title: WRITTEN QUESTION No. 61/98 by Allan MACARTNEY to the Commission. Proposed EC directive on the construction of buses

eurovoc_concepts:
EC Directive
bus
carriage of passengers
derogation from EU law
harmonisation of standards
proposal (EU)
technical standard
transport accident
transport safety

text: C 223/98 FI Euroopan yhteiso¤jen virallinen lehti 17. 7. 98 Koko yhteiso¤ssa¤ noin 90 prosenttia metyylibromidista ka¤yteta¤a¤n maapera¤n desinfiointiin, 4 prosenttia hyo¤dykkeiden desinfiointiin, 3 prosenttia rakennusten desinfiointiin ja 3 prosenttia raaka-aineena muiden tuotteiden ja kemikaalien valmistuksessa. (1) EYVL L 333, 22. 12. 1994. (98/C 223/124) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0061/98 komissiolle esitta¤ja¤(t): Allan Macartney (ARE) (29. tammikuuta 1998) Aihe: Ehdotus EY:n direktiiviksi linja-autojen rakentamisesta Direktiiviehdotuksella linja-autojen rakentamisesta (Doc III/4076/90) sellaisena kuin se nyt on voisi olla merkitta¤va¤ vaikutus linja-autoliikenteen toimintaan Skotlannissa. On olemassa vaara, etta¤ ehdotukset istuinten va¤lisen tilan lisa¤a¤miseksi pituussuunnassa, istuimen leventa¤miseksi, ka¤yta¤va¤n leventa¤miseksi, lisa¤ovien, tilan ja sisa¤a¤nka¤ynnin lisa¤a¤miseksi pyo¤ra¤tuoleja varten ja toisten portaiden lisa¤a¤miseksi voisivat johtaa matkustajien ka¤yto¤ssa¤ olevien istuinpaikkojen menetykseen. Ta¤ma¤ voisi heikenta¤a¤ turvallisuutta, koska useammat matkustajat joutuisivat seisomaan. Onko komissio harkinnut ta¤ta¤ tarkasti ja arvioinut vaikutusta, joka suuremmalla ma¤a¤ra¤lla¤ seisomapaikkalaisia voisi olla loukkaantumisvaaraan seka¤ yleensa¤ matkustusolosuhteiden huononemiseen? Onko komissio ottanut huomioon kaupunkila¤hio¤iden laajuuden Yhdistyneessa¤ kuningaskunnassa? Ta¤ma¤ tarkoittaa sita¤, etta¤ matkustajat matkustavat tavallisesti pidempia¤ matkoja kuin Euroopan mantereella. Onko komissio tutkinut tilastoja, jotka osoittavat, etta¤ noin kolmannes loukkaantumisista tapahtuu noustaessa linja-autoon tai linja-autosta ja etta¤ Yhdistyneessa¤ kuningaskunnassa, jossa ta¤llaisten loukkaantumisten osuus on ollut la¤hes 50 %, suuntaus on ollut laskeva erityisesti sen seurauksena, etta¤ sellaisten ka¤yto¤ssa¤ olevien keskiovella varustettujen linja-autojen ma¤a¤ra¤a¤ on laskettu, joissa kuljettajalla ei ole selkea¤a¤ na¤ko¤yhteytta¤ niihin, jotka nousevat linja-autoon tai linja-autosta? Komission ja¤senen Martin Bangemannin komission puolesta antama vastaus (4. maaliskuuta 1998) Linja-autoja koskevista teknisista¤ ma¤a¤ra¤yksista¤ (1) annettuun direktiiviehdotukseen sisa¤ltyy sa¤a¤nno¤ksia¤, jotka koskevat ajoneuvojen vakautta, istuinten va¤himma¤iskokoa ja niiden va¤lista¤ va¤himma¤iseta¤isyytta¤, ovien ja varauloska¤yntien lukuma¤a¤ra¤a¤ ja sijoitusta seka¤ muita vakauteen ja turvallisuuden parantamiseen liittyvia¤ vaatimuksia. Ehdotus perustuu Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission antamiin sa¤a¤nto¤ihin sisa¤ltyviin teknisiin ma¤a¤ra¤yksiin. Ehdotukseen sisa¤ltyy kuitenkin tarpeen mukaan viela¤ tiukempia ma¤a¤ra¤yksia¤ saavutetta- vissa olevan paremman turvallisuuden tason takaamiseksi. Ennen ehdotuksen antamista komissio ka¤vi pitka¤llisia¤ neuvotteluja ja¤senvaltioiden, valmistajien, kansalaisja¤r- jesto¤jen ja muiden asianosaisten kanssa. Tavoitteena oli edista¤a¤ yhtena¤ismarkkinoita yhdenmukaistamalla lainsa¤a¤da¤nto¤a¤ mahdollisimman pitka¤lle, mutta koska on selva¤a¤, etta¤ ta¤ydellista¤ yhdenmukaisuutta ei nykytilan- teessa voida saavuttaa yhdella¤ kertaa, pa¤a¤tettiin sallia joitakin poikkeuksia muun muassa niihin teknisiin ma¤a¤ra¤yksiin, jotka koskevat istuinten leveytta¤ ja ovien sijoitusta. Ma¤a¤ra¤ykset ovat ta¤ysin yhdenmukaiset niissa¤ ja¤senvaltioissa, jotka eiva¤t sovella poikkeussa¤a¤nno¤ksia¤. Sen sijaan toiset ja¤senvaltiot voivat harkintansa mukaan ja selkea¤sti ma¤a¤ritellyissa¤ rajoissa sa¤ilytta¤a¤ oman kuljetusja¤rjestelma¤nsa¤ ja omat vaatimuksensa tiettyjen ajoneuvojen rakenteen osalta. Siten poikkeussa¤a¤nno¤kset tarjoavat Yhdistyneelle kuningaskunnalle mahdollisuu- den pita¤a¤ voimassa linja-autoja koskeva kansallinen lainsa¤a¤da¤nto¤nsa¤. On syyta¤ huomata, etta¤ nykyisten tilastotietojen perusteella ei voida osoittaa, etta¤ keskiovella varustetut linja-autot olisivat va¤hemma¤n turvallisia kuin ne, joissa keskiovea ei ole. Komissio seuraa kuitenkin tarkasti alan kehitysta¤ ja ehdottaa tilanteen niin vaatiessa tarpeellisia toimenpiteita¤. (1) EYVL C 17, 20. 1. 1998


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Kuluttajat vakuutusmarkkinoilla"

eurovoc_concepts:
approximation of laws
consumer protection
insurance
insurance law
single market

