title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen: Rapport om uppföljningen av vitboken 'Lära och lära ut - På väg mot kunskapssamhället'"

text: C 95/62 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen: Rapport om uppföljningen av vitboken ‘Lära och lära ut — På väg mot kunskapssamhället‘” (98/C 95/16) Den 3 juni 1997 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovanna¨mnda meddelande. Sektionen för sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 18 december 1997. Föredragande var Christoforos Koryfidis. Vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 53 röster för, 1 emot och 1 nedlagd röst. 1. Inledning bildning ”Lära och lära ut — På väg mot kunskapssam- hället” underströk kommittén särskilt följande: 1. 1. Syftet med föreliggande dokument är att analyse- ra de centrala politiska signaler som kommissionen mottagit på senare tid till följd av debatterna i anslutning till att man publicerade vitboken ”Lära och lära ut — På väg mot kunskapssamhället”. — Vitboken beskrivs som ”en utgångspunkt av största betydelse för en dialog som syftar till att undersöka de problem som hänger samman med den aktuella situationen i Europa och de framtida möjligheterna”. 1. 2. Diskussionerna fördes bland gemenskapens insti- tutioner, medlemsstaterna, sakkunniga, fack- och ar- betsgivarorganisationer, högskolor och andra utbild- ningsanstalter samt vissa frivilligorganisationer, och följande huvudelement utkristalliserade sig: — De europeiska medborgarna måste göras medvetna om att det numera är en nödvändighet att hålla allmänna och yrkesmässiga kunskaper aktuella under hela livet. — Det finns en koppling mellan kunskaper som hålls aktuella av den enskilde individen och hans eller hennes sysselsättningsmöjligheter, men också med avseende på att integreras i samhällslivet och utöva medborgerliga rättigheter. — Kunskapssamhället är sammankopplat med Europas konkurrenskraftutveckling, men också med själv- känsla och medvetenhet om egna värden. — Det gäller att formulera principer och grundförut- sättningar för att ge grund- och yrkesutbildningen karaktären av ”hjärtpunkt i en realistisk samhällsvi- sion”; detta är vitbokens centrala politiska bidrag till dagens och morgondagens Europa. 2. Allmänna kommentarer 2. 1. I yttrandet över vitboken om grund- och yrkesut- — Kommittén ansåg även att ”vitboken ger en korrekt beskrivning av samhällsutvecklingen och den ekono- miska utvecklingen i Europa samt villkoren för en smidig övergång från dagens situation till framtidens kunskapssamhälle”. — ESK konstaterade slutligen att man inte kan uppnå ”målet med att. bygga kunskapssamhället. genom olika åtgärder, strategier eller forskningsinsatser i varje medlemsstat. Målen kan inte heller uppnås genom diskussioner, undersökningar eller lösningar på toppmötesnivå. Den enda vägen att uppnå dessa mål är genom en omfattande, medveten och systema- tisk samhällsinsats. Denna samhällsinsats bör bestå av en samordnande instans som accepteras av arbets- marknadens parter. Instansen skall agera enligt ett gemensamt förfarande som accepteras av alla parter när det gäller att jämka samman motsatta åsikter, och ha tydliga och acceptabla mål på medellång sikt. Endast EU och dess organ, särskilt kommissionen, kan samordna denna insats för att medborgarna skall få tillgång till kunskapssamhället”. 2. 2. Inledningsvis noterar ESK med tillfredsställelse: — Blotta faktum att kommissionen publicerat ett upp- följnings- och informationsmeddelande om vitbo- ken; det är inget som hör till vanligheten, och vi välkomnar det. — Att resultatet av samrådsförfarandet bekräftar kom- mitténs kommentarer och allmänna ståndpunkter i yttrandet om vitboken, liksom en lång rad specifika synpunkter. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/63 2. 3. Samtidigt noterar kommittén: — Att det har gått för kort tid från publiceringen av meddelandet om vitboken för att man skall kunna dra några definitiva slutsatser. — Att vi även fortsättningsvis kommer att hävda behovet av en ännu bredare social dialog; denna skall generellt föras i kommissionens regi och kom- pletteras med konkreta insatser som utvecklas av de aktörer som redan befattar sig med dessa frågor. 2. 4. Det är kommitténs uppfattning att det redan finns gynnsamma förutsättningar i medlemsstaterna för att arbeta i denna riktning. De organisationer och enskilda som engagerat sig i dialogen betraktar i dag vitboken som en referenstext och en källa för idéer och argument i samband med alla teorier och all forskning om grund- och yrkesutbildningens framtid, och med hänsyn till alla vägar som man utforskar i övergången till kunskapssamhället. Kommissionen bör snarast möjligt och i största möjliga utsträckning dra nytta av dessa förutsättningar. 2. 5. Dialogen har bekräftat de stora tematiska linjer- na och målen i vitboken, och kommittén delar kommis- sionens ståndpunkt som den presenteras i föreliggande meddelande. Det är också vår inställning att kopplingen mellan grund- och yrkesutbildning och sysselsättning är stark och samhällsekonomiskt betydelsefull, samt att man vid utarbetandet av utbildningsprogram måste göra en bedömning med hänsyn till följande aspekter i alla utbildnings- och yrkesutbildningsprojekt: lärlingssyste- met i egentlig mening och de moraliska, intellektuella och kulturella elementen. 2. 6. Kommittén får än en gång erinra om de risker som är förenade med att gå över till en ny värld som kännetecknas av obegränsad tillgång till kunskap, ofattbar hastighet i informationsöverföringen och helt nya villkor och redskap för att kommunicera. 2. 6. 1. Om vi inte intensifierar ansträngningarna maximalt att göra alla européer delaktiga i hela denna övergångsprocess är det högst sannolikt att det uppstår nya och allvarliga klyftor både inom och mellan med- lemsstaterna, som till exempel skiljer dem som besitter kunskap från dem som hålls i okunnighet. 2. 6. 3. Till denna typ av förebyggande insatser hör konkret och omfattande tillämpning av modellen ”livs- långt lärande”, att ge alla europeiska medborgare garanterad möjlighet att utnyttja den nya informations- och kommunikationstekniken, och mer generellt att skapa förutsättningar för att de aktivt, steg för steg, skall kunna gå in i kunskapssamhället. 2. 6. 4. ESK anser att förverkligandet av dessa storstila- de initiativ förutsätter samverkan mellan centrum och periferi (EU, medlemsstater, regionala och lokala ni- våer), mellan individ och samhälle, mellan offentlig och privat sektor. 2. 6. 5. Kommittén menar för övrigt att det är kommis- sionens och andra EU-institutioners uppgift att spela en pådrivande roll när det gäller att lansera och genomföra de ansträngningar som skall göra Europeiska unionen till ett kunskapssamhälle. 2. 7. Med avseende på att avsätta de resurser som krävs för att utveckla program för övergång till kun- skapssamhället intar ESK följande ståndpunkt: Att gestalta den politiska viljan att finansiera 2. 7. 1. och utarbeta dessa initiativ anser vi vara den viktigaste politiska handlingslinje som det för närvarande ankom- mer på Europeiska unionen, medlemsstaterna och de regionala myndigheterna att följa. 2. 7. 2. För att realisera denna politiska handlingslinje blir det nödvändigt att appellera till alla etablerade samhälleliga krafter inom EU att fylla sin betydelsefulla uppgift. Det är en uppgiftplikt för den offentliga och den privata sektorn, och för arbetsmarknadsorganisationer, företag och experter, pedagoger och frivilligorganisatio- ner, att bidra teoretiskt och praktiskt till marschen in i kunskapssamhället. 3. Särskilda kommentarer Med avseende på den försöksverksamhet som beskrivs i vitboken och med utgångspunkt i de aspekter som presenteras i det kommissionsmeddelande som granskas i detta yttrande, har kommittén följande uppfattning: 3. 1. Mål I: Erkännande av kunskap och principen med ”ett personligt kunskapskort” 3. 1. 1. Vitbokens första allmänna mål hade rubriken ”Att främja tillägnande av ny kunskap”, och de insatser som föreslogs till stöd för detta berörde: 2. 6. 2. Därför understryker ESK så starkt att ett politiskt program snarast måste utformas och utvecklas som kan förhindra att stora befolkningsgrupper margi- naliseras, särskilt de riskgrupper som av olika skäl saknar möjligheter eller resurser att tillägna sig ny teknik och nya kunskaper. — erkännande av kompetens, — rörlighet, — pedagogiska multimediaprogram. C 95/64 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 3. 1. 2. I sitt yttrande om vitboken framförde kom- mittén bland annat följande i fråga om det första allmänna målet: — ESK instämmer i uppfattningen att det kunskapssam- hälle som börjar gestaltas kräver att inhämtande av nya kunskaper stimuleras. — Kommittén menar att det ”europeiska” inslaget i utbildningen och dess kompletterande roll i relation till medlemsstaternas utbildningsväsende öppnar perspektiven för att kommissionens invit till med- lemsstaterna skall få ett positivt mottagande: De uppmanas att avsätta resurser till att studera nya former för att belägga kompetens, stödja rörlighet och införa ny kommunikationsteknik i utbildnings- väsendet. I fråga om de åtgärder som kommissionen föreslog på europeisk nivå utvecklade kommittén följande stånd- punkter, i samma yttrande: — Vi höll med om att det krävs en enkel och samtidigt modern modell för erkännande av kunskapsbevis, särskilt genom att införa ett europeiskt förfarande på området. Kommittén betonade samtidigt att man måste se till att denna jämförelse av belagda kunskaper ger konkreta och substantiella resultat, och underströk att arbetsmarknadens parter och intresseorganisationer kan spela en roll i samman- hanget. — Kommittén underströk att det finns fördelar för gymnasie- och högskolestuderande inom ramen för Erasmusprogrammet, och vi föreslog att dess resurser skulle förstärkas samt att dess nuvarande resurser skulle användas mer effektivt så att antalet bidrags- mottagare kan ökas. Samtidigt föreslog kommittén utveckling av ett specifikt rörlighetsprogram för studerande och pedagoger inom yrkesutbildning och lärlingssystem. — När det gäller frågan om multimediaprogram be- dömde kommittén att tiden är mogen för att hela gemenskapen skall kunna övervinna de hinder som finns på området och komma överens om att inrätta ett europeiskt multimediaprogram och utbilda lärare i ny teknologi så att de kan utnyttja denna teknik och lära ut sin kunskap till andra. I kommissionens meddelande ”Rapport om 3. 1. 3. uppföljningen av vitboken ‘Lära och lära ut — På väg mot kunskapssamhället‘” tar man endast upp dokumentation av kunskaper och begränsar framställ- ningen till att etablera principen om ”ett personligt kunskapskort”. Det har ändå visat sig under loppet av samrådsförfarandet att man stöter på invändningar och motstånd redan när det gäller ett så begränsat åtgärdsprogram — automatisk certifiering av kunska- per, helst utanför skolväsendet och med hjälp av informationsteknik och multimedia. ESK noterar emellertid med intresse kommissionens framställning med avseende på certifiering av grundlägg- ande kunskaper — matematik, naturvetenskap, språk m. m. — och tekniskt och yrkesinriktat kunnande — bankväsende, juridik, datateknik m. m. — liksom på området för ”nyckelkompetens” eller tvärvetenskap. 3. 1. 