title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen - talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden - kanssa sosiaalialalla"

eurovoc_concepts:
EU policy
European social policy
association
collective activities
voluntary organisation

text: C 73/92 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 Ryhmä on tyytyväinen komission analyysiin. Se tukee toimintaehdotuksia yleisesti ottaen ja toivoo, että niistä on apua jäsenvaltioille niiden pyrkiessa voittamaan ongelmat. Ryhmän mielestä etenkin seuraavia näkökohtia olisi tarkasteltava yksityiskohtaisesti: – etuusrakenne ja etuuksien keskinäiset suhteet; – etuuksien kohdistaminen niitä eniten tarvitseville; – pitkäaikaisten etuuksien nauttijoiden auttaminen palaamaan työelämään; – pienipalkkaisten verotuksen ja etuuksien kytkeminen toisiinsa aiempaa paremmin työntekoa suosivin kannustimin; – yksilövastuun korostaminen; – asteittainen siirtyminen kohti ainakin joidenkin eläke-etujen pitkäaikaista rahastoimista – julkisten ja yksityisten järjestelyiden lisääntyvä kumppanuus. Päätteeksi ryhmä onnittelee komissiota sen pyrkimyksistä poistaa vapaan liikkumisen esteitä sosiaalisen suojelun alalta. ” ANDRADE, BAGLIANO, BARROS VALE, BEALE, BOUSSAT, BREDIMA SAVOPOULOU, BURANI, BYRNE, DE NORRE, DONOVAN, FRANZ, GARDNER, GAUDER, GIESECKE, HAMRO-DROTZ, HORNUNG-DRAUS, JOHANSEN, KIELMAN, KONTIO, LEHNHOFF, LEVITT, LINSSEN, LITTLE, MALOSSE, MEGHEN, MOBBS, MORGAN, NOORDWAL, RAVOET, REGNELL, REITE- RER, SIRKEINEN, WALKER, WHITWORTH. Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen – talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden – kanssa sosiaalialalla” (98/C 73/23) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 20. maaliskuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta ”Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen – talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden – kanssa sosiaalialalla”. Asian valmistelusta vastannut sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto antoi lausuntonsa 17. lokakuuta 1997. Esittelijä oli Soscha zu Eulenburg. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 350. täysistunnossaan (joulukuun 10. päivän 1997 kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 75 ääntä puolesta, 6 vastaan, ja 7 pidättyi äänestämästä. HYVA¨ NTEKEVA¨ ISYYSJA¨ RJESTO¨ - YHTEISTYO¨ JEN – TALOUS- JA YHTEISKUNTAELA¨ MA¨ N TOI- MIJOIDEN – KANSSA Alkusanat Hyväntekeväisyysjärjestöjen työ on eurooppalaisen hy- vinvointivaltion eräs ilmentymä. Hyväntekeväisyys- järjestöjen moninaisilla palveluilla ja laitoksilla on juurensa historiassa. Taloudellisen edistyksen ohessa syntyi kehityskulkuja, jotka johtivat yhteiskunnalliseen epätasa-arvoon ja kurjistumiseen. 1800-luvulla alkanut teollistuminen sai aikaan syviä muutoksia jokapäiväi- sessä elämässä. Kirkot ja niiden uskonnolliset yhteisöt, varakkaat porvarit ja aateli sekä erilaiset yhteiskunnalli- set järjestöt, kuten työnväenyhdistykset, tekivät työtä sosiaalialalla. Ne perustivat sosiaalipalveluja ja -laitok- sia. Monissa Euroopan maissa valtio vetäytyi taka-alalle ja alkoi toimia sosiaalialalla vasta varsin myöhään, kun kunkin valtion sosiaalisen suojelun järjestelmä kehittyi. Hyväntekeväisyysjärjestöt eivät ole ainoastaan sosiaali- palvelujen ja -laitosten ylläpitäjiä, ne myös motivoivat kansalaisia toimimaan vapaaehtoisesti yleisen hyödyn puolesta ja katsovat olevansa avun tarpeessa olevien henkilöiden asianajajia. Ne noudattavat toimissaan yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden periaatetta. Hyväntekeväisyysjärjestöt ovat osa ”kolmatta” sektoria, jolla on tärkeä merkitys Euroopan kansantalouksille ja joka on hyvin monitahoinen ilmiö. Sitä ei voi rajata yksiselitteisesti eikä lopullisesti. Erilaiset kansalliset kulttuurit, erilaiset toimintatasot ja ennen kaikkea aivan 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/93 erilaiset lähtökohdat (kuten porvariston hyväntekeväi- syyspyrkimykset ja kirkkojen hyväntekeväisyystoiminta ja työväenliikkeen tukimuodot) ovat osaltaan vaikutta- neet siihen, että kolmas sektori on kirjava ilmiö. Juuri tämä monitahoisuus antaa sille kuitenkin tyypillisen eurooppalaisen leiman. Kolmannen sektorin läsnäolo antaa myös eurooppalaiselle hyvinvointivaltiolle erityi- sen vivahteen. Kolmas sektori on se talouden osa-alue, jolla kansalais- liittymättä ten osallistumishalu ilmenee välittömästi ansioon tai valtiollisiin intresseihin. Yleensä kaikissa yhteisömaissa on ”henkilöyhteisöjä”, joille on tyypillistä henkilökohtainen, vapaa ja vapaaehtoinen osallistumi- nen ja joissa osakkaat eivät sijoita yhtiöpääomaan tai tavoittele henkilökohtaista voittoa. Näitä yhteisöjä on kolmenlaisia: osuuskuntia, keskinäisiä vakuutusyhtiöitä ja yhdistyksiä. Osuuskuntien ja vakuutusyhtiöiden osal- ta liittyminen oikeuttaa palvelujen ja muiden suorittei- den saamiseen. Yhdistysten suhteen näin ei kaikissa tapauksissa ole, ja ne voivat toimia myös sellaisten henkilöiden hyväksi, jotka eivät ole niiden jäseniä. Hyväntekeväisyysjärjestöjen toiminta kohdistuu pe- riaatteessa suureen yleisöön. Tämän mukaisesti palvelu- jen saajat ovat sosiaalisiin vaikeuksiin joutuneita henki- löitä tai kansalaisia, jotka tarvitsevat sosiaaliapua ajoit- tain tai pitkäaikaisesti. Palvelujen tarjonnalla ei tavoitel- la voittoa, eikä sen yhteydessä näin ollen pyritä markkinatalouden mukaisiin valintoihin. Yleishyödyl- listen yhdistysten haasteena on nykyisin sosiaalisten tarpeiden tyydytyksen järjestelmällinen kaupallistumi- nen. Jos yleishyödylliset yhdistykset olisivat kokonaan riippuvaisia sääntelemättömästä kilpailusta ja voittoa tavoittelevista palvelujen tarjoajista, ne toimisivat kul- loisenkin tavoitteensa mukaan vain voittoa tuottavilla sosiaaliavun aloilla. Hyväntekeväisyysjärjestöjen olisi tällöin vaikea ylläpitää tehtäväänsä yleisenä sosiaalipo- liittisena huoltajana jo siihen liittyvien huomattavien kiinteiden kustannusten vuoksi. Hyväntekeväisyysjärjestöt eivät kuitenkaan ole pelkkiä sosiaalipalvelujen tarjoajia. Niille ominainen vapaaeh- toistyö ilmentää niiden nivoutumista kansalaisten väli- seen vuoropuheluun. Mahdollisimman monien kansa- laisten vapaaehtoinen sosiaalinen työ on välttämätöntä sosiaalisen yhteisön rakentamiselle ja laajentamiselle. Läheisyysajatusta toteutetaan monissa yhteyksissä, esi- merkkeinä mainittakoon tukiryhmät, naapuriapu, maal- likkoapu, luottamustehtävät, kansalaistoiminta, kirkol- liset yhteisöt ja muut järjestöt. Tämä toiminta kiteytyy hyväntekeväisyysjärjestöissä. Käsillä olevassa lausunnossa rajoitutaan käsittelemään jäljempänä määritellyn mukaisia hyväntekeväisyys- järjestöjä, joiden toiminnan tavoitteena on yhteiskunnallinen solidaari- suus, unohtamatta niiden yhtäläisyyksiä muiden ”henki- löyhteisöjen” kanssa. Näin pyritään myös ottamaan joilla tarkoitetaan organisaatioita, huomioon moninaiset oikeudelliset puitteet, joissa so- siaalityötä tehdään. 1. Johdanto 1. 1. Hyväntekeväisyysjärjestöjä on kaikissa Euroo- pan unionin jäsenvaltioissa. Ne ovat yleensä kaikkialla tärkeitä tekijöitä sosiaalisen suojelun alalla ja toimivat: – sosiaalisten oikeuksien puolustajina, – vaikeuksissa olevien ja syrjäytyneiden asianajajina, – vapaaehtoisen sosiaalisen toiminnan levittäjinä, – sosiaalipoliittisen edistyksen foorumeina, – innovaatioiden välittäjinä sosiaaliavun kehittyessä, – edustuksellisina ja demokraattisesti toimivina yhdis- tyksinä tai vastaavan oikeusmuodon omaavina järjestöinä, – sosiaalipalvelujen ja -laitosten yleishyödyllisinä, voit- toa tavoittelemattomina ylläpitäjinä. 1. 2. Hyväntekeväisyysjärjestöjen tyydyttämät tar- peet (apu sosiaalisissa ahdinkotilanteissa ja sairauden kohdatessa sekä yksinäisille, syrjäytyneille, vammaisille jne. annettava apu) lisääntyvät jatkuvasti ja muuttuvat yhä monitahoisemmiksi. Hyväntekeväisyysjärjestöt vai- kuttavat toimillaan julkisen sektorin tarjoamien palvelu- jen laatuun. Voittoa tavoittelevalla sektorilla niiden vaikutus näkyy siinä, että asiakkaat tulevat erilaisista yhteiskuntaryhmistä. Näin hyväntekeväisyysjärjestöt ta- kaavat osaltaan solidaarisuuden ja vastuun yhteiskun- nassa. 1. 3. Hyväntekeväisyysjärjestöjen toiminta perustuu vapaaehtoistyöntekijöiden panokseen. Vapaaehtoistyö täydentää palkallista työtä eikä ole sen vaihtoehto, sillä palkallinen työ takaa kuitenkin jatkuvuuden ja ammattitaidon. Vapaaehtoinen, luottamuspohjainen työ ei ole koskaan korvike, vaan se on kansalaisten osallistumista yhteisön muotoutumiseen. Vapaaehtois- työntekijät tekevät työtään omien käsitystensä mukai- sesti. Vapaaehtoistyö on yksi väline, joka ilmentää vapauden ja vastuun yhteyttä demokraattisessa yhteis- kunnassa. 1. 4. Hyväntekeväisyysjärjestöjen merkitystä koko- naistalouden kannalta aliarvioidaan usein. Hyvänteke- väisyysjärjestöt sijoittuvat julkisen sektorin ja vapaiden markkinoiden välimaastoon. Kansalaisjärjestöinä ne eivät lain mukaan ole velvoitettuja tarjoamaan palvelu- jaan vaan toimivat vapaaehtoiselta pohjalta. Toisin kuin vapailla markkinoilla hyväntekeväisyysjärjestöt eivät yksityisyritysten tapaan tavoittele voittoa. Myös Euroo- pan tuomioistuin on hiljattain ottanut huomioon hyvän- tekeväisyysjärjestöjen erityisaseman, ja valtiot ovat yh- teisöoikeuden mukaan vapaita asettamaan kyseiset lai- tokset etusijalle muihin, ansiosuuntautuneisiin yrityksiin nähden (asia C–70/95 – Sodemare vastaan Lombardian C 73/94 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 alue). Hyväntekeväisyysjärjestöt ovat huomattavan suu- ria, kuten liitteessä 1 yksityiskohtaisesti esitetään. 1. 4. 1. Tämän lisäksi hyväntekeväisyysjärjestöt voivat myös jopa pysähtyneillä tai hitaasti kasvavilla työmark- kinoilla tietyssä määrin vaikuttaa työpaikkojen luomi- seen. Hyväntekeväisyysyhdistysten käyttämillä varoilla on korkea hyötyarvo, sillä: – varat käytetään erittäin keskitetysti kohteisiin, joissa sosiaaliset ongelmat ovat suurimmat, – varoja käytetään suuren vapaaehtoisjoukon toimin- nan tukemiseen, – varoja täydennetään kansalaisten antamin lahjoi- tuksin. 1. 