formats: html pdf print

text: C 95/72 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 teen jäljitettävyys”), sillä vaikkei tuotteen varsinaista valmistajaa saataisikaan selville, valmistajana pi- detään tuotteen toimittajia. 3. 6. Komitea arvioi myös, ettei ehdotettu direktiivi todennäköisesti aiheuta lisärasitusta asianomaisille tuot- tajille eikä se direktiivin 85/374/ETY soveltamisesta saatujen kokemuksien mukaan lisää merkittävästi kor- vausvaatimusten määrää tai nosta vakuutusmaksuja. 3. 6. 1. Komitea kehottaa komissiota laatimaan yh- teisön vakuutussäännöt siten, että markkinoiden kehit- tymisen (esim. geneettisesti muunneltujen organismien) mukanaan tuomat uudet riskit voidaan vakuuttaa. Komitea katsoo, että tämän direktiiviehdotuksen 3. 7. hyväksymisen jälkeen direktiivillä 85/374/ETY säädet- tyä järjestelmää tulisi arvioida kokonaisvaltaisesti ottaen huomioon yhteisön nykyinen lainsäädäntö ja kertomuk- set direktiivin soveltamisesta. 3. 7. 1. vihreän kirjan avulla, talouselämän osapuolia voidaan kuulla. 3. 7. 2. Arvioinnissa tulisi kiinnittää erityistä huomiota todistustaakkaan, kehitysriskeihin, vastuun rahallisiin enimmäismääriin sekä tiettyjä tuotteita koskeviin van- hentumisaikoihin. Tämä kokonaisvaltainen arviointi tulisi tehdä jotta kaikkia yhteiskunta- ja Bryssel, 29. tammikuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Kuluttajat vakuutusmarkkinoilla” (98/C 95/18) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 20. maaliskuuta 1997 työjärjestyksen 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti antaa lausunnon aiheesta ”Kuluttajat vakuutusmarkkinoilla”. Asian valmistelusta vastannut teollisuus- kauppa-, käsiteollisuus- ja palvelujaosto antoi lausuntonsa 7. tammikuuta 1998. Esittelijänä oli Manuel Ataı´de Ferreira. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 28. –29. tammikuuta 1998 pitämässään 351. täysistunnossa (tammikuun 29. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 77 ääntä puolesta kolmen pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto: lausunnon käsittelyalan rajaaminen 1. 1. Vakuutusten merkitys taloudellisen toimeliai- suuden kannalta yhtenäismarkkinoilla on tunnettu tosi- asia, sillä vakuutukset nostavat huomattavasti rahoitus- palveluiden liikevaihtoa ja vakuutusalan suhteellinen osuus palvelusektorin työllistäjänä on erittäin suuri. 1. 2. Vakuutusalalla on toisaalta erittäin merkittävä sosiaalinen tehtävä, joka korostuu entisestään nyky- maailmassa, jossa teknologian kehittyminen kasvattaa väistämättä riskejä ja muuttaa tuottamuskäsitettä määriteltäessä kolmanteen henkilöön kohdistuvaa vas- tuuta. Lisäksi euron käyttöönotto merkitsee pakostakin juuri vakuutusalalle uudenlaista kehitystä, jolle on luonteen- omaista markkinoiden suurempi avoimuus ja rajatylittä- vien vakuutusten lisääntyminen. 1. 3. Ihmiset kantavat yhä enemmän huolta tulevai- suudestaan, mitä kärjistävät toisaalta nopea väestönkas- vu sekä väestön jatkuva vanheneminen ja toisaalta inhimilliseen epävarmuuteen liittyvä turvallisuuden tarve. Niinpä vakuutusten merkitys on kiistaton niiden jakaessa uudelleen ja hajauttaessa toiminnan mahdollis- tavia riskejä, joita syntyy kilpailun vapautuessa enti- sestään ja yksityisyritteliäisyyden lisääntyessä talou- dessa. Sitä paitsi euron käyttöönoton myötä vakuutusa- 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/73 lasta tulee ennen kaikkea avoimempi ja rajatylittävien vakuutussopimusten teko helpottuu entisestään. on todettu useissa komission ja komitean asiakir- joissa (3). 1. 4. Kuluttajat ovat erityisen kiinnostuneita monen- laisista vakuutuksista niin vakuutuksenottajina tai va- kuutettuina kuin mahdollisina korvausten saajina heitä kolmantena osapuolena koskettavissa vahingoissa (ol- lessaan kolmantena osapuolena edunsaajina tai vahin- gonkärsijinä). Näistä ovat erityisen merkittäviä sairaus- ja henkivakuutukset, henkilövahinkovakuutukset ja mo- niturva -kotivakuutukset sekä autovakuutukset ja oi- keusturva- ja vastuuvakuutukset (1). 1. 5. Yhtenäismarkkinoita rakennettaessa yhteisön lainsäädännön ensisijaisena painopistealueena on ollut vakuutusyritysten vapaampi sijoittautumisoikeus, ja nii- den sääntelyn perustana ennen kaikkea vakuutusyritys- ten vakavaraisuuden valvonta, kirjanpidon yhtenäistä- minen ja periaatteet yrityksen kotivaltion valvonnasta, vastavuoroisesta tunnustamisesta, yhdenmukaistamisen vähimmäistasosta sekä palvelujen tarjoamisen ”passiivi- sesta” vapaudesta. 1. 6. Vakuutusoikeuden sisällön yhdenmukaistamista (etenkin vakuutuskirjojen yleisten ehtojen yhdenmukais- taminen) ja vakuutuksenottajan valinnanvapautta (”ak- tiivinen” vapaus tarjota palveluja) ei sitä vastoin ole käsitelty samalla tavalla. 1. 7. Vaikka yhteisö on hyväksynyt kolmannen suku- polven direktiivit (2) ja ottanut käyttöön yhden toimilu- van periaatteen, jonka mukaisesti jäsenvaltioiden val- vontaelinten ei tarvitse hyväksyä etukäteen vakuutuskir- jojen yleisiä ehtoja, kuluttajille ei ole pystytty takaamaan tasavertaista oikeutta ottaa vakuutus missä tahansa jäsenvaltiossa riippumatta siitä, asuuko vakuutuksenot- taja siellä tai onko hän sen kansalainen. Myöskään vakuutuskirjojen yleisiä ehtoja ja vakuutusyritysten käytäntöjä ei ole yhdenmukaistettu, jolloin taattaisiin tietojen avoimuus, runsas valinnan mahdollisuus ja alan yhtenäismarkkinoiden todellinen toteutuminen. Tämä (1) Tässä oma-aloitteisessa lausunnossa ei käsitellä muita aloja kuten jälleenvakuutus tai lisäeläkevakuutustoiminta, jotka joko vaikuttavat kuluttajiin ainoastaan epäsuorasti tai joita tarkastellaan TSK:n erityislausunnoissa. Samasta syystä nyt annettavassa lausunnossa ei myöskään käsitellä euron käyttöönoton vaikutuksia maksuvälineenä. (2) Direktiivi N:o 92/49/ETY, 18. 6. 1992 (EYVL N:o L 228, 11. 6. 1992) ja 92/96/ETY, 10. 11. 1992 (EYVL N:o L 360, 9. 12. 1992). Avainkysymys 1. 8. tässä suhteessa on verotus- käytäntöjen erilaisuus, joka aiheuttaa ratkaisevasti yhte- näismarkkinoiden pirstoutumista kansallisesti ja syrjii vakuutusyritysten välistä kilpailua, mitä komissio on korostanut äskettäin esittämässään yhtenäismarkkinoi- den toimintasuunnitelmassa (4). 1. 9. Toisaalta, kuten tuonnempana yksityiskohtai- sesti todetaan, tutkimukset ovat osoittaneet vakuutus- yritysten loukkaavan usein toiminnallaan kuluttajien etuja ja oikeutettuja odotuksia soveltaessaan kansainvä- listen jälleenvakuutusyritysten teknisiä määräyksiä. Näin saatetaan toisinaan suorastaan rikkoa lain määräyksiä, mikä pätee varsinkin kohtuuttomiin sopi- muslausekkeisiin. 1. 9. 1. On kuitenkin huomattava, että vakuutusyri- tykset tekevät myös kuluttajan kannalta edullisia sopi- muksia esimerkiksi selvittämällä vahingot ripeästi tai vakuuttamalla yhteisesti riskejä, joita yksittäinen vakuu- tuksenantaja ei voisi vakuuttaa (esimerkiksi luonnonka- tastrofien tai ydinonnettomuuden varalta perustetut poolit). Ei pidä myöskään unohtaa, että useat vakuutusyhtiöt ovat keskinäisiä tai osuustoiminnallisia. Tällaiset vakuu- tusyhtiöt ovat myötävaikuttaneet uusien vakuutusrat- kaisujen luomiseen, ja niiden pitäisi tulevaisuudessakin huolehtia tärkeästä asemastaan kuluttajien edun ja vakuutuksenottajien kanssa käytävän vuoropuhelun edistämisessä Komissio vuosina (PO XXIV) 1. 9. 2. 1976–1996 yli 240 ilmoitusta tuomioistuinten ja muiden toimivaltaisten elinten tekemistä päätöksistä, jotka kos- kivat vakuutusyritysten kuluttajien vahingoksi tekemiä laittomia sopimuksia kymmenessä jäsenvaltiossa. kirjasi 1. 10. Se, että sopimusvelvoitteita koskevaa Rooman yleissopimusta ei sovelleta Euroopan unionin alueella olevia riskejä kattaviin vakuutussopimuksiin, ja että muista kuin henkivakuutuksista annettujen toisen ja (3) Vrt. SEK(96) 2378, 16. 12. 1996, alkaen s. 30. Asiakirjassa pohjustetaan komission asiakirjaa KOM(96) 520 lopull. aiheesta ”Yhtenäismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus” sekä KOM(97) 184 lopull. aiheesta ”Yhtenäismarkkinoiden toimintasuunnitelma”. Ks. myös TSK:n em. asiakirjoista antama lausunto (EYVL C 206, 7. 7. 1997 ja EYVL C 287, 22. 9. 1997) sekä TSK:n lausunto aiheesta ”Komission kerto- mus neuvostolle ja Euroopan parlamentille – Yhtenäis- markkinat vuonna 1994” (KOM(94) 51 lopull. ) ja vuonna 1995 (KOM(96) 51 lopull. ). (4) Vrt. CSE(97) 1 lopull. , 4. 6. 1997, kolmas strateginen tavoite, ensimmäinen toimi: palvelumarkkinoiden esteiden poista- minen. C 95/74 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 kolmannen direktiivin (1) sisältämät ristiriitatilanteita ja ”yleisen edun” suojelua koskevat säännökset ovat sekavia, on johtanut siihen, että kyseisten palvelujen tarjonta sisämarkkinoilla on erittäin monimutkaista ja epävarmalla pohjalla, varsinkin vakuutusyrityksen ja vakuutetun tai edunsaajan välisissä ristiriitatilanteissa. Tämä korostuu etenkin silloin, kun vakuutettu tai edunsaaja ovat tavallisia kuluttajia, yksityishenkilöitä eivätkä ammattilaisia, eikä heillä ole perustietoa eikä teknistä erityistuntemusta tai tukenaan juridista asian- tuntemusta. nollisten määräysten yhteensovittamisesta sekä direktii- vien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta” (12); ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi vakuutuskomitean pe- rustamisesta” (12); ”Yhtenäismarkkinoiden toiminta- suunnitelma” (KOM(97) 184 lopull. ) (13); ”Komission tiedonanto Euroopan parlamentille ja neuvostolle: Yhte- näismarkkinoiden vaikutus ja tehokkuus” (KOM(96) 520 lopull) (14). 1. 11. Käsillä olevassa oma-aloitteisessa lausunnossa TSK ottaa uudelleen esiin jo useissa asiakirjoissa ilmais- tun huolestuneisuutensa ja pohtii yhtenäismarkkinoiden kehittämisen edellytyksiä sekä ehdottaa ja suosittelee sopivia toimenpiteitä, joilla poistaa ajoissa ja tehokkaas- ti pääasialliset kilpailuvääristymät ja lisätä kuluttajien luottamusta tavaroiden ja palveluiden luotettavuuteen ja laatuun. 1. 12. Komission vihreässä kirjassa ”Rahoituspalve- lut: kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan” (15) esitetyn kannan mukaisesti TSK korostaa rahoituspalveluiden ja etenkin vakuutusten osalta tarvetta kartoittaa kulutta- jien tärkeimmät huolenaiheet (oikeus saada tietoa ja nauttia oikeusturvaa ja mahdollisuus saattaa asia tuo- mioistuinkäsittelyyn) sekä ryhtyä välttämättömiin toi- miin, joilla taataan, että ko. puutteisiin ja tarpeisiin vastataan asianmukaisesti komitean aikaisempia suosi- tuksia noudattaen (16). 406 final) (8); Vrt. esimerkiksi seuraavia asiakirjoja: ”Rahoituspalve- lut: kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan – vihreä kirja” (KOM(96) 209 lopull. ) (2); ”Yhtenäismarkkinat ja kuluttajansuoja: sisämarkkinoiden esteet ja mahdolli- suudet” (3); ”Sisämarkkinoiden toteutuminen ja kulut- tajansuoja” (4); ”Kuluttaja ja sisämarkkinat” (5); ”Pal- veluiden tuottajien ja kuluttajien välinen vuoropuhe- lu” (6); ”Komission tiedonanto: Kuluttajapolitiikan en- sisijaiset toimet (1996–1998)” (7); ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusryhmit- tymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonnasta” neuvoston (COM(95) päätökseksi muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutus- ta koskevan sopimuksen solmimisesta Sveitsin liittoval- tion ja Euroopan talousyhteisön välille” (COM(89) 436 final) (9); ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (ETY) perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltami- sesta tietynlaisiin vakuutussopimuksiin, vakuutuksista tehtäviin päätöksiin ja niistä sovittuihin käytäntöi- hin” (10); ”Ehdotus neuvoston kolmanneksi direktiiviksi muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteenso- vittamisesta 79/267/ETY ja direktiivien 90/619/ETY muuttamisesta” (11); ”Ehdotus neuvoston kolmanneksi direktiiviksi muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallin- ”Ehdotus sekä ( 1 ) Direktiivi 88/357/ETY, 22. 6. 1988 (EYVL L 172, 4. 7. 1988) ja 92/49/ETY, 18. 6. 1992 (EYVL L 228, 11. 8. 1992). ( 2 ) EYVL C 56, 24. 2. 1997. ( 3 ) EYVL C 39, 12. 2. 1996. ( 4 ) EYVL C 339, 31. 12. 1991. ( 5 ) EYVL C 19, 25. 1. 1993. ( 6 ) EYVL C 34, 2. 2. 1994. ( 7 ) EYVL C 295, 7. 10. 1996. ( 8 ) EYVL C 174, 17. 6. 1996. ( 9 ) EYVL C 56, 7. 3. 1990. (10) EYVL C 182, 23. 7. 1990. (11) EYVL C 14, 20. 1. 1992. Toisaalta komitea seuraa edelleen tarkoin vakuutusalan väitteitä vakuutuksenottajien lukuisista petosyrityk- sistä, joissa vakuutuksenottaja esittää vääriä tietoja vakuutusta tehtäessä tai anoo korvausta olemattomista vahingoista. 1. 13. Oma-aloitteisen lausunnon tarkoituksena on saada kuluttajat ja vakuutusyritykset keskustelemaan asioista ja lähentää osapuolten näkökantoja sekä määri- tellä mahdollisten ristiriitatilanteiden sovittelu-, välitys- ja välimiesmenettely. Näin noudatetaan komission tie- donannon ”Rahoituspalvelut: kuluttajien luottamuksen vahvistaminen” – vihreän kirjan ”Rahoituspalvelut: (12) EYVL C 102, 18. 4. 1991. (13) EYVL C 287, 22. 9. 1997. (14) EYVL C 206, 7. 7. 1997. (15) KOM(96) 209 lopull. , 22. 5. 1996; TSK:n lausunto, EYVL C 56, 24. 2. 1997. –27. 5. 