4. Det skall understrykas att kommitténs stånd- punkt i grunden sammanfaller med kommissionens i fråga om erkännande av kompetens, men vi får än en gång fästa uppmärksamheten på hur detta skall främjas. ESK menar att kommissionen har tagit ett steg i denna riktning genom att bekräfta i meddelandet att ”erkännandet av kunskap [varken] syftar. till att ersätta traditionella utbildningsbevis, eller förringa er- kännandet av de meriter som skolsystemet ger. Det syftar absolut inte till att införa en ny byråkrati på europeisk nivå”. Kommittén föreslår att samrådet skall fortsätta så att man kan reda ut de missförstånd som uppstått och etablera ett samförståndsfält; mer konkret bör man bygga upp ett godtagbart system för certifiering av kunskaper som kan accepteras av de intressen som berörs och som brukar uttala sig i frågan. Vi föreslår samtidigt att dialogen skall breddas till samhällsnivå. På så sätt kan alla parter acceptera förfarandet, genom att innehållet blir påtagligt och lätt överblickbart. Att åstadkomma en sådan uppslutning är oumbärligt för att undanröja det underordnade motstånd som finns mellan de olika intressegrupperna, men också för att etappvis uppnå lösningar som är allmänt godtagbara. 3. 2. Mål II: Närmandet av skolan till företagen och utvecklingen av lärlingssystem 3. 2. 1. Vitbokens andra mål, ”att närma skola och företag till varandra”, motiveras av att det finns ett trängande behov av att slå broar mellan skolan och företagsvärlden, med tanke på att de har kompletterande funktioner med avseende på kunskaper och sysselsätt- ning. För att detta närmande skall kunna förverkligas måste följande förutsättningar uppfyllas enligt vitboken: — Att utbildningsväsendet öppnas mot arbetslivet. — Att företagen engagerar sig i utbildningsarbetet, inte bara i fråga om sina egna anställda utan också i ungdomsskola och vuxenundervisning. — Att utveckla samarbetet mellan utbildningen och företagen. Bland de institutionella verktyg som bidrar till att föra skolan och näringslivet närmare varandra nämner vitboken: — lärlingssystemet, — yrkesutbildningen. 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/65 3. 2. 2. I yttrandet om vitboken betonade kommittén att bandet mellan skola och arbetsliv är direkt avgörande för övergången till kunskapssamhället. Vi noterade också att denna koppling skall gynna båda parter (skolvärlden och näringslivet) och vädjade speciellt till de små och medelstora företagen att ”inse betydelsen av en utbildning av hög kvalitet” för chefsrekryteringen och ”för tillverkningsprocessen samt varornas kvalitet och konkurrenskraft”. De måste inse att det gäller att investera i utbildning i allmänhet, och särskilt i skolor i den egna regionen. den kan bidra till ömsesidigt erkännande av kompetens och förbättrad rörlighet och högre undervisningskvalitet i allmänhet. En förutsättning är emellertid att den europeiska dimensionen kompletterar, inte motarbetar, berörda nationella system samt att den inriktas på program med tillräckligt bred uppläggning för att motsvara befintliga behov. Kommittén understryker att det hittills genomförts mycket få konkreta åtgärder för att utveckla lärlingssystemet på europeisk nivå, och vi anser att de resurser som anslagits till detta är extremt otillräckliga. 3. 2. 3. Bland de första resultaten av debatten om vitboken tar föreliggande kommissionsmeddelande upp följande: — Det är nödvändigt att närma skolan och arbetsvärl- den, men inte på basis av ”att mekaniskt anpassa utbildningslinjer endast till arbetsvärldens krav”. — Tanken på ett europeiskt ramverk för lärlingar har mött gehör, som ett referensinstrument för att underlätta rörligheten och främja lärlingssystemets kvalitet. — Man måste stimulera och definiera de faktorer som är avgörande för att uppnå samordningsvinster mellan utbildningsväsendet och näringslivet under lärlingsperioderna. Bland de åtgärder som skall konkretisera detta mål II nämner kommissionen följande: — Utarbetande av specifika flernationella program, lärlingar och särskilt för ungdom (arbetstagare, studerande). — Stöd till utveckling av lärlingssystem och varvad undervisning på en nivå som motsvarar den högre utbildningens. — Bidrag till 500 lärare till att fullgöra företagspraktik för att stärka banden mellan allmän utbildning och arbetsliv. I raden av konkreta ställningstaganden i yttran- 3. 2. 4. det om vitboken som berör en uppvärdering av yrkesut- bildningen och uppmuntran, modernisering och sprid- ning av lärlingssystem och varvad utbildning, anser kommittén att en ny koppling mellan skola och näringsliv måste bygga på att bilden av denna relation måste förändras, både bland näringslivets aktörer och inom utbildningssektorn. ESK ansluter sig också till kommis- sionens samtliga alternativ som syftar till att modifiera de föreställningar som är utbredda i dag och belöna insatser som främjar denna koppling genom sin dialog- karaktär och kreativitet. Slutligen är det vår uppfattning att de fördelar som kan ges av att uppvärdera yrkesutbildningen och utveckla lärlingssystemet och den varvade utbildningen på euro- peisk nivå består i att man förbättrar Europas möjligheter att klara fortlöpande tillväxt och konkurrenskraft, och hjälper medborgarna att motsvara det framväxande kunskapssamhällets krav. Vi vill fästa uppmärksamhe- ten på att det är centralt och värdefullt att verka för detta mål med hänsyn till Europas övergripande framtidsutsikter, och uppmanar kommissionen att med all kraft undvika att denna målsättning och sättet att uppnå den blir föremål för dogmatism av alla slag. Det är konstruktivt av kommissionen att säga ”att det inte finns någon modell för lärlingssystem som skall vara allenarådande när det gäller yrkesutbildning”. 3. 3. Mål III: Att bekämpa utslagningen genom utbild- ning 3. 3. 1. Vitbokens tredje mål har rubriken ”Att bekäm- pa utslagningen”. De argument som kommissionen utvecklar för att motivera sitt val och försöka förverkliga det utgår ifrån den påtagliga realiteten att människor slås ut från arbetsmarknaden, vilket får till följd att många befolkningsgrupper marginaliseras. För att försö- ka bekämpa dessa företeelser har EU:s medlemsstater tagit många och betydande initiativ, skriver kommissio- nen, och föreslår ytterligare två: — kolor för ”en andra chans” (1), — en europeisk volontärtjänst. 3. 3. 2. de kommentarer till det tredje allmänna målet: I yttrandet om vitboken hade kommittén följan- — Kommittén ansåg också att man måste ge en andra chans till ungdomar som slagits ut — eller riskerar att slås ut — ur utbildningssystemet, och menade att Vad beträffar yrkesutbildningens och lärlingssystemets europeiska dimension är det även ESK:s uppfattning att (1) Kommittén vill här påpeka att ett bättre uttryck för detta är: utbildning för ”en andra chans”. C 95/66 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 kommissionens förslag att inrätta skolor för ”en andra chans” var en ”välkommen och önskvärd” lösning. — Det är en framgång för kommissionen att program- met accepterats av de aktörer som redan anslutit sig, men kommittén konstaterar ändå att det inte utvecklas i tillfredsställande takt. — ESK betonade att skolsystemet måste vara så flexibelt att vuxna med begränsad grundutbildning kan få en andra chans, så att de inte stöts ut i marginalen endast av detta skäl. — ”Andra chans”-skolan är dock endast ett alternativ, underströk kommittén, och det är centralt att stödja ”skolor för en första chans”. — ESK hänvisade till sitt yttrande om ”Europeisk volontärtjänst för ungdomar” (1) och de ståndpunk- ter som utvecklades där. 3. 3. 3. I meddelandet ”Rapport om uppföljningen av vitboken” betonar kommissionen först och främst att man måste bekämpa utslagningen ”med alla medel” och presenterar än en gång pilotprojektet med andra chans-skolan. Kommissionen förklarar också att det inte handlar om att ifrågasätta vare sig det allmänna skolsystemets förmåga att assimilera alla barn eller behovet att höja kvaliteten i de grundläggande teoretiska och yrkesinriktade linjerna för att undvika studiemiss- lyckanden. Dessa skolors målsättning är att socialt och ekonomiskt återintegrera ungdomar med svåra problem över skolpliktig ålder, vilket förutsätter ett partnerskap på lokal nivå mellan samtliga berörda aktörer som handhar ungdomsproblem, och givetvis de offentliga och privata företagen. Kommissionen anser att betydelsen av dessa ansträng- ningar kommer att kunna avläsas genom att ett vitt förgrenat kontaktnät etableras och börjar fungera. Det kan bygga vidare på medlemsstaternas erfarenheter och uppnådda resultat. 3. 3. 4. Vad beträffar det tredje allmänna målet, att bekämpa utslagningen genom utbildning, har kom- mittén följande kommentarer: — Kommittén sätter stort värde på kommissionens klargörande framställning om ”andra chans”- skolans karaktär, dess målgrupp och sättet att anknyta till utbildningsväsendet. Vi har emellertid föraningar om att det finns stötestenar i den del av programmet som behandlar samarbetet mellan skolinstitutionerna och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer. Kommittén efter- lyser också en insats från kommissionens sida för att anknyta arbetslivsorganisationerna till hela syste- mets genomförande och ge dem en del av ansvaret, på lätt överblickbara villkor och via erkända förfar- anden. — Utan att vara negativ till andra chans-skolornas utveckling anser kommittén trots allt att varken programmets bredd (mätt i antalet utbildningsanstal- ter) eller dess omfattning (med avseende på kostna- derna) kan ge det en roll i kampen mot social utslagning vid sidan av det teoretiska och praktiska utbildningsväsendet. Denna kamp kan bara ge resul- tat om utbildningssystemen moderniseras och ges en helt ny ställning, och om de börjar arbeta förebyggande för att undvika att enskilda människor och samhällsgrupper marginaliseras. Kommissionen bör fortsätta att spela sin betydelsefulla roll för att driva utvecklingen i denna riktning. — Slutligen förvånar det oss att kommissionens medde- lande helt saknar kommentarer om den europeiska volontärtjänsten för ungdomar. 3. 4. Mål IV: Att ge färdigheter i tre gemenskapsspråk och utfärda ett europeiskt kvalitetsintyg 3. 4. 1. färdigheter i tre gemenskapsspråk”. Vitbokens fjärde mål har rubricerats ”Att ge Kommissionen konstaterar att de europeiska medbor- garna kommer att behöva kunna en rad gemenskaps- språk för att dra nytta av de yrkesmässiga och personliga möjligheter som den stora gränslösa marknaden erbju- der, och ställer upp målet att de skall lära sig två gemenskapsspråk utöver modersmålet. Det är önskvärt att inlärningen av det första främmande språket påbörjas redan på förskolenivå, medan den systematiska under- visningen bör ges på grundskolans lägre stadier. Inlär- ning av det andra främmande språket börjar på högsta- diet, och efter avslutad grundutbildning bör varje europé ha lärt sig två gemenskapsspråk förutom modersmålet. Bland initiativen till stöd för de åtgärder som skall förverkliga denna målsättning föreslår man följande insatser på europeisk nivå: — Att införa ett europeiskt kvalitetsintyg. (1) EGT C 204, 15. 7. 1996. målgrupper. — Att stödja utbyte av pedagogiskt material för olika 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/67 — Att uppmuntra tidig undervisning i gemenskaps- språk, särskilt genom utbyte av pedagogiskt material och erfarenheter. 3. 4. 