5. Hyväntekeväisyysjärjestöt tunnustetaan EU:ssa sosiaalipoliittisiksi toimijoiksi (ks. liite 2). Maastrichtin sopimuksen päätösasiakirjaan on liitetty seuraava julis- tus N:o 23: ”Konferenssi korostaa sitä merkitystä, joka on Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 117 artik- lan tavoitteiden saavuttamiseksi yhteisön sekä hyvänte- keväisyysjärjestöjen sekä sosiaalilaitoksista ja sosiaali- palveluista vastaavien säätiöiden välisellä yhteistyöllä. ” Julistus otettiin huomioon Amsterdamin sopimuksessa sikäli, että se kytkettiin EY-sopimuksen 117 artiklan sosiaalipolitiikan periaatteita koskeviin määräyksiin. Sopimus sai entistä enemmän merkitystä, kun sosiaalipo- litiikasta tehty pöytäkirja liitettiin siihen. 1. 6. Tämän lisäksi Amsterdamin sopimuksessa on julistus vapaaehtoispalvelusta, jota ei kuitenkaan rajoi- teta sosiaalityöhön. Julistus kuuluu seuraavasti: ”Konferenssi myöntää vapaaehtoispalvelun mer- kittävän osuuden yhteiskunnallisen yhteisvastuulli- suuden kehittämisessä. Yhteisö kannustaa vapaaeh- toisjärjestöjen eurooppalaista ulottuvuutta painotta- malla erityisesti tiedon ja kokemusten vaihtoa sekä nuorten ja iäkkäiden osallistumista vapaaehtois- työhön. ” tämässä kuulemistilaisuudessa. Julistuksessa N:o 23 mainittujen hyväntekeväisyysjärjestöjen ylläpitämien ”palvelujen ja laitosten” käsite on tulkittava laajasti. Sillä tarkoitetaan kaikkia järjestöjä, jotka tekevät pitkäjännitteistä ja -vaikutteista työtä millaisesta sosiaa- liavusta tahansa riippuvaisten henkilöiden hyväksi (eri tavoin järjestyneiden hyväntekeväisyysjärjestöjen eri- tyispiirteistä ks. liite 2). 2. 3. Vain tulkitsemalla julistusta näin taataan, että hyväntekeväisyysjärjestöjen erilainen asema EU:n jäsen- valtioissa voidaan ottaa huomioon. Hyväntekeväisyys- järjestöjen toiminta ulottuu kunkin valtion sosiaalikult- tuurin ja -politiikan mukaan tarjotusta avusta ja henki- löiden aktivoimisesta ja opastamisesta selviytymään omin neuvoin tai ottamaan apua vastaan aina sosiaalia- lalla toimivien yleishyödyllisten yritysten ylläpitoon. Kaikkien toimien yhteisenä tavoitteena on taata tietyissä elämäntilanteissa oleville henkilöille heidän tarvitse- mansa tuki. Vain näin julistus N:o 23 saa yhteisötasolla tavoitteena olevan eurooppalaisen ulottuvuuden. oma, kielellisen kulloisenkin Erityisesti on otettava huomioon, että käsitteellä 2. 4. ”hyväntekeväisyysjärjestöt” on kaikissa EU:n virallisissa kielissä kulttuurin värittämä merkitys. Näitä erivivahteisia käsitteitä ei voi noin vain yhtenäistää, sillä hyväntekeväisyysjärjestöjen asema riippuu täysin kunkin maan poliittisista ja oikeu- dellisista puite-ehdoista. EU:n tasolla kyse on kuitenkin yhteisöoikeudellisesti itsenäisestä käsitteestä, joka tar- vitsee pysyvän eurooppalaisen tulkinnan yhteisössä ja jäsenvaltioissa. Juuri tämä on talous- ja sosiaalikomitean oma-aloitteisen lausunnon yksi erityistavoite. 3. Perustelut EU:n ja hyväntekeväisyysjärjestöjen yh- teistyön vahvistamiselle 2. Talous- ja sosiaalikomitean oma-aloitteisen lausun- non tavoite Talous- ja sosiaalikomitean oma-aloitteisen lau- 2. 1. sunnon tavoitteena on ensinnäkin tietoisuuden vahvista- minen hyväntekeväisyysjärjestöjen roolista ja merkityk- sestä Euroopan talous- ja yhteiskuntaelämän kumppa- neina sekä sosiaalipolitiikan eri alojen tärkeinä toimijoi- toimenpide- esitetään konkreettisia na. Toiseksi ehdotuksia hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa tehtävän yhteistyön institutionaaliseksi juurruttamiseksi ja syste- moimiseksi. 2. 2. Lausunnon lähtökohtana on Maastrichtin sopi- muksen päätösasiakirjassa oleva julistus N:o 23 yhteis- työstä hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa. Tähän julis- tukseen kuuluu myös yhteistyö kaikkien sosiaalialalla toimivien järjestöjen kanssa, mikä vastaa myös kyseisten järjestöjen yksimielistä kantaa valmisteluryhmän-järjes- 3. 1. Sosiaalipolitiikan tulee perustua solidaarisuus- ja läheisyysperiaatteisiin. Mitä tulee hyväntekeväisyys- järjestöihin sosiaalisen suojelun toimijoina solidaarisuu- den ja yhteiskunnallisen yhteenkuuluvuuden merkityk- sessä, ei näitä periaatteita ole yhteisöoikeudellisesti ja poliittisesti suinkaan vielä täysin tunnustettu hyvänteke- väisyysjärjestöjen ja sosiaalipoliittisten palvelujen julkis- ten ylläpitäjien välisessä suhteessa. Esimerkiksi EU- sopimuksessa mainittu läheisyysperiaate on tähän men- nessä koskenut vain yhteisön ja jäsenvaltioiden välistä suhdetta. Verrattaessa hyväntekeväisyysjärjestöjen toi- mintaa valtiollisten, kunnallisten tai yksityisten kaupalli- sin tarkoitusperin toimivien instituutioiden toimintaan tasavertaisuuden perusteella ilmenee ainakin yhteisöta- solla monia avoimia kysymyksiä. Näitä periaatteita aletaan kuitenkin ottaa huomioon, mistä on esimerkkinä edellä mainittu julistus N:o 23 yhteistyöstä hyvänteke- väisyysjärjestöjen kanssa. Ilman mainittujen periaattei- den yhteydessä käytävää poliittista taustakeskustelua julistuksella ei olisi erityistä merkitystä. 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/95 3. 2. Jäsenvaltioiden sosiaalisen suojelun järjestel- missä ja myös yhtenäistyvän Euroopan unionin tasolla hyväntekeväisyysjärjestöt ovat tärkeä taloudellinen ja yhteiskunnallinen ryhmä. Jo tästä syystä talous- ja sosiaalikomitea on tyytyväinen, että sen jäseninä on hyväntekeväisyysjärjestöjen edustajia. Tämän ryhmän riittävä edustus komiteassa parantaa mahdollisuuksia toteuttaa tavoiteltua kansalaisten keskinäistä vuoropu- helua. 3. 3. Huolimatta sosiaalisen suojelun järjestelmien erilaisuudesta EU:n jäsenvaltioissa ollaan yhä enemmän yhtä mieltä siitä, että valtio on tehnyt oikean ratkaisun ottaessaan hyväntekeväisyysjärjestöjen tarjoaman avun osaksi sosiaalisen suojelun puitteissa annettavaa julkista apua vähentämättä kuitenkaan hyväntekeväisyysjärjes- töjen itsenäisyyttä. Hyväntekeväisyysjärjestöjen työ ja palvelut täydentävät valtion sosiaalipolitiikkaa, mutta ne eivät korvaa sitä. Valtio ei saa vetäytyä vastuustaan sosiaalipalvelujen tarjoajana ja siirtää tätä tehtävää hyväntekeväisyysjärjestöille. Ensinnäkin lähdetään siitä, etteivät valtion laitokset yksinään pysty tarjoamaan tarvittavaa apua, vaan tähän päästään vain julkisten palvelujen ja itsenäisten hyväntekeväisyysjärjestöjen yh- teistyöllä. Toisaalta on myös havaittu, että hyvänteke- väisyysjärjestöt pystyvät tarjoamaan sosiaalipalveluja usein muita edullisemmin ja kohdistamaan ne paremmin tarpeita vastaavasti. 3. 4. Hyväntekeväisyysjärjestöt myös kilpailevat yksi- tyisten ja kaupallisten laitosten kanssa. Ne puoltavat kilpailua erityisesti silloin, kun näin kasvatetaan tehok- kuutta ja parannetaan apuvälineitä ja -menetelmiä ja kun kilpailu syntyy sosiaalipalveluja koskevien yhteisten laatuperusteiden ja selvästi määriteltävien samojen tar- peiden pohjalta. Markkinataloudelliset tekijät eivät kuitenkaan saa yleisesti ottaen vaikuttaa toimintaan, jos se tapahtuu avun tarpeessa olevien kustannuksella. Puhtaasti markkinataloudellinen, voiton maksimointiin tähtäävä malli ei sovellu sosiaalialalle yleisenä periaat- teena. 3. 5. Tämän oma-aloitteisen lausunnon laatimisen tärkeimpiä syitä on – kuten valmisteluryhmän ensimmäi- seen kokoukseen kutsuttujen järjestöjen kuulemisen perusteella myös todettiin – yhteinen poliittinen käsitys siitä, että hyväntekeväisyysjärjestöjen kaltaiset organi- saatiot, jotka ylläpitävät EU:n jäsenvaltioissa sosiaalisia palveluja ja laitoksia, ovat avainasemassa pyrittäessä saamaan kaikki kansalaiset mahdollisuuksien mukaan osallistumaan yhteiskuntarauhan rakentamiseen sekä tarjottaessa kansalaisille todella tarpeellisia sosiaalipal- veluja. 3. 5. 1. Sekä euroopan- että maailmanlaajuisesti ha- vaittavan, kaikkia yhteiskunnallisia toimintoja koske- van säästösuuntauksen vaarana on mm. se, että yhä useammat ovat joutumassa sosiaalipalvelujen ulkopuo- lelle. Tämä syrjäytyminen uhkaa kyseisten henkilöiden ihmisarvoa, joka voidaan säilyttää vain takaamalla sosiaaliset vähimmäispalvelut. Yhteisvastuun periaat- teen tulee kauttaaltaan ohjata yhteiskunnallista kehi- tystä. 4. Ehdotuksia 4. 1. Tärkeä hyväntekeväisyysjärjestöjen tehtävä on tuoda julkisuudessa riittämättömästi edustettuina ole- vien syrjäytyneiden toiveet julkiseen keskusteluun ja lainsäädäntöprosesseihin. Tämän vuoksi yhteisötasolla on – kuultava hyväntekeväisyysjärjestöjä, – tunnustettava hyväntekeväisyysjärjestöjen erityismer- kitys sosiaalisten oikeuksien puolustajina ja sosiaali- palvelujen tarjoajina, – edistettävä eurooppalaisten hyväntekeväisyysjärjest- öjen keskinäistä sekä yhteisön kanssa tehtävää yh- teistyötä. Tässä yhteydessä on ratkaisevaa, ettei hyväntekeväisyys- järjestöjen kanssa tehtävä yhteistyö määräydy komission pääosastojen sisäisen organisaatiorakenteen mukaisesti. Komissio ei kuitenkaan ole tähän mennessä toteuttanut institutionaalisia erityistoimia, jotka liittyisivät nimen- omaan julistukseen N:o 23 ja siinä mainittuun sosiaalipo- litiikan alaan. Näin ollen seuraavissa ehdotuksissa anne- taan vain suosituksia julistuksen N:o 23 soveltamismah- dollisuuksista. 4. 2. Komissio voisi luoda selkeitä vastuualueita esi- merkiksi pääosastossa V ”Työllisyys, sosiaalihuolto, koulutus” yhteisön ja hyväntekeväisyysjärjestöjen väli- sen yhteistyön koordinoimiseksi ja kehittämiseksi edel- leen. Pitää selvittää, millä tavoin hyväntekeväisyys- järjestöt toimivat eri jäsenmaissa ja millaisia tehtäviä ne sosiaalialalla hoitavat. Myös pitäisi saada tarkempaa tilastollista tietoa hyväntekeväisyysjärjestöjen yhteis- kunnallisesta roolista EU:ssa ja erityisesti niiden te- kemästä vapaaehtoistyöstä. Komission tulee selvittää, onko sillä valmiiksi käytössään välineitä näiden tehtä- vien hoitamiseksi vai pitääkö tällaisia välineitä kehittää. 4. 3. Myös pääosasto XXIII:n ”Yrityspolitiikka, vähittäiskauppa, turismi ja osuuskunnat” hallinnollisiin toimiin olisi sovellettava samaa, mikäli yleishyödyllisiä yhdistyksiä koskevan komission tiedonannon perusteel- la päätetään uusista hallintojärjestelyistä, joiden yhtey- dessä myös sosiaalipalvelujen ja -laitosten ylläpitäjinä toimivien hyväntekeväisyysjärjestöjen erityispiirteet voi- taisiin ottaa huomioon. Kaiken kaikkiaan on kuitenkin varmistettava, ettei vapaan hyväntekeväisyyden sosiaali- poliittista kokonaisulottuvuutta käsitellä ainoastaan talous- ja yritysnäkökohdista. 4. 