title: Nařízení Rady (ES) č. 11/98 ze dne 11. prosince 1997, kterým se mění nařízení (EHS) č. 684/92 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy

text: 62 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 3 31998R0011 8. 1. 1998 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ L 4/1 NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 11/98 ze dne 11. prosince 1997, kterým se mění nařízení (EHS) č. 684/92 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 75 odst. 1 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise (1), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru (2), v souladu s postupem podle článku 189c Smlouvy (3), (1) (2) (3) vzhledem k tomu, že zavedení společné dopravní politiky zahrnuje v souladu s čl. 75 odst. 1 písm. a) Smlouvy mimo jiné i stanovení společných pravidel pro mezinárodní sil- niční přepravu cestujících; vzhledem k tomu, že tato pravidla jsou obsažena v nařízení Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1992 o spo- lečných pravidlech mezinárodní přepravy cestujících auto- kary a autobusy (4); vzhledem k tomu, že podle článku 20 nařízení (EHS) č. 684/92 musí Komise nejpozději do 1. července 1995 předložit Radě zprávu o uplatňování uvedeného nařízení a že Rada musí nejpozději do 1. ledna 1997 přijmout na návrh Komise pravidla týkající se zjednodušení postupů, případně zahrnujícího na základě závěrů zprávy rovněž zrušení povolení; (4) vzhledem k tomu, že by definice různých služeb meziná- rodní autokarové a autobusové dopravy měly být zjedno- dušeny a zdokonaleny; že tyto dopravní služby mohou být (1) Úř. věst. C 203, 13. 7. 1996, s. 11 a Úř. věst. C 107, 5. 4. 1997, s. 6. (2) Stanovisko ze dne 27. listopadu 1996 (Úř. věst. C 66, 3. 3. 1997, s. 3). (3) Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 28. listopadu 1996 (Úř. věst. C 380, 16. 12. 1996, s. 40), společný postoj Rady ze dne 14. dubna 1997 (Úř. věst. C 164, 30. 5. 1997, s. 1) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 16. července 1997 (Úř. věst. C 286, 22. 9. 1997, s. 85). (4) Úř. věst. L 74, 20. 3. 1992, s. 1. (5) (6) (7) (8) klasifikovány jako linková osobní doprava, zvláštní linková doprava a příležitostná doprava; že tedy může být zrušen pojem kyvadlové dopravy; vzhledem k tomu, že by právní úprava pro přístup na trh, který nevyžaduje povolení, měla být zavedena pro veške- rou příležitostnou dopravu, zvláštní linkovou dopravu a veškerou dopravní činnost pro vlastní potřebu; vzhledem k tomu, že by měla být zachována právní úprava pro vydávání povolení pro linkovou osobní dopravu, avšak je žádoucí zavést určitou míru pružnosti v provozních podmínkách této dopravy; vzhledem k tomu, že v zájmu zachování hospodářské sou- těže mezi jednotlivými obory dopravy by po určité době neměly mít železnice nadále přednost před autokarovou nebo autobusovou dopravou; vzhledem k tomu, že v zájmu usnadnění kontroly provo- zování dopravy by mezinárodní silniční přeprava ces- tujících provozovaná pro cizí potřebu měla být vázána na licenci Společenství ve formě harmonizovaného vzoru, vydanou na základě rychlého a účinného správního postupu; (9) vzhledem k tomu, že by měly být některé časové lhůty související s postupem udělování povolení pružnější; (10) vzhledem k tomu, že přísluší členským státům, aby přijaly nezbytná opatření k provedení tohoto nařízení, zejména opatření týkající se účinných, přiměřených a odrazujících sankcí; (11) vzhledem k tomu, že by při přijímání opatření k provedení tohoto nařízení, která se týkají dopravních dokladů, měl být Komisi nápomocen poradní výbor; (12) vzhledem k tomu, že by pro zavedení licence Společenství měla být stanovena přiměřená lhůta; 06/sv. 3 CS Úřední věstník Evropské unie 63 (13) vzhledem k tomu, že uplatňování tohoto nařízení musí být sledováno na základě zprávy, kterou předloží Komise ; zaměstnancem fyzické nebo právnické osoby nebo přímo fyzickou osobou. “. PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Nařízení (EHS) č. 684/92 se mění takto: 1) V článku 2: — v bodě 1. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní: „Pravidelnost linkové dopravy není dotčena tím, že pro- vozní podmínky této dopravy mohou být upraveny podle potřeb uživatelů. “, — v bodě 1. 2 se zrušuje písmeno d), — v bodě 1. 3 se zrušují slova „použití přídavných vozidel a provádění přídavných jízd“, — bod 2 se zrušuje, — bod 3. 1 se nahrazuje tímto: „3. 1. Příležitostnou dopravou se rozumí doprava, která linkové dopravy, včetně nevyhovuje definici zvláštní linkové dopravy, a která se vyznačuje zejména tím, že přepravuje skupiny cestujících vytvořené z podnětu zákazníka nebo samotného dopravce. Pro organizování souběžné nebo dočasné dopravy srovnatelné se stávající linkovou dopra- vou a určené pro tytéž cestující je třeba povolení vydané postupem stanoveným v oddíle II. “ , — bod 3. 2 se zrušuje, — v bodě 3. 4 druhém pododstavci se slova „po konzultaci s členskými státy“ nahrazují slovy „postupem podle článku 16a“, — bod 4 se nahrazuje tímto: „4. Doprava pro vlastní potřebu Doprava pro vlastní potřebu je doprava, kterou provádí fyzická nebo právnická osoba k neob- chodním a neziskovým účelům, jestliže — dopravní činnost je pouze vedlejší činností dotyčné fyzické nebo právnické osoby, — použitá vozidla jsou ve vlastnictví uvedené fyzické nebo právnické osoby nebo jsou pořizována na splátky nebo na dlouhodobou řízena leasingovou smlouvu jsou a 2) V čl. 3 odst. 1 se první odrážka nahrazuje tímto: „— je oprávněn ve státě, v němž je usazen, provozovat přepravu autokary a autobusy linkové dopravy, včetně zvláštní linkové dopravy, nebo příležitostné dopravy,“. 3) Vkládá se nový článek, který zní: „Článek 3a Licence Společenství 1. Pro provozování mezinárodní osobní dopravy autokary nebo autobusy musí být každý dopravce splňující podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1 držitelem licence Společenství vydané příslušnými orgány členského státu, v němž je usa- zen, podle vzoru uvedeného v příloze. 2. Příslušné orgány členského státu vydají držiteli prvopis licence Společenství, který musí být uchováván u dopravce, a takový počet ověřených opisů, které odpovídají počtu vozi- del používaných pro mezinárodní přepravu cestujících, která jsou k dispozici držiteli licence Společenství, ať již v plném vlastnictví nebo v jiné formě, zejména na základě smlouvy o splátkovém prodeji, smlouvy o pronájmu nebo leasingové smlouvy. Společenství 3. Licence jméno je dopravce a nelze ji převést na třetí osobu. Ověřený opis licence Společenství musí být ve vozidle a musí být předložen na žádost oprávněného kontrolora. vydávána na 4. Licence Společenství je vydávána na dobu pěti let a lze ji prodloužit. Společenství 5. Licence vydané příslušnými orgány členského státu, v němž je dopravce usa- zen, které potvrzují, že dopravce má přístup na trh meziná- rodní silniční osobní dopravy. nahrazuje doklady 6. Při předložení žádosti o licenci a alespoň každých pět let poté ověřují příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, zda dopravce splňuje nebo nadále splňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1. 