2. I sitt yttrande om vitboken underströk kom- mittén att man måste lösa det språkliga kommunika- tionsproblemet mellan européerna. Vi framhöll också att Europas språkliga mångfald är en ovärderlig tillgång, bland annat ur kulturell synvinkel. I anslutning till detta ställer vi oss bakom målsättningen — som vi uppfattar som ambitiös — att göra alla europeiska medborgare rustade att kommunicera på två andra europeiska språk än modersmålet, samtidigt som värnandet om den europeiska språkliga mångfalden måste förenas med stöd till tanken på att göra det första främmande språket till undervisningsspråk i vissa ämnen på högstadiet och gymnasiet. 3. 4. 3. Det kommissionsmeddelande som är föremål för detta yttrande betonar hur viktigt det är att lära alla europeiska medborgare att kommunicera på två gemenskapsspråk utöver det egna modersmålet, i syfte att främja det europeiska medborgarskapet och syssel- sättningsmöjligheterna. Man understryker emellertid också att vissa invändningar rests under debatten, med utgångspunkt i en oro för att hela denna insats skulle förringa betydelsen av förstklassiga kunskaper i moders- målet. Vissa har också uttryckt farhågor för att det europeiska kvalitetsintyget skulle bidra till att permanen- ta klyftorna på detta område i stället för att minska dem. De nämnda invändningarna föranledde kommissionen att föreslå att kvalitetsintyg utfärdas bara för ”nyskapan- de initiativ inom språkinlärning”. Detta förslag har redan antagits av rådet vid sammanträdet den 6 mars 1996. Oberoende av detta har debatten visat på en rad problem som avser pedagogerna, eleverna (ungdomar eller vuxna) och verktygen för inlärning av främmande språk, särskilt den nya informationstekniken. Dessa problem uppmärk- sammas — eller borde uppmärksammas — av kommis- sionen med hänsyn till att de får bred eller stark effekt. 3. 4. 4. Oberoende av alla kommentarer som framför- des i detta ämne i yttrandet om vitboken har kommittén följande synpunkter på slutsatserna av kommissionens samråd om och åtgärder inom det fjärde målet: — Kommittén håller med om att den viktigaste språkli- ga utmaningen för alla europeiska medborgare är att muntligt och skriftligt behärska det egna modersmålet. Dessa kunskaper innefattar bland annat att kunna uttrycka och förmedla civilisations- eller kulturvärden som är en produkt av människans mer finstämda funktioner, intellektuellt inriktade eller ej. Att ha goda kunskaper i modersmålet är numera ett av de absoluta villkoren för att individen skall kunna kommunicera ordentligt med sina med- människor och få en bild av de lagar som styr alla system. Inför de krav som det framväxande kunskapssamhället ställer måste kommissionen föl- jaktligen studera och belysa de svårigheter som en stor andel av européerna har i dag att lära sig det egna modersmålet. Det ankommer också på kommissionen att granska orsakerna till detta och möjligheterna att avhjälpa problemen. Det är uppen- bart att goda kunskaper i modersmålet även gör det lättare att meddela sig på andra språk. — Förmågan att uttrycka sig på två gemenskapsspråk utöver modersmålet, som vitboken ställer upp som målsättning för varje europé, är en både central och ambitiös strävan, som kommittén har noterat. Att konstatera detta innebär på inget sätt att underkänna denna ambition, vi menar helt enkelt att det krävs stora ansträngningar och fortlöpande satsningar, och dessa måste hela tiden vara samordnade. — Ett av initiativen skall ha till syfte att avgränsa problemet, det vill säga studera det, lokalisera det och detaljbelysa dess olika aspekter. Kommissionen bör ta upp dessa och sprida information om den specifika innebörden i begreppet ”kunskap i ett språk”, till exempel, eller presentera statistik om bland annat antalet européer som behärskar ett andra eller tredje gemenskapsspråk. — Ett annat av dessa initiativ berör integrering av undervisningen i främmande språk i de nationella utbildningssystemen. Utbytesavtal mellan medlems- stater där befolkningen talar olika språk kan främja denna integrering. Denna typ av avtal bidrar till att bevara Europas mångspråkiga och mångkulturella karaktär, samtidigt som de erbjuder en språngbräda till sysselsättning och en förstärkning av den euro- peiska identiteten. 3. 5. Mål V: Att behandla materiella investeringar och investeringar i utbildning på ett likvärdigt sätt 3. 5. 1. Den femte målsättningen har samma rubrik som i vitboken, och den baseras på nödvändigheten att betrakta grund- och yrkesutbildning som en investering, inte som en driftskostnad. Detta synsätt är ett oeftergiv- ligt villkor för att grund- och yrkesutbildningen inte skall vara så beroende av konjunkturernas utveckling C 95/68 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 3. 98 och variationer. Kommissionen konstaterar att investe- ringar i kompetensutveckling är en avgörande faktor för konkurrenskraft och anställbarhet och föreslår följande: — Att befästa medelstilldelningen från samtliga aktörer inom grund- och yrkesutbildning (vilket också gör det nödvändigt att kvantifiera denna), att utveckla modeller för direkt och indirekt stimulans av investe- ringar i mänskliga resurser samt att förbättra rutiner- na för redovisning och kostnadskontroll. — Att behandla utbildningskostnader förmånligt ur redovisnings- och skattesynpunkt. 3. 5. 2. I yttrandet om vitboken framför kommittén bland annat följande synpunkter med avseende på det femte målet: — Att uppmuntra och stödja enskilda människor (ung- domar eller vuxna, yrkesverksamma eller ej) att fortlöpande investera i kunskaper och färdigheter är en grundläggande uppgift för medlemsstaterna, men också för EU. — Vi anser också att företagen, ur sin speciella synvinkel och med tanke på produkternas konkurrenskraft, bär ett stort ansvar när det gäller att studera frågan om investeringar i forskning, kunnande och färdigheter. — Kommittén stöder kommissionens förslag att befästa nivån på finansieringen av grund- och yrkesutbild- ning och anser att EU i allmänhet och kommissionen i synnerhet har en viktig roll att spela i förverkligan- det av det femte allmänna målet. 3. 5. 3. I kommissionens meddelande om uppföljning- en av vitboken är de första slutsatserna av debatten om det femte målet följande: — Man välkomnar målsättningen med hänsyn till att det gäller att komma fram till en ny politik för investeringar i kunnande och yrkeskompetens. — Man måste återupprätta jämvikten mellan de olika aktörernas kostnader och upprätta ett nytt förhållan- de mellan arbete och kapital. — Förändringar i synsätt, beteende och även i attityder är nödvändiga, bland annat vad gäller företag och beslutsfattare i offentliga och privata investerings- sammanhang, för att återupprätta jämvikten i be- handling av immateriella investeringar, som kommer att spela en allt väsentligare roll i den moderna ekonomin. I fråga om förverkligandet av denna målsättning konsta- terar kommissionen följande: — Ett viktigt steg har tagits genom att alla medlemssta- ter samtyckt till att delta i den första publikation som på ett jämförande sätt diskuterar frågor om finansiering av utbildning på olika nivåer. — Det gäller att göra en systematisk bedömning av den praxis för skatter och bokföring som tillämpas i medlemsstaterna för att främja investering i fortbild- ning. — Kommissionen rekommenderar att man studerar relationen mellan kostnader och fördelar av utbild- ning. 3. 5. 4. I sitt yttrande om vitboken ansåg kommittén att det femte av kommissionens alla mål (”att behandla materiella investeringar och utbildningsinvesteringar på ett likvärdigt sätt”) är det svåraste och det som befinner sig längst ifrån att uppfyllas. Det är sammankopplat med negativa synsätt och ingrodda tankemönster som motarbetar en generös politik för investeringar i utbild- ning och fortbildning. På grundval av den ståndpunkt som utvecklats ovan får kommittén uttrycka sin tillfredsställelse över resultaten av samrådet med avseende på denna femte punkt. Kommittén bedömer att det skett en positiv utveckling inom utbildnings- och fortbildningsväsendet tack vare att detta mål ställts upp, och mer specifikt tack vare positiva ställningstaganden till: — återupprättande av kostnadsjämvikten mellan olika aktörer, — etablering av nya relationer mellan kapital och arbete, — den nödvändiga förändringen av synsätt, beteende och även attityder för att immateriella investeringar skall behandlas rättvist. Kommittén menar för övrigt att kommissionen har genomfört en korrektare uppläggning för att visa att det är nödvändigt att uppnå detta mål. Genom att anta kommissionens förslag att genomföra en jämförande studie av de resurser som anslås på olika utbildningsnivåer har medlemsstaterna verkligen tagit ett stort steg framåt och tillfört utbildningsväsendet ny dynamik. Samma kommentar kan göras när det gäller försöket att systematiskt sammanställa alla skatte- och redovisningsrutiner som följs i unionens länder för att främja investeringar i utbildning, liksom studien av relationerna mellan kostnader och fördelar inom denna sektor. Kommittén anser att de nämnda utvecklingslinjerna kan bilda grund för en annan politik för investeringar i grund- och yrkesutbildning som inte knyter dessa 30. 3. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 95/69 kostnader till den politisk-ekonomiska konjunkturen; som värdesätter dem lika högt som investeringar i produktionsledet; som kort sagt gör Europa och euro- péerna mer konkurrenskraftiga, samtidigt som de får bättre kunskaper om sin historia, sina kulturella värden och sina framtidsutsikter. Bryssel den 28 januari 1998. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister” (1) (98/C 95/17) Den 30 oktober 1997 beslutade rådet att i enlighet med bestämmelserna i artikel 100a i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda förslag. Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumtion, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 6 januari 1998. Föredragande var Bernardo Herna´ndez Bataller. Vid sin 351:e plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 29 januari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 99 röster för, 14 emot och 7 nedlagda röster. 1. Inledning av felaktiga produkter som i huvudsak består av följande delar: I rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 1. 1. om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (2) undantas jordbruksråvaror och jakt- produkter från den definition av ”produkt” som utgör direktivets tillämpningsområde. ”Jordbruksråvaror” ges definitionen produkter från jorden, från boskapsskötsel och från fiske med undantag för de produkter som genomgått en första bearbetning. 1. 2. I kommissionens ursprungliga förslag förekom inte detta undantag, utan det infördes under behandling- en av förslaget genom ett ändringsförslag från Europa- parlamentet. 1. 3. I direktiv 85/374/EEG fastställs ett system för civilrättsligt produktansvar för de skador som orsakats — Strikt ansvar utan eget vållande. Av detta följer att den skadelidande måste kunna bevisa skadan, defekten och orsakssambandet mellan defekten och skadan, utan att behöva bevisa uppsåt. — En produkt har en säkerhetsbrist när den inte ger den säkerhet som man har rätt att vänta sig med hänsyn till alla omständigheter, däribland presenta- tionen av produkten, den användning av produkten som skäligen kunnat förväntas och den tidpunkt då produkten satts i omlopp. En produkt skall inte betraktas som defekt endast därför att en bättre produkt har satts i omlopp senare. (1) EGT C 337 , 7. 11. 1997, s. 54. (2) EGT L 210, 7. 8. 1985. — Med skada avses personskada inklusive dödsfall, skada på eller förstörelse av någon annan sak än själva den defekta produkten med avdrag för en självrisk på 500 ecu