1997 tehdyn eurobarometrikyselyn tulokset osoittavat, että kuluttajat tuntevat olonsa vähiten turvatuksi juuri rahoituspalvelualalla niin yhteisön tasol- la, etenkin vastattaessa uusien teknologioiden mukanaan tuomaan kehitykseen (96 %), kuin jäsenvaltioissa (keski- määrin 58 %, Italiassa 67 % ja Saksassa 66 %). Tarkkoihin tutkimustuloksiin voi tutustua komission PO XXIV:n kotisivulla osoitteessa http://europa. eu. int. /en/comm/ spc/spc. html. (16) Vrt. esimerkiksi TSK:n lisälausunto aiheesta ”Kuluttaja ja sisämarkkinat” (EYVL C 19, 25. 1. 1993, kohta 4. 11. 5), TSK:n lausunto aiheesta ”Sisämarkkinoiden toteutuminen ja kuluttajansuoja” (EYVL C 339, 31. 12. 1991) sekä sisä- markkinoiden vuosikertomuksesta 1993 annetussa lau- sunnossa esitetyt huomiot (EYVL C 393, 31. 12. 1994, kohta 5. 2. 1). 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/75 kuinka kuluttajien odotuksiin vastataan” jatkotoi- met – (1) suosituksia ja seurataan niiden toteutumista. Komitea kannattaakin komission äskettäin tekemää aloitetta käynnistää kuluttajien ja rahoituspalvelualan edustajien välinen vuoropuhelu, jonka tarkoituksena on ennen kaikkea sopia vapaaehtoisesti avoimuudesta ja kuluttajille tiedottamisesta sekä ristiriitojen ratkaisusta. Komitean oma-aloitteisen lausunnon tarkoituk- 1. 14. sena on saada vakuutusyritykset omaehtoisesti laati- maan edellä mainitun vuoropuhelun yhteydessä toimin- taohjeistusta ja perustamaan kuluttajansuojaelimiä (palkkaamaan välittäjinä toimivia asiamiehiä), jotka toimisivat avoimesti ja lujittaisivat kuluttajien luotta- musta vakuutuspalveluihin. 2. Yhteisön direktiivit: tilannekatsaus 2. 1. Nykyinen lainsäädäntö 2. 1. 1. Vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden peruspe- riaatteet sisältyvät Rooman sopimukseen: sijoittautumi- soikeus (52 artikla) ja vapaus tarjota palveluja (59 ar- tikla). On kuitenkin myönnettävä, etteivät sen paremmin vuonna 1985 julkaistu valkoinen kirja sisämarkkinoiden toteutumisesta kuin vuoden 1986 yhtenäisasiakirja tai niitä tuoreempi Maastrichtin sopimus ole onnistuneet ulottamaan vakuutusalalle, eivätkä talouden toimijat ja kuluttajat ole hyötyneet odottamallaan tavalla yhtenäismarkkinoiden eduista. yhtenäismarkkinoita 2. 1. 2. Yhteisöllä on tällä hetkellä kolmisenkymmentä säädöstä vakuutustoiminnan säätelemiseksi. Ne voidaan jaotella seuraavasti: a) Yleisluonteiset direktiivit, joissa määritellään vakuu- tusalalle pääsyn ja toiminnan harjoittamisen perus- periaatteet kahdella pääosa-alueella: henkivakuu- tukset ja muut kuin henkivakuutukset. b) Kaksi vakuutusalan kilpailusta annettua asetusta. (1) KOM(97) 309 lopull. , 26. 6. 1997. Ks. myös Euroopan parlamentin jäsenen Elena Marinuccin laatima mietintö (A4-0048/97), 17. 2. 1997. Asiassa on hiljattain edistytty järjestämällä komission aloitteesta rahoituspalveluiden tarjoajien ja kuluttajien edustajien välisiä tapaamisia (14. heinäkuuta, 15. syyskuuta ja 24. marraskuuta 1997). On kuitenkin todettava, että vakuutusala ei ole innostunut mahdollisuudesta velvoittaa jäsenensä noudattamaan oh- jeistusta. c) Erityisluonteiset direktiivit, joilla säädellään etenkin tiettyjä vakuutustyyppejä kuten autovakuutus, mat- kailijoille annettava apu, luottovakuutus ja takauk- set, oikeusturvavakuutus tai tiettyjä vakuutustoimia kuten rinnakkaisvakuutus, jälleenvakuutus ja edel- leenvakuutus. d) Vakuutusyritysten kirjanpitosäännöistä annetut di- rektiivit. e) Direktiivi ja suositus, joilla säädellään erityisesti vakuutusten välitystoimintaa. f) Direktiivi, jolla on perustettu vakuutuskomitea, jonka tehtävänä on antaa komissiolle teknistä apua pidettäessä yhteyttä jäsenvaltioiden valvontaviran- omaisiin. Sekä henkivakuutuksista että muista kuin hen- 2. 1. 3. kivakuutuksista annetuissa ensimmäisen sukupolven direktiiveissä säädetään henkivakuutusosa-alueen eri- koistumisperiaatteesta ja yhdenmukaistetaan tiettyjä perustavaa laatua olevia rahoitussäännöksiä (laskennal- liset varaukset, vakavaraisuusrajat ja takuurahastojen vähimmäismäärät). Direktiiveillä säädellään lisäksi si- joittautumisvapautta poistamalla kansallisuuteen perus- tuva syrjintä säilyttämällä kuitenkin kaksinkertainen eli kotivaltion ja kohdemaan valvonta. Valkoinen kirja ja yhtenäisasiakirja sekä erityi- 2. 1. 4. sesti 4. joulukuuta 1986 annetut neljä merkittävää tuomioistuinpäätöstä (2) olivat pohjana yhdeksän vuotta myöhemmin annetuille toisen sukupolven direktiiveille. Niiden tavoitteena oli päästä vakuutuspalvelujen vapaa- seen tarjontaan, jota kuitenkin rajoittivat vielä erityisesti seuraavista tekijöistä johtuvat seikat: a) Muissa kuin henkivakuutuksissa tehdään ero ”suur- riskien” eli yritysvakuutusten ja ”pienriskien” eli yksittäisten kuluttajien ottamien vakuutusten välillä, ja vain ensiksi mainittuihin vakuutuksiin sovelletaan palvelujen tarjonnan vapauden periaatetta. b) Henkivakuutuksissa erotetaan toisistaan aktiivinen vapaus tarjota palveluja (vakuutuksenantajan aloit- teesta) ja passiivinen vapaus tarjota palveluja (vakuu- tuksenottajan aloitteesta), ja palvelujen tarjonnan vapauden periaate toimii vain jälkimmäisessä ta- pauksessa. Toisin sanoen pienriskisten vakuutusten ja vakuutuspal- velujen aktiivisen tarjonnan vapauden osalta tarvittiin riskin kohdemaan viranomaiselta saatu hallinnollinen (2) Tapaukset komissio vastaan Saksa, komissio vastaan Tanska, komissio vastaan Irlanti ja komissio vastaan Ranska, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeusta- pauskokoelma 1986, s. 3663. C 95/76 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 lupa, kun taas tietyt vakuutustyypit, kuten autovakuu- tukset, olivat kokonaan poissuljetut. kuussa 1992 antamissaan asetuksissa sallia tietyt yhteis- työsopimukset tai vakuutusyritysten yhteisesti sopimat käytännöt seuraavilla aloilla: 2. 1. 5. Vakuutusalan kolmannen sukupolven direktii- vit rakentuvat muissakin rahoituspalvelualan direktii- veissä noudatetuille periaatteille eli: a) riskivakuutusmaksuista sopiminen yhteisesti; a) Yhden toimiluvan periaatteen käyttöönotto (”eu- rooppalainen passi”), jonka ansiosta kaikki 17 ETA- maan alueelle sijoittuneet vakuutusyritykset voivat tarjota palveluitaan niin toimistojensa, tytäryhtiöi- densä tai sivukonttoreidensa välityksellä kuin suo- raan palveluiden tarjoamisen vapauden puitteissa kaikkialla Euroopassa noudattamalla annettuja määräyksiä ja kotivaltiovalvontaa. Tämä koskee kaikentyyppisiä henkivakuutuksia ja muita kuin henkivakuutuksia. b) Kukin jäsenvaltio tunnustaa vastavuoroisesti tois- tensa lupamenettelyn ja valvonnan. c) Vakuutuskirjojen sopimusehtojen ja vakuutusmak- sujen etukäteishyväksynnästä luovutaan, ja tämän asemesta valvotaan vakuutusyritysten vakavarai- suutta ja kirjanpitokäytäntöä. 2. 1. 6. eräitä merkittäviä määräyksiä, tarkoituksena on suojella kuluttajaa: Kolmannen sukupolven direktiiveissä annettiin joiden perimmäisenä a) Vakuutussopimusta koskeva vähimmäistiedonanto- velvoite. Muiden kuin henkivakuutusten tiedotusvel- vollisuus on suppea, kun taas henkivakuutusten sopimusehdoista on tiedotettava laajemmin. b) Vakuutussopimuksiin sovellettavasta laista päättä- minen. Sovellettava oikeusperusta riippuu vakuutus- tyypistä, riskin suuruudesta sekä vakuutus- tai riski- kohteen sijainnista. c) Yleisen edun käsite, jota voidaan käyttää perusteena pakottavassa kansallisessa säännöstössä poiket- taessa sijoittautumisvapauden tai palvelujen tarjo- amisen vapauden periaatteesta. 2. 1. 7. Eräs huomionarvoinen seikka yhteisön sää- döksissä ovat kilpailusäännöt. Rooman sopimuksen 85 ja 86 artiklassa talouden toimijoita kielletään nimen- omaisesti tekemästä kilpailua loukkaavia tai määräävän aseman väärinkäyttöön johtavia sopimuksia. Ottaen kuitenkin huomioon vakuutustoiminnan erityis- luonteen komissio päätti toukokuussa 1991 ja joulu- b) ensivakuutusten tyyppiehtojen asettaminen; c) tiettyjen riskien kattaminen yhteisesti jälleenvakuu- tuksin tai edelleenvakuutuksin; d) turvalaitteiden tarkastaminen ja hyväksyntä. Vuonna 1992 annetun asetuksen 7 ja 17 artiklassa sopimuksia rajoitetaan kuitenkin merkittävästi joko rajoittamalla tiettyjen yleisten sopimuslausekkeiden sisältöä tai rajoittamalla mahdollisuuksia ”luoda sopi- muksilla vakuutuksenottajan vahingoksi huomattavaa epätasapainoa sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvoitteiden välillä”. 2. 1. 8. Huolimatta siitä että välitystoiminta (vakuu- tusasiamiehet ja -meklarit) on vakuutusalan toimivuu- den kannalta erittäin tärkeää, siitä on annettu vain yksi direktiivi vuonna 1976. Direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle jäävät sellaiset osa-alueet kuin ammatilli- nen vastuu, rahoitustakuut, rekisteröityminen ja muut liiketoiminnan ehdot, jotka kuuluvat edelleen kansalli- sen lainsäädännön piiriin. Edellä mainittuja seikkoja koskeva vuonna 1991 annettu suositus ei saanut jäsenval- tioiden kannatusta poliittisen tahdon puuttuessa. 2. 1. 9. Eräät komission tekemät merkittävät direktii- viehdotukset eivät saaneet riittävää kannatusta ja poliit- tista tukea, jotta ne olisi voitu hyväksyä lakiteksteiksi. Näitä olivat: a) ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi vakuutussopimuk- sia koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta” (1), jossa pyrittiin yhdenmukaistamaan ensisijaisesti tiettyjä vakuutus- sopimusoikeuden perussääntöjä. (1) COM(79) 355 final, EYVL C 190, 28. 7. 1979. Ehdotusta on muutettu komission asiakirjassa COM(80) 854 final, EYVL C 355, 31. 12. 1980. TSK:n lausunto, EYVL C 146, 16. 6. 1980 ja Euroopan parlamentin mietintö, EYVL C 265, 13. 10. 1980. 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/77 b) ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi ensivakuutusyri- tysten pakollista tilinpäätöstä koskevien lakien, ase- tusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittami- sesta” (1). toimenpidettä, sillä kyseisellä toimenpiteellä (eli asunto- lainan korkotuella) ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että etuus on rahoitettu verottamalla kyseisessä rahalai- toksessa toimivaa rahoituslaitosta. c) ”Muutettu ehdotus direktiiviksi eläketarkoituksessa ylläpidettävien rahastojen hallinnoinnin ja sijoitus- ten vapaudesta” (2). Näyttää siltä, että komissio ei aio käsitellä kyseisiä aiheita lähiaikoina siitäkään huolimatta, että sekä va- kuutusalan toimijat että kuluttajajärjestöt ovat yleisesti sitä mieltä, että juuri vakuutussopimuksia koskevien yhteisön sääntöjen puuttuminen (lain sisällön vähim- mäismuotoinen yhdenmukaistaminen) estää alan yhte- näismarkkinoiden toteutumisen käytännössä ja hanka- loittaa markkinoita. 2. 1. 10. Yhteisön lainsäädäntöä ei edelleenkään ole tarkoitus ulottaa sekä talouden toimijoiden että kulutta- jien kannalta merkittävälle vakuutustoiminnan osa- alueelle, kuten vakuutusten epäyhtenäiseen verotuskoh- teluun, joka vaikuttaa suoraan sisämarkkinoiden kilpai- luedellytyksiin. Verojen ja veronluonteisten maksujen suuruus vaihtelee maittain, jotkut vakuutukset ovat joissain maissa verovapaita, kansallisten viranomaisten asettamat vaatimukset ovat erilaisia ja vakuutetuille myönnettävät verovapaudet ja verohelpotukset ovat alueellisia, mikä korostaa jäsenvaltioiden välisiä eroja entisestään. Tuoretta Wielockxin tapausta, jossa tuomioistuin päätti päinvastoin kuin tapauksessa Bachman vastaan Belgia, että Belgian kansalaisella oli oikeus nauttia Belgiassa Hollannissa tehdyn vakuutuksen veroetuuksia, ei voida itse asiassa tulkita siten, että tuomioistuin olisi muutta- nut merkittävästi kantaansa kyseisessä asiassa, sillä kyseessä on kaksoisverotuksen kieltävään sopimukseen perustuva erityistapaus. että Mainittakoon kuitenkin, Svenssonin tapaus (14. marraskuuta 1995) rajoittaa niin ikään Bachmannin tapauksessa omaksuttua oikeuskäytäntöä ja kieltää jäsenvaltiota (tässä tapauksessa Luxemburgia) vetoam- asta ”verotuksen johdonmukaisuuteen” perusteltaessa palveluiden vapaata tarjoamista rajoittavaa kansallista Ongelmasta tarkemmin esim. artikkelissa J. M. Binon: ”Avantages fiscaux en assurance de personnes et droit européen. Après les arrêts Schumacker, Wielockx et Svensson, quelle place reste-t-il pour la jurisprudence Bachmann?”. Revue du Marché Unique Européen, 1996, s. 129–144. 2. 2. Tuleva lainsäädäntö 2. 2. 1. Vastauksena ilmenneisiin vaikeuksiin komissio ilmeisesti valmistelee aloitteita, joista toiset ovat yleis- tai erityislain luonteisia ja toiset ”tulkinnallisia” ja joita on ehdottomasti syytä tarkastella tässä lausunnossa. Yleisluonteisista aloitteista mainittiin jo komission 20. lokakuuta 1995 esittämä ehdotus Euroopan parla- mentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusryhmit- tymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonnasta (3). Luottovakuutusten erityisalan osalta komissio on käsi- tellyt äskettäin (4. kesäkuuta 1997) kysymystä ja esittänyt ehdotuksen neuvoston direktiiviksi keskipitkän ja pitkän ajan liiketoimien vientiluottovakuutusta koskevien kes- keisten säännösten yhdenmukaistamisesta (4). Komissio on lähettänyt jäsenvaltioille samanaikaisesti tiedonanto- luonnoksen lyhytaikaisten vientiluottovakuutusten kil- pailuvääristymistä. 