7. Jestliže podmínky uvedené v čl. 3 odst. 1 nejsou splněny, odmítnou příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usazen, vydat nebo prodloužit licenci Společenství a toto odmítnutí odůvodní. 8. Členské státy musí žadateli o licenci Společenství nebo držiteli licence Společenství zaručit právo odvolat se proti rozhodnutí o zamítnutí nebo o odnětí dotyčné licence vydanému příslušnými orgány členského státu, v němž je usazen. 64 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 3 9. Členské státy nejpozději do 31. ledna každého roku uvě- domí Komisi o počtu dopravců, kteří jsou držiteli licence Společenství k 31. prosinci předchozího roku, a o počtu ověřených opisů licencí odpovídajících počtu vozidel v pro- vozu k tomuto dni. 10. Členské státy mohou rozhodnout, že se licence Spole- čenství vztahuje rovněž na vnitrostátní dopravu. “. 4) Článek 4 se nahrazuje tímto: „Článek 4 Přístup na trh 1. Pro příležitostnou dopravu ve smyslu čl. 2 odst. 3. 1 není třeba povolení. 2. Pro zvláštní linkovou dopravu ve smyslu čl. 2 odst. 1. 2 není třeba povolení, je-li upravena smlouvou mezi orga- nizátorem a dopravcem. „5. Povolení opravňuje držitele k provozování linkové dopravy na území všech členských států, jimiž prochází uvedená trasa. “, — se doplňuje nový odstavec, který zní: „6. Provozovatel linkové dopravy může použít přídavná vozidla k řešení dočasných a výjimečných situací. V tom případě musí dopravce zajistit, aby ve vozidle byly tyto doklady: — opis povolení pro linkovou dopravu, — opis smlouvy mezi provozovatelem linkové dopravy a podnikem, který poskytuje dodatečná vozidla, nebo rovnocenný doklad, — ověřený opis licence Společenství vydané provozo- vateli linkové dopravy. “. 3. Obdobně není třeba povolení pro jízdy prázdných vozi- del související s dopravou uvedenou v odstavcích 1 a 2. 7) Článek 6 se mění takto: 4. Pro linkovou dopravu ve smyslu čl. 2 odst. 1. 1 prvního pododstavce a zvláštní linkovou dopravu, která není upra- vena smlouvou mezi organizátorem a dopravcem, je třeba povolení v souladu s články 5 a 10. 5. Právní úprava dopravy pro vlastní potřebu je stanovena v článku 13. “. — odstavec 1 se nahrazuje tímto: „1. Žádosti o povolení linkové dopravy se podávají příslušným orgánům členského státu, na jehož území je výchozí místo (dále jen ‚povolující orgán‘). Výchozím místem se rozumí ‚jedna z konečných zastávek‘. “, — v odstavci 2 se slova „po konzultaci s členskými státy“ nahrazují slovy „postupem podle článku 16a“, 5) Název oddílu II se nahrazuje názvem „LINKOVÁ DOPRAVA PODLÉHAJÍCÍ POVOLENÍ“. — odstavec 3 se nahrazuje tímto: 6) V článku 5: — v odst. 1 druhém pododstavci se první věta nahrazuje tímto: „u sdružení dopravců vytvořeného pro provozování lin- kové dopravy se povolení vydává na jméno všech dopravců. “, „3. žadatel sdělí k odůvodnění své žádosti všechny další informace, které považuje za významné nebo které si vyžádá povolující orgán, zejména rozpis řízení umožňu- jící sledovat dodržování právních předpisů Společenství o dobách řízení a odpočinku a opis licence Společenství pro mezinárodní osobní silniční dopravu pro cizí potřebu, jak stanoveno v článku 3a. “. — v odstavci 2 se první věta nahrazuje tímto: „2. Doba platnosti povolení nesmí překročit pět let. “ „Článek 7 8) Článek 7 se nahrazuje tímto: — v odstavci 3 se písmeno d) nahrazuje tímto: Postup pro udělení povolení „d) zastávky a jízdní řád“, — v odstavci 4 se slova „po konzultaci s členskými státy“ nahrazují slovy „postupem podle článku 16a“, — se odstavec 5 nahrazuje tímto: 1. Povolení se uděluje po dohodě s příslušnými orgány všech členských států, na jejichž území nastupují nebo vystupují cestující. Povolující orgán předloží uvedeným orgánům a příslušným orgánům členských států, jejichž územím se projíždí bez nástupu a výstupu cestujících, opis žádosti spolu se svým posouzením a opisy všech ostatních souvisejících dokladů. 06/sv. 3 CS Úřední věstník Evropské unie 65 jejichž souhlas byl 2. Příslušné orgány členských států, vyžádán, sdělí povolujícímu orgánu své rozhodnutí o žádosti do dvou měsíců. Tato lhůta se počítá ode dne obdržení žádosti o stanovisko, který je uveden na potvrzení o obdr- žení. Jestliže v této lhůtě povolující orgán odpověď neobdrží, je to považováno za souhlas a povolující orgán povolení udělí. Orgány členských států, jejichž územím se projíždí bez nás- tupu a výstupu cestujících, mohou sdělit povolujícímu orgánu své připomínky ve lhůtě uvedené v prvním podod- stavci. 3. S výhradou odstavců 7 a 8 rozhodne povolující orgán o žádosti do čtyř měsíců ode dne podání. železniční dopravy na dotyčných přímých úsecích, pozastavit nebo odejmout povolení provozovat meziná- rodní autobusovou dopravu poté, co šest měsíců předem dopravce na tuto možnost upozorní. Skutečnost, že dopravce nabízí nižší ceny než jiní silniční dopravci nebo že je dotyčný spoj již provozován jinými sil- ničními dopravci, neopravňuje sama o sobě k zamítnutí žádosti. 5. Povolující orgán a příslušné orgány všech členských států účastnících se dosažení dohody podle odstavce 1, mohou žádost zamítnout tímto nařízením. jen z důvodů slučitelných s 4. Povolení bude vydáno s výjimkou případů, kdy 6. Jestliže postup k dosažení dohody podle odstavce 1 nedo- spěje k výsledku, může být záležitost předána Komisi ve lhůtě pěti měsíců ode dne, kdy dopravce žádost podal. žadatel není schopen provozovat dopravu, na niž se žádost vztahuje, vozidly, která jsou mu bezprostředně dostupná; 7. Komise po konzultaci s dotyčnými členskými státy přijme do deseti týdnů rozhodnutí, jež vstoupí v platnost 30 dnů ode dne jeho oznámení dotyčným členským státům. a) b) žadatel v minulosti porušil vnitrostátní nebo meziná- rodní právní předpisy o silniční dopravě, zejména pod- mínky a požadavky související s povolením pro mezi- národní silniční přepravu cestujících nebo se dopustil závažného porušení pravidel bezpečnosti silničního pro- vozu, zejména norem týkajících se vozidel a doby řízení a odpočinku řidičů; c) v případě žádosti o prodloužení povolení již nejsou spl- něny podmínky pro udělení tohoto povolení; d) e) f) je prokázáno, že by dotyčná doprava bezprostředně ohrozila existenci již povolené linkové dopravy, s výjim- kou případů, kdy dotyčnou linkovou dopravu provozuje pouze jediný dopravce nebo jediná skupina dopravců; se zdá, že provozování dopravy uvedené v žádosti je zaměřeno pouze na nejvýnosnější přepravu na dotyč- ných spojích; členský stát na základě podrobné analýzy rozhodne, že uvedená doprava by vážně ovlivnila funkčnost srovna- telné železniční dopravy na příslušných přímých úse- cích. Každé rozhodnutí učiněné podle tohoto ustano- vení se spolu s příslušným odůvodněním oznámí dotyčnému dopravci. 