title: REGLAMENTO (CE) N° 215/98 DE LA COMISIÓN de 28 de enero de 1998 por el que se fijan las restituciones a la exportación del aceite de oliva

eurovoc_concepts:
export refund
olive oil

formats: pdf print

text: L 22/12 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 29. 1. 98 REGLAMENTO (CE) No 215/98 DE LA COMISIÓN de 28 de enero de 1998 por el que se fijan las restituciones a la exportación del aceite de oliva LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento no 136/66/CEE del Consejo, de 22 de septiembre de 1966, por el que se establece una orga- nización común de mercados en el sector de las materias grasas (1), cuya última modificación la constituye el Regla- mento (CE) no 1581/96 (2), y, en particular, el apartado 3 de su artículo 3, Considerando que, en virtud de lo dispuesto en el artí- culo 3 del Reglamento no 136/66/CEE, cuando el precio en la Comunidad sea cotizaciones mundiales, la diferencia entre dichos precios puede cubrirse mediante una restitución a la exportación de aceite de oliva a los terceros países; superior las a Considerando que por el Reglamento (CEE) no 616/72 de la Comisión (3), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CEE) no 2962/77 (4), se han adoptado las modalidades relativas a la fijación y a la concesión de la restitución a la exportación de aceite de oliva; Considerando que, en virtud de lo dispuesto en el apar- tado 3 del artículo 3 del Reglamento no 136/66/CEE, la restitución debe ser la misma para toda la Comunidad; Considerando que, con arreglo a lo dispuesto en el apar- tado 4 del artículo 3 del Reglamento no 136/66/CEE, la restitución para el aceite de oliva debe fijarse tomando en consideración la situación y las perspectivas de evolución, en el mercado de la Comunidad, de los precios del aceite de oliva y de las disponibilidades, así como de los precios del aceite de oliva en el marco mundial; que, no obstante, en el caso en que la situación del mercado mundial no permita determinar las cotizaciones más favorables del aceite de oliva, se podrá tener en cuenta el precio en el mercado de vegetales que compiten con el aceite de oliva y de la diferencia regis- trada a lo largo de un período representativo entre dicho precio y el del aceite de oliva; que el importe de la restitución no podrá ser superior a la diferencia existente entre el precio del aceite de oliva en la Comunidad y aquél en el mercado mundial, ajustado, en su caso, para tomar en consideración los gastos de exportación de los productos en este último mercado; los principales aceites ción se referirá al importe de la restitución y se podrá limitar a determinados países de destino, determinadas cantidades, calidades y presentaciones; Considerando que, con arreglo a lo dispuesto en el párrafo segundo del apartado 3 del artículo 3 del Regla- mento no 136/66/CEE, las restituciones para el aceite de oliva pueden fijarse a distintos niveles según el destino cuando la situación del mercado mundial o las exigencias específicas de determinados mercados lo hagan necesario; Considerando que las restituciones deben fijarse por lo menos una vez por mes; que, en caso necesario, pueden modificarse entre tanto; Considerando que la aplicación de dichas modalidades a la situación actual de los mercados en el sector del aceite de oliva y, en particular, al precio de dicho producto en la Comunidad y en los mercados de los terceros países conduce a fijar la restitución en los importes consignados en el Anexo; Considerando que los tipos representativos de mercado definidos en el artículo 1 del Reglamento (CEE) no 3813/92 del Consejo (5), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 150/95 (6), se utilizan para convertir el importe expresado en las monedas de los terceros países y sirven de base para la determinación de los tipos de conversión agraria de las monedas de los Estados miembros; que las disposiciones de aplicación y de determinación de tales conversiones se establecen en el Reglamento (CEE) no 1068/93 de la Comisión (7), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 1482/96 (8); Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de las materias grasas, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Se fijan en los importes consignados en el Anexo las restituciones a la exportación de los productos contem- plados en la letra c) del apartado 2 del artículo 1 del Reglamento no 136/66/CEE. Considerando que, con arreglo a lo dispuesto en la letra b) del párrafo tercero del apartado 3 del artículo 3 del Reglamento no 136/66/CEE, se podrá decidir que la resti- tución sea fijada mediante adjudicación; que la adjudica- Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 29 de enero de 1998. (1) DO 172 de 30. 9. 1966, p. 3025/66. (2) DO L 206 de 16. 8. 1996, p. 11. (3) DO L 78 de 31. 3. 1972, p. 1. (4) DO L 348 de 30. 12. 1977, p. 53. (5) DO L 387 de 31. 12. 1992, p. 1. (6) DO L 22 de 31. 1. 1995, p. 1. (7) DO L 108 de 1. 5. 1993, p. 106. (8) DO L 188 de 27. 7. 1996, p. 22. 29. 1. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 22/13 El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 28 de enero de 1998. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión ANEXO del Reglamento de la Comisión, de 28 de enero de 1998, por el que se fijan las restituciones a la exportación del aceite de oliva (en ecus/100 kg) Código del producto Importe de la restitución (1) 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 6,00 0,00 4,50 0,00 0,00 0,00 (1) Para los destinos a los que se refiere el artículo 34 del Reglamento (CEE) no 3665/87 de la Comisión (DO L 351 de 14. 12. 1987, p. 1), modificado así como para las exportaciones a países terceros. NB: Los códigos de productos, incluidas las notas a pie de página, se definen en el Reglamento (CEE) no 3846/87 de la Comisión, modificado


title: Propuesta de decisión del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se establece un marco general de las actividades comunitarias en favor de los consumidores

eurovoc_concepts:
EU activity
EU financing
consumer protection
project evaluation
public health