4. Komission olisi tukikäytänteissään otettava huo- mioon hyväntekeväisyysjärjestöjen erityistilanne. Haku- menettelyjen ei tulisi estää tai vaikeuttaa hyväntekeväi- C 73/96 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 syysjärjestöjen osallistumista. Yhteisrahoituksessa olisi hyväksyttävä kaikki hyväntekeväisyysjärjestöjen tava- nomaiset rahoituslähteet mukaan lukien vapaaehtoinen ja palkaton työ. 4. 5. Yhteistyökäytännön kannalta olisi tärkeää suun- nitella meneillään olevia, hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa tehtävää yhteistyötä koskevia kokeiluhankkeita jatkava vastaava tukipolitiikka, ”Yhteistyö hyvänteke- väisyysjärjestöjen kanssa”. Tukiohjelmasta tulisi tehdä neuvoston päätös. Tärkeimpänä tavoitteena olisi oltava tiedon- 4. 5. 1. ja mielipiteenvaihto hyväntekeväisyysjärjestöjen keski- näisen yhteistyön parhaista käytänteistä niille tyypillis- ten erityisresurssien hankinnassa, joka tapahtuu ennen kaikkea yhteistyössä vapaaehtoistyöntekijöiden kanssa. 4. 5. 2. Tämä voitaisiin toteuttaa myös samalla kun edistetään käytännössä Euroopan vapaaehtoispalvelua, kuten Amsterdamin sopimukseen liitetyssä uudessa julis- tuksessa kaavaillaan. Kolmen vuoden kuluttua olisi 4. 6. tarkistettava uuden oma-aloitteisen lausunnon yhteydessä, miten tämän oma-aloitteisen lausunnon ehdotukset on toteu- tettu ja mitä uusia ehdotuksia ja aloitteita tämän pohjalta voidaan kehittää. Bryssel, 10. joulukuuta 1997. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS LIITE I Tilastotietoja hyväntekeväisyysjärjestöjen taloudellisesta merkityksestä Eurooppalaisista hyväntekeväisyysjärjestöistä (sama koskee kolmatta sektoria kokonaisuudessaan) on hyvin vähän luotettavia tilastoja. Luotaessa tilastoja kolmannesta sektorista ja hyväntekeväisyysjärjes- töistä päävaikeutena ovat niiden maittain vaihtelevat rakenteet. Erot johtuvat erilaisista historiallisista ja poliittisista sekä myös uskonnollisista ja kulttuurisista kehityskuluista. Vertailulukujen puute on osaltaan vaikuttanut EU:ssa toimivien hyväntekeväisyysjärjestöjen yhteiskunnallisen ja taloudellisen merkityksen aliarviointiin. Seuraavat kolme taulukkoa pohjautuvat pääasiassa teokseen Salamon, Laster M. ; Anheier, Helmut K. ; Sokolowski, S. Wojciech, and associates: The Emerging Sector: A Statistical Supplement – The Johns Hopkins University Institute for Policy Studies, Baltimore 1996. Lukuja verrataan seuraavan komission julkaisun lukuihin: European Communities – Commission (DG XXIII): The cooperative, mutual and non-profit sector in the European Union – Office for Official Publications of the European Communities, Luxembourg 1997. Mainitut luvut ovat peräisin epävirallisista tilastoista tai tilastoista, joiden laatimisesta EU:n jäsenvaltiot ovat sopineet keskenään. Näiden kolmen tilaston luotettavuuden arvioimiseksi kerrotaan seuraavassa pääkohdittain tärkeimmästä tässä hyödynnetystä tutkimuksesta. Taustaa Kansainvälisesti vertailukelpoisten tilastotietojen laatimiseksi Baltimoressa sijaitseva Johns Hopkins University Institute for Policy Studies on aloittanut tutkimusohjelman useissa maissa, joiden joukkoon kuuluu myös viisi EU:n jäsenvaltiota. Tutkimuksessa on määrä selvittää kolmannen sektorin yhteiskunnal- linen ja taloudellinen merkitys. Tutkimusmenetelmässä kiinnitettiin tiukasti huomiota siihen, että tutkituista maista laaditut tilastot ovat keskenään vertailukelpoisia. Johns Hopkins -yliopiston tutkimuksessa tutkittiin viiden EU:n jäsenvaltion – Ranskan, Saksan, Italian, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan – (sekä mm. Unkarin, Japanin ja Yhdysvaltojen) kolmannen sektorin koko alaa samalla tutkimusmenetelmällä. Tutkimuksen piiriin kuului yleishyödyllisiä järjestöjä, jotka: – eivät tavoittele voittoa, – omaavat virallisen rakenteen, 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/97 – ovat organisatorisesti riippumattomia valtiosta, – ovat hallinnollisesti itsenäisiä, – perustuvat vapaaehtoiseen jäsenyyteen. Seuraavia järjestöjä ei nimenomaan otettu tutkimuksessa huomioon: – julkiset yritykset ja laitokset (mukaan lukien liikelaitokset), – järjestöt, joilla on pääasiassa uskonnollisia tavoitteita (esim. kirkkojen hallinto, uskonnolliset yhteisöt, kulttiyhteisöt), – järjestöt, joilla on pääasiassa poliittisia tavoitteita (esim. poliittiset puolueet), – osuuskunnat (esim. tuottaja- ja kuluttajaosuuskunnat), – vastavuoroisuuteen perustuvat organisaatiomuodot (esim. keskinäiset vakuutusyhtiöt). Järjestöt Organisations, ICNPO) ja jaettiin kahteentoista ryhmään: tilastoitiin yhtenäisen luokittelun avulla (International Classification of Non-Profit- 1. Kulttuuri ja virkistys. 2. Koulutus ja tutkimus. 3. Terveydenhuolto (sairaalat ja vastaavat laitokset, hoitokodit ja vastaavat laitokset, psykiatriset sairaalat ja vastaavat laitokset sekä muut terveydenhuolto-organisaatiot). 4. Sosiaalipalvelut (sosiaalitoimeen kuuluvat sosiaalipalvelut ja laitokset, katastrofisuoja ja -apu, rahoitustuki ja avustukset). 5. Ympäristö. 6. Kehitys, asuntotoimi ja työllisyys (kehitys, yhteisötyö, asuntotoimi, työllisyys ja ammattikoulutus). 7. Oikeuslaitos, kansalais- ja kuluttajaedut, politiikka. 8. Säätiöt, lahjoitukset, luottamustoimet. 9. Kansainväliset toimet. 10. Uskonto. 11. Talousyhdistukset, ammattiyhdistykset, ammattiliitot. 12. Muut. Kuvatun luokittelun avulla on mahdollista suodattaa esiin tilastoidusta aineistosta hyväntekeväisyys- järjestöjen toimet. Toimenkuvan perusteella hyväntekeväisyysjärjestöt toimivat erityisesti ryhmissä kolme (terveydenhuolto) ja 4 (sosiaalitoimi). Päällekkäisyyksiä on myös ryhmän 6 (kehitys, asuntotoimi ja työllisyys) kanssa. Ryhmässä 9 (kansainväliset toimet) kehitysyhteistyöhön liittyvät toimet kuuluvat myös hyväntekeväisyysjärjestöjen alaan. Päällekkäisyyksiä on myös ryhmän 2 (koulutus ja tutkimus), ryhmän 7 (oikeuslaitos, kansalais- ja kuluttajaedut, politiikka) sekä ryhmän 8 (säätiöt) kanssa. Hyväntekeväisyysjärjestöjen toimintaa edustavat pääasiassa tilastotiedot, jotka koskevat ryhmiä tervey- denhuolto (ICNPO 3) ja sosiaalipalvelut (ICNPO 4), sekä myös ryhmiä kehitys, asuntotoimi ja työllisyys (ICNPO 6) sekä kansainväliset toimet (ICNPO 9). Tilastoinnin yhteydessä ilmeni joitakin rajoituksia. (a) Maittain vaihteleviin rakenne-eroihin viitattiin jo alussa. (b) Johns Hopkins -yliopiston tutkimuksessa haluttiin tutkia ensi sijassa kolmatta sektoria, ei etupäässä hyväntekeväisyysjärjestöjä. Tämän vuoksi hyväntekeväisyysjärjestöistä temaattisen ryhmitte- lyn (edellä mainittujen ICNPO-ryhmien) avulla saadut tiedot ovat välillisiä ja siten osittain epätarkkoja. (c) Kolmas rajoitus on enemmänkin periaatteellinen: erittäin monimuotoisissa yhteisöissä monia organisaatioita on vaikea luokitella, mistä aiheutuu jälleen epätarkkuutta. Johns Hopkins -yliopiston tekemä tutkimus on tähän mennessä ainoa tutkimus, joka mahdollistaa kansainvälisen vertailun. Tutkimuksen yksityiskohtien kritisoinnista huolimatta se on tieteellisesti tunnustettu. Myös komissio lainaa sitä esim. asiakirjassaan ”Komission tiedonanto yhdistysten ja säätiöiden tukemisesta Euroopassa”, KOM(97) 241 lopull. C 73/98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 Komissio julkaisi puolestaan vuonna 1997 EU:n osuuskuntia, keskinäisiä yhtiöitä ja voittoa tavoittelema- tonta sektoria koskevan (edellä mainitun) tutkimuksen. Tilastotiedot kerättiin kyselylomakkein paikallisilta ja kansallisilta järjestöiltä. Erityisesti voittoa tavoittelematonta sektoria koskevat tilastot ovat hyvin yleistäviä, karkeasti jaoteltuja ja epätäydellisiä. Komission tutkimukseen verrattuna Johns Hopkins -yliopiston tutkimus on täydellisempi ja temaattisesti paljon hienojakoisempi. Ranskan, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan osalta (Italian osalta komission tutkimuksessa siteerataan Johns Hopkins -yliopiston tutkimusta) komission tutkimuksen terveydenhuoltoa ja sosiaali- tointa käsittelevää osuutta voidaan verrata Johns Hopkins -yliopiston tutkimuksen ICNPO 3 -ryhmään (terveydenhuolto) ja ICNPO 4 -ryhmään (sosiaalipalvelut). Mikäli terveydenhuollon ja sosiaalitoimen menot lasketaan prosenttiosuuksina BKT:stä, saadaan Johns Hopkins -yliopiston tutkimuksesta Ranskan osalle 1,45 %:n ja komission tutkimuksesta 1,39 %:n menot BKT:stä. Saksaa koskevat vastaavat prosenttiluvut ovat 2,07 % ja 1,92 %, ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevat luvut 0,72 % ja 0,72 %. Huolimatta tutkimusten menetelmällisistä eroista tilastotiedot ovat yhteneviä. Molemmissa tutkimuksissa korostetaan hyväntekeväisyysjärjestöjen taloudellista merkitystä. TAULUKKO 1 Täysipäiväiset työpaikat kolmannella sektorilla ja hyväntekeväisyysjärjestöissä vuonna 1990 Valtio Kolmannen sektorin osuus tyo¨pai- koista (1) Työpaikat (1) hyväntekeväisyysjärjestöissä (2) tiedot prosenteissa Työpaikkoja yhteensä Työpaikat palvelualalla prosentteina Prosent- tiosuus kolmannella sektorilla prosentteina Tuhansina Prosentteina Ranska (La¨nsi-) Saksa Italia Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta (1) = täysipäiväistä vastaava työ (2) = ICNPO 3, 4, 6 ja 9 4,20 3,70 1,80 2,50 4,00 487,5 720,9 223,7 24,7 245,7 2,57 2,79 0,96 0,75 1,21 6,15 7,75 2,93 1,55 2,92 61,2 74,6 53,4 29,9 30,2 TAULUKKO 2 Kolmannen sektorin ja hyväntekeväisyysjärjestöjen taloudellinen suoritus (menot) vuonna 1990 Valtio Ranska (La¨nsi-) Saksa Italia Ruotsi Yhdistynyt kuningaskunta (1) = ICNPO 3, 4, 6 ja 9 Kolmannen sektorin osuus prosentteina BKT:sta¨ Hyväntekeväisyysjärjestöjen (1) osuus prosentteina BKT:stä Prosentteina BKT:stä Prosenttiosuus kolmannella sektorilla 3,34 3,58 1,99 3,95 4,80 1,70 2,65 0,84 1,03 1,27 50,9 73,9 41,3 25,9 26,5 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/99 TAULUKKO 3 Työtilanteen muutos Ranskan ja Saksan kolmannella sektorilla ja hyväntekeväisyysjärjestöissä verrattu- na kokonaistalouteen (1980/1981 ja 1990/1991 välisenä aikana) Valtio Ajanjakso Muutos työpaikkojen määrässä, kaikki tiedot prosenteissa Kolmas sektori Hyvänteke- väisyysjär- jestöt Kokonaistalous Ranska (Länsi-) Saksa 1981-1991 1980-1990 + 40 + 36 + 67 (1) + 30 (2) + 3,1 + 5,3 (3) (1) Vain ICNPO 3 ja 4 -ryhmää koskevat tiedot. (2) = oma laskelma, joka perustuu Saksan hyväntekeväisyysjärjestöjä koskeviin tilastotietoihin (”Kokonaistilastot vapaiden hyväntekeväisyysjärjestöjen ylläpitämistä palveluista”, Bonn 1994). (3) = Saksan liittotasavallan tilastokeskus 1996 (”Pitkät jonot talouskehitykseen”). LIITE II Hyväntekeväisyysjärjestöt EU:ssa EUROOPAN PARLAMENTTI Julistus N:o 23, budjettiotsake B 3–4101 Euroopan parlamentti on ottanut julistuksen N:o 23 huomioon asettamalla vuodesta 1993 lähtien talousarvioon määrärahoja hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa tehtävää yhteistyötä varten, viimeksi 2 miljoonaa ecua vuonna 1996. Vuoden 1997 talousarvioon luotiin uusi budjettiotsake B 3–4101 ”Yhteistyö hyväntekeväisyys- ja kansalaisjärjestöjen sekä iäkkäiden puolesta toimivien järjestöjen kanssa”, ja sille varattiin 4 miljoonan ecun määrärahat. Euroopan parlamentti ei hyväksynyt Euroopan parlamentin sosiaaliasiain valiokunnan puheenjohtajan Stephen Hughesin budjettivuodelle 1997 ehdotta- maa uutta budjettiotsaketta ”Kansalaisten välinen vuoropuhelu”. Komissio on ehdottanut vuodelle 1998 uudelleen omaa budjettiotsaketta yksinkertaistetulla nimikkeellä ”Yhteistyö hyväntekeväisyysjärjestöjen kanssa”, jolle tulisi varata 4,5 miljoonan ecun määrärahat. Parlamentti luultavasti hyväksyy tämän budjettiotsakkeen. Komissio on toteuttanut edelle mainitut budjettiotsakkeet hankkeina, jotka eri järjestöt ovat panneet täytäntöön. Yhteistyö hyväntekeväisyys- ja kansalaisjärjestöjen kanssa on useaan otteeseen ollut Euroopan parlamentin jäsenten kyselyjen aiheena (ks. Euroopan parlamentin jäsenen Iversenin kysely, EYVL N:o C 60/101, 26. 