8. Rozhodnutí Komise zůstává v platnosti do dosažení dohody mezi dotyčnými členskými státy. 9. Po ukončení postupu podle tohoto článku uvědomí povo- lující orgány všechny orgány uvedené v odstavci 1 o svém rozhodnutí a zašlou jim opis povolení; příslušné orgány tran- zitních členských států mohou oznámit, že to nevyžadují. “ 9) V čl. 8 odst. 3 druhém pododstavci se za slovo „úpravách“ vkládá slovo „intervalů“ a čárka. 10) V článku 9 se zrušuje odstavec 4. 11) Název oddílu III se nahrazuje názvem „PŘÍLEŽITOSTNÁ DOPRAVA A OSTATNÍ DOPRAVA NEPODLÉHAJÍCÍ POVOLENÍ“. 12) Článek 11 se nahrazuje tímto: „Článek 11 Jízdní list Počínaje 1. lednem 2000 může členský stát po dohodě s Komisí v případě, že stávající mezinárodní autobusová srovnatelné doprava závažně ovlivňuje funkčnost 1. Doprava uvedená v čl. 4 odst. 1 je provozována na pod- kladě jízdního listu. 66 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 3 2. Dopravce provozující příležitostnou dopravu vyplní jízdní list před začátkem každé jízdy. 3. Jízdní list musí obsahovat alespoň tyto informace: 2. Povolující orgán odejme povolení, jestliže držitel již nespl- ňuje podmínky, na jejichž základě bylo podle tohoto nařízení uděleno, zejména požádá-li o to členský stát, v němž je dopravce usazen. Povolující orgán o tom neprodleně uvě- domí příslušné orgány dotčeného členského státu. a) druh dopravy; b) hlavní trasu; c) zapojené dopravce. 4. Sešity jízdních listů vydává příslušný orgán členského státu, v němž je dopravce usazen, nebo subjekty jím určené. 5. Komise stanoví postupem podle článku 16a vzor jízdního listu a pravidla pro jeho používání. “. 3. V případě závažného porušení nebo opakovaných menších porušení pravidel bezpečnosti silničního provozu, zejména týkajících se vozidel, dob řízení a odpočinku řidičů a poskytování souběžné nebo dočasné dopravy bez povolení podle čl. 2 odst. 1. 3, mohou příslušné orgány členského státu, v němž je usazen dopravce, který se porušení dopustil, tomuto dopravci mimo jiné buď odejmout licenci Společen- ství, nebo dočasně nebo částečně odejmout ověřené opisy licence Společenství. 13) V čl. 12 prvním pododstavci se zrušují slova „mezinárodní kyvadlové dopravy s ubytováním nebo“. Tyto sankce jsou určovány podle závažnosti protiprávního jednání, kterého se držitel licence Společenství dopustí, a s ohledem na celkový počet ověřených opisů licence Spo- lečenství, které má v držení pro účely mezinárodní dopravy. 14) V článku 13: — se odstavec 2 zrušuje, — v odstavci 3 se slova „po konzultaci s členskými státy“ nahrazují slovy „postupem podle článku 16a“. 15) V článku 14: 4. Příslušné orgány členských států zakáží dopravci provo- zovat na jejich území mezinárodní přepravu ces- tujících ve smyslu tohoto nařízení, jestliže opakovaně závaž- ným způsobem poruší pravidla bezpečnosti silničního provozu, zejména normy týkající se vozidel a doby řízení a odpočinku řidičů. Neprodleně o tom uvědomí příslušné orgány dotyčného členského státu. — se v odstavci 1 v návětí zrušují slova „nebo kyvadlové dopravě“, 5. Členské státy si navzájem na požádání sdělují všechny dostupné informace o — v odstavci 1 se poslední odrážka nahrazuje tímto: „— cenu přepravy. “ 16) Článek 16 se nahrazuje tímto: „Článek 16 — porušení tohoto nařízení a ostatních pravidel Společen- ství v mezinárodní přepravě cestujících autokary a auto- busy, jehož se na jejich území dopustili dopravci z jiného členského státu, a o uložených sankcích, — sankcích uložených vlastním dopravcům za protiprávní jednání na území jiného členského státu. “. Sankce a vzájemná spolupráce 17) Vkládá se nový článek, který zní: 1. Příslušné orgány členského státu, v němž je dopravce usa- zen, odejmou licenci Společenství vydanou podle článku 3a, jestliže držitel „Článek 16a — již nesplňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1, — poskytl nesprávné informace týkající se údajů požado- vaných pro vydání licence Společenství. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, je Komisi nápomocen poradní výbor zřízený nařízením Rady (ES) č. 12/98 ze dne 11. prosince 1997, kterým se stanoví podmínky, za nichž může dopravce nerezident provozovat vnitrostátní silniční přepravu cestujících uvnitř členského státu (*), kterému předsedá zástupce Komise. 06/sv. 3 CS Úřední věstník Evropské unie 67 Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky, případně hlasováním. 19) Příloha se nahrazuje přílohou tohoto nařízení. Článek 2 Stanovisko je uvedeno do zápisu; kromě toho má každý členský stát právo požádat, aby byl v tomto zápisu uveden jeho postoj. Členské státy přijmou do 11. prosince 1998 a po konzultaci s Komisí opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení a oznámí je Komisi. Komise přihlíží co nejvíce ke stanovisku výboru. Sdělí výboru způsob, jakým vzala toto stanovisko na vědomí. (*) Úř. věst. L 4, 8. 1. 1998, s. 10. “. 18) V článku 19 se druhý pododstavec nahrazuje tímto: „Členské státy přijmou opatření týkající se zejména kontrol- ních nástrojů a sankcí za porušení tohoto nařízení a učiní všechna opatření, aby tyto sankce byly uplatňovány. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí Komisi přijatá opatření do 12 měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost a co nejdříve oznámí všechny následné změny. Zajistí, aby všechna tato opatření byla uplatňována bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo místa, v němž je dopravce usazen. “ Článek 3 Nejpozději do 31. prosince 1999 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o výsledcích uplatňování tohoto nařízení. Článek 4 Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Použije se ode dne 11. prosince 1998, s výjimkou čl. 1 odst. 3, který se použije ode dne 11. června 1999. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne 11. prosince 1997. Za Radu předsedkyně M. DELVAUX-STEHRES 68 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 3 PŘÍLOHA „PŘÍLOHA 06/sv. 3 CS Úřední věstník Evropské unie 69 Všeobecná ustanovení 1. Tato licence je vydána v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 684/92 ze dne 16. března 1992 o společných pravidlech pro mezinárodní přepravu cestujících autokary a autobusy, ve znění nařízení (ES) č. 11/98. 