formats: html pdf print

text: 7. 4. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 108/43 Propuesta de Decisión del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se establece un marco general de las actividades comunitarias en favor de los consumidores (98/C 108/08) (Texto pertinente a los fines del EEE) COM(97) 684 final — 98/0028 (COD) (Presentada por la Comisión el 28 de enero de 1998) EL PARLAMENTO EUROPEO Y EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y, en particular, su artículo 129 A, Considerando que este marco general debe prever al mismo tiempo iniciativas adoptadas por la Comunidad, dentro del respeto del principio de subsidiariedad, y acciones de apoyo a las organizaciones que trabajan, en el ámbito comunitario o nacional, en interés de los consumidores; Vista la propuesta de la Comisión, Visto el dictamen del Comité Económico y Social, De conformidad con el procedimiento establecido en el artículo 189 B del Tratado, Considerando que este marco general de intervención de la Comunidad no prejuzga las iniciativas que resulten necesarias a lo largo de la duración prevista, para la realización de los objetivos contemplados en el artícu- lo 129 A del Tratado; Considerando que la acción de la Comunidad lleva aparejada una contribución al logro de un alto nivel de protección de los consumidores y de la salud humana; Considerando que las iniciativas adoptadas por la Comu- nidad y las acciones de apoyo a otras iniciativas privadas o públicas son complementarias y deben ser objeto de un enfoque global; Considerando que la acción de la Comunidad en favor de los consumidores contribuye a fortalecer la cohesión económica y social; Considerando que, sin la cooperación y la colaboración de todas las instituciones y agentes interesados, no puede alcanzarse eficazmente dicho objetivo; Considerando que la Comunidad tiene intención de dar un nuevo impulso a su acción en favor de los consumido- res y de su salud, para permitirles desempeñar un papel motor e innovador; Considerando que la Comunidad debe prever las acciones necesarias para realizar el objetivo que se ha marcado, reuniéndolas en un marco general que defina las activida- des y ámbitos de actividades que deben considerarse de forma prioritaria; Considerando que dicho marco general tiene por obje- tivo, fundamentalmente, reunir las iniciativas realizadas en beneficio de los consumidores a fin de optimizar sus efectos para los propios consumidores; Considerando que el sistema comunitario de información sobre los accidentes domésticos y de ocio sólo se había establecido, mediante la Decisión no 3092/94/CE del Parlamento Europeo y del Consejo (1), para el período 1994-1997; (1) DO L 331 de 21. 12. 1994, p. 1. Considerando, por otra parte, que la aplicación del presente marco general debe permitir una mejor conside- ración de los intereses de los consumidores en las demás políticas y actividades de la Comunidad, particularmente en materia de salud pública, en el ámbito de la investiga- ción y en el sector de los transportes; Considerando que las iniciativas desarrolladas en el pre- sente marco deben ser complementarias de las acciones llevadas a cabo en materia de salud pública, especial- mente en lo relativo a la alimentación; Considerando que es indispensable un enfoque armoni- zado y neutral de los aspectos vinculados a la protección de los consumidores y de su salud y que, para ello, la Comunidad dispone fundamentalmente de las competen- cias del Centro Común de Investigación; Considerando que este marco está abierto a la participa- ción de los países asociados de la Europa Central y del Este según las condiciones previstas en los Acuerdos europeos o sus protocolos adicionales, así como a Chipre según procedimientos que deberán acordarse, e igual- mente a los países de la AELC/EEE, a condición de que se disponga de recursos adicionales según las reglas previstas en el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo; Considerando que procede establecer una lista de temas de interés prioritario para la acción de la Comunidad, a fin de conseguir el máximo efecto en el período pre- visto; C 108/44 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 7. 4. 98 Considerando que es preciso, asimismo, reforzar la capa- cidad de los órganos y organizaciones que trabajan en materia de protección de los consumidores, para que desempeñen un papel motor en la sensibilización de los consumidores sobre los temas prioritarios establecidos por la Comunidad; Considerando que es preciso velar por la representación de los intereses de los consumidores en el ámbito comuni- tario y conceder un apoyo significativo a las organizacio- nes europeas que representan efectiva y activamente los intereses de los consumidores; Considerando que, al mismo tiempo, debe preverse un apoyo a las organizaciones que desempeñan su acción en el ámbito nacional o regional, alentándolas a que lleven a cabo acciones concertadas sobre los temas cuya prioridad se haya reconocido; Considerando que, por lo tanto, es necesario precisar las modalidades del apoyo financiero concedido por la Comunidad a los órganos y organizaciones representati- vos de los intereses de los consumidores, en un esfuerzo constante por obtener la máxima transparencia y eficacia en la utilización de los fondos concedidos por la Comuni- dad; Considerando que es necesario prever criterios de selec- ción para las actividades de apoyo financiero; Considerando que procede establecer métodos eficaces de ejecución, evaluación y control, así como prever el modo apropiado de informar al público afectado; Considerando que es preciso evaluar la aplicación de las actividades previstas en este marco general, a la luz de la experiencia adquirida durante los tres primeros años; Considerando que la presente Decisión establece, para todo el período de duración previsto, una dotación financiera que constituye la referencia privilegiada para la autoridad presupuestaria en el marco del procedimiento presupuestario anual, en el sentido de lo dispuesto en el apartado 1 de la declaración del Parlamento Europeo, del Consejo y de la Comisión de 6 de marzo de 1995, información, a la educación y a organizarse a fin de salvaguardar sus intereses. 3. Este marco general de actividades se instaurará a partir del 1 de enero de 1999 hasta el 31 de diciembre de 2003. La dotación financiera para la ejecución de las actividades previstas en el presente marco general, para el conjunto del período, será de 114 millones de ecus. La autoridad presupuestaria autorizará los créditos anua- les dentro del límite de las perspectivas financieras. Artículo 2 Estas actividades comprenderán: a) acciones realizadas por la Comisión para apoyar y completar la política llevada a cabo por los Estados miembros y para garantizar su desarrollo, actualiza- ción y seguimiento; b) acciones tendentes a conceder apoyo financiero a las actividades de las organizaciones europeas de los consumidores, con arreglo a las condiciones previstas en el artículo 5; c) acciones destinadas a conceder apoyo financiero a proyectos específicos cuyo objetivo sea la promoción de los intereses de los consumidores en los diferentes Estados miembros y, en particular, a los que presen- ten las organizaciones de consumidores, con arreglo a las condiciones previstas en el artículo 6. Artículo 3 La Comisión garantizará la coherencia y la complementa- riedad entre las actividades y los proyectos comunitarios de realización del presente marco general y los demás programas e iniciativas de la Comunidad, y determinará las prioridades que deben respetarse en las actividades mencionadas en el artículo 4. Artículo 4 HAN ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN: CAPÍTULO I Las acciones mencionadas en el artículo 2 se referirán, en particular, a los ámbitos específicos: OBJETIVOS Y ORIENTACIONS GENERALES a) de la salud y la seguridad de los consumidores; Artículo 1 1. Por la presente Decisión se establece a nivel comuni- tario un marco general de actividades destinadas a pro- mover los intereses de los consumidores y a garantizarles un alto nivel de protección. Este marco general de actividades consistirá en 2. acciones destinadas a contribuir a la protección de la salud, la seguridad y los intereses económicos de los consumidores así como a la promoción de su derecho a la b) c) d) la protección de los intereses económicos de los consumidores en cuanto a los productos y los servi- cios; la educación y la sensibilización de los consumidores en lo relativo a su protección y sus derechos; y la promoción y la representación de los intereses de los consumidores. En el Anexo se incluye una lista indicativa de actividades por ámbito. 7. 4. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 108/45 CAPÍTULO II Artículo 7 MODALIDADES DE EJECUCIÓN El apoyo financiero comunitario previsto en las letras b) y c) del artículo 2 se concederá a acciones seleccionadas en función, principalmente, de los criterios siguientes: Artículo 5 — una buena relación coste-eficacia; 1. El apoyo financiero previsto en la letra b) del artículo 2 podrá concederse a las organizaciones europeas de consumidores que: — un valor añadido que garantice un nivel elevado y uniforme de representación de los intereses de los consumidores; — sean organizaciones no gubernamentales con fines no lucrativos y cuyos objetivos principales sean la pro- moción y la protección de los intereses de los consu- midores y de su salud, y — cuenten con un mandato para representar los intereses de los consumidores a nivel europeo, a través de organizaciones representativas de los consumidores de al menos la mitad de los Estados miembros de la Comunidad, y que ejerzan una actividad a nivel nacional o regional. 2. El apoyo financiero mencionado en la letra b) del artículo 2 podrá concederse para apoyar aquellas activi- dades de las organizaciones europeas de consumidores que estén previstas en sus programas anuales de activida- des, siempre y cuando se enmarquen en uno o varios de los ámbitos mencionados en el artículo 4. Las condiciones en que se concederá apoyo finan- 3. ciero figuran en los artículos 7 a 9. Por otra parte, el apoyo financiero no podrá exceder, en principio, del 50 % del importe de los gastos ocasionado por la realización de las actividades elegibles. — un efecto multiplicador duradero en el plano euro- peo; — una cooperación eficaz y equilibrada entre los diferen- tes socios en lo que se refiere a la programación de las actividades, la realización de las actividades y la participación financiera; — el desarrollo de una cooperación transnacional dura- dera, especialmente mediante el intercambio y la explotación común de experiencias de sensibilización de los consumidores y de los operadores económi- cos; — la mayor difusión posible de los resultados de las actividades y proyectos apoyados; — la capacidad de análisis de las situaciones que han de cubrirse, así como los medios previstos para evaluar las actividades y los proyectos y la aptitud para las mejores prácticas. CAPÍTULO III Artículo 6 PROCEDIMIENTOS, EVALUACIÓN Y SEGUIMIENTO 1. Toda persona física o jurídica, así como las asocia- ciones de personas físicas que sean, de manera efectiva, responsables de la ejecución de los proyectos, podrán disfrutar del apoyo financiero contemplado en la letra c) del artículo 2, cuando dichos proyectos tengan por obje- tivos principales la promoción y la protección de los intereses de los consumidores y de su salud. El apoyo financiero previsto en la letra c) del 2. artículo 2, se concederá sobre la base de la descripción de un proyecto, cuando entre dentro de uno o varios de los ámbitos mencionados en el artículo 4. Las condiciones en que se concederá apoyo finan- 3. ciero figuran en los artículos 7 a 9. Por otra parte, el apoyo financiero no podrá, en princi- pio, exceder del 50 % del importe de los gastos en que se haya incurrido en la realización del proyecto o de los proyectos, excluido cualquier gasto de funcionamiento. Artículo 8 La Comisión publicará anualmente en el Diario 1. Oficial de las Comunidades Europeas un anuncio en el que se describirán las actividades que vayan a financiarse y en el que se precisarán los criterios de selección y de concesión, así como los procedimientos de presentación de candidaturas y de aprobación. 2. Tras examinar las propuestas, la Comisión seleccio- nará las actividades y proyectos mencionados en el capí- tulo II que recibirán apoyo financiero. La decisión dará lugar a la conclusión, con los beneficiarios responsables de la aplicación, de un contrato por el que se regirán los derechos y las obligaciones de los socios. 3. La ayuda comunitaria se concederá a las acciones que deberán tener lugar durante el año de la contribución financiera o el año siguiente. C 108/46 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 7. 4. 98 Cada año se hará pública una lista de los beneficia- 4. rios y de las acciones financiadas en el presente marco, con indicación del importe de la ayuda. zación, esta actividad ha sufrido una modificación impor- tante, incompatible con los objetivos de las modalidades de ejecución acordadas. Artículo 9 1. La Comisión velará por el seguimiento y el control de la ejecución eficaz de las actividades financiadas por la Comunidad. La verificación y el seguimiento tendrán lugar basándose en informes redactados según los proce- dimientos acordados entre la Comisión y el beneficiario; asimismo, incluirán controles in situ mediante el método de muestreo. El beneficiario estará obligado a presentar a la 2. Comisión un informe para cada acción en un plazo de tres meses a partir de su realización. La Comisión deter- minará la forma y el contenido de dicho informe. El beneficiario de la ayuda financiera mantendrá a 3. disposición de la Comisión todos los justificantes de los gastos durante un período de cinco años a partir del último pago relativo a una acción. Artículo 10 La Comisión velará por que las acciones financiadas por la Comunidad sean objeto de una evaluación regular. Las evaluaciones podrán ser efectuadas por los servicios de la Comisión y por expertos independientes contratados al efecto. 2. Si no se hubieran observado los plazos o si el estado de realización de una actividad sólo justificara parcial- mente la utilización de los créditos concedidos, la Comi- sión solicitará al beneficiario que lo explique en un plazo determinado. Si la respuesta del beneficiario no es satis- factoria, la Comisión podrá anular el saldo de la ayuda financiera y exigir la inmediata devolución de los impor- tes ya abonados. 3. Todo pago indebido deberá ser devuelto a la Comi- sión. Los importes no devueltos en el plazo previsto podrán ser gravados con intereses de demora. La Comi- sión determinará las modalidades de aplicación del pre- sente apartado. Artículo 12 1. La Comisión elaborará cada año un informe para el Parlamento Europeo y el Consejo sobre la ejecución del presente marco. En dicho informe figurarán los resultados de la evalua- ción de las acciones, las actividades y proyectos realiza- dos en virtud del presente marco. 2. El 30 de junio de 2002, a más tardar, la Comisión presentará al Parlamento Europeo y al Consejo un informe sobre los tres primeros años de ejecución de las actividades del presente marco general. Artículo 11 1. La Comisión podrá reducir, suspender o recuperar la ayuda financiera concedida para una actividad si constata irregularidades o si averigua que, sin su autori- La presente Decisión entrará en vigor el 1 de enero de 1999. Artículo 13 7. 4. 98 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 108/47 ANEXO ACTIVIDADES INDICATIVAS POR ÁMBITOS 1. Salud y seguridad de los consumidores — Las acciones aplicadas para preparar y elaborar dictámenes de los comités científicos. — El peritaje para las inspecciones y controles en el sector alimentario, veterinario y fitosanitario. — El peritaje técnico para evaluar los riesgos potenciales de los productos, principalmente en materia de alimentación. — La mejor consideración de los elementos científicos y técnicos pertinentes en las acciones de protección de los consumidores, principalmente mediante el peritaje del Centro Común de Investiga- ción. — Las medidas relativas a los productos de consumo que den lugar a riesgos para los consumidores. — La divulgación de la información sobre los productos peligrosos y los riesgos detectados. 2. Protección de los intereses económicos de los consumidores en cuanto a los productos y servicios — Las medidas destinadas a mejorar la cooperación entre los organismos que participan en la vigilancia del mercado. — Las medidas destinadas a garantizar el respeto de los derechos de los consumidores en los sectores de los productos y los servicios, incluidos los mecanismos capaces de mejorar la solución amistosa de litigios, principalmente mediante proyectos piloto y la creación de bases de datos. — Las medidas destinadas a garantizar la lealtad en las transacciones de los consumidores, teniendo en cuenta la repercusión del impacto de las nuevas tecnologías y el desarrollo de los servicios financieros. 3. Educación y sensibilización de los consumidores — La mejora de la información de los consumidores acerca de sus derechos y de las posibilidades y maneras de utilizarlos, y la divulgación de los conocimientos entre los productores y los consumido- res sobre las cuestiones de seguridad de los productos. — La mejora de la información de los consumidores sobre ciertos productos o servicios, especialmente a través de pruebas comparativas. — La promoción de la educación y la formación de los consumidores, especialmente en los centros de enseñanza. — La promoción y el desarrollo de los centros europeos de información y de asesoramiento de los consumidores transfronterizos en la Comunidad. 4. Promoción y representación de los intereses de los consumidores — El refuerzo de la representación de los intereses de los consumidores a nivel comunitario e internacional. — El apoyo a las organizaciones representativas de los consumidores en los Estados miembros, especialmente cuando disponen de medios limitados. — La promoción y la coordinación de la participación de los consumidores en el proceso de normalización a nivel comunitario. — La promoción, mediante proyectos piloto, de modelos de consumo duradero, especialmente de los respetuosos del medio ambiente