2. 1997). KOMISSIO Euroopan sosiaalipoliittinen foorumi, kansalaisjärjestöjen rooli Komissio otti julistuksen N:o 23 ensi kertaa huomioon asiakirjassaan ”Keskipitkän ajan sosiaalinen toimintaohjelma 1995–1997”, KOM(95) 134 lopull. Asiakirjassa viitataan nimenomaan kyseiseen julistukseen ja tiedotetaan Euroopan sosiaalipoliittisesta foorumista. Foorumia perustellaan sillä, että yleishyödyllisiä yhdistyksiä, edustuksellisiä järjestöjä ja asianomaisia piirejä on kuultava lukuisissa sosiaalisissa kysymyksissä. Foorumi järjestettiin maaliskuussa 1996, ja siihen reagoitiin hyvin eri tavoin. Yhteys järjestöihin jne. otettiin sittemmin mukaan ns. ”viisasten kertomukseen”, joka valmisteltiin vuonna 1996 kyseistä foorumia varten. Raportin mukaan ”on välttämätöntä, että yleishyödylliset laitokset ja säätiöt sekä yleisesti kansalaisyhteiskunnan kollektiiviset toimijat otetaan mukaan sosiaalipoliittiseen päätöksentekoprosessiin. Hyväntekeväisyysjärjestöt olisi asetettava erityissijalle, sillä ne taistelevat köyhyyttä ja syrjäytymistä vastaan ja voivat edustaa syrjäytyneitä työttömiä. ” Kertomus, osa V, N:o 1, Bryssel 1995 – helmikuu 1996. Komissio kehottaa tuoreimmassa sosiaalipoliittisessa tiedonannossaan ”Sosiaalisen suojelun nykyaikais- taminen ja kohentaminen Euroopan unionissa”, KOM(97) 102 lopull. , EU:n toimielinten ja jäsenvaltioiden ohella vain työmarkkinaosapuolia antamaan lisäkannanottoja ja nimeää kansalaisjärjestöille vain C 73/100 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 9. 3. 98 osanottajaroolin vuodeksi 1998 suunnitellussa toisessa sosiaalipoliittisessa foorumissa. Hyväntekeväi- syysjärjestöjä ei mainita lainkaan eikä niitä siten myöskään tunnusteta sosiaalisen suojelun itsenäisiksi toimijoiksi. Sosiaalitalous, eurooppalaisen yhdistyksen säännöt Komissio on käsitellyt erityisesti yhdistyksiä myös toisesta näkökulmasta. Se on esittänyt osuuskuntia, keskinäisiä yhtiöitä ja yhdistyksiä varten – rajoittumatta sosiaalialalla toimiviin yhdistyksiin – ehdotuksia oikeusmuodosta, jonka avulla käsitteen ”sosiaalitalous” piiriin kuuluville, yhteistyössä toimiville organisaatioille on määrä luoda eurooppalainen oikeusmuoto. Tällä tavoin on tarkoitus tunnustaa tavoitteiden ja käytänteiden samankaltaisuus, joka ei riipu organisaatioiden erilaisista oikeudellisista säännöistä. Sääntöjä on määrä soveltaa etupäässä jäsenvaltioi- den lainsäädännön mukaisesti. Komissio on ehdottanut, että eurooppaoikeuden mukaisia henkilöyhtiöitä varten otetaan käyttöön kolmen organisaatiotyypin (osuuskuntien, keskinäisten yhtiöiden ja yhdistysten) välisiä siirtymäjärjestelyjä. Neuvoston hyväksyntää ei kuitenkaan vielä ole odotettavissa mm. siksi, että samanaikaisesti esitetyt direktiivit tämänkaltaisten yritysten työpaikkaneuvostoista toivat kuvaan mukaan Euroopassa ristiriitai- sena käydyn keskustelun yhteispäätöksistä. Neuvosto ei myöskään ole eri syistä hyväksynyt komission tässä yhteydessä esittämiä monivuotisia ohjelmia sosiaalitalouden edistämisestä. Syynä ehdotusten torjumiseen oli myös jäsenvaltioiden yhdistystoiminnan monipuolisuuden riittämätön huomioonotto. Komissio on kuitenkin toteuttanut vastaavia toimia ehdotuksia varten talousarvioissa asetettujen määrärahojen avulla. Komissiolla on Brysselissä myös ns. neuvoa-antava komitea, johon kuuluu mainittujen organisaatioiden edustajia kaikista jäsenvaltioista. Komissio antoi 6. kesäkuuta 1997 tiedonannon ”Yhdistysten ja säätiöiden tukemisesta Euroopassa”, KOM(97) 241 lopull. , jossa viitataan mm. edellä mainittuun julistukseen N:o 23, mutta otetaan huomioon myös kaikki yleishyödylliset organisaatiot (esim. urheilu- ja kulttuurijärjestöt jne. ) ja hyödynnetään sisällöllisesti mm. jo jonkin aikaa sitten epävirallisesti esitettyä valkoista kirjaa yhdistyksistä jne. HYVA¨ NTEKEVA¨ ISYYSJA¨ RJESTO¨ JEN YHTEISTYO¨ EUROOPASSA Vuonna 1992 perustettiin julistukseen N:o 23 nimenomaan liittyvä ”Euroopan hyväntekeväisyysjärjestö- jen pyöreä pöytä” (European Round Table of Charitable Social Welfare Associations – ETWelfare). Sen oikeusmuotona on vuodesta 1996 lähtien ollut voittoa tavoittelematon Euroopan taloudellinen etuyhdistys (European Economic Interest Grouping, EEIG). ETWelfare on toteuttanut komission tuella mm. kaksi edellä mainituista budjettiotsakkeista rahoitettua kokeiluhanketta. Hankkeilla pyrittiin parantamaan hyväntekeväisyysjärjestöjen yhteistyötä kaikkien EU-maiden järjestöjä koskevan henkilövaihdon avulla. Sosiaalialalla toimivat kansalaisjärjestöt perustivat vuonna 1996 pidetyn sosiaalipoliittisen foorumin valmistelua varten ns. sosiaalialalla toimivien kansalaisjärjestöjen foorumin, jonka edustajana toimi päätöskokouksessa TSK:n jäsen Soscha zu Eulenburg. Yhteistyö voidaan jakaa alakohtaisiin ja alojen välisiin, monialaisiin liittoumiin. Hyvä esimerkki alakohtaisesta työstä on yhteisön ja jäsenvaltioiden liittoumat köyhyyden ja syrjäytymisen vastaisissa toimissa. Tällaisia liittoumia ovat Euroopan köyhyysverkosto (EAPN), Euroopan asunnottomuuden vastaisen taistelun kattojärjestö (FEANTSA) sekä Euroopan vammaisfoorumin ja nuorisofoorumin yhteydessä toimivat henkilöryhmät ja kulloistenkin palvelujen ja laitosten ylläpitäjät. Niiden tehtävänä on puolustaa niiden henkilöiden oikeuksia ja etuja, jotka ovat ahdinko-, konflikti- tai muussa ongelmatilanteessa ja ovat liittyneet yhteen näiden ahdinkotilanteiden poistamiseksi. Tämä ei kuitenkaan suinkaan sulje tapauskohtaisesti pois yleisiin sosiaalipoliittisiin tarpeisiin liittyviä yhteistoimia. Tämä koskee esim. vuonna 1996 järjestetyn sosiaalipoliittisen foorumin valmistelua ja vuonna 1998 pidettäväksi suunnitellun foorumin valmistelua varten perustettua sosiaalialan kansalaisjär- jestöjen foorumia. Molemmat sosiaalipoliittiset foorumit palvelevat erityisesti molempien työmarkkina- osapuolten keskinäistä vuoropuhelua, joka vaatii sosiaalialalla toimivien kansalaisjärjestöjen vastaavaa yhteistyötä ja koordinaatiota. Edellä mainituista on eroteltava hyväntekeväisyysjärjestöt ja säätiöt, jotka ylläpitävät monialaisia sosiaalipalveluja ja -laitoksia. Hyväntekeväisyysjärjestöt ja säätiöt tarjoavat sosiaalipalveluja ja puolusta- vat asiakkaidensa sosiaalisia oikeuksia (ks. esim. European Round Table of Charitable Social Welfare Associations – ETWelfare, jonka piirissä työskentelee tällä hetkellä kyseisten palvelujen ja laitosten katto-organisaatioita neljästätoista EU-maasta). 9. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 73/101 LIITE III talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon Seuraavat muutosehdotukset saivat yli 25 prosenttia annetuista äänistä, mutta ne hylättiin keskustelussa. Kohta 3. 2 Muutetaan kuulumaan seuraavasti: ”Jäsenvaltioiden sosiaalisessa yhteisvastuussa ja myös yhtenäistyvän Euroopan unionin tasolla hyvänteke- väisyysjärjestöt ovat tärkeä taloudellinen ja yhteiskunnallinen ryhmä. TSK voi todeta tyytyväisenä, että sen jäsenten joukossa on hyväntekeväisyysjärjestöjen edustajia. Tarkoituksenmukaisen kokoonpanonsa ansiosta TSK on kansalaisyhteiskunnan laajin edustaja ja voi siten käydä kansalaiskeskustelua ja ilmaista kansalaisyhteiskunnan näkemykset. Näin ollen komitea kykenee nykyisen kokoonpanonsa johdosta hoitamaan sille annetut tehtävät. ” Perustelu – ”sosiaalinen yhteisvastuu”: ks. kohdan 3. 1 perustelut. – vaikka kohdan 3. 2 tekstiä näin lievennetäänkin korjausliitteen muotoilusta, perusajatus säilyy samana. TSK:n on vaikeaa ja erittäin vaarallista tunnustaa – kuten kyseisessä kohdassa sen nykyasussa tehdään: – alla mainittuja näkökohtia, sillä näin se vahingoittaisi vaikutusvaltaansa, luotettavuuttaan sekä työskentelynsä ja nykyisten jäseniensä uskottavuutta, sillä nykyisellään kohdassa todetaan, että – Komitean kokoonpano ei ole tarkoituksenmukainen, sillä hyväntekeväisyysjärjestöjen tulee olla siinä riittävästi edustettuina (ajatuksena on siis, etteivät ne tällä hetkellä ole sitä!). – Riittämättömän edustuksen takia komitean ei voi tehokkaasti toteuttaa tavoiteltua kansalaiskeskuste- lua (sillä korjausliitteen kohdan 3. 1 mukaan ”tämän ryhmän riittävä edustus komiteassa parantaa mahdollisuuksia toteuttaa” kyseistä kansalaiskeskustelua). Sen sijaan kohtaan 3. 2 ehdotetussa muutoksessa näiden järjestöjen edustajien läsnäoloa TSK:ssa pidetään positiivisena sekä huomautetaan, että heidän ansiostaan komitean kokoonpano on tarkoituksenmukainen ja että se siten edustaa kansalaisyhteiskuntaa ja tuo esille sen näkemykset. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä : 36, ei-ääniä : 47, tyhijiä : 9. Kohta 3. 3 Poistetaan viimeinen virke. Perustelu Tämä on perusteeton väite: hyväntekeväisyysjärjestöjen olisi mahdotonta ottaa vastuulleen esimerkiksi kotiapu tai vanhusten ateriapalvelut. A¨ änestyksen tulos Jaa-ääniä : 38, ei-ääniä : 40, tyhijiä : 13