2. Tuto licenci vydávají příslušné orgány členského státu, v němž je usazen dopravce provozující dopravu pro cizí potřebu, který — je oprávněn členským státem, v němž je usazen, provozovat linkovou dopravu, včetně zvláštní linkové dopravy nebo příležitostné dopravy autokarem nebo autobusem, — splňuje podmínky stanovené v souladu s pravidly Společenství o přístupu k povolání provozovatele silniční osobní dopravy ve vnitrostátní a mezinárodní dopravě, — vyhovuje právním předpisům o bezpečnosti silničního provozu, co se týče norem pro řidiče a vozidla. 3. Tato licence opravňuje k mezinárodní přepravě cestujících autokary a autobusy provozované pro cizí potřebu na všech dopravních spojích pro jízdy vykonávané na území Společenství, — jestliže výchozí místo a místo určení se nacházejí ve dvou odlišných členských státech, s tranzitem nebo bez tranzitu přes jeden nebo více členských států nebo přes třetí země, — z členského státu do třetí země a naopak, s tranzitem nebo bez tranzitu přes jeden nebo více členských států nebo přes třetí země, — mezi třetími zeměmi při tranzitu přes území jednoho nebo více členských států a jízdy prázdných vozidel související s dopravními činnostmi za podmínek stanovených nařízením (EHS) č. 684/92. V případě provozování dopravy z členského státu do třetí země a naopak se nařízení (EHS) č. 684/92 vztahuje na jízdu uskutečněnou na území členského státu, kde nastupují nebo vystupují cestující, jakmile je uzavřena nezbytná dohoda mezi Společenstvím a dotyčnou třetí zemí. 4. Tato licence je osobní a nepřenosná. 5. Tato licence může být odebrána příslušným členským státem, který ji vydal, a to zejména v případech, kdy dopravce — již nesplňuje podmínky stanovené v čl. 3 odst. 1 nařízení (EHS) č. 684/92, — poskytl nesprávné informace o údajích vyžadovaných pro vydání nebo prodloužení licence, — se dopustí závažného porušení nebo opakovaných menších porušení pravidel bezpečnosti silničního provozu, zejména týkajících se vozidel, dob řízení a odpočinku řidičů a poskytování souběžné nebo dočasné dopravy bez povolení podle čl. 2 odst. 1. 3 nařízení (EHS) č. 684/92. Příslušné orgány členského státu, v němž je usazen dopravce, který se porušení dopustil, mohou mimo jiné buď odejmout licenci Společenství, nebo dočasně nebo částečně odejmout ověřené opisy licence Společenství. Tyto sankce jsou určovány podle závažnosti protiprávního jednání, kterého se držitel licence Společenství dopustí, a s ohledem na celkový počet ověřených opisů licence Společenství, které má v držení pro účely mezinárodní dopravy. 6. Prvopis licence musí být uchováván u dopravce. Ověřený opis licence musí být ve vozidle, které vykonává mezinárodní dopravní činnost. 7. Tato licence musí být předložena na žádost oprávněného kontrolora. 8. Na území každého členského státu musí držitel dodržovat právní a správní předpisy platné v dotyčném státě, zejména pokud jde o dopravu a dopravní provoz. 70 CS Úřední věstník Evropské unie 06/sv. 3 9. ‚Linkovou dopravou‘ se rozumí přeprava cestujících v určených intervalech a na určených trasách, kdy cestující mohou vystupovat a nastupovat na předem určených zastávkách. S výhradou případné povinné rezervace je linková doprava přístupná všem. Pravidelnost linkové dopravy není dotčena tím, že provozní podmínky této dopravy mohou být upraveny podle potřeb uživatelů. Pro linkovou dopravu je třeba povolení. linkovou dopravou‘ se rozumí linková doprava zajišťující přepravu stanovených skupin osob ‚Zvláštní s vyloučením jiných cestujících, v určených intervalech a na určených trasách, kdy cestující mohou vystupovat a nastupovat na předem určených zastávkách. Zvláštní linková doprava zahrnuje zejména a) přepravu pracovníků mezi bydlištěm a pracovištěm; b) přepravu žáků a studentů mezi bydlištěm a vzdělávacími institucemi; c) přepravu příslušníků ozbrojených sil a jejich rodin mezi jejich bydlištěm a oblastí kasáren. Pravidelnost zvláštní linkové dopravy není dotčena tím, že provozní podmínky této dopravy mohou být upraveny podle potřeb uživatelů. Pro zvláštní linkovou dopravu není třeba povolení, je-li upravena smlouvou mezi organizátorem a dopravcem. Provozování souběžných nebo dočasných linkových spojů určených pro uživatele stávajících linkových spojů podléhá povolení. ‚Příležitostnou dopravou‘ se rozumí doprava, která není definována jako linková doprava ani jako zvláštní linková doprava a která se vyznačuje zejména tím, že přepravuje skupiny vytvořené z podnětu zákazníka nebo samotného dopravce. Pro provozování souběžných nebo dočasných linkových spojů srovnatelných se stávající linkovou dopravou a určených jejím uživatelům je třeba povolení udělené postupem podle oddílu II nařízení (EHS) č. 684/92. Skutečnost, že je tato doprava provozována v určitých intervalech, nepostačuje sama o sobě k tomu, aby nebyla považována za příležitostnou dopravu. Příležitostná doprava nevyžaduje povolení. “


title: REGOLAMENTO (CE) N. 2474/97 DELLA COMMISSIONE dell'11 dicembre 1997 che modifica i dazi all'importazione nel settore dei cereali

eurovoc_concepts:
CCT duties
United States
cereals
import
stock-exchange listing


title: Avis du Comité économique et social sur: - la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions sur les nouveaux développements des communications mobiles et sans fil: défis et choix pour l'Union européenne» et - la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions: Stratégie et orientations concernant les nouveaux développements des communications mobiles et sans fil (UMTS) - Résultats de la consultation publique et propositions en vue de créer un environnement favorable»

eurovoc_concepts:
EU policy
information technology
new technology
radio telecommunications
telecommunications industry

formats: html pdf print