title: Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission "Développer l'apprentissage en Europe"»

eurovoc_concepts:
apprenticeship
job creation
vocational education
vocational training
young worker

text: 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/45 projet dans le cadre de l’initiative SLIM en vue de déterminer si les avantages sont en rapport avec les coûts supplémentaires imposés aux entreprises et aux administrations publiques. Bruxelles, le 28 janvier 1998. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS Avis du Comité économique et social sur la «Communication de la Commission “Développer l’apprentissage en Europe”» (98/C 95/12) Le 23 juin 1997, la Commission a décidé, en vertu de l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la communication susmentionnée. La section des affaires sociales, familiales, de l’éducation et de la culture, qui était chargée de la préparation des travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 15 janvier 1998 (rapporteur: M. Dantin, corapporteur: M. Rodrı´guez Garcı´a Caro). Lors de sa 351e session plénière des 28 et 29 janvier 1998 (séance du 28 janvier), le Comité économique et social a adopté par 105 voix pour, 2 voix contre et 5 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. Les 21 et 22 juin 1996, le Conseil européen de Florence demandait à la Commission d’entreprendre une étude sur «le rôle de l’apprentissage dans la création d’emplois». 1. 2. Cette demande soulignait la volonté des chefs d’État et de gouvernement de combattre au moyen, notamment, de l’éducation et de la formation, le chômage des jeunes, en particulier de ceux de moins de 25 ans, qui est actuellement à près de 20 %. 1. 3. L’étude révèle à l’essentiel qu’une promotion accrue de l’apprentissage répond à ce souci. En effet, selon l’étude, l’apprentissage améliore les perspectives d’emploi, le chômage étant inférieur à la moyenne chez les jeunes qui ont terminé leur apprentissage avec succès. 1. 4. La communication de la Commission soumise à l’avis du CES a pour objet de rendre compte de cette étude et, se plaçant en prospective, de faire des propositions d’action contenues dans cinq points clés. communication s’appuyant sur la situation et les évolu- tions notables de différents États membres souligne les caractéristiques et les objectifs poursuivis en matière d’apprentissage: — rapprocher l’école et l’entreprise; — se rapprocher des besoins du marché; — promouvoir la flexibilité de l’emploi et la mobilité; — lutter contre l’exclusion sociale; — améliorer le niveau des diplômes d’apprentissage; — offrir aux apprentis un accès à l’enseignement supérieur. 1. 4. 2. tion propose les 5 points clés suivants: S’agissant des thèmes d’action la communica- — étendre et développer des nouvelles formes d’appren- tissage; — améliorer la qualité de la formation; — encourager la mobilité des apprentis; — associer les partenaires sociaux; — aller vers de véritables stratégies d’apprentissage. 2. Observations générales 1. 4. 1. différentes sources de données et d’information, S’agissant de l’étude, basée sur l’apport de la 2. 1. Le Comité se félicite de l’initiative prise par le Conseil européen de Florence qui donne aujourd’hui lieu à la communication de la Commission. C 95/46 FR Journal officiel des Communautés européennes 30. 3. 98 2. 1. 1. Le Comité note avec intérêt l’aspect novateur de la communication qui retient avec à propos ce concept et qui suit les lignes déjà présentées par la Commission dans son Livre blanc sur l’éducation et la formation «Enseigner et apprendre: vers la société cognitive» que le Comité a soutenues (1). En effet, il estime que l’apprentissage est un 2. 2. mode d’acquisition des qualifications qui grâce à ses spécificités peut, par son développement tant quantitatif que qualitatif, contribuer efficacement à l’insertion dans l’emploi. Cela peut être également le cas pour certains autres modèles de formation professionnelle dans les- quels les entreprises participent activement à l’enseigne- ment. Il participe à la formation professionnelle des jeunes et, son apport à l’élévation des qualifications constitue un argument pour favoriser le développement économique. Il faut cependant constater que la politique d’éducation et de formation professionnelle ne remplace pas une politique active de l’emploi et du marché du travail mais peut la soutenir notamment dans le cadre d’une politique active de l’apprentissage surtout dans la mesure où elle répond aux aptitudes et aux aspirations des jeunes. L’apprentissage associe une entreprise et un 2. 3. établissement d’enseignement dans un processus de formation en alternance. L’originalité du processus à la différence de la formation en alternance tient au rôle premier de l’entreprise dans la conduite du parcours de formation professionnelle. Ce faisant, il peut conduire, en particulier dans l’artisanat, à favoriser l’esprit d’en- treprise. Le Comité approuve le contenu de la communica- 2. 4. tion sous réserve des observations qui précèdent et des quelques observations et suggestions qui suivent. 3. Observations particulières 3. 1. Dans sa communication, et particulièrement au chapitre 2, la Commission cite et explicite un nombre déterminé de réformes en cours, conduites par les États membres pour rendre l’apprentissage plus efficace. Concernant ce chapitre, le Comité formule les observa- tions suivantes: 3. 1. 1. R a p p r o c h e r t r e p r i s e l ’ é c o l e d e l ’ e n - Ce rapprochement est une nécessité pour réduire l’écart qui peut exister entre enseignement théorique et applica- tion pratique et pour tendre vers le rapprochement entre formation et emplois disponibles, entre l’offre et les besoins de la demande. (1) Voir Livre blanc sur l’éducation et la formation «Enseigner et apprendre — Vers la société cognitive», notamment point II, A (COM(95) 590 final) et avis du CES: JO C 295 du 7. 10. 1996. Le concept «Rapprocher l’école de l’entreprise» contri- bue de fait à tendre vers le concept «se rapprocher des besoins du marché»; le premier étant une des conditions nécessaires à la réalisation du second. Cependant, l’une des particularités réside dans le fait que l’élaboration du parcours de formation, qui associe l’entreprise et/ou une branche avec un établissement d’enseignement, doit se faire de telle manière que les conditions de progressions futures soient prises en compte à temps et que l’apprentissage constitue pour l’apprenti la première pierre d’une formation tout au long de la vie. 3. 1. 2. P r o m o u v o i r l a f l e x i b i l i t é d e l ’ e m - p l o i e t l a m o b i l i t é Le choix d’un enseignement à des concepts larges, en évitant un enfermement trop disciplinaire ou trop professionnel est de nature à permettre aux individus d’évoluer, de s’adapter. L’aide à la mobilité européenne doit s’exercer, notam- ment, dans les domaines financiers et juridiques. 3. 1. 3. L u t t e r c o n t r e l ’ e x c l u s i o n s o c i a l e Comme le souligne la communication, l’apprentissage peut contribuer à lutter contre l’exclusion sociale en favorisant, grâce au système de formation spécifique qu’il dispense, l’insertion sociale. Cependant un autre aspect caractérisant l’apprentissage mérite d’être souligné. La forme de l’enseignement qu’il dispense peut réduire l’échec scolaire au différents niveaux de l’enseignement. En effet, en mélangeant harmonieusement le savoir-faire pratique au savoir théorique, c’est-à-dire en associant les applications pratiques et les explications théoriques, il peut également s’adresser avec succès aux jeunes qui se sentent peu attirés par les enseignements à caractère principalement théorique. En expliquant la théorie à partir de la pratique et du savoir-faire, l’apprentissage permet ainsi de mainte- nir, dans le circuit de la formation, des jeunes que seule l’offre du savoir théorique, généralement dispensée, n’aurait pas conduits à la réussite. Afin de renforcer les chances de succès de cette démarche, celle-ci devrait être assortie, en amont, d’un système efficace d’observation et d’orientation des jeunes. 3. 1. 4. A m é l i o r e r l e n i v e a u d e s d i p l ô m e s d ’ a p p r e n t i s s a g e Le Comité partage l’idée selon laquelle il convient d’intégrer davantage l’apprentissage dans le système de formation générale et de l’étendre à des formations allant jusqu’à l’enseignement supérieur (par exemple celui d’ingénieur diplômé), en tenant compte des systè- mes nationaux de formation professionnelle dans les différents pays membres. Cette idée est justifiée par plusieurs raisons: — en limitant l’apprentissage à des faibles qualifica- tions, on donne à celui-ci un déficit d’image. Ce déficit rend plus difficile le développement quantitatif 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/47 de ce mode d’acquisition des savoirs qualifiants, réduisant de fait son impact possible sur l’insertion et donc l’emploi; — la modification constante et exponentielle de l’appa- reil de production, des besoins en services, exigent une main-d’œuvre de plus en plus qualifiée. L’appren- tissage doit répondre à ces besoins afin de permettre au plus grand nombre l’accès à ces qualifications par le mode d’acquisition des savoirs qu’il dispense au-delà de l’enseignement traditionnel et permettre de se former tout au long de la vie. 3. 2. Cinq clés pour un apprentissage plus efficace 3. 2. 1. É t e n d r e e t d é v e l o p p e r d e s n o u v e l - l e s f o r m e s d ’ a p p r e n t i s s a g e 3. 2. 1. 1. La communication sous examen indique que l’apprentissage est généralement surreprésenté dans des secteurs dont les perspectives de croissance sont relativement limitées. Le terme «surreprésenté» ne semble pas approprié. Il convient mieux, à juste titre, de caractériser cette situation par un «déséquilibre» de la pénétration de l’apprentissage dans les divers secteurs de l’économie. Ce faisant, ce déséquilibre déprécie l’image de l’appren- tissage. La pénétration de celui-ci à des professions moins traditionnellement préoccupées par l’apprentissage cor- rigerait ce déséquilibre et offrirait des segments de développement proche de la demande exprimée par le marché. Le relatif déficit d’image, dans certains États membres, de l’apprentissage peut s’expliquer par des causes diverses. L’évolution économique, sociale et sectorielle rend nécessaire la recherche de nouvelles formes et modalités de l’apprentissage. Il convient: — d’en améliorer les formes actuelles, en utilisant notamment la diffusion de bonnes pratiques; — d’en développer de nouvelles formes, compte tenu des particularités nationales et sectorielles dans le cadre d’incitation à déterminer; — de l’étendre à d’autres secteurs économiques et à d’autres niveaux de qualification. La charge financière représentée par un apprenti peut dans certains cas se réduire en portant l’effort sur la conception de la pédagogie, sur la durée de la formation. Cela étant dit, le Comité souligne expressément le fait que cela ne doit pas s’inscrire en contradiction avec l’objectif d’une formation de base qui soit la plus large possible et de qualité. La réduction des coûts peut s’obtenir en évitant aux apprentis de suivre des enseignements qu’ils possèdent déjà. Cela suppose une connaissance du niveau d’acquisi- tion des savoirs, lors de l’accès à l’apprentissage. La possibilité de promotion sociale offerte par l’appren- tissage participe de son audience, indissociable de l’image de la formation professionnelle. L’effort pour l’égalité de dignité avec les autres voies de formation repose sur une valorisation de l’ensemble des formations professionnelles. Le Comité pense que l’extension de l’apprentissage et son développement à des professions nouvelles ne pourra pleinement se réaliser qu’à la condition que celui-ci ne soit pas une fin en soi. Il est nécessaire qu’en fin de cycle celui-ci apporte l’occasion de poursuivre des études par des systèmes d’accès notamment en direction de l’enseignement universitaire. Il est donc nécessaire de définir, puis d’établir, des relations de continuité entre l’apprentissage et les autres voies de formation. Ceci est une condition essentielle pour améliorer l’image de marque de l’apprentissage et en faire une voie de formation attractive. 3. 2. 1. 2. — La poursuite voire l’augmentation des incitations financières qui doivent concerner en particulier la prise en compte des coûts pédagogiques et qui s’adressent notamment aux PME de hautes technolo- gies et aux nouveaux secteurs en développement et/ou ceux où l’offre d’apprentissage dépasse la demande peuvent être des déclencheurs d’une dyna- mique. Toutefois, la démarche gagnerait à prévoir des modalités d’évaluation des résultats produits. — La flexibilité entendue au sens adaptation perma- nente des modalités d’enseignement correspond à un besoin pour autant qu’elle se réfère à la qualité de la formation et ne remette pas éventuellement en question les dispositions relatives à la protection des personnes en formation. C’est pourquoi les États membres devraient promouvoir les mesures allégeant les parcours de formation par l’introduction de dispositif de validation des acquis. — L’élargissement de l’apprentissage a tout intérêt à investir l’ensemble des champs économiques, ceux où il n’est pas présent comme ceux des emplois émergents. — L’importance croissante de l’utilisation des outils multimédias ainsi que les nouvelles méthodes d’ensei- gnement méritent un approfondissement en matière d’apports pédagogiques également sous l’angle de la relation nécessaire entre formateurs et apprentis. L’utilisation des outils multimédias ne doit cependant pas avoir pour conséquence de gommer le principe de l’alternance. C 95/48 FR Journal officiel des Communautés européennes 30. 3. 98 — Le Comité approuve la décision de la Commission d’entreprendre une enquête qualitative sur l’appren- tissage. Cependant, au-delà des aspects qualitatifs (identifier les bonnes pratiques, les innovations, les facteurs contribuant à augmenter les postes de formation. ) il serait utile, également, de mesurer l’impact de l’apprentissage sur l’insertion et l’emploi. 3. 2. 2. A m é l i o r e r l a q u a l i t é d e l a f o r m a - t i o n 3. 2. 2. 