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 2458/97 af 10. december 1997 om indførelse af specifikke regler for forvaltning og fordeling af visse kvantitative kontingenter for tekstilvarer fastsat ved Rådets forordning (EF) nr. 517/94 for 1998

eurovoc_concepts:
import
import policy
market protection
quantitative restriction
textile product
third country

formats: html pdfa1b print


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zum "Jahresbericht des Kohäsionsfonds 1996"

eurovoc_concepts:
Cohesion Fund
activity report
environmental protection
implementation of the budget
transport infrastructure

formats: html print


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre «Las relaciones de la Unión Europea con los países del mar Báltico»

eurovoc_concepts:
Baltic Sea
Central and Eastern European Countries
EU relations
European Union
trade relations

formats: html pdf print

text: 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/57 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre «Las relaciones de la Unio´n Europea con los paı´ses del mar Ba´ltico» (98/C 73/17) En enero de 1997, la Seccio´n de Relaciones Exteriores, Polı´tica Comercial y Desarrollo aprobo´ por unanimidad el documento informativo del Comité Econo´ mico y Social sobre el tema «Relaciones entre la Unio´n Europea y los paı´ses riberen˜os del mar Ba´ltico». El Comité, en su Pleno del mes de marzo de 1997, decidio´ por unanimidad remitir dicho documento al Consejo de Ministros y a la Comisio´n. El 10 de julio de 1997, de conformidad con el apartado 3 del artı´culo 23 de su Reglamento Interno, el Comité Econo´mico y Social decidio´ elaborar un dictamen sobre «Las relaciones de la Unio´n Europea con los paı´ses del mar Ba´ltico». El dictamen esta´ basado en lo esencial en el contenido del documento mencionado. Asimismo, el Comité Econo´mico y Social ya ha aprobado varios dicta´menes sobre las relaciones entre la Unio´n Europea y los paı´ses del mar Ba´ltico que se enumeran en el anexo I y se tienen en cuenta tanto en el documento informativo como en el presente dictamen, sin citarlos de forma expresa. La Seccio´n de Relaciones Exteriores, Polı´tica Comercial y Desarrollo, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 25 de noviembre de 1997 por unanimidad (Ponente: Sr. Hamro-Drotz). En su 350o Pleno (sesio´n del 10 de diciembre de 1997), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 119 votos a favor y 6 abstenciones el presente Dictamen. 1. Contenido esencial del documento y descripcio´n de la situacio´n Los Estados riberen˜ os del mar Ba´ltico son nueve: 1. 1. Alemania, Dinamarca, Suecia, Finlandia, Rusia, Polonia, Lituania, Letonia y Estonia. Asimismo, la cooperacio´n entre los paı´ses del mar Ba´ltico suele incluir a otros paı´ses, como Noruega. El mar Ba´ltico ha desempen˜ ado desde siempre un papel importante en la historia de Europa, dado que constituye una vı´a de paso fundamental hacia el norte de Europa y, a lo largo de los siglos, ha permitido los contactos entre los paı´ses y pueblos que viven en sus orillas. 1. 2. La situacio´n en la regio´ n del mar Ba´ltico ha evolucionado de forma considerable en los u´ltimos an˜ os a raı´z del fin de la guerra frı´a. Los cambios se deben sobre todo a los siguientes factores: ampliacio´ n de la Unio´n Europea con la adhesio´ n de Suecia y Finlandia en 1995, reunificacio´n de Alemania a principios de los an˜os 90, recuperacio´n de la independencia por parte de los Estados ba´lticos (Estonia, Letonia y Lituania), mejora de la situacio´n econo´mica y polı´tica en Polonia, y firma de un acuerdo de asociacio´ n y de cooperacio´n entre la UE y Rusia. 1. 3. El mar Ba´ltico, incluidos los golfos de Botnia y de Finlandia, esta´ a punto de adquirir una funcio´ n de mar interior para la Unio´ n Europea, ya que una gran parte del litoral ba´ltico la constituyen paı´ses miembros del mercado comu´n de la UE. Ha comenzado un nuevo perı´odo en el que se respeta la independencia de los pueblos. Esta nueva situacio´n se funda en una relacio´n constructiva de confianza entre los paı´ses de la regio´n. Los paı´ses riberen˜os del mar Ba´ltico ocupan una posicio´ n privilegiada en cuanto a recursos naturales, facilidades de produccio´ n y recursos humanos. Una intensa coopera- cio´n entre los paı´ses de la regio´n permite explotar estos recursos de manera sostenible. El comercio entre los paı´ses riberen˜os del mar 1. 4. Ba´ltico aumento´ un 20 % anual estos u´ltimos an˜ os (1). El proceso de internacionalizacio´n de las empresas de los terceros paı´ses ba´lticos acaba de echar a andar y, los principales segu´n el estudio del ETLA citado, obsta´culos a la cooperacio´ n econo´ mica entre dichos paı´ses son: falta de legislacio´n y de aplicacio´n de ésta, mala acogida reservada a las empresas extranjeras, costes de inversio´n elevados, dificultades en el transporte de mercancı´as y criminalidad. Asimismo, una alta inflacio´n, la concentracio´n au´ n importante de propieda- des colectivas, los sistemas de privatizacio´n y la falta de decisio´ n por parte de las autoridades pu´blicas suponen barreras an˜adidas a la cooperacio´ n econo´ mica. No obstante, algunos indicios, como el crecimiento del comercio exterior entre los paı´ses del mar Ba´ltico, el incremento de las inversiones directas de las empresas y la aparicio´n de una cooperacio´ n en materia de produccio´n, indican que mejoran las perspectivas de crecimiento econo´ mico (2). (1) Instituto de investigacio´n sobre la vida industrial-ETLA: Obsta´culos a la cooperacio´n entre paı´ses riberen˜os del mar Ba´ltico. (2) Prof. U. Kivikari: The Legacy of Hansa — The Baltic Economic Region, Otava Publishing 1996, C. Frederiksson: Handel och investeringar i O¨ stersjöregionen 1996. C 73/58 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 Una serie de condiciones desfavorables, ası´ como 1. 5. la accio´n continua de la contaminacio´ n y explotacio´n excesiva por parte del hombre, ejercen una presio´n sobre el mar Ba´ltico. La Unio´n Europea y los paı´ses riberen˜ os del mar Ba´ltico han comprobado en varias ocasiones que los esfuerzos comunes de lucha contra la contamina- cio´n del medio ambiente deben intensificarse y que las medidas adoptadas hasta la fecha han resultado insuficientes. La Comisio´n para la Proteccio´ n del Medio Marino del mar Ba´ltico (HELCOM) comenzo´ sus trabajos en 1974. Todos los paı´ses vecinos son miembros de esta Comisio´n, ası´ como la UE. Desde hace algunos an˜os, la evolucio´n polı´tica 1. 6. en Europa Central y Oriental requiere el desarrollo, en varios sectores polı´ticos, de la administracio´ n, infraes- tructuras e instrumentos de cooperacio´n y de integracio´n de que disponen los paı´ses de estas regiones. El desarrollo social de los Estados ba´lticos, Polonia y Rusia es objeto de una ayuda de la UE, principalmente, mediante los programas TACIS, PHARE e INTERREG. Por otro lado, estos paı´ses reciben ayuda financiera, entre otros, del Banco Europeo de Inversiones (BEI), Fondo Moneta- rio Internacional (FMI), Banco Internacional de Reconstruccio´n y Desarrollo (BIRD), Banco Europeo de Reconstruccio´n y Desarrollo (BERD), Banco escandi- navo de inversio´n (BNI) y Consejo de Ministros escandi- navos. Asimismo, algunos paı´ses, especialmente los Estados miembros de la UE situados alrededor del mar Ba´ltico, proporcionan una ayuda bilateral considerable. Entre 1990 y 1994, la ayuda financiera destinada a la regio´ n del mar Ba´ltico ascendio´ a aproximadamente 4 500 millones de ecus (un 15 % concedido por la UE, alrededor del 45 % por los Estados miembros de la UE y, aproximadamente, el 40 % por organismos internacio- nales) y segu´n las estimaciones podrı´a aumentar hasta 4 700 millones de ecus de aquı´ a 1999 (respectivamente, un 20 % para la UE, un 45 % para los Estados miembros y un 35 % para los organismos internacionales) (1). Varios acuerdos rigen las relaciones internacio- 1. 7. nales de los Estados ba´lticos ası´ como sus relaciones con la Unio´n Europea, que han evolucionado de forma considerable en los u´ltimos an˜os y que probablemente van a reforzarse y desarrollarse ma´s en el futuro. Los principales acuerdos se recogen en el cuadro del anexo II. Los Estados riberen˜os del mar Ba´ltico pueden 1. 8. subdividirse en tres grupos: 1. Estados miembros de la Unio´n (Alemania, Dina- marca, Finlandia y Suecia); 2. paı´ses signatarios del Acuerdo europeo de asociacio´n (Polonia, Lituania, Letonia y Estonia); 3. paı´s signatario de un acuerdo de asociacio´n y cooperacio´ n con la UE (Rusia). 1. 9. La Unio´ n Europea tiene establecidas las orienta- ciones de su estrategia en el mar Ba´ltico. En oton˜o de 1994, la Comisio´n Europea inicio´ la elaboracio´n de las lı´neas directrices de una polı´tica del mar Ba´ltico para la (1) Comunicacio´ n de la Comisio´ n Europea CSE(96) 608: Iniciativa sobre la regio´ n del mar Ba´ltico. UE. Se acepto´ esta iniciativa y el Consejo Europeo afirmo´ en la Cumbre de Florencia, celebrada en junio de 1996, que reiteraba «la importancia que tiene la realizacio´n eficaz de la estrategia de la Unio´n frente a la regio´ n del mar Ba´ltico, sobre todo, en relacio´n a un mayor desarrollo de las relaciones de la Unio´ n con Rusia» (2). 1. 10. Hay numerosos foros de cooperacio´ n activos respecto del mar Ba´ltico. Existe una gran diversidad por lo que se refiere a la cooperacio´n local y sectorial, en especial las organizaciones sindicales unen sus esfuerzos dentro del proyecto Sodicoba. En 1992 se constituyo´ el Consejo Ba´ltico (CBSS) como organismo comu´n entre Estados. Adema´s de los paı´ses riberen˜os, Noruega e Islandia también esta´n vinculadas a este Consejo, ası´ como la Unio´ n Europea por medio de la Comisio´n. 1. 11. Los jefes de gobierno de los Estados miembros del CBSS y los dirigentes de la Unio´n Europea celebraron una cumbre en mayo de 1996 con el objeto de reforzar la posicio´ n de la regio´ n del mar Ba´ltico como parte dina´mica, democra´tica y estable de una nueva Europa. En esta Cumbre se aprobo´ una declaracio´ n en la que se afirma, entre otras cosas, que «los jefes de gobierno han examinado una serie de medidas en las tres a´reas de cooperacio´n reforzada entre los pueblos y la seguridad ciudadana, desarrollo econo´ mico e integracio´n y el fortalecimiento de la proteccio´n medioambiental, que podrı´an realizarse mediante programas de accio´n que el Consejo Ba´ltico debera´ elaborar» (3). En la reunio´n del CBSS celebrada en julio de 1996 en Kalmar los ministros aprobaron la realizacio´n de programas de accio´n de conformidad con las recomendaciones formuladas en dicha Cumbre (4). 1. 