este introdus în tunelul de diluare ș(cid:13)i trebuie amestecat bine. Atunci când se foloseș(cid:13)te diluarea unică, se transferă o probă din tunelul de diluare în sistemul de prelevare de probe de pulberi (punctul 1. 2. 2, figura 14). Capacitatea PDP ș(cid:13)i CFV trebuie să fie suficient de mare încât să mențină gazul diluat la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de pulberi. Atunci când se foloseș(cid:13)te diluarea dublă, o probă din tunelul de diluare este transferată în cel de-al doilea tunel de diluare unde este încă o dată diluat, iar apoi trece prin filtrele de eș(cid:13)antionare (punctul 1. 2. 2, figura 15). Capacitatea de debit a PDP sau a CFV trebuie să fie suficient de mare pentru a menține fluxul de gaz diluat din DT la o temperatură mai mică sau egală cu 464 K (191 °C) în zona de eș(cid:13)antionare. Sistemul suplimentar de diluare trebuie să producă suficient aer de diluare pentru a menține fluxul de gaz dublu diluat la o temperatură mai mică sau egală cu 325 K (52 °C) chiar înaintea filtrului primar de pulberi. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 259 — Filtru pentru aer de diluare DAF Se recomandă ca aerul de diluare să fie filtrat ș(cid:13)i trecut prin praf de mangal pentru eliminarea concentrației de fond a hidrocarburilor. Aerul de diluare are temperatura de 298 K (25 °C) ± 5K. La cererea constructorului, aerul de diluare trebuie eș(cid:13)antionat conform normelor stabilite pentru a determina nivelul de bază al pulberilor, care poate fi scăzut ulterior din valorile măsurate în gazul diluat de evacuare. — Sonda de eș(cid:13)antionare a pulberilor PSP Sonda este componenta principală a PTT ș(cid:13)i: — trebuie să fie montată cu orientare în amonte, într-un punct unde aerul de diluare ș(cid:13)i gazul de evacuare sunt bine amestecate, spre exemplu, pe linia mediană a tunelului de diluare DT a sistemului de diluare la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazul de evacuare intră în tunelul de diluare; — diametrul interior trebuie să fie de minimum 12 mm; — poate fi încălzită la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin preîncălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare in tunelul de diluare; — poate fi izolată. 1. 2. 2. Sistem de eș(cid:13)antionare a pulberilor (figurile 14 ș(cid:13)i 15) Sistemul de eș(cid:13)antionare a pulberilor este necesar pentru colectarea de pulberi pe filtrul de pulberi. În cazul prelevării de probe totale din debitul parțial de diluare care constă în trecerea întregului eș(cid:13)antion de gaz diluat prin filtru, sistemul (punctul 1. 2. 1. 1, figurile 7 ș(cid:13)i 11) de diluare ș(cid:13)i cel de eș(cid:13)antionare formează o singură unitate. În cazul prelevării de probe parțiale din debitul parțial de diluare sau din debitul total de diluare care constă în trecerea prin filtre a unei părți din gazul diluat, sistemul (punctul 1. 2. 1. 1, figurile 4, 5, 6, 8, 9, 10 ș(cid:13)i 12ș(cid:13)i punctul 1. 2. 1. 2, figura 13) de diluare ș(cid:13)i cel de eș(cid:13)antionare formează unități distincte. În această directivă, sistemul de diluare dublă DDS (figura 15) al unui sistem de diluare completă este considerat o modificare specifică a unui sistem tipic de eș(cid:13)antionare a pulberilor, aș(cid:13)a cum se arată în figura 14. Sistemul de diluare dublă conține toate piesele importante ale sistemului de eș(cid:13)antionare a pulberilor, cum ar fi suporții de filtre sau pompa de eș(cid:13)antionare, având în plus câtva elemente de diluare, cum ar fi furnizorul de aer de diluare ș(cid:13)i un tunel secundar de diluare. Pentru a evita modificările la buclele de control, se recomandă ca pompa de eș(cid:13)antionare să funcționeze continuu în tot procesul de testare. Pentru metoda cu un singur filtru trebuie folosit un sistem de derivație pentru a trece eș(cid:13)antionul prin filtrul de eș(cid:13)antionare în orice moment dorit. Interferențele acestei alternanțe de procedeu asupra buclelor de control trebuie să fie minime. Descrieri – Figurile 14 ș(cid:13)i 15 — Sonda de eș(cid:13)antionare a pulberilor PSP ( figurile 14 ș(cid:13)i 15) Sonda prezentată în aceste figuri este componenta principală a tubului de transfer al pulberilor, PTT. Sonda: — trebuie montată cu orientare în amonte, într-un punct unde aerul de diluare ș(cid:13)i gazul de evacuare sunt bine amestecate, spre exemplu pe linia mediană a tunelului de diluare DT a sistemului de diluare (a se vedea punctul 1. 2. 