1. Outre son contenu, une formation en alter- nance, telle que l’apprentissage, tire son excellence des échanges réguliers entre l’établissement de formation, l’entreprise et l’apprenti. la programmation des La préparation des acteurs, rencontres, des évaluations régulières du parcours de formation participent à la qualité de la formation. Il est donc nécessaire de mettre expressément l’accent dans la communication sur les liaisons indispensables entre: — l’apprenti et sa famille d’une part, et le formateur dans l’entreprise ainsi que l’enseignant en charge de l’apprenti d’autre part afin, entre autres, de permettre à l’apprenti d’influencer l’organisation de sa propre formation; — le formateur dans l’entreprise et l’enseignant afin qu’ils évaluent les progrès ou les difficultés ren- contrées par l’apprenti de manière à poursuivre, à modifier, ou à mieux coordonner les enseignements dispensés tant pratique, que théorique, afin de tendre vers un résultat optimal. Ceci est nécessaire pour que s’établissent des synergies permanentes, des accords de coopération, afin de contribuer à créer un climat de confiance et de qualité. Le rôle du formateur dans l’entreprise étant central dans le processus de ce mode d’acquisition des savoirs, une définition de son statut est nécessaire, il conviendrait de préciser son rôle, les compétences requises et les modalités pour s’y préparer, ses droits et ses devoirs. 3. 2. 2. 2. L’apprentissage doit marier les enseigne- ments généraux et professionnels conçus pour une pédagogie de l’alternance. C’est à dire une pédagogie soucieuse de s’appuyer sur la situation de travail (traitant la prévention, l’hygiène, la sécurité). Dans ce cadre, la formation n’enferme pas l’apprenti dans une formation trop spécialisée et disciplinaire. Elle favorise l’ouverture sur la société, le travail en équipe, le développement de l’autonomie et de la curiosité. 3. 2. 2. 3. Au-delà de la qualité théorique de la forma- tion pratique en entreprise, il est important que celle-ci soit dispensée de façon continue et constante. A` cet effet, il convient de veiller à ce que l’apprenti ne soit pas utilisé à des tâches subalternes n’ayant que peu ou rien de commun avec la formation qu’il est censé recevoir; ce faisant, il convient, notamment, de prêter une attention particulière à la formation des formateurs, à leur formation continue et constante, non seulement d’un point de vue technique, mais aussi d’un point de vue pédagogique. Par ailleurs, la garantie de qualité appliquée à ce système d’enseignement permettrait de l’évaluer de manière permanente, dans le but d’appliquer les améliorations nécessaires. 3. 2. 3. E n c o u r a g e r l a m o b i l i t é d e s a p p r e n t i s La possibilité pour les apprentis de suivre 3. 2. 3. 1. leur formation dans un pays de la Communauté euro- péenne fait partie de la valorisation de l’apprentissage en même temps qu’il participe au renforcement identi- taire de la citoyenneté européenne. Actuellement leur mobilité est freinée par l’absence d’un cadre communautaire. — Le Comité attend avec intérêt le projet d’instrument devant conduire à l’élaboration d’un cadre légal commun afin de promouvoir l’apprentissage en Europe. Un tel cadre légal commun devrait notam- ment s’attacher à préciser les garanties en matière de temps de travail et de formation, de conditions d’accueil tutorat, (hébergement — restauration, critères de qualité), de couverture sociale et juridique. Plus généralement, le cadre légal doit viser à atténuer, voire à supprimer les différentes difficultés que le CES avait soulignées concernant les formations intracommunautaires dans son avis sur le Livre vert de la Commission «Éducation, formation, recherche: obstacles à la mobilité transnationale (1)». Par ailleurs, une attention particulière devrait être portée sur la reconnaissance des diplômes intracom- munautaires délivrés dans le cadre de l’apprentissage, notamment en ce qui concerne les secteurs nouveaux, comme le Comité l’a déjà indiqué dans son avis cité ci-dessus. — Le programme de mobilité à l’intention des apprentis marque une préoccupation à l’égard de l’apprentis- sage et contribue à sa dynamique et à son enrichisse- ment qualitatif. — La réalisation d’une bourse des entreprises suscepti- bles d’accueillir des apprentis donnerait de la crédibi- lité au développement de la mobilité des apprentis. Elle faciliterait la régulation des flux d’échanges. Par ailleurs, la mise en œuvre de cette mobilité gagnerait en visibilité et en efficacité si dans un premier temps projets on l’instauration procédait par de (1) CES 239/97 du 27 février 1997 — JO C 133 du 28. 4. 1997. 30. 3. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 95/49 pilotes associant deux ou plusieurs États membres et/ou des branches professionnelles. Au-delà de la mobilité géographique, il conviendrait également de considérer: — la mobilité professionnelle; — la mobilité des formateurs tant de l’éducation publi- que que de ceux de l’entreprise; — certains projets dans le cadre du programme Leo- nardo sont déjà mis en place pour encourager la mobilité des apprentis. Ces programmes doivent être étudiés afin d’en tirer les leçons et de les utiliser comme des exemples à suivre. 3. 2. 4. A s s o c i e r l e s p a r t e n a i r e s s o c i a u x 3. 2. 4. 1. La participation de l’entreprise à l’action de formation en apprentissage légitime la représentation de l’ensemble des partenaires sociaux (employeurs et salariés) à l’orientation et à la gestion du dispositif. Par le canal de leurs instances de représentation respectives, ils ont la possibilité d’influer positivement l’image de l’apprentissage, d’intervenir sur l’identification des besoins et sur l’accompagnement du jeune en entreprise. 3. 2. 4. 2. Les réseaux de projets pilotes peuvent être des courroies d’entraînement pour la conquête de nouvelles professions et l’émergence de prise de responsabilité équilibrée entre partenaires sociaux comme cela se pratique déjà, avec succès, dans certains États membres. La Commission et les États membres devraient encoura- ger à la responsabilisation partagée des partenaires sociaux (employeurs et salariés) dans le fonctionnement de l’apprentissage, notamment dans les organismes de formation. En effet, le rôle des partenaires sociaux en raison, notamment, de leur connaissance de l’entreprise et du monde du travail est fondamental dans l’organisa- tion, le contenu pédagogique et le développement, tant qualitatif que quantitatif de l’apprentissage, qu’il s’agisse du niveau de l’entreprise ou de celui de la branche. Cependant une action spécifique doit être conduite en direction des entreprises concernant le développement quantitatif de l’apprentissage afin que celui-ci soit attractif pour les entreprises. En effet celui-ci dépend, pour l’essentiel, de la volonté, et/ou de la capacité des entreprises d’accroître le nombre de postes réservés à l’apprentissage. Force est de constater que, globalement, ce sont souvent les PME et les entreprises artisanales qui assurent la pérennité voire l’accroissement en volume de l’apprentissage, au contraire d’entreprises de dimensions plus conséquentes et de secteurs moins traditionnellement ouverts à l’ap- prentissage. Pour ce faire, il convient de mettre en place des initiatives ou des incitants levant les freins qui peuvent éventuellement motiver le désintérêt porté à la création de postes d’apprentis, notamment ceux liés aux coûts et aux conditions juridiques. En France et au Danemark, une solution a été mise en œuvre qui intéresse toutes les entreprises dans le cadre d’une contribution forfaitaire. Des dispositions identi- ques font l’objet de discussions, avec des points de vue actuellement différents en Allemagne et en Autriche. Ces dispositions peuvent trouver leur essence dans le cadre d’un accord collectif entre les partenaires sociaux, cette solution ne sachant ignorer, suivant la culture des États membres, le rôle que peut jouer l’aspect fiscal. 3. 2. 5. V e r s d e d ’ a p p r e n t i s s a g e v é r i t a b l e s s t r a t é g i e s 3. 2. 5. 1. L’objectif d’associer l’ensemble des acteurs de l’apprentissage à la production et à la diffusion d’information pose les jalons d’une culture commune. L’homogénéité des données est indispensable à la cohé- rence d’une stratégie. C’est peut-être moins les diffé- rences entre les programmes et les terminologies qui sont sources de problèmes, que la diversité des politiques sociales à l’égard des jeunes. Le poids de l’apprentissage, son image dans un pays dépendent aussi d’autres mesures pour accéder à la formation et à l’emploi. — Un état des lieux réguliers par pays constituerait la base d’une stratégie commune de développement de l’apprentissage. — Des précisions sur le système d’étalonnage paraissent utiles. Qu’étalonne-t-on et que veut-on en faire ? 3. 2. 5. 2. Le Comité estime que la Commission devrait être en mesure de donner des précisions au sujet du lancement, du déroulement et du contenu de «l’enquête qualitative» au sujet de laquelle le Comité pourra contribuer à l’analyse des questions qui pourront être soulevées. Normalement, l’enquête prévue devrait conduire à la perception des «valeurs de références» ou des critères minima de base pouvant constituer le cadre permettant l’adaptation et l’amélioration des systèmes d’apprentis- sages dans le respect des particularités nationales et sectorielles. Son objet devrait être de dégager les éléments essentiels d’un modèle européen d’apprentissage, d’en déterminer les lignes directrices afin de favoriser le développement de l’apprentissage en Europe, tout en permettant de tenir largement compte des spécificités des systèmes d’éducation et de formation propres à chacun des États membres. les critères minima de base pourraient être Parmi examinés: les bases légales réglementaires ou convention- nelles déterminant le cadre de l’apprentissage, les droits et devoirs des formateurs et de l’apprenti, les dispositions générales concernant le contrat d’apprentissage et ses modalités d’application et de fonctionnement, le stade et le degré de l’intervention des partenaires sociaux, les C 95/50 FR Journal officiel des Communautés européennes 30. 3. 98 modes et degrés d’intégration ainsi que la coopération entre l’école et l’entreprise, les programmes de forma- la reconnaissance des tion, les modalités d’examen, diplômes, etc. 3. 2. 5. 3. Le Comité suggère que des campagnes d’in- formation et de sensibilisation soient initiées par la Commission et les États membres en direction des jeunes, des parents, afin d’améliorer l’image de l’apprentissage. Elles devraient s’adresser également au corps enseignant, aux formateurs, aux centres d’orientation profession- nelle et aux partenaires sociaux qui sont les acteurs déterminants du développement, tant qualitatif que quantitatif de l’apprentissage. Dans le cadre de telles campagnes et considérant que l’apprentissage concerne aujourd’hui majoritairement les secteurs à dominante masculine, l’information mettra l’accent sur le fait que le développement de la formule se fera aussi en favorisant également après la formation l’accès des jeunes filles à l’ensemble des secteurs profes- sionnels. Les périodes d’orientation scolaires devraient mettre l’accent sur la faculté pour les femmes d’accéder au métier de leur choix par l’apprentissage. 3. 2. 5. 4. D’autre part, le Comité constate qu’il n’est fait aucune référence au CEDEFOP. Il souhaite que le rôle joué par celui-ci, pour ce qui est généralement de la formation et plus particulièrement de l’apprentissage, soit souligné et que soit mis en exergue l’action future qu’il pourrait davantage conduire sur ce dernier sujet en terme d’information, de comparaison et de valorisation des pratiques développées dans les pays de la Commu- nauté. 4. Conclusions Le Comité se félicite de l’initiative prise par le 4. 1. Conseil européen de Florence. 4. 2. Il approuve la communication de la Commission, sous réserve de quelques observations et suggestions. Il note avec intérêt l’aspect novateur de la communication qui retient avec à propos le rôle positif que peut jouer l’apprentissage pour contribuer à l’insertion des jeunes dans l’emploi. Cependant, le Comité avance les observations et 4. 3. les suggestions principales suivantes: Bruxelles, le 28 janvier 1998. 4. 3. 1. Des actions spécifiques doivent être conduites en direction des entreprises concernant le développement quantitatif de l’apprentissage. En effet, celui-ci dépend pour l’essentiel de la volonté et/ou des capacités des entreprises d’accroître le nombre de postes réservés à l’apprentissage. 4. 3. 2. Des campagnes d’information et de sensibilisa- tion devraient être initiées par la Commission et les États membres en direction des jeunes, des parents, des enseignants, des centres d’orientation professionnelle et des partenaires sociaux afin d’améliorer l’image de l’apprentissage. A` cet effet, le rôle joué par le CEDEFOP devrait être renforcé. 4. 3. 3. Il est nécessaire que la formation pratique soit dispensée de façon continue. A` cet effet, il convient de veiller à ce que l’apprenti ne soit pas utilisé à des tâches subalternes n’ayant rien de commun avec la formation qu’il est censé recevoir. 4. 3. 4. L’extension de l’apprentissage ne pourra vala- blement se développer et notamment à des professions nouvelles qu’à condition que celui-ci ne soit pas une fin en soi. Il est nécessaire qu’il ouvre la possibilité de poursuivre ses études, en ménageant des passerelles, en particulier en direction de l’enseignement universitaire et/ou de l’enseignement supérieur, ceci en tenant compte des systèmes nationaux de formation professionnelle dans les différents pays membres. Il est indispensable de mettre expressément 4. 3. 5. l’accent sur les liaisons indispensables entre: — l’apprenti et sa famille, d’une part, et le maître d’apprentissage ainsi que l’enseignant en charge de l’apprenti, d’autre part; afin notamment de lui permettre d’influencer l’organisation de sa propre formation; — le formateur dans l’entreprise (dont il conviendrait de préciser son statut, la définition de son rôle, de ses compétences nécessairement requises et les modalités pour s’y préparer, ses droits et ses devoirs) et l’enseignant. 4. 3. 6. L’Union européenne devrait encourager la res- ponsabilité partagée des partenaires sociaux (employeurs et salariés) dans le fonctionnement de l’apprentissage, notamment dans les organismes de formation. 4. 3. 7. Le Comité souhaite le lancement d’une enquête qualitative. Celle-ci devrait mettre en évidence des valeurs de références ou des critères minima pour dégager les éléments essentiels d’un modèle européen de l’apprentissage. Il serait également utile de mesurer l’impact de l’apprentissage sur l’insertion et l’emploi. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS


title: VERORDNUNG (EG) Nr. 218/98 DER KOMMISSION vom 28. Januar 1998 zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 1459/97 und zur Erhöhung der Dauerausschreibung zur Ausfuhr von im Besitz der deutschen Interventionsstelle befindlichem Roggen auf 459 728 Tonnen

eurovoc_concepts:
Germany
award of contract
export policy
intervention agency
rye

text: 29. 1. 98 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 22/19 VERORDNUNG (EG) Nr. 218/98 DER KOMMISSION vom 28. Januar 1998 zur (cid:142)nderung der Verordnung (EG) Nr. 1459/97 und zur Erh(cid:148)hung der Daueraus- schreibung zur Ausfuhr von im Besitz der deutschen Interventionsstelle befind- lichem Roggen auf 459 728 Tonnen DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 des Rates vom 30. Juni 1992 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorganisa- tion f(cid:129)r Getreide (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verord- nung (EG) Nr. 923/96 der Kommission (2), insbesondere auf Artikel 5, Gebiete und eingelagerten Mengen (cid:142)nderungen vorzu- nehmen. Deshalb ist insbesondere der Anhang I der Verordnung (EG) Nr. 1459/97 zu (cid:132)ndern. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r Getreide — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Artikel 1 Die Verordnung (EWG) Nr. 2131/93 der Kommission (3), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2193/ 96 (4), legt die Verfahren und Bedingungen f(cid:129)r die Abgabe des Getreides fest, das sich im Besitz der Interventions- stellen befindet. Mit der Verordnung (EG) Nr. 1459/97 der Kommis- sion (5), wurde eine Dauerausschreibung zur Ausfuhr von 209 667 Tonnen Roggen im Besitz der deutschen Inter- ventionsstelle er(cid:148)ffnet. Deutschland hat die Kommission von der Absicht seiner Interventionsstelle unterrichtet, die zur Ausfuhr ausgeschriebene Menge um 250 061 Tonnen zu erh(cid:148)hen. Die gesamte im Besitz der deutschen Inter- ventionsstelle befindliche und auf Dauer zur Ausfuhr ausgeschriebene Menge Roggen ist auf 459 728 Tonnen zu erh(cid:148)hen. Die Verordnung (EG) Nr. 1459/97 wird wie folgt ge(cid:132)n- dert: 1. Artikel 2 erh(cid:132)lt folgende Fassung: „Artikel 2 (1) Die Ausschreibung betrifft eine H(cid:148)chstmenge von 459 728 Tonnen Roggen, die nach allen Drittl(cid:132)n- dern ausgef(cid:129)hrt werden kann. (2) Die Gebiete, Roggen lagern, sind in Anhang I angegeben. “ in denen die 459 728 Tonnen 2. Anhang I wird durch den Anhang der vorliegenden Verordnung ersetzt. Artikel 2 In Anbetracht der Erh(cid:148)hung der ausgeschriebenen Menge erscheint es erforderlich, an der Liste der Lagerorte, Diese Verordnung tritt am Tag ihrer Ver(cid:148)ffentlichung im Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 28. Januar 1998 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 181 vom 1. 7. 1992, S. 21. (2) ABl. L 126 vom 24. 5. 1996, S. 37. (3) ABl. L 191 vom 31. 7. 1993, S. 76. (4) ABl. L 293 vom 16. 11. 1996, S. 1. (5) ABl. L 199 vom 26. 7. 1997, S. 15. L 22/20 ‹ ‹DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 29. 1. 98 ANHANG „ANHANG I Lagerort Menge (in Tonnen) Schleswig-Holstein/Hamburg/ Niedersachsen/Bremen/ Nordrhein-Westfalen Hessen/Rheinland-Pfalz/ Baden-W(cid:129)rttemberg/Saarland/Bayern Berlin/Brandenburg/ Mecklenburg-Vorpommern Sachsen/Sachsen-Anhalt/Th(cid:129)ringen 142 317 15 378 187 720 114 313“