2. 2. 2. Vakuutusalan kannalta hyvin tärkeä on komis- sion yleisluonteinen direktiiviehdotus, jonka tarkoituk- sena on erityisesti suojella kuluttajia tehtäessä rahoitus- palveluiden etäsopimuksia, jotka eivät tunnetusti kuulu 17. 2. 1997 annetun direktiivin 97/7/EY soveltamisalaan. On tärkeää, että etämyynnistä päätettäessä ei tyrehdy- tetä vakuutuspalveluiden sisämarkkinoiden kehitystä. 2. 2. 3. Sitä vastoin hiljan, eli 27. 1. 1997 annettu pitkään odotettu direktiivi 97/5/EY (5) korvaa suosituksen 90/109/EY rajatylittäviin liiketoimiin sovellettavien pankkiehtojen avoimuudesta. Tarkoituksena on sään- nellä sellaisia merkittäviä osa-alueita kuin avoimuutta koskevia vähimmäisvelvoitteita ja tiettyjen etäsopimus- ten sopijapuolten oikeuksia ja velvollisuuksia. Tämän (1) COM(86) 768 final, jota on muutettu komission asiakirjalla COM(89) 394 final, EYVL C 253, 6. 10. 1989. TSK:n lausunto, EYVL C 319, 30. 11. 1987 ja Euroopan parlamen- tin mietintö, EYVL C 96, 17. 4. 1989. (2) COM(93) 237 final, EYVL C 171, 22. 6. 1993. (3) KOM(95) 406 lopull. , EYVL C 341, 19. 12. 1995; EYVL C 174, 17. 6. 1996. (4) KOM(97) 264 lopull. , EYVL C 213, 15. 7. 1997. (5) EYVL L 43, 14. 2. 1997. C 95/78 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 jälkeen komissio on julkaissut 9. 7. 1997 vielä yhden tiedonannon ”Miten vahvistaa asiakkaiden luottamusta sisämarkkinoilla käytettäviin elektronisiin maksuväli- neisiin” (1). Asiakirja sisältää uuden suosituksen, jolla korvataan ja täydennetään marraskuussa 1988 annettua suositusta elektronisista maksuista ja joka puuttuu etenkin maksuvälineen liikkeeseen laskijan ja haltijan väliseen suhteeseen. Suositukseen sisältyy yksityiskoh- taisia vaatimuksia avoimuudesta, ja siinä määritellään asianosaisten velvollisuudet ja vastuu sekä vaatimus uusien valitusmenettelyjen käyttöönottamiseksi. Komis- sio on ilmoittanut seuraavansa tarkoin alalla vuoden 1998 loppuun mennessä tapahtuvaa kehitystä, ja mikäli tulokset eivät tyydytä komissiota, se saattaa tehdä direktiiviehdotuksen. 2. 2. 4. Luonnollisesti odotetaan niin ikään luvatun direktiiviehdotuksen julkaisemista vakuutusalan välittä- jistä (meklareista ja välittäjistä), jotka ovat vakuutusalan sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta välttämätön osatekijä. Komissio on tehnyt 15. lokakuuta 1997 ehdo- 2. 2. 5. tuksen neljänneksi autovakuutusdirektiiviksi, jolla py- ritään antamaan ulkomailla sattuneen liikenneonnetto- muuden uhreille oikeus vaatia korvausta suoraan onnet- tomuuden aiheuttaneen osapuolen vakuutusyhtiöltä, kun ruumiillisen tai aineellisen vahingon aiheuttamisessa osallisena ollut ajoneuvo on rekisteröity ja vakuutettu muussa jäsenvaltiossa kuin uhrin asuinmaassa. Direktiiviehdotuksella pyritään lyhentämään tuntuvasti uhrille suoritettavan korvauksen maksuaikaa velvoitta- malla vastuuosapuolen vakuutusyhtiö tekemään uhrille korvausehdotus kolmen kuukauden kuluttua siitä, kun uhri on esittänyt korvausvaatimuksensa vahingon sel- vittämisestä vastaavalle edustajalle. 2. 2. 6. Komissio ilmoittaa antavansa piakkoin tiedo- nannon vakuutuksiin sovellettavan yleisen edun käsit- teen tulkinnasta, samaan tapaan kuin se antoi tulkitsevan tiedonannon pankkialaan sovellettavasta yleisen edun käsitteestä (2). lokakuuta 1997 Alustava tiedonanto julkaistiin 10. (SEK(97) 1824 lopull. ), ja se on merkittävä edistysaskel selkiytettäessä alan peruskäsitteiden soveltamisalaa, laa- juutta ja merkitystä ja etenkin palvelujen tarjoamisen vapautta ja yleisen edun käsitettä. (1) KOM(97) 353 lopull. (2) SEK(97) 1193 lopull. , 20. 6. 1997. Koska komissio ei ole laatinut vielä lopullista asiakirjaa, vaan on viisaasti päättänyt käynnistää julkisen keskuste- lun kootakseen eri alojen mielipiteitä, ja koska komite- akin aikanaan laatii asiakirjasta lausunnon, nyt annetta- vassa lausunnossa todetaan ainoastaan, että kyseinen asiakirja on merkityksellinen, tarpeellinen ja että sen julkaisuajankohta on otollinen sekä korostetaan, että asiakirjassa ilmaistut huolenaiheet ovat samansuuntai- sia kuin komitean lausunnossaan esittämät kysymykset. 2. 2. 7. Komissio on myös laatinut vakuutuskomitealle jossa todetaan komission ansiokkaan kertomuksen, olevan huolissaan tarpeesta edistää vakuutusyritysten vakavaraisuusvaatimusten asianmukaista yhdenmu- kaistamista (3), minkä merkitystä tehokkaana kulutta- jansuojana ei koskaan ole liioiteltua korostaa. 2. 3. Vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden tehokkaan toteutumisen tiellä olevat merkittävimmät vaikeu- det ja esteet Vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden toteutu- 2. 3. 1. misen tiellä on runsaasti yleisesti tunnettuja esteitä. Jäljempänä on lueteltu esimerkinomaisesti joukko mer- kittävimpiä esteitä. 2. 3. 1. 1. Yhteisön tasolla olevat lainsäädäntöesteet 2. 3. 1. 1. 1. Ensimmäinen este on luonnollisesti yhden- mukaisen materiaalioikeuden puuttuminen, toisin sa- noen Euroopan unionilla ei ole vakuutussopimusoikeut- ta koskevia vähimmäissäännöksiä. 2. 3. 1. 1. 2. Yhteisön lainsäädännön hajanaisuus sekä direktiivien ainainen muuttaminen ja osittainen kumo- aminen hankaloittavat lainsäädännön ymmärtämistä ja täytäntöönpanoa, minkä vuoksi kodifiointi on välttä- mätöntä (4). Itse asiassa kolmen sukupolven direktiivit täydentävät toisiaan, ovat päällekkäisiä ja korvaavat toinen toistaan hankaloittamalla sekä markkinatoimijoiden että kulut- tajien toimia. Vakuutusoikeuden kodifiointi laatimalla johdonmukainen vakuutuslaki saattaa yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa. (3) KOM(97) 398 lopull. , 24. 7. 1997. (4) Emme malta olla mainitsematta Euroopan vakuutuskomi- tean toteuttamaa yhteisön vakuutusoikeuden ansiokasta kodifiointia sekä kahta äskettäin julkaistua merkkiteosta ”Henkivakuutuksen ja muun kuin henkivakuutuksen yhte- näismarkkinoista”, jotka ovat olleet arvokkaana apuaan tätä lausuntoa laadittaessa. 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/79 2. 3. 1. 1. 3. Vakuutusten jakelua koskevien säännösten vähimmäismääräisen yhdenmukaistamisen puute yh- dessä vakuutusvälittäjien ja -meklareiden palveluiden tarjoamisen todellisen vapauden puuttumisen kanssa muodostavat vakuutusvälittäjille keinotekoisia esteitä yhteisön sisällä vakuutusten jakelua koskevan yksinker- taisen lupamenettelyn puuttuessa. 2. 3. 1. 2. Tulkinnalliset vaikeudet 2. 3. 1. 2. 1. Ensimmäinen vaikeus liittyy luonnollisesti sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapau- den väliseen rajanvetoon sekä käsitteisiin ”tilapäinen”, ”säännöllinen”,”kausiluonteinen”, ”jatkuva” ja ”toistu- va”, siten kuin ne määritellään tuomioistuimen oikeus- käytännössä (1). Toinen vaikeus liittyy yleisen edun käsittee- 2. 3. 1. 2. 2. seen, joka perustuu toisistaan suuresti poikkeavaan tulkintaan, jonka perusteella kukin jäsenvaltio on saatta- nut tehdä erilaisia poikkeuksia palvelujen tarjoamisen vapauteen, mikä puolestaan selkeästi vääristää kilpailua eikä hyödytä kuluttajia sen paremmin kuin vakuutuksen tarjoajiakaan. On tärkeää, ettei ”yleistä etua” sekoiteta kunkin jäsenvaltion määrittelemään ”kansalliseen etuun”, vaan että sillä tarkoitetaan yksinomaan kaikkien kansalaisten etua, joka ei ole sama kuin ”kansallinen etu”. 2. 3. 1. 2. 3. Kolmas niin ikään merkittävä vaikeus tul- kittaessa ja sovellettaessa yhteisön vakuutusoikeutta liittyy vakuutussopimuksiin sovellettavan lainsää- dännön määrittelemiseen ja tulkintaan, mikäli tapaus liittyy mahdollisesti useamman eri oikeusjärjestelmän soveltamisalaan. Koska vakuutussopimuslainsäädännön yhdenmukaista- misesta on luovuttu näennäisesti ja 19. kesäkuuta 1980 tehtyä Rooman yleissopimusta sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista (2) ei sovelleta ”vakuutussopimuk- siin, joiden kattama riski sijaitsee Euroopan talousyh- teisön jäsenvaltioiden alueella” (1 artiklan kohta 3), direktiiveistä on tullut varsinainen viidakko määritelmi- neen ja keskinäisine viittauksineen. Tämän vuoksi sovel- lettavasta laista päättäminen (lakiristiriita) ja sen seu- rauksena toimivaltaisesta tuomioistuimesta päättämi- (1) Ks. tapaus 33/74 Van Bingsbergen, 3. 12. 1974, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeustapauskokoelma 1974, s. 1299; tapaukset 286/82 ja 26/83 Luisi ja Carbone, oikeustapauskokoelma 1983, s. 377; tapaus C 148/91, 3. 2. 1993, oikeustapauskokoelma 1993, s. 1487; tapaus C 55/94 Gebhard, oikeustapauskokoelma 1995 osa I, s. 4195. (2) EYVL L 266, 9. 10. 1980 (80/934/ETY). nen (tuomiovaltaristiriita) on varsin sekavaa, etenkin kun eräs päätöksentekoon vaikuttava seikka kytkeytyy lisäksi ”arvoituksellisen yleisen edun” määrittelyyn (3). 2. 3. 1. 3. Jäsenvaltioiden kansalliset esteet 2. 3. 1. 3. 1. Jotkut valvontaviranomaiset eivät ilmoita avoimesti syrjimättömyysperiaatteen soveltamiskritee- reistä eivätkä ilmoita kaikille alueellaan toimiville va- kuutuksentarjoajille alan valvontaja sääntelymenette- lyistään. 2. 3. 1. 3. 2. Kansallinen lainsäädäntö on toisinaan ja kotivaltionsa ulkopuolella hämärää ja epäselvää, palveluja tarjoavan vakuutusyrityksen on käytännössä vaikea saada käyttöönsä maassa sovellettavia lakiteks- tejä. Tämän vuoksi olisikin luotava ajantasainen Euroo- pan unionin jäsenvaltioiden kansallisen lainsäädännön käsittävä tietokanta. Jäsenvaltioiden ylläpitämiä tieto- kantoja olisi valvottava unionitasolla, ja komission olisi määriteltävä ilmoitus- ja tiedonjulkistamisvelvollisuus sekä miten tietokantaan saa yhteyden. 2. 3. 1. 3. 3. Lisäksi on käynyt ilmi, että direktiivien siirtäminen osaksi kansallista lainsäädäntöä on tietyissä jäsenvaltioissa myöhästynyt tai siirtäminen on ollut epätäydellistä tai epäasianmukaista. Jotkut jäsenvaltiot ovat jättäneet tietyt vakuutustoiminnan alat direktiivien soveltamisalan ulkopuolelle: näin on ollut etenkin maa- talousvakuutusten ja eläkerahastojen laita. 2. 3. 1. 3. 4. Jo mainittu verotuskäytännön epäyhtenäi- syys heijastuu luonnollisesti vakuutuksentarjoajien hin- noitteluun ja aiheuttaa syrjintää kotimaisten ja ulk- omaisten vakuutuksentarjoajien välillä, mikä puolestaan vääristää pahoin kilpailua ja on tehokas ”tekninen” este yhtenäismarkkinoilla. Vaikka vakuutusoikeutta ei pyrittäisikään 2. 3. 1. 3. 5. yhdenmukaistamaan nopeasti, on olemassa seikkoja, kuten eroavuudet vakuutussopimusten pisimmän salli- tun voimassaoloajan suhteen, jotka muodostavat todelli- sen esteen yhtenäismarkkinoiden toteutumiselle. 2. 3. 2. Niin ikään on havaittu joukko tiettyjä markki- noita tai tiettyä vakuutustoiminnan alaa koskevia erityi- sesteitä kuten: 2. 3. 2. 1. Joillakin markkinoilla ei ole kumottu sopi- musten ennakkovalvontaa kolmannen yhteensovitta- (3) Ks. B. Dubuisson: ”Transparence et sécurité dans les contrats d’assurance en Europe”, XIII kansainväliset oi- keusalan keskustelupäivät, CEA, Dresden, lokakuu 1995. C 95/80 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 misdirektiivin mukaisesti ja niiden valvontaviranomai- sille on edelleen ilmoitettava sopimusmuutoksista ja uusista sopimuslausekkeista ennen vakuutuksen mark- kinointia. 2. 3. 2. 2. Eräät valvontaviranomaiset velvoittavat so- veltamaan varsinkin ”pakollisiin” vakuutussopimuksiin ilmeisen kohtuuttomia tai kieltävät käyttämästä tiettyjä sopimuslausekkeita, joita oikeus ei kuitenkaan koskaan ole todennut laittomiksi. erityisehtoja 2. 3. 2. 3. Jotkut jäsenvaltiot rikkovat kolmannen di- rektiivin säännöksiä, joissa vaaditaan olemassaolevia vakuutusyrityksiä ilmoittamaan järjestelmällisesti uusis- ta sopimusehdoista, tai asettavat sopimusehtoja koske- van ilmoitusvelvollisuuden vakuutusyhtiön toiminnan aloittamisen edellytykseksi (1). Vakuutustuotteiden erilainen luokittelu kan- 2. 3. 2. 4. sallisilla markkinoilla (esimerkiksi ”eläkesäästämisen” ja henkivakuutuksen välinen ero tai henkivakuutuksen ja tiettyjen sijoitusrahastojen välinen ero) sekä uusien tuotteiden rynnistys markkinoille heikentävät markki- noiden läpinäkyvyyttä ja vaikeuttavat henkivakuutusten ja muiden kuin henkivakuutusten vastavuoroista tun- nustamista sekä riskiluokittelua. 2. 3. 2. 5. Eräät jäsenvaltiot edellyttävät, että vakuutus- välittäjät ja -meklarit hankkivat ennakkoon luvan toi- minnalleen halutessaan harjoittaa ammattiaan toisessa jäsenvaltiossa palvelujen tarjoamisen vapauden puit- teissa (2). 2. 3. 2. 6. Sen lisäksi, että jäsenvaltiot täysin oikeutetus- ti vaativat vapaan palvelujen tarjonnan perusteella toimivaa vakuutusyritystä asettamaan itselleen ”vero- asiamiehen”, eräillä jäsenvaltioilla on hallinnollisia ja rahoituksellisia vaatimuksia, jotka muodostavat todelli- sen kilpailuesteen ja syrjivät muissa kuin kohdemaassa kotipaikkaa pitäviä vakuutusyrityksiä. 2. 3. 3. Tässä yhteydessä kannattaa mainita vielä kaksi ongelmaa. Ensinnäkin tietyt jäsenvaltiot vaativat vakuu- tusyrityksiä liittymään kansallisiin ammatillisiin organi- saatioihin, jotta ne voivat osallistua sopimusjärjestel- miin, joiden kautta vahinkotapauksissa korvaukset mak- setaan nopeasti. Järjestelmät eivät siis ole sellaisten vakuutusyritysten ulottuvilla, jotka harjoittavat toimin- taansa palvelujen vapaan tarjoamisoikeuden perusteella. Toinen ongelma liittyy siihen, että tietyissä jäsenval- tioissa ainoastaan sellaiset vakuutetut, jotka ovat asiak- kaana kyseistä maata kotivaltionaan pitävissä yhtiöissä, voivat käyttää keskitettyä välitysmenettelyä, vaikka vahinko olisi sattunut kyseisen maan alueella, tai ky- seessä olisi maa, jossa vakuutettu asuu ja vakuutus olisi otettu toisessa maassa. 