1), la o distanță aproximativ egală cu 10 diametre de tunel în aval față de punctul în care gazul de evacuare intră în tunelul de diluare; — trebuie să aibă diametrul interior de minimum 12 mm; — poate fi încălzită la o temperatură a pereților nu mai mare de 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin pre-încălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; — poate fi izolată. 260 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 Figura 14 Sistem de eș(cid:13)antionare a pulberilor Se ia un eș(cid:13)antion de aer de evacuare diluat din tunelul de diluare DT al unui sistem de diluare completă sau parțială, prin sonda de eș(cid:13)antionare a pulberilor PSP ș(cid:13)i prin tubul de transfer al pulberilor PTT, cu ajutorul pompei de eș(cid:13)antionare P. Proba este trecută prin suporții de filtre FH ce conțin filtrele pentru probele de pulberi. Debitul probei este controlat de regulatorul de debit FC3. Dacă se foloseș(cid:13)te un compensator electronic de debit EFC (a se vedea figura 13) debitul gazului diluat se foloseș(cid:13)te drept semnal de comandă pentru FC3. 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 261 Figura 15 Sistem de diluare (numai pentru debit complet) Se transferă un eș(cid:13)antion de gaz diluat de evacuare din tunelul de evacuare al sistemului complet de diluare prin sonda de eș(cid:13)antionare a pulberilor PSP ș(cid:13)i prin tubul de transfer al pulberilor PTT către tunelul secundar de diluare unde mai este diluat încă o dată. Proba este trecută apoi prin suporții de filtre FH care conțin filtrele pentru probele de pulberi. Debitul aerului de diluare este de obicei constant, pe când debitul probei este controlat de regulatorul de debit FC3. Dacă se foloseș(cid:13)te un compensator electronic de debit EFC (a se vedea figura 13), debitul total al gazului diluat se foloseș(cid:13)te drept semnal de comandă pentru FC3. — Tub de transfer al pulberilor PTT (figurile 14 ș(cid:13)i 15) Tubul de transfer al pulberilor nu trebuie să depăș(cid:13)ească 1 020 mm în lungime; lungimea lui trebuie redusă ori de câte ori este posibil. Dimensiunile sunt valabile pentru: — tipul de eș(cid:13)antionare parțială a fluxului de diluare parțial ș(cid:13)i pentru sistemul complet de diluare unică de la capătul sondei până la suportul filtrului; — tipul de eș(cid:13)antionare completă a fluxului parțial de diluare de la capătul terminal al tunelului de diluare până la suportul de filtru; — sistemul complet cu diluare dublă de la vârful sondei până la tunelul secundar de diluare. Tubul de transfer: — poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin pre-încălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare in tunelul de diluare; 262 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 — poate fi izolat. — Tunel secundar de diluare SDT (figura 15) Tunelul secundar de diluare trebuie să aibă un diametru minim de 75 mm ș(cid:13)i o lungime suficientă pentru a permite un timp de trecere a eș(cid:13)antionului dublu diluat de cel puțin 0,25 secunde. Suportul filtrului primar FH trebuie plasat în limitele a 300 mm de la ieș(cid:13)irea din SDT. Tunelul secundar de diluare: — poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin pre-încălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C) înainte de introducerea gazelor de evacuare în tunelul de diluare; — poate fi izolat. — Suportul (Suporții) de filtre FH (figurile 14 ș(cid:13)i 15) Pentru filtrul primar ș(cid:13)i pentru cele de rezervă se pot folosi niș(cid:13)e comune sau separate. Trebuie îndeplinite prevederile din anexa III apendicele 1 punctul 1. 5. 1. 3. Suportul (Suporții) de filtre: — poate fi încălzit la o temperatură a pereților de cel mult 325 K (52 °C) prin încălzire directă sau prin pre-încălzirea aerului de diluare, cu condiția ca temperatura aerului să nu depăș(cid:13)ească 325 K (52 °C); — poate fi izolat. — Pompă de eș(cid:13)antionare P (figurile 14 ș(cid:13)i 15) Proba de eș(cid:13)antionare a pulberilor trebuie plasată la o distanță suficientă de tunel pentru a menține temperatura gazului la admisie constantă (± 3 K), dacă nu se foloseș(cid:13)te corectarea debitului prin FC3. — Pompă pentru aer de diluare DP (figura 15) (numai pentru diluare dublă completă) Pompa pentru aer de diluare trebuie astfel plasată încât aerul pentru diluarea secundară să fie furnizat la o temperatură de 298 K (25 °C) ± 5 K. — Regulator de debit FC3 (figurile 14 ș(cid:13)i 15) Trebuie folosit un regulator de debit pentru a compensa debitul