text: 9. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 73/109 Avis du Comité économique et social sur: — la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions sur les nouveaux développements des communications mobiles et sans fil: défis et choix pour l’Union européenne» et — la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement européen, au Comité économique et social et au Comité des régions: Stratégie et orientations concernant les nouveaux développements des communications mobiles et sans fil (UMTS) — Résultats de la consultation publique et propositions en vue de créer un environnement favorable» (98/C 73/27) Les 3 juin et 23 octobre 1997, la Commission a décidé, conformément à l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur les communications susmentionnées. La section des transports et communications, chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a constitué un groupe d’étude et désigné M. Mobbs en qualité de rapporteur. Au cours de sa 350e session plénière des 10 et 11 décembre 1997 (séance du 11 décembre), le Comité économique et social a désigné M. Mobbs en tant que rapporteur général et adopté à l’unanimité l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. Le développement des communications mobiles a été considérable ces dix dernières années et a permis aux utilisateurs, tant privés que professionnels, d’appeler et d’être appelés, d’envoyer et de recevoir des télécopies, d’avoir accès à un courrier électronique ou à l’Internet sans pour autant être dépendants d’un poste fixe. Cette croissance a entraîné un développement de l’ensemble du marché des télécommunications. La présence de services d’itinérance mobiles, non seulement dans des régions développées mais également dans de nombreuses régions en développement, a contribué de manière significative à l’utilisation élargie de toutes les formes de télécommunications dans la quasi-totalité des secteurs de l’économie. L’accès individuel généralisé a également permis de surmonter le problème des fuseaux horaires ainsi que d’autres obstacles au commerce et aux activités à l’échelle internationale. Bien que l’on s’attende à la poursuite de l’essor rapide des communications mobiles, la demande en infrastructure fixe par câble subsistera du fait de la demande sans cesse croissante de transmis- sions de données plus rapides et de capacités accrues à des prix très avantageux. Étant donné la diminution des coûts du matériel et des services mobiles, l’augmentation des nouvelles connexions mobiles devrait dépasser celle des nouvelles connexions fixes, en particulier après la libéralisation totale du secteur des télécommunications dans la plupart des États membres à partir du 1er janvier 1998. La possibilité, pour les utilisateurs, de conserver leur numéro de téléphone, quel que soit le réseau utilisé (fixe ou mobile), stimulerait également le développement des télécommunications dans toutes les sphères de la vie économique et sociale. 1. 2. En Europe, la quantité de numéros concernés démontre l’étendue de cette croissance du téléphone mobile: 37 millions d’utilisateurs de communications mobiles, 4,5 millions d’utilisateurs de systèmes de radiomessageries et 3 millions d’utilisateurs de systèmes de données mobiles (1). De plus, le GSM numérique (2), considéré comme la technologie de seconde génération (la première étant la technologie analogique), a connu un succès exceptionnel en Europe et s’est imposé comme la norme mondiale en matière de communications mobiles. La mise en place du GSM comme système unique rend l’itinérance possible à travers la majeure partie de l’Europe, créant ainsi un véritable réseau de services paneuropéen, éliminant les entraves nationales, stimulant la concurrence et élargissant le choix des utilisateurs. Tous ces éléments, auxquels s’ajoutent les technologies connexes de DCS-1800 et PCS-1900 (connues dans le monde sous l’appellation GSM1800 et GSM1900), ont également permis d’introduire une concurrence véritable et une dynamique de marché dans la boucle locale. 1. 3. Aujourd’hui, les quelque 200 réseaux de commu- nications mobiles fondés sur les GSM et desservant plus de 55 millions d’utilisateurs témoignent du succès de ce système et de son adoption comme norme mondiale. Toutefois, l’autosatisfaction n’est pas de mise: au fur et à mesure que le positionnement commercial de l’industrie évolue en Europe et dans le monde, les nouvelles normes de GSM doivent faire face à la concurrence acharnée de normes différentes en vigueur aux États-Unis et de variantes existant au Japon. L’UMTS (3) peut être décrit comme un système 1. 4. de communications mobiles qui, par un réseau conver- (1) Voir le paragraphe 2. 1 de la communication de la Commis- sion. (2) Système global de communications mobiles (GSM). (3) Système de télécommunications mobiles universelles (UMTS). C 73/110 FR Journal officiel des Communautés européennes 9. 3. 98 gent de systèmes fixes, cellulaires ou satellitaires, garantit à tous les usagers d’un marché concurrentiel un accès universel à des communications mobiles personnalisées, y compris des services multimédias de haute qualité, et ce indépendamment du lieu, du réseau ou du terminal utilisé. Il s’agit d’un concept européen promu par l’ETSI (1), la CEPT (2), le Forum UMTS (3) et la Commission européenne dont l’objectif est de permettre pour la première fois l’itinérance à une échelle qui soit véritable- ment mondiale. Ce concept bénéficie du soutien des principaux opérateurs européens de réseaux fixes et mobiles et des constructeurs. Le développement de nouvelles technologies de plus en plus accessibles rendra l’usage de systèmes de communications terrestres ou par satellite plus efficient et plus efficace, au bénéfice des utilisateurs. En particulier, l’UMTS vise à faciliter l’accès à l’Internet. 1. 5. L’UMTS est destiné à s’intégrer dans la famille des normes mondiales de troisième génération désignées sous le nom de télécommunications mobiles internatio- nales 2000 (IMT-2000). Dans le cadre du programme IMT-2000, l’UIT (4) élabore des recommandations visant à assister les gouvernements concernés pour le passage aux systèmes de la troisième génération et s’occupe actuellement du développement des systèmes mobiles de troisième génération dans les secteurs des radiocommu- nications (UIT-R) et des télécommunications (UIT-T). L’UIT devrait achever ses travaux en 1999. 1. 6. Le développement de l’UMTS représente un défi pour l’Europe, mais également une occasion d’exploiter sa position dominante sur ce marché et de récolter tous les bénéfices de l’émergence d’une libéralisation totale dans la plupart des États membres ainsi que de l’ouver- ture, par l’OMC (5), de marchés mondiaux dans le domaine des télécommunications de base. L’UMTS peut notamment fournir un accès mobile à une série de communications, d’informations et de services vidéo de divertissement, ce qui intensifierait la synergie entre les marchés de radiodiffusion et de télécommunication. Compte tenu de l’importance du contenu en ligne pour les services multimédia interactifs, l’industrie informatique aura également un rôle majeur à jouer afin de garantir le succès de l’UMTS. (1) Institut européen des normes de télécommunications (ETSI). (2) Conférence européenne des administrations des postes et des télécommunications (CEPT). (3) Le Forum UMTS, qui a été inauguré en décembre 1996, prolonge les activités de la task force UMTS. Il rassemble des représentants des pouvoirs de réglementations, des opérateurs, des constructeurs, des exploitants de satellites et d’autres parties intéressées, ainsi que des associations telles que l’ETSI, le BER et le BET. Son financement est assuré par ses 70 membres et son budget annuel s’élève à 500 000 écus. (4) Union internationale des télécommunications (UIT). (5) Organisation mondiale du commerce (OMC). 