3. Vakuutusten sopimussuhde: vakuutuskirja 3. 1. Kuluttajien asemaan on syytä kiinnittää erityistä huomiota. Kuluttajat tarvitsevat erityissuojelua etenkin siksi, että vakuutusta tehtäessä syntyy erityinen sopimus- suhde, jossa määritellään sopimuspuolten oikeudet ja velvollisuudet ja josta on todisteena vakuutuskirja (3). Kuten tunnettua, kyseessä on klassinen tyyppiesimerkki ”liittymissopimuksesta” tai anglosaksisen oikeuskäsi- tyksen mukaisesta vakiomuotoisesta sopimuksesta jonka sisältö on ennalta (standard form contract), määrätty eikä siitä voida neuvotella. Sopimukselle on tyypillistä ”toisen sopijapuolen taloudellinen ylivalta”, jonka nojalla tällä on mahdollisuus sanella vahvemman oikeudella toiseen sopijapuoleen nähden itselleen edulli- set sopimuslausekkeet, eli lausekkeiden yksipuolisuus. Lisäksi teksti on tyypillisesti vakiomuotoinen, jolloin heikommalla osapuolella on vaihtoehtoina vain hyväk- syä tai hylätä se. 3. 2. Sopimusten erityisluonteen huomioon ottaen ko- mission onnistui saada hyväksytyksi 5. huhtikuuta 1993 pitkään valmisteilla ollut direktiivi 93/13/EY (4), jonka tarkoituksena on nimenomaan estää sellaisten yleisten sopimuslausekkeiden käyttö, joissa ”hyvän tavan vastai- sesti aiheutetaan kuluttajan vahingoksi huomattavaa epätasapainoa osapuolten sopimuksesta johtuvien oi- keuksien ja velvollisuuksien välille” ja sallia niiden julistaminen mitättömiksi kaikissa jo hyväksytyissä va- kiomuotoisissa sopimuksissa. Tätä kaikkien jäsenvaltioiden lainsäädäntöönsä jo siirtämää direktiiviä sovelletaan sellaisenaan vakuutus- sopimuksiin. Vakuutustoiminnan erityisluonteen vuoksi on kuitenkin perusteltua saada tehdä tiettyjä ensivakuutussopimuk- sia, joiden yleiset ehdot ovat 21. joulukuuta 1992 annetun asetuksen ETY 3932/92 sekä sen 7 ja 17 artiklan (1) Komissio on antanut Ranskan harjoittamasta käytännöstä ”perustellun lausuntonsa” ja lähettänyt sen hiljattain Rans- kan hallitukselle. (2) Esimerkiksi Espanja menettelee tällä tavoin, minkä vuoksi komissio on antanut hiljattain asiasta ”perustellun lausun- tonsa”. (3) Ks. tuomioistuimen 4. 12. 1986 tekemä päätös (tapaus 205/84 komissio vastaan Saksa). (4) EYVL L 95, 21. 4. 1993. 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/81 rajoitusten mukaisia ja noudattavat sopimustasapainon perusperiaatetta. Kuten tuonnempana nähdään, siitäkin huolimatta, että monen jäsenvaltion vakuutusyritysten on todettu käyttävän laajalti sellaisia kansallisiin säännöksiin pe- joita yhteisön rustuvia yleisiä sopimuslausekkeita, säännösten mukaan pidettäisiin kohtuuttomina, komis- sion ei tiedetä tutkineen asiaa milloinkaan tai ilmianta- neen käytäntöä mainitun asetuksen määräysten vastaise- na eikä suositelleen jäsenvaltioille kyseisten säännösten muuttamista. 3. 3. Toisaalta direktiiviä 92/96/ETY (henkivakuu- tusdirektiivi) lukuun ottamatta, edellisessä kohdassa tarkoitetuissa vakuutustoiminnasta annetuissa erityisdi- rektiiveissä viitataan vain satunnaisesti tai hajanaisissa määräyksissä seuraaviin seikkoihin: – vakuutuksenottajalle/vakuutetulle annettavat vähim- mäistiedot (direktiivin 92/49/ETY 12 artikla 5 kohta, 31 ja 43 artikla sekä direktiivin 92/96/ETY 11 artikla ja 18 artikla 2 kohta); – mainostaminen (direktiivien 92/49/ETY ja 92/96/ETY 41 artikla); – oikeusturvavakuutuksesta annetun direktiivin (87/344/ETY) mukaiset erityisoikeudet. Ainoastaan direktiivin 92/96/ETY (henkivakuutusdi- rektiivi) 31 artiklassa ja sen liitteessä II luetellaan ne vakuutusyritystä ja itse vakuutussopimusta koskevat tiedot, jotka vakuutetulle tai vakuutuksenottajalle on välttämättä annettava joko ennen sopimuksen tekemistä tai sopimuksentekohetkellä. 3. 4. Yhteisön tasolla ei ole minkäänlaista lainsää- däntökehystä, jossa määriteltäisiin yleisesti etenkin mui- den kuin henkivakuutusten sopimuksenteon avoi- muussäännöt tai jossa vakuutusten kohtuuttomat yleiset sopimusehdot olisi luokiteltu erikseen saati sitten määri- telty hyvän tavan mukaiset yleiset periaatteet tai erityi- sesti vakuutussopimusten tasapainoa koskevat periaat- teet. 3. 5. Eräissä jäsenvaltioissa lainsäätäjä on sitä vastoin antanut yleisluonteisia määräyksiä siitä, millaisia vähim- mäistietoja vakuutetulle/vakuutuksenottajalle on annet- tava ennen henkivakuutuksen tai muun kuin henkiva- kuutuksen ottamista tai itse sopimuksentekohetkellä. Lisäksi on annettu määräyksiä vakuutusmainonnasta sekä tiettyjen sopimuslausekkeiden sisällöstä. Näin on tehty muun muassa Ranskan vakuutuslaissa. Joissakin jäsenvaltioissa vakuutusyritysten ja kulutta- jien välisen spontaanin vuoropuhelun ja sovittelun tuloksena on saatu aikaan vapaaehtoisesti hyväksyttyjä ”pelisääntöjä”, jotka koskevat niinkin merkittäviä seik- koja kuin kuluttajille yhdessä annettavaa informaatiota, tuotetietoutta, kohtuuttomien sopimuslausekkeiden poistoa sekä valittamista tuomioistuimeen. Esimerkkinä mainittakoon Italian Adiconsumin ja Anian vuonna 1994 allekirjoittama sopimuspöytäkirja. Tässä yhteydessä on mainittava Englannista saadut kokemukset. Perinteistään ja vahvasti omiin oikeudellis- kulttuurisiin periaatteisiin nojaavasta taustastaan huoli- matta maassa on saatu aikaan kaikkia osapuolia tyydytt- äviä tuloksia annettaessa kuluttajille tietoa ennen sopi- muksen tekemistä, vakuutussopimuksista neuvotel- taessa ja niitä tehtäessä sekä ratkaistaessa erimielisyyksiä välimiehen ja PIA:n (Personal Investment Authority) välityksellä (1). 3. 6. Kuluttajilla on kuitenkin muotoutumassa olevil- la vakuutusalan yhtenäismarkkinoilla useita huolenai- heita: sopimusten sisältöerot, valitusmahdollisuudet tuomioistuimeen ja tuomioistuimen ulkopuolelle, anne- tun tiedon laatu, vakuutustarjonnan laatu, rajojen yli myytäviä vakuutuksia koskevan säännöskehyksen puut- tuminen, ”yleisen edun” lausekkeen kattavuus, verotus- käytäntöjen vaikutukset ja vakuutusmaksujen vertailun mahdottomuus. Kun kukin jäsenvaltio sääntelee edellä mainit- 3. 6. 1. tuja seikkoja omalla tavallaan tai jättää antamatta asiaa koskevia määräyksiä eikä säännöksiä ole olemassa (jolloin markkinat jäävät kokonaan oman onnensa nojaan kilpailun ollessa kaikkea muuta kuin täydellistä ja toisen osapuolen pyrkiessä sopimaan asioista toisen vahingoksi), ajaudutaan tilanteeseen, jossa käytännössä samanlaisiin tilanteisiin on yhtenäismarkkinoilla lukui- sia eri ratkaisutapoja. Näin tapahtuu varsinkin rajaty- littävässä liiketoiminnassa, joka käy entistä helpommak- si ”tietoyhteiskunnan” toteutumisen myötä. Toisinaan kansallisiin pelisääntöihin perustu- 3. 6. 2. vat menettelyt näyttävät tuottavan merkittäviä tuloksia omassa maassaan, mutta koska menettelyt ovat luonteel- taan ”tilapäisiä” ja erittäin kulttuurisidonnaisia, ne eivät sovellu yleispäteväksi ratkaisuksi ongelmaan. (1) Vaikka PIA on toimivaltainen viranomainen ratkaisemaan erimielisyyksiä, PIA:n välimies toimii riippumattomana päätöksentekijänä kuluttajan ja henkivakuutusyrityksen välisissä kiistoissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa on muitakin välimiehiä, jotka toimivat riippumattomina päätöksentekijöinä muilla vakuutustoiminnan aloilla eivätkä kuulu PIA:n alaisuuteen. C 95/82 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 3. 6. 3. Tämän vuoksi odotetaankin innolla tuloksia komission ja asianomaisten ammatillisten organisaatioi- den ja kuluttajajärjestöjen välillä parhaillaan käynnissä olevista keskusteluista. Viranomaisten antamien mää- räysten, hyvien käytänteiden ja sopimusvapauden välille on löydettävä oikeanlainen tasapaino. vakuutus tai palovakuutus kytketään asuntolainaan asuntoa hankittaessa). Lisäksi tehtiin ilmoituksia ”pei- tellyistä vakuutuksista”, jotka oli kytketty pelkkään tilinavaukseen tai luottokortin saantiin ja joiden olemas- saolosta vakuutetulle ei ollut annettu riittävää tietoa, eikä vakuutettu ollut useinkaan nauttinut maksamansa vakuutuksen eduista, joita hän ei tuntenut. 3. 7. Jopa jäsenvaltioiden sisällä ja niiden oikeusjärjes- telmien puitteissa voidaan tavata vakuutussopimussuh- teita, jotka eivät ole asianmukaisia ja oikeudenmukaisia. Sekä alalla tehdyt tutkimukset että toimivaltaisten tuo- mio- ja hallintoelinten päätökset osoittavat, että eri oikeusjärjestelmien piirissä on epäselviä tai vaikeasti ymmärrettäviä sopimuksia ja sopimusehtoja, vaikkeivät suorastaan olekaan epäoikeudenmukaisia, moraalitto- mia tai laittomia (1). Seuraavassa on lueteltu joukko aloitteiden tuloksena esiin tulleita vakuutussopimuksiin liittyviä tärkeimpiä näkökohtia. 3. 7. 1. V a k u u t u s t e n m a i n o s t a m i n e n j a e n n e n s o p i m u k s e n t e k o a a n n e t t a - v a t i e t o 3. 7. 1. 1. otettiin esiin muun muassa seuraavaa: Vakuutustuotteiden yleisestä mainonnasta – ”tunkeileva mainonta” toistuvat puhelinsoitot kotiin ja kehotukset ottaa vakuutus; – suorapostitus samassa tarkoituksessa; toisinaan tiet- tyjen vakuutusten ottajille tarjotaan palkintoja (kuten matkapuhelimia); – ”suora” vakuutusmainonta, jossa mainitaan hinta (”halvin”) tai vakuutuksen kattavuus, mikä jälkeen päin osoittautuu paikkansapitämättömäksi. Suurin osa valituksista koskee kuitenkin 3. 7. 1. 2. asianmukaisen ja täydellisen tai ainakin selkeän tiedon puuttumista ennen sopimuksentekoa. Tietoa kaivataan sopimuksen perussisällöstä eli siitä, mitä vakuutus kattaa, mitä se ei kata, miten vahinko määritellään, miten ja milloin vahinko korvataan, mitä velvollisuuksia vakuutetulla on ja mitkä ovat vakuutusmaksujen todelli- set kustannukset. Tilannetta pidettiin erittäin vakavana silloin, kun vakuu- tusten mainostajina ovat luottolaitokset eivätkä lailliste- tut vakuutusvälittäjät. Luottolaitokset mainostavat oman ryhmittymänsä yhtiöiden vakuutuksia ja asettavat vakuutukset rahoituksen ”ehdoksi” (esimerkiksi henki- Samoin otettiin esiin tarve erottaa selkeästi varsinaiset vakuutustuotteet mahdollisesti vakuutuksiin liittyvistä rahoitustuotteista, säästöistä tai sijoituksista, jotka eivät juridisesti kuulu vakuutussäännösten vaan pankkitoi- minnan säännösten piiriin ja joiden on katsottava kuuluvan pankkitoiminnan alaan tuotteiden myyjästä riippumatta. 3. 7. 1. 3. Vakuutuksiin liittyvä ”etäviestintä” on oma osa-alueensa, varsinkin nykyaikaisten vuorovaikutteis- ten viestimien kuten Internetin käyttö ja uusien seuranta- ja markkinointitekniikoiden ja pitkälle kehitettyjen ”ai- neettomien” jakelutekniikoiden tulo alalle. Niiden oi- keuskehys on yhteisön tasolla olematon ja useimmissa jäsenvaltioissa erittäin heikko. Komission ilmoittamaa direktiiviehdotusta odotetaan- kin innolla, jotta alan todelliset yhtenäismarkkinat toteutuisivat ja kuluttajat saisivat asianmukaisen suojan samalla kun taataan elektronisen kaupankäynnin kehit- tyminen. 3. 7. 2. V a k u u t u k s e s t a n e u v o t t e l e m i n e n 3. 7. 2. 1. Vakuutuksen tarjoamiseen, vakuutussopi- muksesta neuvottelemiseen ja sopimuksentekoon liitty- viä tärkeimpiä kysymyksiä ovat: a) Millaista tietoa ja miten paljon tietoa kuluttajille annetaan sekä tiedon luotettavuus. – Kuluttajien olisi saatava selväkielistä ja ymmär- rettävää tietoa sopimuksen perussisällöstä, ja tar- koituksella valittujen ”teknisten” tai kaksiselitteis- luovuttava, tin- ten käsitteiden käytöstä olisi kimättä kuitenkaan sopimusten teknisestä tai juridisesta täsmällisyydestä. – Sopimuksia olisi voitava verrata keskenään ja tulisi estää tilanteet, joissa sama riski katetaan eri tavoin. – On vaadittava sopimuslausekkeiden sisällön sel- vittämistä ja siten todistustaakan kääntämistä. (1) Lisätietoa asiasta saa CEA:n ja komission 17. joulukuuta 1996 ja 16. huhtikuuta 1997 järjestämien Euroopan vakuu- tusyritysten ja kuluttajien välisten keskustelutilaisuuksien raporteista. – On varmistettava, että vakuutusmaksun määrä ilmoitetaan tarkasti ja myös maksunmääräytymis- perusteet selvitetään. 