12. Después de la preparacio´n del documento infor- mativo del CES han tenido lugar varios acontecimientos importantes, en particular: 1. En su Comunicacio´ n de julio de 1997, la Comisio´ n Europea publico´ la «Agenda 2000» (5), en la que se trata de la estrategia de ampliacio´n de la Unio´n, la financiacio´ n liberada a tal efecto, etc. La Comisio´ n publico´ también un dictamen sobre cada uno de los paı´ses candidatos, incluidos algunos Estados ba´lticos [Estonia (6), Letonia (7), Lituania (8) y Polonia(9)]. La Comisio´n recomienda, en funcio´ n de su ana´lisis, que las negociaciones de adhesio´ n de los paı´ses del mar Ba´ltico empiecen, por lo que se refiere al mar Ba´ltico, en primer lugar con Polonia y Estonia e incluyan posteriormente a los dema´s Estados ba´lticos candidatos, cuando estén mejor preparados para la (2) Conclusiones del Consejo Europeo de Florencia de junio de 1996. (3) Cumbre de Estados de la regio´ n del mar Ba´ltico 1996: Declaracio´n de la Presidencia y Programas de Accio´ n. (4) Consejo Ba´ltico, 5a reunio´n ministerial, Comunicado. (5) COM(97) 2000 final, Vol. I, Vol. II, + resu´ menes y conclusiones sobre las solicitudes de adhesio´ n. (6) COM(97) 2006 final. (7) COM(97) 2005 final. (8) COM(97) 2007 final. (9) COM(97) 2002 final. 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/59 adhesio´ n. Se ha previsto una conferencia europea en la que participarı´an todos los paı´ses de Europa con el fin de debatir la integracio´n europea. El objetivo es que la Cumbre europea de Luxem- burgo, de diciembre de 1997, decida con qué paı´ses se iniciara´n negociaciones y con qué calendario, ası´ como las distintas medidas que deben adoptarse a este respecto de acuerdo con las conclusiones del Consejo Europeo de Copenhague de 1993 y los dicta´menes de la Comisio´n. 2. En junio de 1997, el Parlamento Europeo aprobo´ su informe sobre la Iniciativa Ba´ltica de la Comisio´ n (1). En el informe se defiende una intensificacio´ n de la cooperacio´ n en la regio´ n. El Parlamento propone iniciar una cooperacio´n parlamentaria en la regio´ n del mar Ba´ltico e invita a la Comisio´ n a presentar en el transcurso del an˜ o 1997 un informe sobre la evolucio´ n de la cooperacio´n y sobre los recursos financieros que requerira´ en el futuro. 3. En mayo de 1997, la Comisio´n presento´ una Comuni- cacio´n sobre la cooperacio´ n transfronteriza en el marco de TACIS (2). La Comisio´n justifica la necesidad de una coopera- cio´n transfronteriza por la importancia creciente de la regio´ n del mar Ba´ltico en una Unio´n ampliada. Merced a este nuevo instrumento, se fomenta en gran medida la cooperacio´ n entre las regiones fronterizas de los Estados, especialmente, para el desarrollo de las infraestructuras. Ya se han puesto en pra´ctica una serie de proyectos financiados por TACIS. 4. El Grupo de trabajo «Economı´a» del Consejo Ba´ltico (GTE) presento´ el informe de sus trabajos en la reunio´n ministerial de dicho Consejo en julio de 1997 (3). A partir de las conclusiones de la reunio´n ministerial del Consejo Ba´ltico de Kalmar en julio de 1996, los paı´ses prestaron especial atencio´ n a los problemas existentes en los a´mbitos siguientes: tra´mites aduaneros en materia de movilidad trans- fronteriza, transporte y comunicaciones; energı´a; PYME; legislacio´n; reforma de la propiedad de la tierra y ordenacio´n del territorio; acuerdos comerciales y medidas de asistencia. financiacio´n; De manera general, en las conclusiones se manifiesta que la mayorı´a de las cuestiones mencionadas comienza a abordarse en los programas de la Unio´ n relativos a la estrategia de preadhesio´n y que, en colaboracio´n con Rusia, muchas de ellas se gestionan en diversos organismos de cooperacio´ n adicionales, por lo que es importante coordinar la cooperacio´ n de los Estados ba´lticos con la que realizan estos (1) Informe sobre la Comunicacio´ n de la Comisio´ n sobre la Iniciativa Ba´ltica, A4-0196/97, PE 220. 283 final. (2) Comunicacio´ n de la Comisio´ n. (3) Informe anual para el perı´odo 9/96-6/97, GTE 52. organismos. Asimismo, en las conclusiones se hace especial hincapié en la importancia de adoptar decisiones y medidas a nivel nacional, de acuerdo con las directrices presentadas en el informe. 5. En julio de 1997, el Consejo Ba´ltico celebro´ su sexta reunio´n ministerial en Riga. En el comunicado correspondiente (4) se ponen de relieve con satisfac- cio´n los avances realizados respecto de la coopera- cio´n en una serie de a´mbitos durante el an˜ o transcurri- do, tomando como base la Iniciativa Ba´ltica de la Comisio´ n y el programa de accio´n aprobado en la reunio´n ministerial del Consejo Ba´ltico de julio de insta a los paı´ses 1996. La reunio´n ministerial riberen˜ os del mar Ba´ltico a proseguir sus esfuerzos en materia de cooperacio´n y a crear una secretarı´a permanente para aumentar la eficacia a la hora de abordar los problemas. Dinamarca ocupara´ la presidencia del Consejo Ba´ltico durante un an˜ o, hasta la pro´xima reunio´n ministerial que se celebrara´ en dicho paı´s en 1998. Asimismo, la pro´xima cumbre de jefes de Estado y de gobierno de los paı´ses del mar Ba´ltico esta´ prevista para principios de 1998. 6. Las inundaciones que afectaron a Polonia, Alemania y la Repu´blica Checa durante el verano 1997 genera- ron un fuerte aumento del flujo de aguas contamina- das hacia el mar Ba´ltico, incrementando de forma considerable la contaminacio´n del mar y sus alrede- dores. Este exceso de aluviones vertido al mar Ba´ltico provoco´ , sobre todo, una considerable proliferacio´n del alga azul, de cara´cter to´ xico, hasta el extremo que durante los periodos estivales de calor se puede decir que una parte creciente de las aguas del mar Ba´ltico son inutilizables, por ejemplo, para las actividades de ocio de los habitantes de la zona. 2. Recomendaciones Con arreglo a las conclusiones del documento 2. 1. informativo elaborado por el CES y habida cuenta de los u´ltimos hechos acaecidos en la regio´ n, el CES sen˜ ala que: — los terceros paı´ses del mar Ba´ltico experimentan actualmente cambios profundos, sobre todo, en sus relaciones con los paı´ses de la regio´ n, y que estos cambios contribuyen a reforzar la importancia regio- nal de la regio´n del mar Ba´ltico en beneficio de toda Europa; — la regio´ n del mar Ba´ltico dispone de un potencial de desarrollo, numerosos activos econo´ micos y buenas condiciones productivas. Por otro lado, constituye una vı´a de tra´nsito hacia numerosas regiones, lo que también puede redundar en beneficio del conjunto de Europa; — existen notables disparidades entre los paı´ses ribere- n˜os, en particular, entre los que forman parte de la Unio´ n Europea y los que no pertenecen a ésta, principalmente, por lo que se refiere al nivel de vida, y que persisten numerosos factores de inseguridad que obstaculizan la cooperacio´ n en la regio´ n. (4) Sexta reunio´n ministerial del Consejo Ba´ltico, Comuni- cado. C 73/60 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 A la luz de la situacio´n expuesta, el Comité 2. 2. formula las siguientes recomendaciones: 1. El CES hace hincapié en el hecho de que la estabilidad de la regio´n puede reforzarse mediante el apoyo de la UE y de sus miembros al proceso de reformas iniciado en los paı´ses y regiones que no pertenecen a la Unio´n, de acuerdo con los principios de una economı´a de mercado y de una sociedad civil basada en el Estado de derecho. El Comité considera que la cooperacio´ n entre la UE y los paı´ses riberen˜os del mar Ba´ltico es un instrumento multilateral primordial para el refuerzo de la economı´a y de la seguridad, el mantenimiento de la paz y la mejora del bienestar de Europa septentrional. El desarrollo de esta cooperacio´n no debe limitarse a las relaciones entre la Unio´n Europea y los paı´ses del mar Ba´lticos, sino que también hay que fomentar el incremento de la cooperacio´ n recı´proca entre los terceros paı´ses de la regio´n. Dado que el mar Ba´ltico es hoy dı´a la u´nica regio´ n en la que la UE y Rusia tienen fronteras comunes, la cooperacio´n en esta regio´n debe permitir asimismo reforzar la cooperacio´n entre estas dos entidades. El CES destaca de este modo la importan- cia de una buena cooperacio´n multilateral en la regio´ n e invita a la UE a favorecer y desarrollar con determinacio´n los esfuerzos de cooperacio´ n. El éxito de esta cooperacio´n depende del compromiso activo del conjunto de paı´ses de la regio´ n. 2. El CES estima que, en la situacio´n actual, la cooperacio´ n en la regio´ n del mar Ba´ltico no requiere nuevos acuerdos multilaterales adema´s de los acuer- dos existentes y que los esfuerzos vinculados a la ampliacio´ n (por ejemplo, de acuerdo con las directrices de la propuesta «Agenda 2000» de la Comisio´ n) pueden por regla general servir de base para el desarrollo de la cooperacio´n. Se pide a los Estados miembros de la Unio´n que au´ n no han ratificado el acuerdo europeo firmado en junio de 1995 con los Estados ba´lticos que lo hagan sin demora. Asimismo, conviene a la Unio´n que el acuerdo de asociacio´n y de cooperacio´ n celebrado con Rusia entre en vigor. El reto de los pro´ximos an˜ os sera´ aprovechar al ma´ximo los acuerdos existentes y poner en pra´ctica las posibilidades que ofrecen estos acuerdos. La regio´ n del mar Ba´ltico necesita una estrategia va´lida, clara, bien estructurada y coordi- nada. La cooperacio´n en torno al mar Ba´ltico constituye una base natural que da una dimensio´n septentrional a las actividades de la Unio´n Europea. Estas u´ltimas podrı´an englobar las actividades del Consejo euroa´rtico de Barents (creado en 1993), la cooperacio´ n de los paı´ses escandinavos, ası´ como una cooperacio´n de proximidad ma´s clara con los paı´ses de la regio´ n que no forman parte de la Unio´n. La UE debe desarrollar de forma activa una estrategia sobre el particular. 3. El CES se muestra a favor de que las negociaciones de adhesio´ n entre la UE y los Estados ba´lticos candidatos comiencen de forma simulta´nea, al igual que con los otros paı´ses candidatos de Europa Central. En caso contrario, es esencial reservar una ayuda adicional para los paı´ses que no hayan podido iniciar las negociaciones, con el fin de consolidar cuanto antes su polı´tica de integracio´n. Desde este punto de vista, el CES considera que la estrategia de ampliacio´ n de la Comisio´ n presentada en la Agenda 2000 es indispensable, sobre todo, por lo que se refiere a la asociacio´ n de preadhesio´n. Asimismo, espera que el grado de preparacio´n a las negociacio- nes de adhesio´ n de cada candidato sea objeto de un seguimiento anual en el que el CES podrı´a participar. 4. El CES estima importante que la cooperacio´ n en la regio´ n englobe numerosos a´mbitos polı´ticos centra- les de la UE como la ampliacio´ n y la asociacio´n (véase, en particular, la Agenda 2000), la infraestructura de transportes y comunicaciones, la energı´a, el medio ambiente, la educacio´n y el empleo, el dia´logo social, la ayuda estructural y regional y la eficacia del mercado interior en los paı´ses candidatos. Ante todo, la estrategia de la Unio´n deberı´a consistir en establecer una cooperacio´n funcional basada en actuaciones muy concretas respecto de las cuestiones de interés general. A juicio del Comité, la cooperacio´ n debe basarse en cuatro pilares: crecimiento econo´ - mico y desarrollo social, democracia y seguridad, relaciones entre los pueblos y proteccio´n del medio ambiente. El Comité apoya las actividades desarro- lladas hasta la fecha por el Consejo Ba´ltico, que se basan en los programas de accio´n aprobados en la reunio´n ministerial de julio de 1996 ası´ como en los distintos foros de cooperacio´n para la regio´ n del mar Ba´ltico, y anima a estos organismos a proseguir su labor al respecto. 