1. 7. L’UMTS fonctionnera dans le contexte tant terrestre que satellitaire, ce qui sera important pour sa diffusion dans des zones peu peuplées. Plus tôt cette année, la Commission a publié une communication sur un «Plan d’action de l’Union européenne: les communi- cations par satellite dans la société de l’information» (6) contenant une approche plus cohérente dans le domaine des communications par satellite. Le Comité a adopté un avis globalement favorable à ce sujet (7). 1. 8. Le succès rencontré par les télécommunications mobiles et la rapidité de développement des technologies connexes ont conduit la Commission à estimer nécessaire d’adopter une politique déterminée et à prendre des décisions stratégiques afin de garantir la poursuite de cette croissance. 2. Communications de la Commission La première communication de la Commission 2. 1. (mai 1997) constitue une réponse aux demandes du Conseil et du Parlement invitant la Commission à rendre compte du développement des communications mobiles. 2. 2. Cette communication donne un aperçu de la situation actuelle et exprime la nécessité d’examiner plus en détail les concepts de service qui prévaudront à l’avenir et les exigences futures des utilisateurs afin de définir, aux niveaux européen et national, des réponses en matière de réglementation, de fréquences et de normalisation. La Commission précise et résume son point de 2. 3. vue en évoquant cinq questions clés, qu’elle aborde sous forme de commentaires préliminaires aux réponses des parties concernées. — Le moment est-il venu de définir une stratégie relative à l’introduction de l’UMTS ou une réglementation serait-elle prématurée à l’heure actuelle? — Existe-t-il un consensus en Europe en ce qui concerne la notion d’UMTS ou de télécommunications mobi- les de troisième génération? S’agira-t-il d’une nou- velle technologie unique ou de plusieurs solutions interopérables basées sur des technologies diffé- rentes? — Quel devrait être le rôle du secteur privé et celui des pouvoirs publics dans la transition vers l’UMTS? — Quel est l’impact potentiel de l’UMTS sur la compéti- tivité de l’industrie européenne? — Comment garantir les grands intérêts sociaux et sociétaux dans le développement de la «société de l’information sans fil»? (6) Communication de la Commission au Conseil, au Parle- ment européen, au Comité économique et social et au Comité des régions — Plan d’action de l’Union européenne: les communications par satellite dans la société de l’infor- mation — doc. COM(97) 91 final. (7) JO C 355 du 21. 11. 1997. 9. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 73/111 2. 4. La Commission a invité toutes les parties concernées à faire connaître leur opinion avant le 15 juillet 1997, cette échéance ayant toutefois été reportée à septembre à la demande du Conseil «Télécommunica- tions». La seconde communication de la Commission 2. 5. (octobre 1997) est une synthèse des commentaires et des contributions qui ont été reçus. En particulier, la clarification du régime d’octroi des licences UMTS et la certitude de disposer en temps utile des fréquences radio nécessaires étaient considérées comme des domaines critiques appelant de toute urgence une action des autorités compétentes. Les États membres et le secteur concerné s’accordent très largement pour estimer que cela créerait des conditions propices au développement la compétitivité de de l’UMTS et préserverait ainsi l’industrie européenne. Parallèlement les États membres et les opérateurs sont d’avis qu’il faut garantir les intérêts fondamentaux des consommateurs, telles que l’itinérance à l’échelle européenne des services mobiles multimédia, sur la base d’une norme d’interface radio commune, ouverte et concurrentielle au plan internatio- nal, qui permettra aux Européens de participer à la «société de l’information sans fil» et sans frontières, de la même façon qu’ils peuvent bénéficier actuellement des avantages du GSM en ce qui concerne les communica- tions vocales. La communication de la Commission aborde les 2. 6. problèmes clés suivants: — avis du secteur des télécommunications et de l’admi- nistration sur les questions essentielles et les ques- tions concernant la réglementation; — évaluation de la Commission sur les points d’accord et les thèmes à approfondir; — orientations pour les objectifs de l’action publique, recommandations d’action et objectifs, plan d’action et calendrier proposés. La Commission propose le plan d’action et le 2. 7. calendrier suivants: — CMR-97: préparation de l’ordre du jour de la CMR-99 (inscription à l’ordre du jour de la question de l’attribution de fréquences pour l’UMTS): octobre 1997. — Adoption de la résolution du Conseil sur la présente communication exposant les priorités politiques: décembre 1997. — Adoption de la décision sur l’UMTS: début 1999. — Mandat au CER (1) en vue de l’attribution de nouvelles fréquences: février 1999. — Négociations ARM (2): en cours. — CMR-99: extension de la partie du spectre attribuée à l’UMTS: octobre 1999. — Réexamen de l’environnement réglementaire dans le domaine des télécommunications: fin 1999. 3. Observations générales 3. 1. Le Comité accueille favorablement la communi- cation de la Commission qui franchit une étape nécessaire sur la voie vers une politique européenne pour l’introduc- tion de l’UMTS. Le Comité se félicite que la seconde communication a été publiée à temps pour lui permettre de faire connaître ses observations à la demande de la Commission. 3. 2. Le Comité rejoint la position de la Commission (exprimée dans sa première communication) selon laquelle il faut d’abord avoir une idée claire et durable de l’UMTS avant de pouvoir définir de manière exhaus- tive les actions requises au niveau européen afin d’appor- ter une contribution positive au développement futur des technologies mobiles et sans fil. 3. 