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/83 b) Velvollisuus toimittaa vakuutuksenottajalle aina ennen sopimuksentekoa vakuutuksen täydelliset yleis- ja erityisehdot luettavassa ja ymmärrettävässä muodossa. c) Tarve taata vakuutetulle/vakuutuksenottajalle yleis- esti (eikä ainoastaan henkivakuutuksen yhteydessä) jonka ”harkinta- ja katuma-aika” (cooling off), jälkeen sopimus tulee sitovaksi ja se tulee voimaan takautuvasti hyväksymis- vakuutustarjouksen päivästä lähtien. Sopimuksessa on oltava nimen- omainen maininta siirtymäkauteen sovellettavista säännöistä vahingon sattuessa ja mahdollisesta oi- keudesta vakuutusmaksuun. d) Määritellä tarkoin ennen sopimuksentekoa esitettä- vien kysymysten tarkoitusperä ja selvittää, mikä merkitys vakuutetun ilmoittamilla tiedoilla on. Väärien tietojen antamisesta tai tietojen antamatta jättämisestä aiheutuvien seuraamusten lisäksi on ilmoitettava, miten henkilötietojen luottamukselli- suus suojataan asiasta annetun direktiivin (1) mukai- sesti. e) Miten vakuutustuotteet vastaavat vakuutetun todel- lisia tarpeita ja miten estää ei-toivottujen tai kulutta- jien tarpeita vastaamattomien tuotteiden myynti. f) Etäsopimusten teossa (esimerkiksi Internetin kautta tehdyt sopimukset) huomioon otettavat seikat: – On varmistettava, että kaikki sopimusehdot tun- netaan tarkoin. – On määriteltävä ”elektronisen allekirjoituksen” juridinen sitovuus ja se, mitä lainsäädäntöä sovel- letaan uusiin etäjakelumenetelmiin. – Erityistapauksia kuten välittömästi voimaan tule- via vakuutusturvasopimuksia lukuun ottamatta on annettava mahdollisuus ”harkinta- ja katuma- aikaan”, joka ei maksa mitään tai jonka käyttöä ei tarvitse lainkaan perustella. – On selvitettävä, miten korvataan sellainen vahin- ko, joka tapahtuu sopimuksen tekohetken ja sen kirjallisen vahvistamishetken välisenä aikana. – On suojeltava kuluttajia, jotka eivät halua heihin otettavan yhteyttä etäviestimien välityksellä. – On määriteltävä, miten etäsopimuksissa mainittu- jen palvelujen tarjonta hoidetaan. – On taattava henkilötietojen luottamuksellisuus. – On ilmoitettava, mitä lakia ja millaista valitusme- nettelyä kulloinkin sovelletaan. 3. 7. 2. 2. 1. Jäsenvaltioiden välillä havaittiin merkittä- viä eroja vakuutusten välityskäytännössä. Tämän vuoksi yhteisölle on luotava pikimmiten toimintakehykset anta- malla esimerkiksi direktiivi, sillä 18. joulukuuta 1991 annetulla suosituksella 92/48 ETY (2) ei ole käytännössä merkitystä ja 13. joulukuuta 1976 annetun direktiivin 77/92/ETY (3) sisältö on vanhentunut. 3. 7. 2. 2. 2. Lisäksi korostettiin, että vakuutusvälittä- jillä olisi oltava heidän tärkeän tehtävänsä edellyttämä tekninen koulutus, jotta varmistetaan palvelun laatu. Niin ikään huomautettiin närkästyneinä, että joissakin jäsenvaltioissa luottolaitokset ja muut samantyyppiset yhteisöt välittävät vakuutuksia yhä useammin ilman että niiden henkilökunnalla on minkäänlaista erityiskou- lutusta. Ne antavat vääriä tietoja eivätkä palvele asiak- kaita vakuutuksen myytyään, varsinkaan vahingon sat- tuessa. Toisinaan vakuutuksen ottaminen asetetaan rahoituksen ehdoksi. 3. 7. 3. Y l e i s e t s e k ä s e h d o t j a e r i t y i s e t s o p i m u s e h d o t e r i t y i - v a k u u t u s k o h t a i s e t 3. 7. 3. 1. Tyypillisen liittymissopimuksen tapaan va- kuutuskirja laaditaan ja suunnitellaan ennalta vakuutuk- senottajan hyväksyttäväksi, ja siihen liittyy tavallisesti peruslausekkeisto – Yleiset ehdot – ja joukko niin ikään vakioisia vaihtoehtoja – Erityisehdot. Vakuutuskohtaisissa erityisehdoissa määritellään kysei- sen vakuutussopimuksen konkreettinen sisältö. Niissä yksilöidään sopijaosapuolet, vakuutuksen kattamat ris- kit ja riskit, joita vakuutus ei kata, vakuutuskohdetta koskevat erityisehdot, vakuutusmaksun suuruus ja suo- ritustapa. Yksityishenkilöiden ottamien ryhmävakuutusten yleisiä tai erityisehtoja on käytännössä mahdotonta kumota ja/tai muuttaa vakuutuskohtaisia erityisehtoja lukuun ottamatta. 3. 7. 3. 2. Useissa jäsenvaltioissa tehdyt tutkimukset osoittavat, että vakuutuksissa on runsaasti direktiivin 93/13/EY määräysten vastaisia lausekkeita. Tämä kävi ilmi etenkin komission teettämästä tutkimuksesta (4), jossa tarkasteltiin ”tietynlaisten vakuutussopimusten kohtuuttomia sopimuslausekkeita” – autovakuutukset (siviilivastuu ja ”täysturva”) sekä moniturva-kotiva- kuutukset. Tutkimusta koordinoi Montpellier’n yliopis- ton kuluttajanoikeusyksikkö, ja se toteutettiin yhteisön silloisessa 12 jäsenvaltiossa. 3. 7. 2. 2. Vakuutusasiamiesten ja muiden vakuutus- välittäjien asema vakuutusten myynnissä ja jälkimarkki- noinnissa on erittäin merkittävä kysymys. (1) Direktiivi 95/46/EY, EYVL L 281, 23. 11. 1995. (2) EYVL L 19, 28. 1. 1992. (3) EYVL L 26, 31. 1. 1977. (4) Sopimus nro AO-2600/93/009263. Tiivistelmäraportin laati Anne d’Hauteville yhteistyössä Kristian Vandenhoud- tin kanssa (heinäkuu 1995). C 95/84 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 Tutkimuksessa havaittiin 23 kohtuutonta sopimuslause- ketyyppiä, joita vakuutusyritykset käyttivät yleisesti useissa jäsenvaltioissa tutkimuksen piiriin kuuluvissa vakuutuksissa. Käsillä olevan lausunnon kannalta on syytä mainita, että lausekkeiden katsottiin olevan kohtuuttomia seuraavista syistä: a) Muotoseikat: Lausekkeet olivat kaksitulkintaisia, epäselviä tai niissä oli käytetty subjektiivisia käsit- teitä. Niissä viitattiin sellaisiin lakikäsitteisiin tai määräyksiin, jotka eivät käyneet ilmi sopimuksesta. b) Sopimuksen sisältö: Osa riskistä ei kuulunut vakuu- tusturvan piiriin. Vakuutetulta vaadittiin kielteisten seikkojen vaadittiin näyttämään toteen käytännössä mahdottomia asioi- ta. Vakuutuksenantajalla oli yksipuolisesti oikeus tehdä muutoksia myönnettyyn vakuutusturvaan tai keskeyttää sen voimassaolo. todistamista häntä tai c) Sopimuksen täytäntöönpanoa koskevat seikat: Va- kuutuksenottajalle asetettiin velvoitteita, joita oli noudatettava erittäin lyhyessä ajassa tai ”välittömäs- ti” määräaikaa ilmoittamatta. Vakuutuksen voimas- saolo lakkasi, jos vakuutettu laiminlöi omaa syyttään toissijaiset tai lisävelvoitteensa. Vakuutuksenottajaa vaadittiin suostumaan vastoin tahtoaan asiantunti- jan tekemiin selvityksiin ja välimiesmenettelyyn. Vakuutusyritykselle annettiin poikkeuksellisen pitkä määräaika korvauksen maksamiseen. Vakuutukse- nottajalle määrättiin asianajaja tai tietynlainen oi- keusmenettely antamatta hänelle valintamahdolli- suutta. d) Sopimuksen päättämistä koskevat seikat: Vakuutus- yritykselle myönnettiin sopimuksen purkamiseen erityisoikeuksia. Vakuutusyritykselle annettiin oi- keus purkaa sopimus yksipuolisesti syytä ilmoitta- matta. Vakuutusyritykselle annettiin mahdollisuus vakuutuksen lopettamiseen ensimmäisen vahingon jälkeen. Sopijaosapuolille määrätyt irtisanomisajat poikkesivat toisistaan: vakuutusyrityksen irtisano- misaika oli erittäin lyhyt ja vakuutuksenottajan erittäin pitkä. Vakuutusyrityksellä oli sopimusta lopetettaessa mahdollisuus pidättää itsellään sakko- maksuna osa vakuutusmaksua. e) Oikeuskäsittelyä koskevat seikat: Oikeustoimien aloittamiselle asetettu määräaika oli erittäin lyhyt. Välimiesmenettely oli määrätty pakolliseksi. Toimi- valtaiseksi tuomioistuimeksi määrättiin yksinomaan vakuutusyrityksen kotipaikan tuomioistuin. 3. 7. 3. 3. Oikeustapauksissa ja useimpien jäsenvaltioi- den toimivaltaisten viranomaisten taholta on usein arvosteltu vakuutuskirjojen kohtuuttomia sopimuslau- sekkeita. Komission PO XXIV:n tutkimien tuomioistuinpäätös- ten perusteella voidaan ottaa esiin muutamia tyyppiesi- merkkejä sopimuslausekkeista, joita eri jäsenvaltioiden toimivaltaiset oikeus- tai hallintoelimet pitävät kohtuut- tomina: a) Lausekkeet, joissa vakuutuksen piiriin kuulumatto- mista riskeistä käytetään epäselviä, epätarkkoja tai kaksitulkintaisia termejä kuten: Ilmeisen vaaralliset tai uhkarohkeat teot (000175). Vandalismi (000085). Päihtymys Turvallisuusmääräykset (000206). Poikkeukselliset sääolot (000311). Kulumi- nen, ajoneuvossa oleva vika tai riittämätön huolto (000312). (000129). b) Hyvän tavan vastaiset tai oikeuksia loukkaavat sopimusehdot: Tulen päästyä irti vakuutusmaksun erääntymistä seuraavana päivänä korvauksen mak- saminen evätään maksamattoman vakuutusmaksun vuoksi ilman että tästä on annettu etukäteisilmoitus- ta (000176). Vakuutusyritys vaatii useiden eräänty- neiden vuosimaksujen maksamista sen jälkeen, kun vakuutusturva on lakannut olemasta voimassa mak- samattoman vakuutusmaksun vuoksi samalla kun vakuutusyritys on tahallaan viivytellyt maksun pe- rinnässä (000193). Korvauksen maksaminen evätään, jos vakuutusmaksut on suoritettu välittäjäl- le, ja vakuutuskirjassa mainitaan, että maksut on suoritettava suoraan vakuutusyritykselle (000201). Vakuutussummaa alennetaan automaattisesti en- simmäisen vahinkotapauksen jälkeen jäljellä olevan vakuutuskauden ajaksi ilman että vakuutusmaksusta kuitenkaan saisi palautusta (000314). Korvaussum- masta päätetään vakuutusyrityksen ja vakuutukse- nottajan välisellä sopimuksella ja vakuutuksenotta- jaa estetään ryhtymästä toimiin kolmantena osapuo- lena olevaa vahingon aiheuttajaa vastaan (000327). Sellaiset vastuuta rajoittavat lausekkeet, joita vakuu- tuksenottaja ei ole nimenomaisesti hyväksynyt ja joita ei ole selkeästi mainittu vakuutuskirjassa (000031). Lauseke, jonka nojalla vakuutusyritykselle on ilmoitettava korvauksen menettämisen uhalla hyvin lyhyessä ajassa (48 t) osallisuudesta vahinkoon (000232). Lauseke, jonka nojalla vakuutusyrityksellä on yksipuolisesti mahdollisuus irtisanoa vakuutus ensimmäisen vahingon tapahduttua (000152). Lause- ke, jonka nojalla vakuutuskirjan ehtoja voidaan muuttaa vuosittain yksipuolisesti, ja vakuutuksenot- tajan katsotaan hyväksyneen uudet ehdot, ellei tämä ole toisin ilmoittanut tietyssä määräajassa (000160). Lauseke, jonka nojalla vakuutus voidaan irtisanoa, jos vakuutuksenottaja ei ole suorittanut omavas- tuuosuuttaan (000298). Lauseke, jonka nojalla va- kuutusyrityksellä ei ole vahinkovastuuta, jos ajoneu- vossa on kuljetettu ilmaiseksi enemmän matkustajia 30. 3. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/85 kuin minkä kuljettamiseen ajoneuvo on rekisteröity (000305). Lauseke, joka rajoittaa vakuutusyrityksen vahinkovastuuta, jos auton kuljettajana ei ole vakuu- tuksenottaja tai jos kuljettajalla ei ole ollut lupaa ajoneuvon kuljettamiseen tai hänellä ei ole ajokorttia (000306). Lauseke, joka vapauttaa vakuutusyrityk- sen kodin murtovakuutuksen vastuusta, jos vakuu- tuksenottaja ei ole lukinnut ovia, ikkunoita tai muita avattavia osia avaimella (000133). Terveiden vakuutusmatemaattisten periaatteiden mu- kaan ”puhtaan vakuutusmaksun” tulee vastata tilastol- lista riskikustannusta, ja hinnoittelukäytännön tarkoi- tuksena on varmistaa kyseinen tasapaino ottamalla ennen kaikkea huomioon vakuutettu pääoma, riskien luonne sekä vakuutusturvan kesto. ”Kustannuspuolella” ovat verojen lisäksi hallinto- ja hankintakulujen suhteel- linen osuus (yleiskulut, rahoituskustannukset, perintä- kulut ja palkkiot). c) Lausekkeet, jotka sisältävät subjektiivisia käsitteitä tai käsitteitä, joiden tulkinnasta vakuutusyritys vas- taa yksin: ”Vakuutusyhtiö pidättää itsellään oikeu- den olla puolustamatta vakuutuksenottajaa. , mikäli se katsoo, etteivät tämän pyrkimykset ole puolustettavissa. ” (000178). ”on työkyvytön tai hänellä on sairaus, invaliditeetti, akuutti tai krooni- nen kipu tai hän on patologisesti toimintarajoittei- nen” (000169). ”sopimuksen purkamisen perusteena on harhaanjohtava tieto (myös tahattomasti annet- tu)” (000170). pystytä kummankin osoittamaan d) Lausekkeet, jotka eivät noudata sopimustasapainoa: Kymmeneksi vuodeksi tehty autovakuutus (000002). Vakuutusmaksujen nostaminen (sairausvakuutuk- sissa) yksinomaan vakuutusyrityksestä riippuvien tekijöiden vuoksi (000301). Siviilivastuun epäämi- nen, kun ajoneuvolla on aiheutettu vahinkoa vakuu- tuksenottajan aviopuolisolle tai sukulaisille eikä väärinkäytöstä todeksi (000303). Vakuutusyrityksellä on mahdollisuus pyytää asiantuntijan selvitys vastoin vakuutuksenot- tajan suostumusta ja velvoittaa jakamaan syntyneet kustannukset kesken (000274). Vakuutusyrityksellä on mahdollisuus aset- taa asiantuntijan antama ennakkoselvitys ehdoksi sille, että vakuutuksenottaja voi viedä asian oikeus- käsittelyyn (000144). Vakuutusmaksua ei palauteta kokonaisuudessaan siltä ajalta, jolla vakuutusyh- tiöllä ei enää ollut vakuutusvastuuta, jos vakuutusso- pimus on irtisanottu ennen sen vakuutuskauden päättymistä, jolta vakuutusmaksu on kokonaisuu- dessaan etukäteen maksettu (000300). Vakuutusyri- tykselle ei aseteta määräaikaa vahingon määrittele- miseen tai korvauksen maksamiseen, tai määräaika on asetettu päättymisajankohtaa mainitsematta tai vakuutusyritys saa itse päättää määräajan päättymi- sestä (000304). osapuolen Suluissa mainittu tunniste viittaa esittelijän käytettävissä olleeseen PO XXIV:n tapausluetteloon. 3. 7. 4. V a k u u t u s m a k s u t j a n i i d e n s u o r i t - t a m i n e n 3. 7. 4. 1. settu ”hinta”, jonka osapuolet määräävät vapaasti. Vakuutusmaksu on vakuutuspalvelusta mak- Vakuutustoiminta perustuu kuitenkin matematiikkaan, ja sitä harjoitetaan liiketaloudellisten periaatteiden mu- kaisesti, minkä vuoksi ”kaupallinen vakuutusmaksu” koostuu ”puhtaasta vakuutusmaksusta” ja siihen liite- tyistä ”kustannuksista”. 3. 7. 4. 2. Ensinnäkin on korostettava, että Euroopan unionin maissa samansuuruisen riskin kattavien vakuu- tusmaksujen välillä on suunnattomia eroja (1). Toisaalta kuten jo mainittiin, eräissä jäsenvaltioissa vakuutusyritykset eivät ilmoita vakuutuksenottajalle vakuutuksesta neuvoteltaessa tarkkaa vakuutusmaksua ja sen suhdetta vakuutuksen kattamiin riskeihin, jotta niitä voitaisiin verrata keskenään. 3. 7. 4. 