probei de pulberi în cazul variațiilor de temperatură sau contrapresiune din circuitul probei, dacă nu există alte mijloace. Regulatorul de debit este necesar dacă se foloseș(cid:13)te un compensator electronic de debit EFC (figura 13). — Aparat de măsură a debitului FM3 (figurile 14 ș(cid:13)i 15) (debit al probei de pulberi) Contorul de gaz sau instrumentul pentru debit trebuie plasat la o distanță suficientă de sonda de eș(cid:13)antionare pentru a menține temperatura gazului la admisie constantă (± 3 K), dacă nu se foloseș(cid:13)te corectarea debitului prin FC3. — Aparat de măsură a debitului FM4 (figura 15) (aer de diluare, numai pentru diluare completă dublă) Contorul de gaz sau instrumentul de debit trebuie plasat astfel încât temperatura aerului la admisie să rămână constantă, la 298 K (25 °C) ± 5 K. — Robinet cu bilă BV (opțional) Robinetul cu bilă trebuie să aibă un diametru nu mai mic decât diametrul interior al tubului de eș(cid:13)antionare ș(cid:13)i un timp de comutare mai mic de 0,5 secunde. Notă: Dacă temperatura mediului din vecinătatea PSP, PTT, SDT ș(cid:13)i FH este sub 293 K (20 °C), trebuie luate măsuri de precauție pentru evitarea pierderilor de pulberi pe pereții reci ai acestor piese. De aceea, se recomandă încălzirea ș(cid:13)i/sau izolarea pieselor în limitele parametrilor menționați în descrierile corespunzătoare fiecăreia. Se recomandă, de asemenea, ca temperatura suprafeței filtrului în timpul eș(cid:13)antionării să nu scadă sub 293 K (20 °C). În cazul supraîncărcării motorului, piesele menționate mai sus pot fi răcite printr-o metodă neagresivă, cum ar fi un ventilator de recirculare, atâta timp cât temperatura mediului de răcire nu scade sub 293 K (20 °C). 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 263 ANEXA VI 264 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 265 Apendicele 1 266 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 267 ANEXA VII SISTEMUL DE NUMEROTARE A CERTIFICATELOR DE OMOLOGARE [a se vedea articolul 4 alineatul (2)] 1. Numărul constă din cinci secțiuni separate de caracterul „*”. Secțiunea 1: litera de tipar „e” urmată de litera (literele) distinctive sau numărul statului membru care acordă omologarea. pentru Germania 1 pentru Franța 2 pentru Italia 3 pentru Țările de Jos 4 pentru Suedia 5 pentru Belgia 6 9 pentru Spania 11 pentru Regatul Unit 12 pentru Austria 13 pentru Luxemburg 17 pentru Finlanda 18 pentru Danemarca 21 pentru Portugalia 23 pentru Grecia IRL pentru Irlanda Secțiunea 2: numărul prezentei directive. Deoarece conține date de aplicare ș(cid:13)i standarde tehnice diferite, se vor adăuga două caractere alfabetice. Aceste caractere se referă la date diferite ale aplicațiilor pentru etapele de rigurozitate ș(cid:13)i la utilizarea motorului pentru diferite specificații ale mecanismelor mobile, în temeiul cărora a fost acordată omologarea. Primul caracter este descris în articolul 9. Al doilea caracter este descris în anexa 1 punctul 1 cu referiri la procedeul de testare definit în anexa III punctul 3. 6. Secțiunea 3: numărul celei mai recente directive care modifică directiva privind omologarea. Dacă este cazul, se adaugă alte două caractere alfabetice, în funcție de condițiile descrise la punctul 2, chiar dacă în urma noilor parametri a trebuit schimbat doar unul dintre caractere. Dacă nu apare nici o schimbare a acestor caractere, ele trebuie omise. Secțiunea 4: un număr secvențial format din patru cifre (cu zero introductiv, după caz) pentru a indica numărul omologării de bază. Succesiunea va începe de la 0001. Secțiunea 5: un număr secvențial format din două cifre (cu zero introductiv, după caz) pentru a indica prelungirea. Succesiunea va începe de la 01 pentru fiecare număr al omologării de bază. 2. Exemplu pentru a treia omologare (deocamdată, fără nici o prelungire) corespunzătoare datei cererii A (stadiul I, gama de putere superioară) ș(cid:13)i utilizării motorului pentru specificația A a mecanismelor mobile, emisă de către Regatul Unit: e 11*98/…AA*00/000XX*0003*00 3. Exemplu pentru a doua prelungire a celei de-a patra omologări corespunzătoare datei utilizării E (stadiul II, gama de putere medie) pentru aceeaș(cid:13)i specificație de mecanism (A), emisă de către Germania: e 1*01/…EA*00/000XX*0004*02 268 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 ANEXA VIII 13/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 269 ANEXA IX 270 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 13/vol. 22 X A X E N A