5. A nivel econo´mico, el CES piensa que deben tomarse medidas especialmente en los siguientes a´mbitos: mejorar la cooperacio´ n entre empresas y el entorno en el que se mueven, mejorar y adaptar las redes de transporte de energı´a, informacio´ n, mercancı´as y pasajeros, reducir los tra´mites aduaneros; luchar contra la inmigracio´ n y las actividades ilegales, armonizar las condiciones en materia de comercio, comercializacio´n de los productos, inversio´n y dere- cho de competencia, y estimular las garantı´as contra el riesgo de inversio´ n y los sistemas de financiacio´n. Los terceros paı´ses necesitan asistencia técnica para adaptar su legislacio´ n comercial y sus instituciones en materia de aduanas y comercio exterior, ası´ como para la comercializacio´n y exportacio´n manufactu- rera, la distribucio´ n interna de mercancı´as y en materia de logı´stica. También hay que favorecer el transporte de tra´nsito y la adhesio´ n de los terceros paı´ses del mar Ba´ltico a la OMC. Por u´ltimo, debe prestarse atencio´ n especial a la agricultura y al comercio de productos alimenticios. 6. El CES recuerda que la cooperacio´ n en la regio´ n del mar Ba´ltico debe basarse en objetivos culturales y sociales y en intereses comunes. Se trata, en parti- cular, del empleo, los derechos humanos, el trato 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/61 que reciben las minorı´as, el respeto de los derechos fundamentales en materia de igualdad de oportunida- des en el a´mbito laboral o el sistema de seguridad social en los paı´ses en fase de transicio´n. opiniones de estos medios, ofreciendo ası´ a la UE y a los paı´ses del mar Ba´ltico un excelente instrumento para alcanzar sus objetivos de cooperacio´ n regional. El mercado interior y la dimensio´n social de Europa esta´n ı´ntimamente vinculados. La ampliacio´n de la UE a la regio´ n del mar Ba´ltico no deberı´a limitarse a crear una zona de libre circulacio´n, sino que habrı´a que crear un modelo europeo basado en una economı´a de mercado que tenga como meta reducir las tensiones sociales, el paro y las injusticias existentes en el mundo laboral. 7. El CES manifiesta su preocupacio´n por la situacio´n del medio ambiente alrededor del mar Ba´ltico. Los problemas de medio ambiente no entienden de fronteras y requieren una respuesta coordinada a nivel regional. La lucha contra la contaminacio´ n y las inundaciones debidas a distintas fuentes en la regio´ n del mar Ba´ltico requieren una accio´n constante y ra´pida. Son necesarios nuevas medidas comunes y nuevos recursos al respecto; el Comité considera que la UE debe fomentar sobre todo la actividad de la Comisio´ n de Helsinki en la realizacio´n del programa de proteccio´ n del medio ambiente para el perı´odo 1992-2012 y del programa «Agenda 21» para el mar Ba´ltico. 8. El CES considera que la cooperacio´n regional y local alrededor del mar Ba´ltico —entre ciudades y municipios, entre empresarios, entre centros de ensen˜anza, entre asociaciones deportivas, de jo´ venes, de mujeres, de agricultores, etc. — constituye un elemento clave y debe estimularse. Asimismo, el CES estima que la cooperacio´n entre las diversas asociaciones de ciudadanos es muy importante, al igual que las medidas para fomentarla. La Unio´n Europea deberı´a adoptar medidas con el fin de reforzar la cooperacio´ n bilateral de tales grupos entre los paı´ses de la regio´ n. Por otra parte, el CES apoya la propuesta del Parlamento Europeo de establecer una cooperacio´ n parlamentaria regional en torno al mar Ba´ltico. A juicio del CES, la cooperacio´ n en esta regio´ n debe basarse sobre todo en las necesidades de los agentes econo´ micos y sociales. Es importante que los agentes econo´ micos, trabajadores, medios agrarios, consu- midores y dema´s grupos socioecono´ micos tengan acceso a la informacio´ n y que su opinio´n se tenga en cuenta mediante un dia´logo social adaptado a la situacio´n. Deberı´an participar ma´s en los esfuerzos de cooperacio´ n a nivel local, nacional e internacional. Una interaccio´ n estructurada, respaldada por meca- nismos de consulta adecuados, permitirı´a explotar lo mejor posible la informacio´n, experiencias y El CES quiere destacar que ya hizo hincapié de forma repetida en dicta´menes anteriores en la necesidad de establecer contactos bilaterales con los grupos socioecono´ micos de los paı´ses de Europa Central y Oriental. El CES reitera esta propuesta y recomienda a la Unio´ n constituir comités conjuntos o aprovechar otras posibilidades para permitir a los paı´ses candida- tos entrar en contacto y familiarizarse con el CES. Este proceso podrı´a estimular de forma considerable la polı´tica de integracio´n y cooperacio´ n de los terceros paı´ses de la regio´n. 9. Para poder beneficiarse de una asistencia destinada a los cambios sociales, los terceros paı´ses de la regio´ n deben consolidar en breve plazo una sociedad basada de forma duradera en el Estado de derecho. Deberı´an comprometerse a disminuir el volumen de las ayudas directas y a crear condiciones favorables para la inversio´ n. Con este fin, la asistencia técnica debe ser suficientemente importante y concentrarse en la mejora de los conocimientos pra´cticos y de las competencias. Los programas existentes en favor de los paı´ses del mar Ba´ltico (sobre todo, TACIS, PHARE e INTERREG) deberı´an realizarse de la forma ma´s eficaz posible. Ası´ pues, el Comité apoya de forma activa las medidas que la Comisio´n ha adoptado u´ltimamente para mejorar la gestio´ n de estos programas. Asimismo, para que la regio´n del mar Ba´ltico aproveche al ma´ximo los programas de asistencia, conviene que la Comisio´n adopte medidas que permitan combinar mejor los proyectos englobados en distintos programas y prestar mayor atencio´n a los proyectos transfronterizos o de proximidad. El CES apoya la reciente iniciativa de la Comisio´ n de potenciar la cooperacio´n transfronteriza. Por otra parte, el CES recomienda que la Unio´n Europea, las entidades internacionales de crédito y los paı´ses interesados se esfuercen en mejorar la coordinacio´ n de los objetivos de su ayuda y que la UE conceda suficiente atencio´n a la cooperacio´n en la regio´ n del mar Ba´ltico al elaborar las polı´ticas estructural y regional, ası´ como en el marco de la financiacio´ n de la Unio´ n para el perı´odo 2000-2006. Serı´a conveniente que en el futuro las regiones pro´ximas al mar Ba´ltico pero situadas en el territorio ruso también recibieran asistencia del Banco Europeo de Inversiones. 10. El CES considera que el Consejo Ba´ltico constituye un o´rgano competente para mantener e intensificar la coordinacio´ n de la cooperacio´n en la regio´ n del mar Ba´ltico. Desde este punto de vista, el Consejo Ba´ltico y la UE deberı´an reforzar su colaboracio´ n. El CES apoya los proyectos de creacio´ n de una C 73/62 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 3. 98 secretarı´a para este o´rgano; asimismo, deberı´an crearse bases de datos comunes para poder efectuar un seguimiento de los progresos sobre cooperacio´n realizados en la regio´ n y registrarlos de manera fiable. El CES juzga importante que todos los paı´ses riberen˜ os del mar Ba´ltico se comprometan au´ n ma´s en la aplicacio´ n, a nivel nacional, de las directrices defendidas por el Consejo Ba´ltico. Bruselas, el 10 de diciembre de 1997. El Presidente del Comité Econo´mico y Social Tom JENKINS Dicta´menes y documentos del CES sobre las relaciones de la UE con los paı´ses del mar Ba´ltico ANEXO I — Dictamen adicional sobre las relaciones de la Comunidad con los paı´ses de Europa Central y Oriental, septiembre de 1991 (Ponente: Sr. Petersen); — Dictamen sobre las organizaciones econo´ micas y sociales de los paı´ses de Europa Central y Oriental — mecanismos de consulta, noviembre de 1992 (Ponente: Sr. Masucci); — Dictamen sobre las relaciones entre la Comunidad Europea y los Estados ba´lticos, marzo de 1993 (Ponente: Sr. Petersen); — Documento informativo sobre las relaciones entre la Unio´n Europea y los PECO: problemas comunes horizontales en el a´mbito del medio ambiente, energı´a, transporte y telecomunicaciones, diciembre de 1993 (Ponente: Sr. Masucci); — Dictamen sobre la Cooperacio´n entre la CE y Rusia, Ucrania y Belaru´s, enero de 1995 (Ponente: Sr. Petersen); — Documento informativo sobre la evaluacio´n del programa PHARE, octubre de 1995 (Ponente: Sr. Gafo Ferna´ndez); — Dictamen de iniciativa sobre la Conferencia paneuropea sobre transportes y el dia´logo social: de Creta a Helsinki, abril de 1996 (Ponente: Sr. Eulen); — Dictamen sobre el mercado u´ nico en 1995 — Informe de la Comisio´ n, mayo de 1996 (Ponente: Sr. Vever); — Dictamen sobre la Comunicacio´n de la Comisio´ n sobre la gestio´ n integrada de las zonas costeras, junio de 1996 (Ponente. Sr. Bento Gonçalves); — Dictamen sobre el Libro Blanco — Paı´ses asociados PECO, septiembre de 1996 (Ponente: Sr. Masucci); — Dictamen sobre la ampliacio´n de la UE y la polı´tica agraria, diciembre 1996 (Ponente: Sr. Bastian); — Documento informativo sobre las relaciones entre la Unio´ n Europea y los paı´ses riberen˜os del mar Ba´ltico, marzo de 1997 (Ponente: Sr. Hamro-Drotz); — Dictamen sobre la ampliacio´n de la Unio´ n Europea, octubre de 1997 (Ponente: Sr. Masucci); — Dictamen sobre la Agenda 2000, octubre de 1997 (Ponentes: Sres. Cal y Moreland). 9. 3. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 73/63 ANEXO II CUADRO 1 Acuerdos internacionales en la regio´ n del mar Ba´ltico (verano de 1997) DK FIN S UK PL EST LET LIT (N) (IS) D X X X X X X X X X Miembro de la UE Paı´s candidato a la UE Otros acuerdos con la UE Miembro de la OMC Miembro de la OCDE Miembro de las NU Miembro de la OIT Consejo de Europa OSCE Consejo Ba´ltico AELC EEE Acuerdos de libre comercio con la AELC CEFTA 3 Estados ba´lticos, acuerdo de libre comercio 1994 (7) X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X (1) (2) X X X X X X X X X X X (4) X X X X (1) (1) (1) X X X X X X X X X X X X (3) (3) (3) (5) (5) X X (5) (6) X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X X (8) X (8) Miembro de la OTAN X X Participa en la OTAN (COCOAN) CBSS UEO X X X (8) X X (8) X X (8) X X X X X X X X (1) Adhesio´n en proceso de negociacio´n. (2) Ha solicitado la adhesio´ n. (3) Observador. (4) Desde el 15. 11. 1993. (5) Desde el 1. 6. 1996. (6) Ha firmado un acuerdo de libre comercio con Polonia. (7) Los presidentes de Estonia, Letonia y Lituania hicieron, en mayo de 1996, una declaracio´ n conjunta en Vilna, en la que, entre otras, destacan en la intencio´n de sus paı´ses de colaborar conjuntamente en la comunidad internacional. (8) Miembros asociados u observadores