3. Jotkut vakuutusyritykset eivät myöskään anna vakuutuksenottajalle asianmukaista tietoa mah- dollisuudesta ajantasaistaa vakuutussummia eivätkä saata summia ajan tasalle omasta aloitteestaan, jos kehitys on yritykselle epäsuotuisa. Sen sijaan ”suhteelli- suussääntöä” sovelletaan vahinkotapauksiin, mikä vähentää vahingonkorvausten määrää, mutta vakuutus- yritykset eivät kuitenkaan palauta asiakkaalle vakuutus- summaa korkeammasta pääomasta maksettua yli- määräisen vakuutusmaksun osuutta. 3. 7. 4. 4. Edelleen todettiin, että kun sopimuksen so- velluslaajuutta kavennetaan tai vakuutussopimus pure- taan ennen varsinaisen vakuutuskauden päättymistä, vakuutusyritykset eivät useinkaan palauta asiakkaalle kokonaisuudessaan sellaisesta riskin osasta maksettua ”puhdasta vakuutusmaksua”, jota vakuutus ei enää kata. Samoin todettiin, että vaikka jotkut vakuu- 3. 7. 4. 5. tusyritykset hyväksyvätkin vakuutusmaksun suorittami- sen useassa erässä, ne perivät siitä korkeampaa markki- nakorkoa kuin mitä peritään tavallisesta kulutusluot- osta. 3. 7. 4. 6. Käytäntöjen todettiin olevan hyvin erilaiset, jos vakuutusmaksuja ei suoriteta ajallaan, varsinkin vakuutussopimusta uudistettaessa ja riippumatta siitä, onko kansallisessa lainsäädännössä määrätty seuraa- musta vai ei. Käytännöt poikkeavat varsinkin seuraavilta osin: – välittömät seuraukset – vakuutusturvan lakkaaminen tai keskeyttäminen ja ajanjakson pituus; – mahdollinen maksuajan pidentäminen; (1) BEUC/Test Achats’n äskettäin tekemä tutkimus paljasti, että samanlaisen turvan antavien autovakuutusten vakuu- tusmaksuissa oli nelinkertaisia eroja; jäsenvaltioiden välillä oli niin ikään eroja liikennevahingoista johtuvissa vakuu- tusmaksujen korotuksissa (bonuksissa ja miinuksissa). Korotukset olivat 0–67 %:n suuruisia, ja joissakin maissa maksua korotettiin 100 %. C 95/86 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 – menettely ennen maksun suorittamista tapahtuneen vahingon osalta; – mahdollisuus periä erääntyneitä maksuja vakuutuk- sen keskeytysajalta määräämättömän ajan (usealta vuodelta). muuspaikan lakia, mikä on hyvin epäoikeudenmukaista. Komission ehdottama ”lex loci delicti” -periaatteen korvaaminen ”lex damni” -periaatteella, jolloin sovellet- taisiin vahingon kärsijän kotipaikan lakia, ei ole saanut ansaitsemaansa kannatusta. 3. 7. 5. V a h i n g o n t o t e a m i n e n j a k o r v a a - m i n e n Vakuutuskirjoissa ei yleensä mainita tarkkaa 3. 7. 5. 1. määräaikaa vahingon selvittämiseen, vaan siihen viita- taan sellaisilla väljillä ja epämääräisillä ilmauksilla kuin ”mahdollisimman pian” tai ”tekee parhaansa”. Tästä puutteesta johtuen on ollut tapauksia, joissa vahingon selvittäminen kesti yli neljä kuukautta ja korvauksen maksamisen ja vahingon selvittämisen välillä oli kulunut lähes vuosi. Joiltakin vakuutusyh- tiöiltä saattaa kulua pelkkään vastuun toteamiseen yli kaksi kuukautta. 3. 7. 5. 2. Eräissä jäsenvaltioissa, joissa oikeustie on tunnetusti hidas (ensiasteen tuomioistuimen päätökseen kuluu 2–4 vuotta) vakuutusyritykset kieltäytyvät aina järjestelmällisesti sopimasta asiaa muutoin kuin oikeus- teitse tai tarjoavat tietoisesti vakuutetulle alhaisempaa korvaussummaa, koska ne hyötyvät siitä, että maksavat myöhemmin siitäkin huolimatta, että joutuisivat korvaa- maan mahdolliset oikeudenkäyntikulut. Ne luottavat siihen, ettei suurin osa vahingonkärsijistä edes saata asiaa oikeuden käsiteltäväksi (kulttuurisyistä tai talou- dellisten mahdollisuuksien puuttuessa), varsinkaan jos toimivaltainen tuomioistuin ei sijaitse kuluttajan asuin- valtiossa tai siinä valtiossa, jonka kansalainen hän on tai jos tapauksessa noudatettava laki ei ole henkilön kotivaltion laki. Oikeuskäsittelyn hitaus ja mielivaltai- suus saavat kansalaisen luopumaan oikeustien käytöstä. 3. 7. 5. 3. Muut kuin oikeustiet ovat puolestaan hyvin erilaisia eri jäsenvaltioissa, ja muiden maiden kansalaiset tuntevat ne usein huonosti, mikä vaikeuttaa entisestään rajatylittävien kiistojen selvittelyä. Sitä paitsi aiemmin jo todettiin, että järjestelmät eivät suinkaan puolusta yhtäläisesti kuluttajien ja vakuutus- yritysten etuja, ja ne jopa syrjivät kansalaisuuden perus- teella varsinkin, jos valitusta käsittelee vakuutusyhtiötä edustava ammatillinen organisaatio tai yrityksen sisällä toimiva elin. Poikkeuksen käytäntöön näyttävät muodostavan ne välitystapaukset, joissa asiaa hoitaa riippumaton väli- mieselin tai niin ikään riippumaton erityisvälittäjä (kuten brittiläisen järjestelmän välimies). 3. 7. 5. 4. Vahinkojen arviointiperusteet poikkeavat toisistaan varsinkin ruumiillisia tai henkisiä vammoja arvioitaessa. Samasta vahingosta maksetaan erisuurui- nen korvaus etenkin sovellettaessa tapaukseen onnetto- TSK katsoo, että niin komission kuin jäsenval- 3. 8. tioiden sekä ennen kaikkea vakuutusalan valvontaviran- omaisten olisi pohdittava tarkoin edellä esitettyjä näkökohtia yhdessä vakuutusalan ammattijärjestöjen ja kuluttajien etuja valvovien järjestöjen kanssa niin kansallisella kuin EU:n tasolla. Pyrkimyksenä on vakuu- tusalan yhtenäismarkkinoiden toteutuminen palvelujen käyttäjien oikeutettujen toiveiden mukaisesti. TSK on kuitenkin tietoinen siitä, että moniin edellä esitettyihin näkökohtiin ei ole odotettavissa merkittäviä muutoksia lyhyellä aikavälillä. On myös olemassa em. seikkoihin suoraan tai välillisesti liittyviä näkökohtia, joita muut tahot tutkivat, ja joista ne laativat omia lausuntojaan. Tämän vuoksi jäljempänä esitettävissä päätelmissä on otettu esiin ainoastaan sellaiset toimenpiteet, jotka lausunnon tarkastelualan on kiireellisyytensä vuoksi puitteissa asetettava etusijalle, mikä ei sulje pois mahdol- lisuutta kehittää toimenpiteitä myöhemmin sopivan tilaisuuden tullen tai muissa yhteyksissä. 4. Päätelmät ja suositukset TSK kannattaa komission tekemiä aloitteita, 4. 1. joita ovat: antaa ulkomailla onnettomuuden uhreiksi jou- 4. 1. 1. tuneille oikeus ryhtyä asiassa välittömiin toimenpiteisiin vastuuosapuolen vakuutusyritystä vastaan (ehdotus neljänneksi autovakuutusdirektiiviksi); 4. 1. 2. vakuutusten välitystoiminnan sääntely yh- teisön tasolla pyrkimyksenä purkaa vakuutustoiminnan sääntely ja vapauttaa vakuutuspalvelujen tarjonta kai- kissa jäsenvaltioissa; 4. 1. 3. säännellä rahoituspalvelujen tarjonnan, palve- luista neuvottelemisen ja rahoituspalvelusopimusten pe- rusvaatimuksia etävakuutuspalvelut ja erityisesti Inter- netin kautta tarjotut palvelut mukaan lukien ottaen huomioon etenkin seuraavat näkökohdat: 4. 1. 3. 1. kuluttajien vähimmäistietovaatimukset; 4. 1. 3. 2. amisen käytännön periaatteet; sopimuksessa mainittujen palveluiden tarjo- 4. 1. 3. 3. oikeus purkaa sopimus tai muuttaa mieltään; 30. 3. 98 4. 1. 3. 4. teitse; FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 95/87 kiistojen ratkaiseminen muutoin kuin oikeus- kuutusmyyjien koulutuksen tehostamista sekä riittävän tehokkaiden ja asianmukaisten tiedotusmenetelmien käyttöönottoa. 4. 1. 3. 5. muiden kuin asiakkaan toimeksiannosta tar- jottavien palveluiden myymisen kieltäminen; 4. 1. 3. 6. joittaminen; tiettyjen etäviestintämenetelmien käytön ra- 4. 1. 4. yritysten lisävalvonta (1); vakuutusryhmittymään kuuluvien vakuutus- 4. 1. 5. määrittely vakuutustoimialalla; ”yleisen edun” käsitteen ja sen sisällön tarkka 4. 1. 6. pohdinta (2); lisäeläkkeisiin liittyvien kysymysten syvällinen 4. 1. 7. vakuutusyhtiöiden vakavaraisuusvaatimuksia koskevan lainsäädännön parantamista tutkivan työ- ryhmän perustaminen (3). TSK kehottaa komissiota tutkimaan seuraavia 4. 2. seikkoja: vakuutusmainonnan rajatylittävän, etenkin Internetin välityksellä 4. 2. 1. tapahtuvan erityissäännösten määrittely yhteisön tasolla ottamalla käyttöön yleisen edun mukaisiksi katsotut vähimmäisvaatimukset kaik- kialla yhteisössä; 4. 2. 2. mahdollisuus yhdenmukaistaa vakuutusten ve- rotuskäytäntö sekä vakuutusyritysten verotuksen että vakuutettujen ja vakuutuksenottajien veroetuuksien osalta; 4. 2. 3. tuksiin; Rooman yleissopimuksen soveltaminen vakuu- 4. 2. 4. erityisen lakialoitteen valmistelu rajatylittävien vakuutusristiriitojen ratkaisemiseksi muutoin kuin oi- keusteitse; 4. 2. 5. men perustaminen yhteisöön; vakuutusvalituksia käsittelevän tarkkailueli- hajanaisen vakuutuslainsäädännön kokoami- 4. 2. 6. nen yhdeksi ymmärrettäväksi tekstiksi, josta asiat löy- tyvät helposti ja joka on helposti levitettävissä. TSK haluaa kiinnittää komission ja jäsenvaltioi- 4. 3. den huomion seuraaviin seikkoihin: 4. 3. 1. Ennen vakuutussopimuksen tekemistä tarjolla olevan tiedon on oltava korkeampilaatuista, mikä edel- lyttää vakuutusyritysten työntekijöiden ja muiden va- 4. 3. 2. Ristiriidat kannattaa ratkaista välimiesmenet- telyllä tai ottamalla käyttöön vakuutusyrityksistä riippu- maton välimiesmenettely. 4. 3. 3. Todetun, kolmanteen henkilöön kohdistuvan vastuun perusteella maksettavia korvauksia varten olisi perustettava nopeutetun käsittelyn korvausjärjestelmä, johon turvauduttaisiin silloin kun vakuutusyritykset eivät ole saaneet selvitetyksi keskinäistä vastuunjakoaan sekä silloin kun asiasta valitetaan tuomioistuimeen. 4. 3. 4. Tarve tutkia edelleen ja pohtia yhtenäistetyn vakuusrahaston perustamista maksamaan korvausta tiettyjen riskien uhreille silloin, kun heillä ei ole asianmu- kaista vakuutusta. 4. 3. 5. kiellettävä selvästi. ”Pakolliset” tai ”liitännäisvakuutukset” on 4. 3. 6. Komission vuonna 1979 tekemää direktiivieh- dotusta vakuutusalan lainsäädännön vähimmäistason yhdenmukaistamisesta (4) on syytä tarkistaa läheisyyspe- riaatteen valossa ottamalla huomioon tämän jälkeen annetut kolmannen sukupolven direktiivit ja Rooman sopimukseen äskettäin Amsterdamissa tehdyt muutok- set ja etenkin Maastrichtin sopimuksen 129 a artiklan uusi sanamuoto. 4. 3. 7. 31. toukokuuta 1991 annetun asetuksen (ETY) N:o 1534/91 ja 21. joulukuuta 1992 annetun asetuksen (ETY) N:o 3932/92 mukaisten menettelytapojen tehok- kuus on tutkittava ja pyrittävä valvomaan tehokkaasti sitä, etteivät vakuutuskirjojen eräät yleiset sopimuslau- sekkeet ole kohtuuttomia. Vakuutuskomitean toimivaltaa on syytä lisätä, 4. 3. 8. jotta se voi toimia tehokkaasti yhdenmukaistettaessa vakuutusalan kansallisesta valvonnasta vastaavien taho- jen koordinointia. 4. 3. 9. On perustettava kansallisia, yhteisön koordi- noimia tietokantoja, joihin kootaan kunkin maan vakuu- tuslait ja -asetukset, ja määriteltävä tietojen julkistamis- ja saatavuussäännöt. 4. 4. TSK kehottaa vakuutusalan ammatillisia organi- saatioita ja kuluttajien etuja valvovia järjestöjä säänte- lemään alan toimintaa antamalla ohjeita hyvistä käytän- teistä, ja pyrkimään tähän käymällä vuoropuhelua ja (1) EYVL C 341, 19. 12. 1995. (2) ”Lisäeläkkeet yhtenäismarkkinoilla – Vihreä kirja” KOM(97) 283 lopull. , EYVL C 19, 21. 1. 1998, s. 45. (3) KOM(97) 398 lopull. , 24. 7. 1997. (4) EYVL C 190, 28. 7. 1979. C 95/88 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 30. 3. 98 sovittelemalla, sekä edistämään ristiriitojen tehokkainta ratkaisemista muutoin kuin oikeusteitse. 4. 5. 9. jonka kuluessa on oikeus ”muuttaa mieltään”; yhtenäisen vähimmäismääräajan säätäminen, TSK kehottaa komissiota tekemään kaikkensa 4. 5. määritelläkseen sovellettavat vähimmäisvaatimukset yhteisön tasolla (direktiiviehdo- tus) ja sisällyttämään ehdotukseen seuraavat seikat: vakuutussopimuksiin 4. 5. 10. vaatimus vakuutuskirjojen luettavuudesta ja ymmärrettävyydestä sekä niiden yleisten ja erityisehto- jen tiedottamisvelvoitteesta ennen sopimuksentekoa ja vakuutuksen ottamista. 4. 5. 1. ennen sopimuksentekoa vaadittavat vähim- mäistiedot esimerkiksi Ranskan vakuutuslain mallin mukaisesti (112 ja 132 artikla); 4. 5. 2. luettelo keskeisistä käsitteistä selityksineen; 4. 5. 3. tyvistä kohtuuttomista sopimuslausekkeista; luettelo vakuutussopimuksiin tyypillisesti sisäl- 4. 5. 4. mitä vakuutussopimuksessa on vähintäänkin mainittava; 4. 5. 5. musvelvoitteet; kaikille vakuutussopimuksille yhteiset sopi- 4. 5. 6. -säännöt; vakuutussopimusten perusperiaatteet ja 4. 5. 7. telmä; vastuuvakuutusten väliaikainen korvausjärjes- 4. 5. 8. vakuutusmaksujen ja vakuutusarvojen pakolli- nen vastaavuus etenkin sen vuoksi, että vakuutettujen esineiden arvo laskee automaattisesti iän myötä, jolloin vakuutusmaksua on vastaavasti alennettava; Bryssel, 29. tammikuuta 1998. 4. 6. TSK kehottaa komissiota jatkamaan yhteisön tasolla vakuutussopimusten kohtuuttomien yleislausek- keiden järjestelmällistä luettelointia ja julkisen rekisterin pitoa seuraavien periaatteiden mukaisesti. 4. 6. 1. Komissio tutkii tapauksia järjestelmällisesti. 4. 6. 2. päätöksiä. Jäsenvaltiot keräävät toimivaltaisten tahojen 4. 6. 3. Tulokset julkaistaan. 4. 6. 4. Tiedot ovat saatavilla Internetissä. Kohtuuttomat sopimuslausekkeet voitaisiin 4. 6. 5. tyypitellä ja niiden käyttö kieltää lailla, mikä edellyttää sitä, että komissiolle annetaan käyttöön tarvittavat henkilö- ja aineelliset resurssit. 4. 7. TSK kehottaa jäsenvaltioita luomaan nopeita ja tehokkaita järjestelmiä vakuutuskirjojen kohtuuttomien sopimuslausekkeiden poistamiseksi muuttamalla koko- konaisvaltaisesti oikeus- ja hallintokäytäntöä sekä oi- keudenkäytön piiriin kuulumattomia käytänteitä. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS


eurovoc_concepts:
cereal product
export refund
rice

formats: pdf print

text: L 23/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 1. 98 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 232/98 av den 29 januari 1998 om fastställande av exportbidragen för bearbetade produkter av spannmål och ris EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europe- iska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (1), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 923/96 (2), särskilt artikel 13. 3 i denna, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 3072/95 av den 22 december 1995 om den gemensamma organisa- tionen av marknaden för ris (3), ändrad genom förordning (EG) nr 192/98 (4), särskilt artikel 13. 3 i denna, och med beaktande av följande: Artikel 13 i förordning (EEG) nr 1766/92 och artikel 13 i förordning (EG) nr 3072/95 fastställer att skillnaden mellan noteringarna eller priserna på världsmarknaden för de produkter som anges i artikel 1 i de förordningarna och priserna för de produkterna inom gemenskapen kan täckas av ett exportbidrag. Artikel 13 i förordning (EG) nr 3072/95 föreskriver att då exportbidragen fastställs måste hänsyn tas till den rådande situationen och den förväntade utvecklingen vad avser priser för och tillgängliga kvantiteter av spannmål, ris, brutet ris och spannmålsprodukter på gemenskapens marknad å ena sidan och priser för spannmål, ris, brutet ris och spannmålsprodukter på världsmarknaden å andra sidan. Samma artiklar föreskriver att det också är viktigt att säkerställa jämvikten hos och den naturliga utveck- lingen av priserna och handeln på marknaderna för spannmål och ris och dessutom att ta hänsyn till den planerade exportens ekonomiska aspekt, och behovet av att undvika störningar på gemenskapens marknad. Artikel 4 i kommissionens förordning (EG) nr 1518/95 (5), ändrad genom förordning (EG) nr 2993/95 (6), om för bearbetade produkter import- och exportsystemet baserade på ris definierar de särskilda kriterier som det bör tas hänsyn till då exportbi- draget för dessa produkter beräknas. respektive spannmål (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EGT L 329, 30. 12. 1995, s. 18. (4) EGT L 20, 27. 1. 1998, s. 16. (5) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 55. (6) EGT L 312, 23. 12. 1995, s. 25. Det exportbidrag som beviljas för vissa bearbetade produkter bör graderas på grundval av innehållet av aska, råfibrer, skal, proteiner, fett och stärkelse i varje enskild berörd produkt, eftersom detta innehåll är en särskilt god indikator på den kvantitet basprodukter som faktiskt ingår i den bearbetade produkten. Det finns för närvarande inget behov av att, på grundval av den ekonomiska aspekten av en eventuell export och särskilt produkternas natur och ursprung, fastställa ett exportbidrag för maniok, andra tropiska rötter och knölar eller finmalet mjöl erhållna av dessa. För vissa bearbetade produkter av spannmål är det, på grund av gemenskapens obetydliga deltagande i världshandeln, för närvarande onödigt att fastställa ett exportbidrag. Förhållandena på världsmarknaden, eller de särskilda krav som vissa marknader ställer, kan göra det nödvändigt att variera exportbidraget för vissa produkter i enlighet med destination. Exportbidraget måste fastställas en gång per månad. Det kan ändras under den mellanliggande perioden. Vissa bearbetade produkter av majs får undergå en värme- behandling efter exportbidrag som inte motsvarar produktens kvalitet kanske betalas ut. Det bör därför specificeras att för dessa produkter, som innehåller förgelatinerad stärkelse, bör inget exportbidrag betalas ut. vilken ett De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- liga med yttrandet från Förvaltningskommittén för spannmål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Exportbidragen för de produkter som anges i artikel 1. 1 d i förordning (EEG) nr 1766/92 och i artikel 1. 1 c i förord- ning (EG) nr 3072/95 fastställs så som det anges i bilagan till den här förordningen, om inte annat följer av förord- ning (EG) nr 1518/95. 30. 1. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 23/25 Denna förordning träder i kraft den 30 januari 1998. Artikel 2 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 29 januari 1998. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen till kommissionens förordning av den 29 januari 1998 om fastställande av exportbidragen för bearbetade produkter av spannmål och ris BILAGA Produktnummer Bidragsbelopp Produktnummer Bidragsbelopp (ecu/ton) (ecu/ton) 1102 20 10 9200 (1) 1102 20 10 9400 (1) 1102 20 90 9200 (1) 1102 90 10 9100 1102 90 10 9900 1102 90 30 9100 1103 12 00 9100 1103 13 10 9100 (1) 1103 13 10 9300 (1) 1103 13 10 9500 (1) 1103 13 90 9100 (1) 1103 19 10 9000 1103 19 30 9100 1103 21 00 9000 1103 29 20 9000 1104 11 90 9100 1104 12 90 9100 1104 12 90 9300 1104 19 10 9000 1104 19 50 9110 1104 19 50 9130 1104 21 10 9100 1104 21 30 9100 1104 21 50 9100 1104 21 50 9300 1104 22 20 9100 1104 22 30 9100 32,26 27,65 27,65 17,96 12,21 29,20 29,20 41,47 32,26 27,65 27,65 32,19 18,55 8,17 12,21 17,96 32,44 25,95 8,17 36,86 29,95 17,96 17,96 23,94 19,15 25,95 27,57 1104 23 10 9100 1104 23 10 9300 1104 29 11 9000 1104 29 51 9000 1104 29 55 9000 1104 30 10 9000 1104 30 90 9000 1107 10 11 9000 1107 10 91 9000 1108 11 00 9200 1108 11 00 9300 1108 12 00 9200 1108 12 00 9300 1108 13 00 9200 1108 13 00 9300 1108 19 10 9200 1108 19 10 9300 1109 00 00 9100 1702 30 51 9000 (2) 1702 30 59 9000 (2) 1702 30 91 9000 1702 30 99 9000 1702 40 90 9000 1702 90 50 9100 1702 90 50 9900 1702 90 75 9000 1702 90 79 9000 2106 90 55 9000 34,56 26,50 8,17 8,01 8,01 2,00 5,76 14,26 21,31 16,02 16,02 36,86 36,86 36,86 36,86 33,44 33,44 0,00 40,30 30,85 40,30 30,85 30,85 40,30 30,85 42,22 29,31 30,85 (1) Inget exportbidrag skall beviljas för produkter som har undergått en värmebehandling som har lett till att stärkelsen förgelatinerats. (2) Exportbidrag beviljas i enlighet med den ändrade rådets förordningen (EEG) nr 2730/75 (EGT L 281, 1. 11. 1975, s. 20). Obs: Produktnumren och fotnoterna definieras i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 3846/87 (EGT L 366, 24. 12. 1987, s. 1)


title: WRITTEN QUESTION No. 35/98 by Antonio GRAZIANI , Pierluigi CASTAGNETTI to the Commission. Allocation of EAGGF funds to an extremist organization

eurovoc_concepts:
EAGGF
EU aid
EU financing
Sweden
aid to agriculture
extreme right
organic farming
racism

text: C 223/90 FI Euroopan yhteiso¤jen virallinen lehti 17. 7. 98 Komission ja¤senen Ritt Bjerregaardin komission puolesta antama vastaus (13. maaliskuuta 1998) Parlamentin ja¤sen ottaa esille kysymyksen, joka kuuluu kansallisen lainsa¤a¤da¤nno¤n soveltamisalaan. Tiettyjen maa-alueiden kaavoittaminen voimassa olevan sa¤a¤ntelyn vastaiseen ka¤ytto¤o¤n tai voimassa olevien sa¤a¤nno¤sten vastaisten (kaavoitus)lupien myo¤nta¤minen ovat kysymyksia¤, joihin komissio ei voi antaa vastausta, ellei ole kysymys tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden ympa¤risto¤vaikutusten arvioinnista annetun direktiivin 85/337/ETY (1) sa¤a¤nno¤sten rikkomisesta. Ta¤sta¤ ei parlamentin ja¤senen mainitsemassa tapauksessa kuitenkaan liene kysymys. Parlamentin ja¤senta¤ muistutetaan siita¤, etta¤ aluesuunnittelun alalla on ka¤ynnistetty hallitusten va¤linen yhteistyo¤- hanke: Euroopan aluekehityssuunnitelmaa (SDEC) ka¤sitella¤a¤n parhaillaan Euroopan parlamentissa Novo Belenguerin raportin valmistelun yhteydessa¤. SDEC-suunnitelmalle antavat lisa¤arvoa erityisesti yhteiso¤n aluekehityksen pitka¤n aikava¤lin suuntaviivat ja vaihtoehdot, jotka perustuvat seuraaviin tavoitteisiin: taloudellinen yhteenkuuluvuus, kesta¤va¤ kehitys ja tasapainoinen kilpailu kaikkialla Euroopassa. Uutta on se, etta¤ kaikkiin kolmeen tavoitteeseen pyrita¤a¤n samanaikaisesti ja otetaan samalla huomioon niiden va¤linen vuorovaikutus. Eurooppalaisessa aluesuunnittelussa suositaan siis jatkuvaa pyrkimysta¤ tasapainoon eri alueiden erilaisten etujen va¤lilla¤, joten se edista¤a¤ epa¤suorasti parlamentin ja¤senen mainitseman epa¤arvoisuuden tasoittumista. On kuitenkin selva¤a¤, ettei toteutettavassa tyo¤ssa¤ kuitenkaan toistaiseksi toteuteta mita¤a¤n toimenpiteita¤, joiden tavoitteena olisi esta¤a¤ kaupunkisuunnitteluun liittyva¤sta¤ keinottelusta johtuva tiettyjen alueiden tuhoutuminen. (1) EYVL L 175, 5. 7. 1985. (98/C 223/113) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0034/98 komissiolle esitta¤ja¤(t): Yves Verwaerde (PPE) (29. tammikuuta 1998) Aihe: Ruotsin antropologian, biologian, eugeniikan ja ka¤ytta¤ytymistutkimuksen yhdistykselle myo¤nnetty tuki Voiko Euroopan yhteiso¤jen komissio vahvistaa saksalaisessa Die Woche -lehdessa¤ julkaistun tiedon, jonka mukaan komissio maksoi lokakuussa 1996 Ruotsin antropologian, biologian, eugeniikan ja ka¤ytta¤ytymistutki- muksen yhdistykselle 225 000 Saksan markkaa yhdistyksen luonnonmukaisen maatalouden alan toimintaa varten? Jos vastaus on myo¤nteinen, oliko komissio edelta¤ ka¤sin ottanut selva¤a¤ ja¤rjesto¤n johtajista ja tiesiko¤ komissio, etta¤ ja¤rjesto¤n johtaja kuului uusnatsija¤rjesto¤ihin? (98/C 223/114) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0035/98 komissiolle esitta¤ja¤(t): Antonio Graziani (PPE) ja Pierluigi Castagnetti (PPE) (29. tammikuuta 1998) Aihe: EMOTR:n tukien myo¤nta¤minen a¤a¤rija¤rjesto¤lle Onko komissio tietoinen hampurilaisen viikkolehden (cid:148)Die Woche(cid:148) julkaisemasta artikkelista, joka koskee Euroopan unionin maatalousrahaston lokakuussa 1996 myo¤nta¤ma¤a¤ 225 000 Saksan markan suuruista rahoitusta antropologista biologiaa, rotuhygieniaa ja ka¤ytta¤ytymistieteita¤ tutkivalle ja¤rjesto¤lle, jota saksalaisen sanomaleh- den mukaan johtaa kuuluisa uusnatsi Jurgen Rieger. Ta¤ma¤ ryhma¤ hallinnoi era¤sta¤ Etela¤-Ruotsissa sijaitsevaa maatalouskeskusta ja on lehtitietojen mukaan yksi selva¤sti a¤a¤riliikkeeksi luokiteltujen (cid:148)Hentendorgin viikkojen(cid:148) ja¤rjesta¤jista¤. Jos lehtitiedot ovat paikkansapita¤via¤, niin pita¤a¤ko¤ komissio moraalisesti hyva¤ksytta¤va¤na¤ ja juridisesti mahdol- lisena sita¤, etta¤ a¤a¤rioikeiston toimia tuetaan tulkitsemalla kyseenalaisesti yhteiso¤n oikeutta ja asetuksia?


title: WRITTEN QUESTION No. 192/98 by Luigi FLORIO to the Council. Pluralism and freedom of expression in Turkey and Italy

eurovoc_concepts:
Italy
Türkiye
educational reform
freedom of expression
government policy
human rights
monopoly of information
people's democracy

formats: html print


title: REGOLAMENTO (CE) N. 233/98 DELLA COMMISSIONE del 29 gennaio 1998 che fissa le restituzioni applicabili all'esportazione degli alimenti composti a base di cereali per gli animali

eurovoc_concepts:
animal nutrition
cereal product
export refund

text: L 23/26 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 30. 1. 98 REGOLAMENTO (CE) N. 233/98 DELLA COMMISSIONE del 29 gennaio 1998 che fissa le restituzioni applicabili all’esportazione degli alimenti composti a base di cereali per gli animali LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, visto il regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio, del 30 giugno 1992, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei cereali (1), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 923/96 della Commissione (2), in particolare l’articolo 13, paragrafo 3, considerando che, ai sensi dell’articolo 13 del regola- mento (CEE) n. 1766/92, la differenza tra i corsi o i prezzi sul mercato mondiale dei prodotti di cui all’articolo 1 di detto regolamento ed i prezzi di tali prodotti nella Comunit(cid:133) pu(cid:149) essere compensata mediante una restitu- zione all’esportazione; (CEE) considerando che il regolamento (CE) n. 1517/95 della Commissione, del 29 giugno 1995, recante modalit(cid:133) n. 1766/92 regolamento del d’applicazione riguardo al regime d’importazione e di esportazione degli alimenti composti a base di cereali per gli animali e recante modifica del regolamento (CE) n. 1162/95 che stabilisce modalit(cid:133) particolari d’applicazione del regime dei titoli d’importazione e di esportazione nel settore dei cereali e del riso (3), ha definito, all’articolo 2, i criteri specifici su cui deve essere fondato il computo della resti- tuzione per tali prodotti; considerando che tale calcolo deve ugualmente tener conto del contenuto in prodotti cerealicoli; che, per ragioni di semplificazione, (cid:138) opportuno che la restituzione sia versata per due categorie di «prodotti cerealicoli», ossia, da un lato, per il granturco e i prodotti derivati dal gran- turco, che costituisce il cereale pi(cid:151) comunemente utiliz- zato negli alimenti composti che vengono esportati, e, d’altro lato, per gli «altri cereali» che comprendono i prodotti cerealicoli ammissibili, escluso il granturco e i prodotti da esso derivati; che la restituzione deve essere concessa per le quantit(cid:133) di prodotti cerealicoli contenute negli alimenti composti per gli animali; considerando che restituzione deve l’importo della d’altronde tener conto delle possibilit(cid:133) e delle condizioni di vendita dei prodotti in causa sul mercato mondiale, della necessit(cid:133) di evitare perturbazioni sul mercato della Comunit(cid:133) e degli aspetti economici delle esportazioni; considerando tuttavia che per la fissazione della restitu- zione (cid:138) opportuno basarsi, per il momento, sulla diffe- renza constatata, sul mercato comunitario e su quello mondiale, tra i costi delle materie prime generalmente utilizzate negli alimenti composti in questione; che in tal modo si pu(cid:149) tener conto con maggior precisione della realt(cid:133) economica delle esportazioni dei suddetti prodotti; considerando che la restituzione deve essere fissata una volta al mese e che pu(cid:149) essere modificata nel periodo intermedio; considerando che le misure previste dal presente regola- mento sono conformi al parere del comitato di gestione per i cereali, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 Le restituzioni all’esportazione degli alimenti composti per gli animali contemplati dal regolamento (CEE) n. 1766/92 e soggetti al regolamento (CE) n. 1517/95 sono fissate conformemente all’allegato del presente rego- lamento. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 30 gennaio 1998. Il presente regolamento (cid:138) obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 29 gennaio 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 181 dell’1. 7. 1992, pag. 21. (2) GU L 126 del 24. 5. 1996, pag. 37. (3) GU L 147 del 30. 6. 1995, pag. 51. 30. 1. 98 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 23/27 ALLEGATO del regolamento della Commissione, del 29 gennaio 1998, che fissa le restituzioni applicabili all’esportazione di alimenti composti a base di cereali per gli animali Codice dei prodotti che beneficiano della restituzione all’esportazione (1): 2309 10 11 9000, 2309 10 13 9000, 2309 10 31 9000, 2309 10 33 9000, 2309 10 51 9000, 2309 10 53 9000, 2309 90 31 9000, 2309 90 33 9000, 2309 90 41 9000, 2309 90 43 9000, 2309 90 51 9000, 2309 90 53 9000. Prodotti cerealicoli (2) Ammontare delle restituzioni (2) (ECU/t) Granturco e prodotti derivati dal granturco: codici NC 0709 90 60, 0712 90 19, 1005, 1102 20, 1103 13, 1104 23, 1904 10 10 1103 29 40, 1104 19 50, Prodotti cerealicoli (2), escluso il granturco e i prodotti da esso derivati 23,04 9,99 (1) I codici prodotto sono definiti nel settore 5 dell’allegato del regolamento (CEE) n. 3846/87 della Commissione (GU L 366 del 24. 12. 1987, pag. 1), modificato. (2) Ai fini della restituzione vengono considerati solamente amidi o fecole provenienti da prodotti cerealicoli. Con l’espressione «prodotti cerealicoli» si intendono i prodotti che rientrano nelle sottovoci 0709 90 60 e 0712 90 19, capitolo 10, nelle voci 1101, 1102, 1103 e 1104 (esclusa la sottovoce 1104 30) e i cereali contenuti nei prodotti che rientrano nelle sottovoci 1904 10 10 e 1904 10 90 della nomenclatura combinata. I cereali contenuti nei prodotti che rientrano nelle sottovoci 1904 10 10 e 1904 10 90 della nomenclatura combinata sono considerati equivalenti al peso di tali prodotti finali. Non (cid:138) pagata alcuna restituzione per i cereali per i quali non (cid:138) possibile individuare, mediante analisi, l’origine degli amidi o delle fecole