3. La seconde communication de la Commission est une contribution utile à deux objectifs primordiaux, à savoir l’indication de la position de l’industrie et la définition d’un calendrier et des mesures destinées à créer «un environnement favorable» à l’UMTS. Le Comité souscrit aux principaux points d’accord dégagés par la Commission dans sa communication. Certains d’entre eux font l’objet des observations spécifiques formulées au paragraphe 4 ci-dessous. 3. 4. L’importance des communications se voit renfor- cée au vu des développements technologiques qui accré- ditent les prévisions d’une transition vers un environne- ment de services de communication individuels. Dans son Livre vert sur «Les communications mobiles et personnelles» (3) la Commission définit les services de communications individuelles («PCS») comme «un appel de personne à personne, quels que soient l’endroit, le terminal utilisé, les moyens de transmission (avec ou sans fil) et/ou le choix des technologies». 3. 5. La réussite du lancement et de la mise en place du système GSM en Europe peut être attribuée à la coordination et à la collaboration adéquates mises en œuvre avec à-propos entre l’industrie et les pouvoirs — Proposition d’une décision sur l’UMTS relative aux fréquences et aux conditions d’octroi des licences: janvier 1998. — Mise en œuvre du 5e programme-cadre de recherche et de développement: 1998. (1) Comité européen des radiocommunications. (2) Accord de reconnaissance mutuelle (ARM). (3) Vers un environnement de communications personnelles: Livre vert sur une approche commune dans le domaine des communications mobiles et personnelles au sein de l’Union européenne — doc. COM(94) 145 final, III, 1. 7, p. 15. Avis du CES: JO C 393 du 31. 12. 1994, p. 64. C 73/112 FR Journal officiel des Communautés européennes 9. 3. 98 publics européens. Le Comité préconise l’adoption d’une approche équivalente à l’égard des problèmes liés à la transition vers l’UMTS. Le succès du GSM est également dû au fait qu’il s’agit d’une norme ouverte permettant une itinérance transfrontalière absolue. Le GSM est devenu de facto la norme mondiale pour les communica- tions mobiles regroupant désormais plus de 200 opéra- teurs exploitant ou construisant un réseau et la plupart se trouvent hors des frontières européennes. rence administrative mondiale des radiocommunica- tions), à obtenir un spectre radio suffisamment étendu afin de permettre à l’UMTS de se développer pour répondre à la demande croissante du marché. En outre, il est primordial de garantir qu’un spectre suffisant demeure disponible durant la transition des systèmes GSM, DCS-1800 et PCS-1900 de la seconde génération à la troisième génération. 3. 6. Il ne faut pas négliger l’importance que revêt l’industrie de production des moyens de communications mobiles pour l’économie, la compétitivité et l’emploi en Europe. Les constructeurs européens d’équipement GSM jouissent d’une position dominante sur le marché mon- dial et cette industrie européenne doit absolument maintenir sa position lors de l’introduction de l’UMTS. 4. 1. 2. Attribution des bandes de fréquence. Il est nécessaire de s’interroger sur le mécanisme qui convient pour l’attribution des spectres de fréquence. Devrait-elle se faire aux enchères? Si tel est le cas, y a-t-il un risque quelconque de conséquences néfastes pour l’intérêt public, en particulier au niveau de la structure de concurrence du marché? 3. 7. Le Comité est également conscient du fait que le succès du GSM en Europe a attiré l’attention des pays tiers sur l’importance du marché potentiel des télécommunications mobiles et sans fil, et que ceux qui n’avaient pas pris le train en marche la première fois mettront tout en œuvre pour éviter de commettre la même erreur. Il y a donc de fortes chances qu’à côté de la résolution des problèmes techniques, la stratégie de marché et les alliances internationales des principaux fabricants européens d’équipement mobile jouent aussi un rôle essentiel dans le développement mondial de l’UMTS. Un marché domestique vigoureux semblerait mettre l’industrie européenne dans les conditions les plus favorables pour être concurrentielle dans d’autres parties du monde. A` mesure que la globalisation progresse sur le 3. 8. marché de la «société de l’information sans fil», les décisions en matière de R&D, de développement, de fabrication et d’autres investissements reposeront de plus en plus sur des stratégies commerciales internationales. Compte tenu des prévisions de croissance plus rapide encore du marché dans la région Asie-Pacifique qu’en Europe, les constructeurs européens doivent prendre en compte l’ensemble de ces évolutions. En réponse à la seconde communication, le 3. 9. Comité estime que la politique de l’UE doit soutenir la compétitivité de l’industrie détenue par des capitaux européens, mais également garantir la poursuite du Marché unique en veillant à ce que les avantages offerts par la technologie GSM dans le domaine de l’itinérance à l’échelle européenne soient maintenus dans la société de l’information sans fil. 4. Observations spécifiques 4. 1. Les observations formulées ci-dessous ont pour objet d’examiner plus avant les points d’accord dégagés par la Commission. 4. 1. 1. Spectre de fréquence. L’attribution d’un spectre de fréquence adéquat constitue un facteur clé pour l’introduction réussie de l’UMTS. Le Comité estime tout comme la Commission qu’il faut s’employer, dans le cadre de la CEPT et du dispositif de la CAMR (Confé- 4. 1. 3. Licences. Le Comité estime que toute action dans ce domaine doit tenir compte des prévisions de l’industrie selon lesquelles les premiers services de l’UMTS devraient être opérationnels vers l’an 2002 et le grand public devrait y avoir accès dans le monde entier vers 2005. Pour pouvoir respecter ce calendrier, il convient de mettre en place un cadre communautaire afin d’assurer que les ARN octroient les licences par l’intermédiaire de procédures objectives, transparentes et non discriminatoires, et ce suffisamment à l’avance, c’est-à-dire dès la fin 1998. La Communauté doit également s’assurer que les fréquences radio soient attribuées en temps utile aux opérateurs. 4. 1. 4. Réglementation. Les États membres devront prendre les mesures nécessaires afin d’achever la mise en vigueur et l’application de la législation européenne ainsi que des décisions concernant les problèmes de fréquence qui ont été prises au sein du Comité européen des radiocommunications. Il n’est pas douteux que le cadre réglementaire de l’Union européenne en matière de télécommunications s’applique à l’UMTS. Par exem- ple, la législation et les politiques en matière d’octroi de licences, d’interconnexion et d’itinérance couvrent l’UMTS au même titre que d’autres activités de télécom- munications fixes et mobiles. Toutefois, la question de l’itinérance entre l’UMTS et les systèmes existants de seconde génération (par exemple GSM, DCS-1800, PCS-1900) doit être étudiée en détail. 