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Proposal for a European Parliament and Council Directive relating to motor vehicles and their trailers transporting certain animals and amending Directive 70/156/EEC in respect of the type-approval of motor vehicles and their trailers'

eurovoc_concepts:
animal welfare
commercial vehicle
motor vehicle
technical specification
transport of animals

text: 9. 3. 98 EN Official Journal of the European Communities C 73/13 4. 11. Preamble 2l The original text of preamble 21 should be replaced as follows: ‘Whereas manufacturers or their authorized rep- resentatives established within the Community who are responsible for placing products on the Com- munity market are liable for all aspects of those products under Community law, including the pro- visions on product liability in Directive 85/374/EEC, whereas Community law also recognizes manufac- turers’ liability for products used by businesses and other users of telecommunications that are not natural persons;’. (This point follows from General Comments 3. 9 and 3. 10. ) 4. 12. Proposed new Article 6. 4 ‘The provisions of this Article shall not prevent the application in any Member State of the measures referred to in Article 8 of Directive 89/336/EEC, nor shall they prevent any redress otherwise available under Community law against damage or harm to persons or property caused by equipment which meets the essential requirements applicable at the time of first placing on the market. ’ Brussels, 10 December 1997. The President of the Economic and Social Committee Tom JENKINS Opinion of the Economic and Social Committee on the ‘Proposal for a European Parliament and Council Directive relating to motor vehicles and their trailers transporting certain animals and amending Directive 70/156/EEC in respect of the type-approval of motor vehicles and their trailers’ (98/C 73/03) On 3 July 1997 the European Council decided to consult the Economic and Social Committee, under Article 100 A of the Treaty establishing the European Community, on the above-mentioned proposal. The Section for Industry, Commerce, Crafts and Services, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 3 December 1997. The rapporteur was Mr Gardner. At its 350th plenary session (meeting of 10 December 1997), the Economic and Social Committee adopted the following opinion by 84 votes to two, with three abstentions. 1. Introduction and trailers made according to this directive but may approve units made to national specifications as well. 1. 1. This is a ‘separate directive’ under the framework type approval Directive 70/l56/EEC. It deals separately with type approval for complete vehicles, the chassis (often standard units produced in large runs) and the specialized bodywork (often small production runs). Because the proposal covers a wide range of vehicles, from large multi-deck trucks to small trailers hitched on to four wheel drive cars, common solutions present a particular difficulty. Like most other type approvals it applies optional 1. 2. harmonization — Member States must accept vehicles This proposal is under Article 100A and deals 1. 3. only with type approval of vehicles and trailers. It does not deal with the use of these and with actual transport conditions. These come under Article 43. The Com- mission was supposed to propose legislation on these several years ago but now states that it will do so as soon as the present 100a Directive has been adopted. C 73/14 EN Official Journal of the European Communities 9. 3. 98 ‘use’ Community 1. 4. (Directive 91/628/EEC) do not cover farm vehicles and ones used for journeys under 50 km, consequently vehicles intended for this purpose should be exempted from this directive. requirements 2. General comments This proposal would remove a set of barriers to 2. 1. the single market. The ESC therefore approves the principle but sees a number of problems with the execution. These problems are caused by the Com- mission trying to separate use and construction require- ments. As an example: 2. 1. 1. Simultaneously with this proposal, another part of the Commission has issued a proposal under Article 43 (1) giving additional standards for vehicles transporting animals for over eight hours. This contains a number of mandatory constructional requirements such as 200 litre water storage tanks which are not present in the type specification proposal. 2. 1. 2. The effect is that the type specification only applies to vehicles used for journeys below eight hours. For all others national specifications will continue to apply. 2. 1. 3. That is an illustration of the problems arising from trying to separate use and construction specifi- cations. Use and construction specifications therefore 2. 1. 4. must be concordant and established in parallel. This also applies to other proposals which we understand are currently being elaborated. 3. Recommendation by the ESC 3. 1. To be of any real benefit a type specification must cover at least the majority of vehicles involved. Given the large range of uses and of climatic conditions the ESC recommends that this proposal is kept on hold until the use requirements have been, as soon as possible, established. It should then be complemented by separate annexes giving essential type-approval requirements for vehicles used on long journeys, in extreme climatic conditions, etc. (1) COM(97) 272. 4. Detailed comments (the numbers in brackets are those in the Proposal) 4. 1. Annex I — Definitions of type 4. 1. 1. approved: There are four processes that need to be 1) A complete vehicle with bodywork built by one manufacturer (typically small trailers). 2) A vehicle built in multi-stages by more than one manufacturer e. g. a specialist body builder making an animal transport vehicle on a vehicle chassis made by another manufacturer. 3) A body superstructure (a Separate Technical Unit) made by a specialist. 4) Installation of an STU on a vehicle chassis. 4. 1. 2. Annex I (4. 1. 1 and 4. 2. 1) does not adequately address these. For example in 4. 1. 1 ‘number of axles’ is not relevant to the requirements to transport animals and should be deleted. In 4. 2. 1 why is it necessary to restrict ‘type of 4. 1. 3. superstructure’ with construction and design details such as mass and dimensions when these are not needed for a ‘type of vehicle’ in 4. 1. 1? The ESC recommends that the Commission 4. 1. 4. working Group OTA (Operation of Type Approval) look at Definitions of Type and Annexes V, VI and VII with a view of harmonizing with existing separate Directive procedures under 70/156/EEC. Appendix 1 4. 2. General Requirements (0) 4. 2. 1. C a v i t y w a l l s (0. 1. 3) requirement This expensive. is unclear and potentially very 4. 2. 1. 1. (0. 1. 3) The ESC understands from the Com- mission that reference to ‘light metal’ refers to aluminium alloys though others believe it to be a reference to thin metal (e. g. light gauge). The ESC also understands from the Commission that the purpose of specifying cavity-wall construction is to achieve thermal insulation in both winter and summer conditions. Therefore manufacturers should be permit- 9. 3. 98 EN Official Journal of the European Communities C 73/15 ted to use other forms of construction which can achieve thermal effects equivalent to cavity-wall construction using aluminium whilst at the same time satisfying the relevant strength requirements. Cavity-wall construction could present hygiene prob- lems if one layer is punctured and debris, excreta, etc. get in between the layers. 4. 3. Ventilation (0. 4) 4. 3. 1. Neither this section nor the additional venti- lation requirements address the use of the unit on Ro-Ro ferries, where there are no natural draughts. This point is however covered by the construction requirements of the rival Proposal COM(97) 272. Here we have a good illustration of points 2. 1. 1 and 3. 1. 4. 7. Sick animals On short journeys, effluent from sick animals can be absorbed satisfactorily by using litter. There may need to be constructional solutions for longer journeys. 5. Additional requirements 5. 1. Ventilation apertures (1. 3. 3-1. 5. 3) The ESC doubts whether all ventilation apertures need to be capable of being closed weather tight. Overheating is often a problem. 4. 4. Intermediate floors (0. 1) 5. 2. Floors, side and front walls (1. 1. 1 to 5. 1. 1 and 1. 2. 1 to 5. 2. 1) H e i g h t a d j u s t a b l e i n t e r m e d i a t e f l o o r s (0. 7. 1) Automatic locking devices can be dangerous in the event of malfunction. In practice, conventional manual systems, which can only be operated from outside, remain safer. Remote-control floor adjustment systems are also inadvisable since, although easy to use, they may be operated from inside, with all the attendant hazards. 4. 5. Inspection (0. 9) 4. 5. 1. This vague requirement is probably adequate for small trailers towed by FWD cars. For large vehicles covering long distances however other points need to be covered such as: — layout suitable for ready inspection; — access and removal of sick animals; The figures given in these sections do not appear to be internally consistent. The ESC understands they are based on a Swedish standard. The ESC is not competent to evaluate whether they are correct and proposes they are examined by a relevant technical committee. 5. 3. Ramps (1. 5. 3-5. 5. 3) The maximum incline has been set at 25(cid:176) throughout. This is probably the best compromise between the requirements of animal welfare and of vehicle construc- tion. 5. 3. 1. However 20o should be the maximum for pigs and these should be loaded on level platforms where possible. On the other hand goats and sheep can perfectly well cope with 30o. Provision should be made for these differences in the directive, especially for smaller vehicles and trailers. For the latter 25o may not always be possible. — provisions for dealing with dangerous animals (bulls and boars). 5. 3. 2. S t e p s (1. 5. 1 to 5. 5. 1) 4. 5. 2. proposal COM(97) 272 final. These again are partly covered by the rival 100 mm step heights are unnecessarily low, 200 mm is the norm. By allowing higher steps, ramp lengths will be reduced enabling easier handling and stowage. 4. 6. Lighting (0. 10) Here and throughout the general requirements, more detailed guidance should be provided to avoid large interpretation by national approval differences of authorities. 5. 3. 3. T r e a d s (1. 5. 3 to 5. 5. 3) Bars not more than 100 mm apart could trap the hooves of animals, spacing of 200-250 mm is more realistic. C 73/16 EN Official Journal of the European Communities 9. 3. 98 6. Height limitation 7. Impact statement Appendix 2, Addendum, 1. 6 and Annex VII, 1. 1. 2 There is already Community legislation in place concern- ing masses and dimensions of vehicles in Community traffic. It is not appropriate or necessary to repeat part of these in this separate directive which is under Article 100A and does not control the use of vehicles. This is very unsatisfactory and inadequate. Small and medium-size companies are very much involved. The extra complications of this proposal are likely to affect productivity and the social partners should have been consulted. Brussels, 10 December 1997. The President of the Economic and Social Committee Tom JENKINS Opinion of the Economic and Social Committee on the ‘Proposal for a European Parliament and Council Decision amending the Decision of 19 December 1996 adopting an action programme for customs in the Community — “Customs 2000”’ (98/C 73/04) On 26 September 1997, the Council decided to consult the Economic and Social Committee, under Article 100a of the Treaty establishing the European Community, on the above-mentioned proposal. The Section for Industry, Commerce, Crafts and Services, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 3 December 1997. The rapporteur was Mr Giesecke. At its 350th plenary session held on 10 and 11 December 1997 (meeting of 10 December), the Economic and Social Committee adopted the following opinion by 101 votes to two, with six abstentions. 1. Introduction 2. Measures proposed by the Commission 1. 1. The proposal for a decision seeks to increase the funding available for the action programme for customs in the Community (‘Customs 2000’) for the period 1998-2000. The Committee endorsed the action pro- gramme in an opinion adopted in September 1995 (1). 1. 2. The primary source of funding for the action programme is the IDA programme. As the latter expires on 31 December 1997 and the ‘Customs 2000’ programme is set to run until the end of the year 2000, suitable additional funding is, however, required to cover the period 1998-2000. 2. 1. The Commission therefore proposes to amend the financial framework of Decision No 210/97/EC (2) so as to cover the period 1998-2000, too. It is proposed that funding for computerization 2. 2. under the ‘Customs 2000’ programme be set at ECU 58 million, rather than the figure of ECU 23 million stipulated hitherto. 3. Comments by the ESC 3. 1. The ESC supports the Commission proposal. (1) OJ C 301, 13. 11. 1995. (2) OJ L 33, 4. 2. 1997, p. 24


title: Komission asetus (EY) N:o 2454/97, annettu 10 päivänä joulukuuta 1997, neuvoston asetuksen (EY) N:o 2494/95 soveltamisen tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä yhdenmukaistettujen kuluttajahintaindeksien (YKHI) painotusten laadun vähimmäisstandardeista (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

eurovoc_concepts:
EU Member State
consumer price
harmonisation of prices
price index