4. 1. 5. Décisions en matière d’UMTS. La décision proposée en matière d’UMTS devrait contribuer à clarifier le cadre juridique de l’UMTS (par exemple en ce qui concerne l’octroi des licences et l’interconnexion) mais elle devrait également étendre ce cadre à l’itinérance et à la disponibilité assurée de bandes de fréquences radio. 4. 1. 6. Normes. Une normalisation ouverte revêt une importance capitale pour le succès de l’UMTS à l’échelle mondiale. Une coopération entre la Commission et les États membres de l’UE, ainsi qu’avec les organisations concernées au niveau tant européen qu’international, devrait viser à garantir que l’UE adopte une approche 9. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 73/113 unique en matière d’UMTS et permettre ainsi qu’il soit souscrit de la manière la plus large qui soit à cette approche sur le marché mondial (1). Le processus de normalisation suppose la pleine participation de tous les principaux acteurs de l’industrie représentant les intérêts des fabricants et des opérateurs afin de réduire au maximum les problèmes de propriété intellectuelle. 4. 1. 6. 1. L’ETSI, en tant que membre de la famille IMT200 de l’UIT, est responsable de l’établissement de la norme UMTS et doit apporter des solutions répondant aux besoins européens dans un contexte mondial. L’ETSI doit donc adopter une interface radio commune, ouverte et compétitive au plan international en vue de son application à l’échelle planétaire. Si la flexibilité de la norme UMTS, telle que définie par l’ETSI, constituerait un avantage, elle devra être tempérée par la nécessité que la norme soit assez bien définie pour que les opérateurs UMTS aient confiance dans le fait qu’elle sera disponible auprès d’une vaste gamme de fabricants et que tous les équipements seront interopérables. Les normes ouvertes ETSI minimiseront le risque que des normes multiples ne fragmentent le marché européen. Cette approche minimisera également le risque de fragmentation du marché lié à l’utilisation de combinés multimodes avec des interfaces radio multiples — une idée qu’il ne convient pas de privilégier, compte tenu des difficultés techniques et des coûts élevés possibles. 4. 1. 6. 2. Il est difficile d’imaginer que le jeu de la concurrence entre les normes (au sein des bandes du spectre UMTS) n’ait pas pour effet de déstabiliser le marché européen. L’expérience des États-Unis, où les normes se font concurrence, semble confirmer cette évolution. Chacun s’accorde à reconnaître que le succès du GSM est dû essentiellement à la stabilité de la norme et au soutien d’un grand nombre de fabricants à ce qui constitue une norme largement ouverte. La concurrence entre normes entraînerait l’ap- propriation par le constructeur qui comporte l’inconvé- nient majeur du point de vue d’un opérateur et de ses partenaires financiers de lier un opérateur pour de longues années au même fabricant. immanquablement L’UMTS engendrera probablement une 4. 1. 6. 3. convergence accrue entre les industries de télécommuni- cations et de technologies de l’information. A` cet égard, il est très souhaitable d’impliquer davantage l’industrie des TI dans le processus de normalisation. (1) Les quatre principaux constructeurs européens d’équipe- ment mobile (Ericsson, Nokia, Siemens et Alcatel) ont déjà apporté publiquement leur soutien à l’établissement d’une nouvelle plate-forme européenne permettant la normalisa- tion de l’UMTS au niveau de l’ETSI. Bruxelles, le 11 décembre 1997. 4. 2. R&D. Le Comité soutient la proposition visant à poursuivre l’appui à la R&D pour les solutions techniques nécessaires à l’UMTS dans le contexte du 5e programme-cadre de recherche et développement technologique (1998-2002) (2). 4. 3. Compétitivité. C’est l’industrie qui doit guider le développement de l’UMTS. Une coopération étroite entre la Commission et l’industrie permettrait de définir les objectifs de R&D dans le cadre d’une politique européenne relative à l’UMTS. La nature même de l’UMTS devrait permettre de faciliter le développement de petits fournisseurs de services et partant, de favoriser la concurrence. Toutefois, le droit européen de la concurrence doit être appliqué afin d’empêcher les opérateurs fixes et mobiles en fonction de créer des obstacles à l’entrée sur les marchés qui vont s’ouvrir à l’UMTS. 4. 4. Société. L’UMTS devrait élargir le choix et abaisser le prix des services, permettant ainsi au plus grand nombre de profiter des avantages de ces moyens de télécommunications perfectionnés. Mais, outre les domaines traditionnels, l’UMTS stimulera et générera de nouvelles activités économiques, comme par exemple le travail à distance, la télématique et le commerce électronique. Cela devrait contribuer au développement de l’activité économique dans les zones rurales et faciliter la mise en œuvre des politiques environnementales. Le développement, la construction et l’exploitation de l’UMTS créeront de nombreux emplois partout en Europe et offriront des possibilités d’exportation consi- dérables. Les autres problèmes sociétaux ont trait aux questions liées au secteur des télécommunications en général et des communications mobiles en particulier: protection des données, cryptage, activités frauduleuses et délictueuses, obligations du service universel, préoccu- pation touchant à l’environnement physique et humain (y compris la santé). En particulier, lors de l’introduction de nouvelles technologies, les producteurs devraient veiller soigneusement à ce qu’elles soient adaptées, chaque fois que possible, à leur utilisation par les handicapés, tels que les malentendants. Une résolution rapide de ces problèmes contribuera à la création d’un environnement favorable à la croissance du marché. L’avenir. La seconde communication de la Com- 4. 5. mission contient un aperçu des mesures et du calendrier recommandés. Le Comité souscrit au plan d’action communautaire qu’il soutient (cf. paragraphe 2. 6) et attend les propositions législatives concrètes de la Commission. (2) Cinquième programme-cadre de recherche et développe- ment technologique (1998-2002) — Document de travail de la Commission sur les programmes spécifiques: Premiers éléments de discussion (COM(97) 553 final). Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS