title: Regolamento (CE) n. 668/98 della Commissione del 25 marzo 1998 relativo alla ridistribuzione dei diritti di importazione in virtù del regolamento (CE) n. 1006/97 recante apertura e modalità di gestione di un contingente tariffario di importazione per carni bovine congelate destinate alla trasformazione

eurovoc_concepts:
CCT duties
beef
frozen product
import
meat processing industry
tariff quota

formats: html pdf print

text: 26. 3. 98 ‹ IT ‹ Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 93/15 REGOLAMENTO (CE) N. 668/98 DELLA COMMISSIONE del 25 marzo 1998 relativo alla ridistribuzione dei diritti di importazione in virt(cid:151) del regolamento (CE) n. 1006/97 recante apertura e modalit(cid:133) di gestione di un contingente alla tariffario di congelate destinate importazione per carni bovine trasformazione LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, mente utilizzati alla fine di febbraio 1998, indicando la ripartizione per i prodotti A e i prodotti B, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: visto il regolamento (CE) n. 1006/97 della Commissione, del 4 giugno 1997, recante apertura e modalit(cid:133) di gestione di un contingente tariffario d’importazione per carni bovine congelate destinate alla trasformazione (1o luglio 1997-30 giugno 1998) (1), modificato dal regolamento (CE) n. 260/98 (2), in particolare l’articolo 6, paragrafo 2, considerando che il regolamento (CE) n. 1006/97 ha previsto l’apertura, per il periodo dal 1o luglio 1997 al 30 giugno 1998, di un contingente tariffario di 50 700 tonnellate di carni bovine congelate destinate alla trasfor- mazione; che, a norma dell’articolo 6 di tale regolamento, i diritti di importazione non utilizzati vengono ridistri- buiti tenendo conto dei diritti di importazione effettiva- Articolo 1 1. I quantitativi di cui all’articolo 6, paragrafo 1 del regolamento (CE) n. 1006/97 ammontano a 29 322 tonnellate. La ripartizione prevista dall’articolo 6, paragrafo 2, 2. del regolamento (CE) n. 1006/97 (cid:138) la seguente: — 29 000 tonnellate per i prodotti A, — 322 tonnellate per i prodotti B. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il terzo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee. Il presente regolamento (cid:138) obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 25 marzo 1998. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 145 del 5. 6. 1997, pag. 10. (2) GU L 25 del 31. 1. 1998, pag. 42


eurovoc_concepts:
action programme
euro
liberalisation of trade
single market
technical barrier

text: C 157/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 5. 98 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Forebyggelse af nye hindringer på det indre marked (Observationscentret for Det Indre Marked)« (98/C 157/11) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 10. forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne. juli 1997 under henvisning til Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Industri, Handel, Håndværk og Tjenesteydelser, som udpegede Bruno Vever til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 4. marts 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 353. plenarforsamling af 25. og 26. marts 1998, mødet den 25. marts 1998, med 76 stemmer for, 7 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. På Kommissionens initiativ er EU på nuværende tidspunkt i gang med at gennemføre en handlingsplan for at færdiggøre sidste fase af det indre marked inden udgangen af 1998. Tankerne bag handlingsplanen og tidsfristerne svarer til de ønsker, som ØSU selv har givet udtryk for siden 1995 for at give nyt liv til en række bestræbelser, som har været ved at køre fast, og for at sikre, at der bliver gjort afgørende fremskridt med hensyn til det indre marked, hvilket gennemførelsen af euroen kræver. 1. 2. ØSU giver udtryk for sin uforbeholdne støtte til handlingsplanen, og har i forlængelse af en høring den 5. marts 1997 mindet om, at det ikke er nok at vedtage de sidste manglede EU-direktiver for at sikre den fri bevægelighed for personer, varer, tjenesteydelser og kapital. Et afgørende element for at sikre, at enhedsmar- kedet kan blive ved med at fungere, er at finde på metoder til at forebygge nye hindringer på det indre marked i opløbet — der bliver hele tiden udarbejdet nye nationale regler i stadigt større antal. På trods af de direktiver, som allerede er vedtaget, og de reelle fremskridt, som er gjort i forbindelse med liberaliserin- gen af handelen mellem EU-landene, er det i dag stadigvæk meget nemmere at indføre en ny hindring på det indre marked end at forhindre den på et tidligt tidspunkt eller senere afskaffe den på EU-plan. 1. 3. Ved at udarbejde en initiativudtalelse om fore- byggelse af nye hindringer på det indre marked ønsker ØSU at henlede EU’s institutioner og medlemsstaternes opmærksomhed på dette aspekt, som er afgørende for færdiggørelsen af det indre marked, og som man stadigvæk ikke er tilstrækkeligt opmærksom på. En vellykket gennemførelse af handlingsplanen er i vid udstrækning afhængig af, hvor stor vægt man lægger på at finde på metoder til effektivt og langsigtet at forhindre, at der bliver oprettet for mange nye hindringer i medlemsstaterne. 2. Den juridiske situation med hensyn til medlemssta- ternes foranstaltninger 2. 1. Det indre marked sigter mod at skabe overens- stemmelse mellem fri etableringsret og fri bevægelighed på den ene side og social beskyttelse, sundhed og forbruger- og miljøhensyn på den anden side. Beføjelser- ne er fordelt mellem EU, medlemsstaterne og evt. regionerne. Planlægningen bygger på fire afgørende elementer: en principiel forpligtelse til at fjerne de nationale hindringer for fri handel, tilnærmelse af de nationale lovgivninger på områder, der er nødvendige for, at det indre marked kan fungere, gensidig an- erkendelse af de nationale lovgivninger for at muliggøre den fri bevægelighed og forudgående anmeldelse af nationale lovgivningsprojekter, som kan påvirke det indre marked (hertil skal også tilføjes muligheden for efterfølgende kontrol). 2. 2. Artikel 30-36 i traktaten pålægger medlemssta- terne at fjerne kvalitative indførelsesrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning, medmindre der foreligger tungtvejende grunde, som kan retfærdiggøre opretholdelsen af restriktive nationale regler. Disse tungtvejende grunde, som kan være forbru- ger- eller miljøbeskyttelse, bør dog ikke være et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begræns- ning af samhandelen mellem medlemsstaterne. De skal være velbegrundede og have et rimeligt omfang, og de skal underlægges Kommissionen og EF-domstolens kontrol. EF-domstolens afgørelse i sagen om »Cassis de Dijon« har således vist, at den fri bevægelighed bør være hovedreglen, og at de nationale restriktioner er undtagelser. Man må dog konstatere, at der på nuværende tidspunkt er tendens til, at medlemsstaterne især gennemfører lovgivning på de områder, som er omfattet af artikel 36. 2. 3. For at sikre et minimum af indbyrdes tilnærmelse mellem medlemsstaternes love og administrative bestem- melser kan EU alt efter behovet vedtage specifikke foranstaltninger for at bidrage til det indre markeds oprettelse og funktion (artikel 100 A). Hovedparten af lovgivningen om tilnærmelse af medlemsstaternes bestemmelser om det indre marked bygger på denne bestemmelse, hvor Rådet træffer afgørelse med kvalifice- ret flertal efter proceduren for fælles beslutningstagning med Parlamentet (med undtagelse af fiskale bestemmel- ser og bestemmelser vedrørende den frie bevægelighed for personer). Den fælles beslutningsprocedure sigter 25. 5. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 157/37 med traktatens formulering mod »et højt beskyttelses- niveau« med hensyn til sundhed, sikkerhed og miljø- og forbrugerbeskyttelse, men giver ikke desto mindre medlemsstaterne en ofte betydelig handlefrihed til at udarbejde supplerende foranstaltninger, og hvis der ikke foregår en passende overvågning, kan dette bidrage til at opsplitte det indre marked. 2. 4. EU bestræber sig desuden på at udvikle mekanis- mer til at gøre bestemmelserne i medlemsstaterne lige- værdige, således at man sikrer gensidig anerkendelse og samtidig bevarer den fri bevægelighed på det indre marked, også hvis der ikke er foretaget en harmonisering, eller hvis harmoniseringen kun er delvis (artikel 100 B). Men disse mekanismer bliver på nuværende tidspunkt slet ikke anvendt effektivt og gennemskueligt af alle medlemsstaterne. 2. 5. For at skabe mere gennemsigtighed og kontrol med de initiativer i medlemsstaterne, som kan have betydning for det indre markeds funktion, har direk- tiv 83/189/EØF indført en procedure for forudgående information, som den 1. januar 1997 (beslutning 3052/95) blev suppleret med et krav om anmeldelse af individuelle foranstaltninger, der kan forhindre gensidig an- erkendelse. Proceduren omfatter på nuværende tids- punkt alle landbrugs- og industriprodukter. Denne bestemmelse tvinger medlemsstaterne til at informere Kommissionen — og gennem den de andre medlemssta- ter — om forslag til tekniske regler, som kan påvirke det indre markeds funktion. Iværksættelsen skal udsættes i tre måneder, således at Kommissionen, der kan modtage bemærkninger fra andre medlemsstater eller konsultere de berørte industrisektorer, får lejlighed til at undersøge disse foranstaltninger og om nødvendigt tage initiativer til at imødegå dem (anmodningen om udsættelsen af status quo-fristen fra tre til seks måneder, anmodning om ændring af de påtænkte projekter, evt. en udførlig udtalelse som indledning på en overtrædelsesprocedure). 2. 6. Kommissionen kan således undersøge de anmeld- te foranstaltningers virkning på det indre markeds funktion, deres overensstemmelse med EU’s regler — i Traktaten og i administrative forskrifter — samt kontrollere, om de er velbegrundede og har et rimeligt omfang, når de skaber hindringer. EF-domstolen har i øvrigt udtalt, at virksomheder og privatpersoner kan bruge en manglende forudgående anmeldelse som be- grundelse for ikke at anvende en national teknisk forskrift. Stort set fungerer proceduren for forudgående information og kontrol, men det stigende antal anmeldel- ser af påtænkte foranstaltninger viser, at der stadig forestår et stort arbejde med at få medlemsstaterne til at udvise mere disciplin. Desuden begrænser proceduren sig på nuværende tidspunkt til planlagte foranstaltninger for varer og ikke for tjenesteydelser, selv om Kommissio- nen har fremlagt forslag om at udvide den til tjenesteydel- ser, der knytter sig til informationssamfundet. ØSU er enig med disse forslag, som er ved at blive vedtaget andetsteds. 2. 7. Desuden giver traktaten mulighed for, at ikke blot Kommissionen, men også de forskellige medlemssta- ter kan gennemføre efterfølgende kontrol og evt. indlede en overtrædelsesprocedure. Men i praksis synes procedu- ren kun meget sjældent at have givet anledning til sådanne skridt. 2. 8. Endelig er reglerne for den fri bevægelighed for personer kun delvist underlagt EU’s procedurer. Visse aspekter er af politisk, sikkerhedsmæssig og juridisk karakter, og spørgsmål vedrørende borgere fra tredjelan- de er underlagt de særlige mellemstatslige procedurer, som »den tredje søjle« i Maastricht-traktaten indfører. Den nye Amsterdam-traktat har dog forsøgt at styrke sammenhængen mellem EU’s beføjelser og de mellem- statslige beføjelser i retning af en bedre fordeling af arbejdet på længere sigt. På grund af disse særlige omstændigheder nævnes spørgsmålene i forbindelse med den fri bevægelighed for personer kun antydningsvis i denne udtalelse. ØSU bør undersøge dette emne mere dybtgående og set i en bredere sammenhæng. 3. Den seneste udvikling med hensyn til nationale foranstaltninger 3. 1. Man må for det første konstatere, at der er sket en betydelig stigning i mængden af nationale foranstaltninger, som kan antages at skabe nye hindrin- ger. Det årlige antal anmeldelser er gået fra ca. 350 om året i de første år efter iværksættelsen af procedu- re 83/189/EØF til ca. 450 i løbet af de følgende år og nåede et rekordhøjt antal på 900 i 1997. Selv om man må konstatere, at dette tal er særligt højt på grund af 230 forsinkede hollandske anmeldelser, er der stadig 670 anmeldelser i 1997, hvilket er en meget betydelig stigning på 40 % i løbet af et år. Det viser ganske vist, at anmeldelsesproceduren fungerer og at medlemsstaterne overholder kravet om anmeldelse, men det er også udtryk for en stigning i antallet af forslag til nationale foranstaltninger, der stiller Kommissionen over for en meget stor overvågningsopgave, som ikke blot GD XV og GD III, men også de andre generaldirektorater er indblandet i på grund af deres tekniske ekspertise. 3. 2. En skærpende omstændighed er, at disse nye nationale initiativer i de seneste år først og fremmest — i 90 % af tilfældene — har koncentreret sig om områder, der i teorien allerede er harmoniseret. Det drejer sig primært om telekommunikationssektoren, landbrugs- og fødevareprodukter, byggesektoren og offentlige ar- bejder, mekanisk konstruktion og transportområdet. De pågældende tekniske foranstaltninger omhandler først C 157/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 5. 98 og fremmest hygiejne, sundhed og sikkerhed, forbruger- beskyttelse og miljø. Der er flere årsager, som kan forklare denne situation. For det første drejer det sig om sektorer og områder, hvor de offentlige myndigheder har mere grund til at regulere end på andre områder, enten på EU-plan eller på nationalt plan. For det andet giver EU’s lovgivning plads til national lovgivning i det omfang, hvor den først og fremmest koncentrerer sig om »væsentlige krav«. Men hvis Kommissionen i forbindelse med sundhed og sikkerhed sørger for, at disse væsentlige krav samtidigt er minimumskrav og maksimumskrav, kan medlemsstaterne af og til føle sig fristet til at mene, at de alligevel kan tilføje supplerende forskrifter, idet de i øvrigt samtidig stadig beholder en reel handlefrihed til at udarbejde regler i forbindelse med forbruger- og miljøbeskyttelse, der er mere vidtgåen- de end de fælles forskrifter. 3. 3. Ud over den brogede forvirring af nationale tekniske regler skal man også nævne udviklingen af nationale og endog regionale mærkninger og varemær- ker, der uden at være juridisk forpligtende kan bidrage til at hindre den fri handel på det indre marked. Den gensidige anerkendelse af nationale certifikater vanskeliggøres også af og til af visse købere, der i praksis bliver ved med at kræve nationale certifikater. Kommissionen har foretaget en analyse af anmel- 3. 4. delserne, og det fremgår, at en tredjedel ikke gav anledning til bemærkninger, mens en tredjedel gav kun anledning til mindre væsentlige bemærkninger, og en tredjedel gav anledning til mere alvorlige bemærkninger, hvilket har fået Kommissionen til at anmode om at få udvidet undersøgelsesperioden inden iværksættelsen af det anmeldte projekt fra tre til seks måneder. Samlet kan man anslå, at en anmeldelse ud af to rummede reelle problemer — mere eller mindre vigtige — i forhold til EU’s lovgivning. I langt de fleste tilfælde rettede medlemsstaterne sig efter Kommissionen, når denne anmodede dem om at ændre projektet eller i det mindste at sikre tilstedeværelsen af en klausul om gensidig anerkendelse for produkter fra andre medlemsstater. importeret 3. 5. Det skal også bemærkes, at medlemsstaterne gennem anmeldelsesproceduren selv har fået mulighed for at kontrollere hinanden, og at de fremsender udførlige udtalelser til Kommissionen om de initiativer, som de finder problematiske. De opfordres således til at udøve en slags fælles kollektiv kontrol, og det gør de også rent faktisk, eftersom de griber ind lige så ofte som Kommissionen, hvilket viser at proceduren er nyttig. marked, som tværtimod er blevet betydeligt mindre omfattende i løbet af de seneste år. Der er to årsager til, at EU’s lovgivning har fået et mindre omfang. For det første er størstedelen af de direktiver, som er nødvendige for det indre markeds funktion, tidligere blevet vedtaget i forbindelse med 1992-programmet. For det andet har man i de sidste par år lagt vægt på at forenkle EU’s lovgivning, blandt andet i anbefalingerne i Molitor- rapporten, som har tilskyndet Kommissionen til at koncentrere forslagene om de væsentligste punkter (»bedre lovgivning«) og til at fremsætte færre nye forslag end tidligere. 3. 7. Men befinder sig derfor i en situation, som er kvantitativt ude af balance. I løbet af perioden 1992-1994 vedtog medlemsstaterne 1 346 nationale foranstalt- ninger, mens EU i samme periode kun vedtog 116 foranstaltninger. Og de lande, der har lagt størst vægt på at understrege behovet for at begrænse EU’s regler (som f. eks. Storbritannien, Tyskland og Frankrig), er paradoksalt nok dem, der har anmeldt flest nye nationale forslag. Desuden bestræber EU’s lovgivning sig grund- læggende på at fjerne regler, eftersom den sigter mod at ændre 15 forskelligartede systemer til et enkelt, mens de nationale regler i princippet kun tilføjer nye foranstalt- ninger til de allerede eksisterende uden at afskaffe nogen (selv om disse foranstaltninger også kan have deres berettigelse i en given sammenhæng, f. eks. for borgerne eller forbrugerne). 4. Grunde til at rette op på situationen 4. 1. Medmindre man kan iværksætte effektive foran- staltninger til at forebygge nye hindringer i opløbet, vil færdiggørelsen af det indre marked være lige som at bevæge sig hen imod en horisont, der bliver ved med at være langt væk, uanset hvor meget man bevæger sig (selv om det er uundgåeligt, at der vil være nationale og/eller regionale forskelle på et indre marked, der er »færdiggjort«). Selv når de vigtigste direktiver er vedtaget, vil det således fortsat være et problem at få det indre marked til at fungere godt, og der skal findes »selvkorrigerende løsninger«. 4. 2. Lovgivningen om det indre marked skal gøres lettere, enklere og klarere, men man kan ikke finde nogen tilfredsstillende løsning på dette problem, hvis man ikke gennemfører analyser og iværksætter initiati- ver angående reglerne på nationalt og regionalt niveau. 3. 6. Det skal endelig understreges, at stigningen i antallet af nationale foranstaltninger falder sammen med en modsat udvikling i EU’s lovgivning for det indre 4. 3. Det synes også nødvendigt, at medlemsstaterne ændrer adfærd efterhånden som tidspunktet for euroens gennemførelse nærmer sig. Ligesom stabilitets- og vækst- pagten kræver konvergens mellem de økonomiske poli- 25. 5. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 157/39 tikker og finanspolitikkerne, burde det indre markeds funktion med en fælles valuta medføre en højere grad af konvergens mellem de nationale lovgivninger og forvaltningsprocedurer, og man kan forestille sig, at man i højere grad vil tænke europæisk. Desuden skal man også sikre en øget gennemsig- 4. 4. tighed i de nye nationale foranstaltninger for at undgå risikoen for en fejludvikling, som to nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten fra 1997 i givet fald kan medføre. Den nye traktat giver nemlig ikke blot medlemsstaterne mulighed for at opretholde, men også at indføre nationa- le bestemmelser, som er strengere end EU’s lovgivning (artikel 95, stk. 5, tidligere 100 A, stk. 4), selv om artikel 95, stk. 3, (tidligere artikel 100 A, stk. 3) i forvejen sikrer borgerne i medlemsstaterne et højt beskyttelsesniveau. Kommissionen kan fortsat kontrol- lere disse foranstaltninger i en periode på seks måneder, men efter denne periode anses Kommissionens godken- delse for underforstået. For det andet kan medlemsstater- ne i henhold til artikel 176 (tidligere artikel 130 T) skærpe de foranstaltninger, som EU har vedtaget på det miljømæssige område i henhold til artikel 176 (tidligere artikel 130 S). 4. 5. Endelig vil dette problem få et større omfang i forbindelse med den kommende udvidelse, som vil forøge medlemsstaternes muligheder for at iværksætte nye hindringer på nationalt plan. Man bør altså nå til enighed om passende løsninger og iværksætte dem inden udvidelsen. 4. 6. Man skal således på et langsigtet og tilfredsstillen- de grundlag styrke sammenhængen mellem de betingel- ser, som er nødvendige for et velfungerende indre marked, og hensynet til forbrugerbeskyttelse, miljøbe- skyttelse og subsidiaritetsprincippet. Denne sammen- hæng bør bygge på foranstaltninger, der sikrer en friere handel, en enklere lovgivning, en højere grad af overensstemmelse mellem de nationale foranstaltninger og i det hele taget en højere grad af gennemsigtighed på hele det indre marked. 5. Anbefalede aktioner på nationalt plan 5. 1. Generelt er det nødvendigt, at medlemsstaterne ændrer deres holdning til den overdrevne udarbejdelse af regler. Det Europæiske Råd har allerede anerkendt nødvendigheden af en udvikling i retning af færre og enklere regler i medlemsstaterne. Det er således vigtigt, at medlemsstaterne selv lever op til anbefalingerne i Molitor-rapporten, til EU- institutionerne: Der skal bringes orden i den gældende lovgivning, der skal indføres mindre ny lovgivning, og den gældende lovgivning skal forenkles. Medlemsstater- ne skal opfordres til hvert år at forelægge en rapport for Kommissionen, som opsummerer deres bidrag til at begrænse og forenkle lovgivningen i Europa. Kommis- sionen vil så kunne udarbejde et sammendrag til Rådet. som henvendte sig 5. 2. Især bør medlemsstaterne vedtage færre nationa- le regler på de områder, som er underlagt harmonise- ringsforanstaltninger på EU-plan. Dette vedrører i første række den nationale gennemførelse af direktiverne, hvor medlemsstaterne skal passe på ikke at udarbejde for omfattende administrative forskrifter, der går længere end direktivets oprindelige mål. 5. 3. Når en medlemsstat vedtager nationale foran- staltninger, som kan påvirke det indre marked, burde det i princippet være påbudt at indarbejde en standard- klausul — fælles for alle medlemslandene — i disse regler, som tydeligt gør opmærksom på, at der er gennemført kontrol i forbindelse med en anmeldelse, og at man så effektivt som muligt tager skridt til at undgå hindringer for import af varer, som frit kan produceres og forhandles i andre medlemsstater. 5. 4. Man bør også sikre, at de nationale organer med ansvar for standardisering i praksis afholder sig fra at vedtage standarder på et område, hvor man er ved at udarbejde en europæisk standard. 5. 5. På nationalt plan bør man også styrke de folke- valgtes, embedsmændenes, domstolenes og juristernes kendskab til det indre marked, særlig princippet om ligestilling af borgere fra andre EU-lande, som endnu ikke har vundet indpas i de nationale forvaltningskultu- rer (f. eks. regler for social sikring, beskatning, spørgsmål i tilknytning til bopæl osv. ). Denne nødvendige oplys- ningsindsats bør også omfatte det lokale og regionale niveau, hvor man ofte kan konstatere et manglende kendskab til EU’s lovgivning. Som eksempel kan nævnes, at den konkrete gennemførelsen af den gensidige an- erkendelse af kvalifikationer eller EU-borgeres opholds- tilladelse ofte kræver, at man henvender sig direkte til de kompetente myndigheder. Der skal også gøres en indsats for at informere 5. 6. EU-borgere fra andre medlemslande, således at de nemmere kan få kendskab til de administrative procedu- rer, og således at det i praksis bliver lettere at udnytte den fri etableringsret i EU. EFTA-landene, der allerede deltager i et nært 5. 7. samarbejde om at overtage den gældende EU-lovgivning, og i så høj grad som muligt også ansøgerlandene, der gradvis skal indarbejde EU’s gældende lovgivning i deres egen lovgivning, bør tilskyndes til at træffe lignende foranstaltninger, og Kommissionen bør iværksætte pas- sende opfølgende foranstaltninger. C 157/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 5. 98 6. Anbefalede aktioner på EU-plan 6. 1. For det første ville ovenstående anbefalinger til medlemsstaterne lettere kunne iværksættes, hvis der var tale om en fælles forpligtelse som f. eks. en adfærdsko- deks for medlemsstaterne. En sådan adfærdskodeks kunne være en henstilling fra Rådet, som skulle overvåges af Kommissionen. 6. 2. Man skal være klar over, at der er grænser for, hvor meget EU’s lovgivning kan begrænses, især når man tager højde for, at medlemsstaterne selv bliver ved med at vedtage for mange love og udarbejde for mange regler. En af metoderne til at begrænse og forenkle lovgivningen i Europa består i at holde EU-lovgivningen på et niveau, der er tilstrækkeligt højt til at fremme tilnærmelsen mellem de nationale lovgivninger. Men først og fremmest skal den gøres mere effektiv. 6. 3. Man må først konstatere, at harmoniseringen mister en stor del af sin effektivitet, når den kun pålægger medlemsstaterne et minimumsniveau, men giver dem mulighed for selv at gå længere. Det er ofte tilfældet i forbindelse med harmonisering, særlig i forbindelse med miljø- og forbrugerbeskyttelse, hvor medlemsstaterne kan udarbejde nationale regler, der er mere vidtgående end de europæiske regler. Denne asymmetri kan gøre harmoniseringen betydelig mindre effektiv, eftersom afvigelserne kan skade en ensartet anvendelse af EU- retten og dermed den fri bevægelighed for varer, perso- ner, tjenesteydelser og den fri etableringsret på det indre marked. Man bør gøre harmoniseringen mere effektiv, og på en række områder, hvor en sådan fremgangsmåde er relevant, skal man overveje i højere grad at gøre brug af forordninger frem for direktiver. Sådanne foranstaltninger, der begrænser mulighederne for sup- plerende og indbyrdes modstridende nationale regler, vil uden tvivl i høj grad kunne bidrage til at begrænse og forenkle lovgivningen i Europa. Medlemsstaternes opbakning til denne nye type forskrifter, der garanterer, at de faktisk bliver gennemført, kan fremmes ved en forudgående konsultationsprocedure, der skal være effektiv og grundig, og som ud over medlemsstaterne skal omfatte alle de grupper, som bliver berørt af de planlagte foranstaltninger. Proceduren skal også omhandle de mest egnede metoder til gennemførelsen. 6. 4. Man bør også underkaste mulighederne for at anvende åbne eller valgfrie direktiver en nærmere undersøgelse. I en række tilfælde overlades meget betydelige »rest«-beføjelser til medlemsstaterne i forbin- delse med gennemførelsen af visse direktiver (f. eks. har de mulighed for at vælge, om de vil tillade eller forbyde en række produkter eller stoffer, som optræder på EU-lister). Selv om det kan være nødvendigt at bevare en vis smidighed i forbindelse med gennemførelsen af direktiverne, skal man undgå, at dette modarbejder harmoniseringen. Man bør altså anvende disse valgfrie direktiver i et mere begrænset omfang. 6. 5. Proceduren for forudgående information og an- meldelse af forslag til foranstaltninger bør også omfatte tjenesteydelser, der på nuværende tidspunkt ikke falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 83/189/EØF. Et første skridt i den rigtige retning ville være, at Rådet og Kommissionen hurtigt vedtager Kommissionens forslag om at udvide det til at omfatte tjenesteydelser, der knytter sig til informationssamfundet (1). 6. 6. Kommissionen bør ligeledes konsultere de euro- pæiske repræsentanter for de sektorer, som bliver berørt af de anmeldte forslag til nationale foranstaltninger. Anmeldelserne af nationale forslag til foranstaltninger skal ligeledes være tilgængelige for alle interesserede parter, hvilket kan ske ved hjælp af en database på Internettet. Denne database bør også give brugerne af det indre marked et samlet overblik over de gældende nationale foranstaltninger på det indre marked. I forbindelse med gensidig anerkendelse må man 6. 7. konstatere, at den ikke altid fungerer effektivt på områder, hvor der ikke findes europæiske standarder, hvilket bidrager til at bevare hindringerne på EU’s marked. En række kontrolprocedurer er endnu ikke anerkendt, især for fødevarer. Desuden har Den Euro- pæiske Organisation for Forsøg og Varemærkning (EOTC) haft problemer med at leve op til sin rolle på en række områder, der interesserer virksomhederne, særlig kvalitetssikringssystemer, hvilket har fået de nationale varemærkningsorganer til at indgå bilaterale aftaler om gensidig anerkendelse. Spørgsmålet om den praktiske gennemførelse af den »gensidige anerkendelse« fortjener således at blive undersøgt ud fra en række forskellige synsvinkler: 6. 7. 1. Kommissionen og medlemsstaterne bør igen iværksætte en omfattende oplysningskampagne om EU- mærkningens betydning, som retter sig mod erhvervsli- vet og de økonomiske beslutningstagere. 6. 7. 2. På europæisk niveau bør man igen arbejde for at styrke gennemsigtigheden i forbindelse med den gensidige anerkendelse af kontrollen med produkternes overensstemmelse. Man har desværre ofte måttet konsta- tere, at produkter underkastes gentagende kontrol i medlemsstaterne, både på de områder, hvor kontrollen er lovpligtig, og på de områder, hvor den er frivillig. Det er meget vigtigt, at der vedtages fælles kvalitetskriterier for kontrollen på europæisk plan. 6. 7. 3. Medlemsstaterne bør generelt betragte leveran- dørernes erklæringer om produkternes overensstemmel- se med væsentlige EU-krav som tilstrækkelige og ikke foretage yderligere kontrol på betingelse af, at der (1) EFT C 158 af 26. 5. 1997. 25. 5. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 157/41 sideløbende kan iværksættes et effektivt system til udveksling af informationer mellem medlemsstaterne om de produkter, der ikke lever op til kravene. I forbindelse med varer fra tredjelande bør systemet være afhængigt af tilstedeværelsen af aftaler om gensidighed. I forbindelse med 6. 7. 4. overensstemmelses- mærkningen er det ikke sjældent at se nationale eller tekniske mærker ved siden af EU-mærkningen. Tilstede- værelsen af mange forskellige mærkninger er ikke i overensstemmelse med målet om forenkling og gennem- sigtighed, som skal være hovedreglen i forbindelse med tekniske handelshindringer. Det ville være meget gavnligt, hvis Kommissionen, medlemsstaterne og de forskellige aktører med tilknytning til udstedelse af overensstemmelsescertifikater overvejer dette spørgsmål nærmere. 6. 7. 5. Endelig bør man styrke kontrollen ved EU’s ydre grænser for at sikre, at EU-mærkningen ikke finder ulovlig anvendelse på importerede produkter, særligt meget almindelige og meget anvendte produkter. 6. 8. For at undersøge, om harmoniseringsdirektiver- ne og foranstaltningerne for at fremme gensidige an- erkendelse virker effektivt i forbindelse med fjernelsen af hindringerne, bør Kommissionen inden for rammerne af iværksættelsen af sin handlingsplan inddrage kriterier for »reel fjernelse af hindringer« på sin »resultattavle«, som omfatter andet og mere end blot en undersøgelse af den juridiske gennemførelse af direktiverne. 7. Konklusion På trods af de ubestridelige fremskridt med hensyn til det indre markeds funktion bliver medlemsstaterne ved med at gennemføre talrige foranstaltninger på nationalt plan på områder, der burde være omfattet af EU’s harmonisering. Denne situation, der pålægger Kommis- sionen et krævende overvågningsarbejde, er foruroligen- de på to måder. For det første viser den, at medlemsstater- ne ikke selv opfylder de mål om begrænsning og forenkling af reglerne, som de kræver på EU-plan. For det andet er den vidnesbyrd om en proces, hvor der hele tiden bliver skabt nye potentielle handelshindringer, selv om proceduren for forudgående anmeldelse gør det muligt at forhindre mange af dem. Det er således nødvendigt at være opmærksom på denne situation og fortsætte analysearbejdet (nye udviklinger, de berørte sektorer, nye hindringers udformning). Hvis fænomenet fortsætter med at udvikle sig i det nuværende tempo, vil det skabe problemer for det indre markeds funktion og vanskeliggøre dets færdiggørelse. ØSU understreger nødvendigheden af hurtigt at iværksætte nye initiativer for at rette op på situationen, både på nationalt plan og EU-plan. 7. 1. På nationalt plan: 6. 9. Ud over de betydelige fremskridt, der allerede er sket i de seneste år, er det ligeledes af afgørende betydning at tilføre yderligere midler til de europæiske udvalg for standardisering, for at få så mange fælles referencer som muligt. 7. 1. 1. Medlemsstaterne bør leve op til EU’s krav om at forenkle og tydeliggøre reglerne i Europa, og de skal hvert år præsentere en rapport, der opsummerer deres bidrag på området. 6. 10. I forbindelse med arbejdstagernes fri bevægelig- følge op på »Flynn«- hed er det nødvendigt at handlingsplanen (1), der bygger på »Veil-gruppens« an- befalinger fra marts 1997. Endelig må det konstateres, at det i første række 6. 11. går ud over de små og mellemstore virksomheder — efter EU-definitionen repræsenterer de 99,8 % af alle virksomheder i EU — når det indre marked ikke fungerer efter hensigten. Hindringerne er specielt belastende for de helt små virksomheder og håndværksvirksomheder- ne, som ikke råder over de nødvendige juridiske, menneskelige og finansielle ressourcer. Tusinder og atter tusinder af virksomheder går på denne måde glip af de fordele, som var stillet i udsigt med det store enhedsmarked. ØSU skal derfor opfordre Kommissionen og medlems- staterne til at igangsætte en oplysningskampagne, som giver de små virksomheder indsigt i deres rettigheder på det indre marked, samt til med henblik herpå at styrke deres navnlig Euro-Info- Centrene. informationsstrukturer, (1) KOM(97) 586 endelig udg. , 12. 11. 1997. De bør i forbindelse med gennemførelsen af 7. 1. 2. direktiverne være særligt opmærksomme på ikke at udarbejde for omfattende administrative forskrifter, som er mere vidtgående end direktivernes mål. 7. 1. 3. Forslagene til nationale foranstaltninger, der kan påvirke det indre marked, bør indeholde en stan- dardklausul, som tydeligt gør opmærksom på, at der er gennemført kontrol i forbindelse med en anmeldelse, og at man så effektivt som muligt tager skridt til at undgå hindringer for import af varer, som frit kan produceres og forhandles i andre medlemsstater. 7. 1. 4. Der skal iværksættes initiativer, der sigter mod at bevidstgøre og uddanne de folkevalgte, embedsmæn- dene og juristerne i medlemsstaterne om det indre markeds krav. 7. 1. 5. Borgere fra andre EU-lande skal have ret til mere klar information om de procedurer, som anvendes, særligt i forbindelse med en forenkling af etablerings- retten. C 157/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 5. 98 7. 1. 6. De europæiske lande, som er tilknyttet det indre marked (EFTA, ansøgerlandene), skal tilskyndes til at iværksætte lignende foranstaltninger. 7. 2. På EU-plan: 7. 2. 1. For det første kunne gennemførelsen af de ovenfor nævnte henstillinger til medlemsstaterne lettere gennemføres, hvis der var tale om en fælles forpligtelse, f. eks. i form af en adfærdskodeks for medlemsstaterne. EU’s lovgivning bør holdes på et niveau, 7. 2. 2. som sikrer en effektiv tilnærmelse af de nationale bestemmelser. 7. 2. 3. På en række områder, hvor denne fremgangs- måde er relevant, skal direktiverne give plads for forordninger efter konsultation med alle de berørte parter. 7. 2. 4. Man bør kun anvende åbne eller valgfrie direktiver i begrænsede tilfælde, hvor der foreligger særlige grunde. 7. 2. 5. Den forudgående anmeldelse af forslag til foranstaltninger skal udvides, så den ikke blot omfatter varer, men også tjenesteydelser, i første omgang tjeneste- ydelser, der knytter sig til informationssamfundet. Bruxelles, den 25. marts 1998. 7. 2. 6. Repræsentanterne for de forskellige europæi- ske erhvervsgrene og organisationer skal rådspørges om disse anmeldelser, som desuden skal kunne konsulteres på en database på Internettet, hvor det også ville være ønskværdigt at give overblik over de gældende nationale foranstaltninger på det indre marked. 7. 2. 7. Der skal igangsættes en ny oplysningskampag- ne om EU-mærkningen, gennemsigtigheden i forbindelse med den gensidige anerkendelse af overensstemmelses- kontrollen skal styrkes, og kontrollen ved de ydre grænser skal i højere grad harmoniseres. Leverandører- nes erklæringer om overensstemmelse bør være tilstræk- kelige, idet de dog skal suppleres af et effektivt system til udveksling af oplysninger på EU-plan om de varer, der ikke lever op til kravene. Kommissionens »resultattavle« for direktiver- 7. 2. 8. nes gennemførelse bør også omfatte kriterier for »reel fjernelse af hindringer«. 7. 2. 9. De midler, som står til rådighed for de europæi- ske udvalg for normalisering, skal styrkes for at få så mange fælles referencer som muligt. 7. 2. 10. lighed skal der følges op på »Flynn«-handlingsplanen. I forbindelse med arbejdstagernes frie bevæge- 7. 2. 11. Der bør igangsættes en oplysningskampagne med sigte på de små og mellemstore virksomheder, og Euro-Info-Centrenes midler bør styrkes. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg 25. 5. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 157/43 BILAG I til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse Følgende afsnit i sektionens udtalelse udgik p. g. a. ændringsforslag, forsamlingen vedtog, men opnåede dog mere end en fjerdedel af de afgivne stemmer. Punkt 6. 3 Man bør gøre harmoniseringen mere effektiv, og på en række tekniske områder, hvor en sådan fremgangsmåde er relevant, skal man overveje i højere grad at gøre brug af forordninger frem for direktiver, eller i givet fald at vedtage mere forpligtende direktiver, der ikke blot skal opstille minimumskrav, men også maksimumskrav. Sådanne foranstaltninger, der begrænser mulighederne for supplerende og indbyrdes modstridende nationale regler, vil uden tvivl i høj grad kunne bidrage til at begrænse og forenkle lovgivningen i Europa. Medlemsstaternes opbakning til denne nye type forskrifter, der garanterer, at de faktisk bliver gennemført, kan fremmes ved en forudgående konsultationsprocedure, der skal være effektiv og grundig, og som ud over medlemsstaterne skal omfatte alle de grupper, som bliver berørt af de planlagte foranstaltninger. Proceduren skal også omhandle de mest egnede metoder til gennemførelsen. Afstemningsresultat om fjernelse af afsnittet i kursiv For: 45, imod: 26, hverken for eller imod: 8. Punkt 7. 2. 1 »For at lette gennemførelsen af sine henstillinger bør Rådet forpligte medlemsstaterne f. eks. i form af en henstilling, der omfatter en adfærdskodeks, for at undgå at skabe nye, uønskede hindringer i medlemsstaterne. « Afstemningsresultat om fjernelse af punktet For: 52, imod: 30, hverken for eller imod: 5. C 157/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 5. 98 BILAG II til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse Status over medlemsstaternes anmeldelser i 1997 Anmeldelser (Artikel 8, stk. 1) Bemærkninger (Artikel 8, stk. 2 + artikel 7 i EØF/EFTA-aftalen) Udførlige udtalelser (Artikel 9, stk. 1) Påtænkte direktiver (Artikel 9, stk. 2 + artikel 9, stk. 2 bis) Medlemsstat Anmel- delser Bemærkninger Udførlige udtalelser Påtænkte direktiver MS KOM EFTA MS EFTA 9. 2 9. 2bis Nederlandene Østrig Tyskland Storbritannien Belgien Frankrig Danmark Spanien Italien Sverige Finland Grækenland Portugal Irland Luxembourg EU i alt 1 342 106 99 71 59 51 40 35 31 23 22 12 7 3 53 20 18 11 8 32 18 10 9 3 5 6 6 1 5 24 2 6 1 3 11 11 1 61 29 11 6 38 16 24 8 9 11 7 9 3 2 29 8 11 1 1 18 2 2 14 1 6 8 6 19 4 3 33 6 8 4 7 5 2 2 2 901 200 234 64 101 101 1 1 1 2 MS = EU-medlemsstater. KOM = Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Liittymistä edeltävän strategian lujittaminen"

eurovoc_concepts:
EU relations
European integration
accession to the European Union
enlargement of the Union

text: C 157/58 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Liittymistä edeltävän strategian lujittaminen” (98/C 157/14) Talous- ja sosiaalikomitea päätti täysistunnossaan 11. joulukuuta 1997 antaa työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan mukaisesti lausunnon aiheesta ”Liittymistä edeltävän strategian lujittaminen”. Asian valmistelusta vastannut ulkosuhteiden, kauppapolitiikan ja kehitysyhteistyön jaosto antoi lausuntonsa 13. maaliskuuta 1998. Esittelijä oli Filip Hamro-Drotz. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. maaliskuuta 1998 (25. päivän istunto) pitämässään 353. täysistunnossa seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 98 ääntä puolesta, 1 vastaan ja 1 pidättyi äänestyksestä. 1. Johdanto Luxemburgin Eurooppa-neuvosto teki joulukuussa 1997 tarpeelliset päätökset laajentumisprosessin yleiseksi käynnistämiseksi. Päätökset perustuvat komission lausuntoihin (1), ministerineuvoston asianomaisiin 27. 11. 1997 ja 8. 12. 1997 tekemiin päätöksiin sekä puheen- johtajiston Eurooppa-neuvostolle antamaan kertomuk- seen. Taustalla on myös komission tekemät raportit hakijamaiden taloudellisesta tilasta ja kehitysnäky- mistä (2). Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostetaan aiheen suurimpia haasteita: ”Tulevina vuosina tulee valmistaa hakijamaat unioniin liittymistä varten ja varmistaa, että unioni laajentumi- on seen – –” (3). valmistautunut kunnolla Komissio on ryhtynyt asiaankuuluviin valmisteluihin ja valmistelustrategiaa ryhdyttiin saattamaan voimaan maaliskuussa 1998. Liitteessä on esitetty lujitetun valmistelustrategian ydin- kohdat ja ajankohtainen tilanne. Komitea on tällä perusteella viime vuosina osallistunut tiiviisti EU:n toimintaan suhteiden tiivistämiseksi KIE- maihin. Tämä on saanut etusijan komitean toiminnassa. Komitea on valmistellut ja hyväksynyt lukuisia lausunto- ja ja kertomuksia antaakseen rakentavia neuvoja niille EU:n viranomaisille, jotka ovat tämän haasteen edessä. Talous- ja sosiaalikomitea on viime vuosina osallistunut KIE-maiden kanssa tehtävän yhteistyön tiivistämiseen myös mm. kuulemalla useita kertoja (Brysselissä, Varso- vassa, Tallinnassa jne. ) hakijamaiden talous- ja yhteis- kuntaelämän toimijoiden edustajia. Komitea on tavan- nut näitä edustajia muissakin toimintaansa liittyvissä yhteyksissä valmistellakseen lausuntoja. Se järjesti ta- paamisen esimerkiksi Wienin ja Helsingin ”Kansalaisten Eurooppa” -konferenssien aikana. Komitea on lisäksi luonut ja voimistanut kahdenkeskisiä yhteyksiä näistä maista tulevien ryhmittymien kanssa muun muassa perustamalla yhteisiä neuvoa-antavia komiteoita eräi- den maiden toimijoiden kanssa. Tehdyt havainnot ja päätelmät on rekisteröity erikseen ja ne on otettu asianmukaisesti huomioon komitean em. lausunnoissa ja kertomuksissa. 2. TSK:n aiempi aiheeseen liittyvä toiminta 3. Päätelmät ja suositukset Yhdentyvä Eurooppa, jossa tulevien sukupolvien elin- ja toimintaolosuhteet paranevat, on aina kuulunut talous- ja sosiaalikomitean toiminnan perustavoitteisiin. Tämän lausunnon tarkoituksena on antaa neuvoja, ehdottaa toimenpiteitä ja painopisteitä Euroopan unio- nin aloittaessa liittymistä edeltävän strategian lujittami- sen maaliskuussa 1998. (1) Agenda 2000, vol I ja II sekä yhteenvedot ja päätelmät jäsenyyshakemuksista. Komission ehdotus Neuvoston ase- tukseksi (EY/Euratom) avusta EU:n jäsenyyttä hakeneille KIE-maille osana liittymistä valmistelevaa strategiaa. (2) European Economy, Supplement C N 3 and 4 (ISSN 1027-2097). (3) C/97/400. Lausunto tukeutuu TSK:n aikaisemmissa asiaa koske- vissa lausunnoissa esittämiin päätelmiin toistamatta niitä tai viittaamatta suoraan niihin. Koska komitean tarkoituksena on jatkaa osallistumistaan unionin laajen- tumisen valmisteluprosessiin, keskitytään tässä lausun- nossa komitean mielestä prosessin aloittamisvaiheen kannalta keskeisimpiin kysymyksiin. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/59 3. 1. TSK yhtyy Eurooppa-neuvoston esittämiin liitty- misprosessin keskeisimpiin periaatteisiin, mm. : hakija- maat osallistuvat liittymisprosessiin yhtäläisin edellytyk- sin ja kriteerein, kukin hakijamaa etenee omaa tahtiaan valmistautumistasonsa mukaisesti, liittymisneuvottelu- jen käynnistäminen edellyttää, että hakijamaa täyttää Kööpenhaminan Eurooppa-neuvoston päättämät kri- teerit, ja että hakijamaa on siirtänyt unionin säännöstön osaksi kansallista lainsäädäntöään ja että sitä tosiasialli- sesti myös sovelletaan liittymisen ajankohtana. Kaikkien osapuolten tavoitteena tulee olla, että liittymi- sen yhteydessä voidaan ainoastaan poikkeustapauksissa hyväksyä tilapäisiä siirtymätoimenpiteitä. Nämä periaatteet korostavat liittymistä edeltävän strate- gian lujittamisen merkitystä ja TSK:n mielestä tuleva laajentuminen tulee pääosiltaan riippumaan siitä, miten hyvin tämän strategian voimaansaattamisessa onnistu- taan alusta alkaen. TSK kannattaa myös liittymistä edeltävän lujite- 3. 2. tun strategian rakennetta, mutta haluaa kiinnittää huo- miota seuraaviin kohtiin: – liittymistä valmistelevan maakohtaisen kumppanuu- den mahdollisimman konkreettinen ja realistinen määrittely tulee olemaan avainasemassa ja sen valmis- telujen ja voimaansaattamisen merkitystä tulee tämän vuoksi painottaa. Tätä varten tulee hakijamaakohtai- sesti asettaa selkeitä poliittisia, taloudellisia, sosiaali- sia (mm. työllisyyden huomioonottavia) ja sektori- kohtaisia (mm. maatalouden ja ympäristön osalta) sekä alueelliseen yhteistyöhön tähtääviä tavoitteita. TSK toteaa tyydytyksellä, että komission 4. 2. 1998 ehdottamat maakohtaiset kumppanuuslinjaukset seu- raavat näitä periaatteita. Keskeistä huomiota tulee kiinnittää kumppanuuksien seurantaan, raportointiin niiden toteutumisesta ja toimintaohjelmien tarkista- miseen, mistä todennäköisesti kehittyy jatkuva pro- sessi; – kumppanuusprosessissa, joka useassa tapauksessa todennäköisesti kestää kauan, tulee kiinnittää huo- miota myös siihen tosiasiaan, että unionin acquis muuttuu jatkuvasti mm. unionin sisäisen koheesion, sisämarkkinoiden toimivuuden lujittamisen ja rahalii- ton toteutumisen mukaan. Hakijamaissa on aikaan- sopeutumiskykyä saatava yhteistyössä riittävästi myös näihin muutoksiin. Samalla tulee varmistaa, ettei unionissa saavutettua acquis”ta vaaranneta ja ettei unionin sisäinen koheesio heikkene laajentumis- valmistelujen ja aikanaan toteutettavan laajentumisen yhteydessä tai näiden seurauksena; jen aikana että liittymisten jälkeen. Toimintasuunni- telmien tulee rakentua realistiseen rahoituskehykseen ja olemassaoleviin tai tiedossaoleviin varoihin. Uusia rahoituslähteitä tulee pyrkiä ottamaan käyttöön, mm. vakiinnuttamalla pankkijärjestelmiä ja vahvistamalla pörssimarkkinoita, joiden avulla voidaan houkutella sekä koti- että ulkomaista yksityistä pääomaa. Mutta samalla tulee sopia tällaisen rahoituksen tarkoista ehdoista, hakijamaiden takaisinmaksusuunnitelmis- ta, yksityisten investointien turvasta jne. Vakaan omistusoikeuden aikaansaaminen on edellytys vii- meksimainitulle asialle. On oikein, että rahoitustarve ja -kohteet (mm. ympäristöparannukset) määritellään maakohtaisesti jatkuvasti tarkoin, pääasiallisten tar- peiden ja tilannekohtaisen edistymisen pohjalta. Ra- hoituksen tulee perustua siihen, miten maa on edisty- nyt prosessissa. Pharen ja eri rahastojen uusia instru- mentteja tulee myös jatkuvasti kehittää tuen tehok- kuuden parantamiseksi ja hyvin toimiva koordinaatio eri rahoitusvälineiden kesken on varmistettava alusta alkaen. Euroopan Investointipankin laina- ja Euroo- pan Investointirahaston takausmahdollisuuksia tulee lisätä ja jo aloitettua yhteistyötä tulee kehittää EBRD:n ja Maailmanpankin kanssa; – koska on todennäköistä, että laajentumisen valmiste- luprosessi tulee olemaan hyvin monivivahteinen ja raskas sekä etenemään eritahtisesti, on unionin hallin- nointi alkaen mahdollisimman kestäväksi, ja siihen tulee varata riittävästi resursseja. Valmistelu- ja päätöksentekoprosessi on tehtävä avoi- meksi ja yhdenmukaiseksi prosessiin osallistuvien eri yksiköiden kesken. tehtävä alusta Komitea kannattaa varauksetta myös Kyprosta 3. 3. koskevaa liittymistä edeltävää strategiaa siinä muodossa kuin se Luxemburgissa määriteltiin. TSK kannustaa kaikkia osapuolia edesauttamaan Kyproksen kahden väestöryhmän suhteiden saamista toimiviksi. Se auttaisi luomaan uudelleen väestöryhmien välisen luotta- muksen. 3. 4. TSK kehottaa EU:ta ja Turkkia voimistamaan määrätietoisesti ja aktiivisesti yhteistyötään. Tavoittee- na on edistää olosuhteita siten, että Turkkia koskevaa liittymistä edeltävää strategiaa voidaan mahdollisim- man pian vahvistaa. – on syytä äärimmäisen tarkasti jatkuvasti arvioida ja seurata laajentumisvalmistelujen rahoitusedellytyksiä sekä välttää päätöksiä jotka johtaisivat kestämättö- miin rahoituksellisiin seuraamuksiin sekä valmistelu- Komitea aikoo avustaa tätä prosessia mm. TSK:n ja Turkin eri etupiirien edustajien välisen neuvoa-antavan sekakomitean toiminnan kautta. C 157/60 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 3. 5. Euroopan unionin tulee myös kiinnittää yleisem- min laajentumisvalmistelujen edetessä enenevästi huo- miota rajatylittävän ja alueyhteistyön kehittämiseen sekä hakijamaiden kesken että näiden lähinaapureihin, jotka pysyvät EU:n ulkopuolella. omilla kotimarkkinoillaan. Se edellyttää myös haki- jamaiden infrastruktuurien vahvistamista laajalla rintamalla ja näiden maiden sisällyttämistä toimiviin euroopanlaajuisiin kuljetusverkostoihin. Näin vai- kutetaan myös työllisyyteen, hyvinvointiin ja työelämän olosuhteisiin. On vaikutettava siihen, että hakijamaiden keskinäiset taloudelliset, yhteiskunnalliset, kulttuuriset ja poliittiset yhteydet eivät pääse katkeamaan, vaan vahvistuvat. Komitea ehdottaa, että Euroopan unioni jatkaa toimin- tasuunnitelmien muodossa antamaansa vahvaa tukea hakijamaiden välisen kauppavaihdon ja yhteistyön ke- hittämiselle etenkin raja-alueilla ja naapurivaltioiden kesken. Strategian pääasiallisina haasteina on valmistaa hakija- maita jäsenyyteen unionissa sekä valmistaa unionia itseään ja sen nykyisiä jäsenmaita laajentumiseen. Sekä unionin jäsenmaiden että hakijamaiden kansalaisten, elinkeinoelämän ja muiden toimijoiden hyvä tietämys tulevasta laajentumisesta, EU-jäsenyydestä ja näiden seurauksista on tässä mielessä avainasemassa. 3. 6. TSK yhtyy Eurooppa-neuvoston toteamukseen, että laajentuminen riippuu myös unionin omasta valmiu- desta ottaa uusia jäseniä ja sen toimielinten toiminnan parantamisesta Amsterdamin sopimuksen määräysten mukaisesti. Tätä asiaa koskevaa hallitusten välistä konferenssia nykyisten jäsenten kesken tulee valmistella liittymistä edeltävän strategian voimaansaattamisen rin- nalla siten, että myös hakijamaat tuntevat ajoissa nämä järjestelyt. Tämän ohella on huolehdittava siitä, että laajentuminen hyödyntää mahdollisimman hyvin ja tasapainoisesti Unionin kaikkia osia, ja että jäsenmaissa on hyvää tietoa ja aktiivista julkista keskustelua laajentumisen eduista ja seuraamuksista. Tuleva laajentuminen on syytä ottaa asianmukaisesti huomioon myös EU:n toiminnassa suhteiden kehittämi- seksi ulkopuolisten tahojen kanssa sekä sen osallistumi- sessa vireilläoleviin neuvotteluihin eri kansainvälisillä foorumeilla, mm. WTO:ssa. Myös laajentumisen vaikutus TSK:hon, sen kokoonpa- noon, toimintaan ja sisäisiin menettelytapoihin on tässä yhteydessä otettava käsittelyyn; komitea on valmis esittämään asiasta oman näkemyksensä. Liittymistä edeltävä lujitettu strategia tulee kes- 3. 7. kittymään kahteen pääasialliseen kohteeseen: a) hallinto- ja oikeusjärjestelmien toimintakyvyn tehos- tamiseen ja b) unionin säännöstön siirtämiseen kansalliseen lainsäädäntöön ja sen täytäntöönpanoon liittyvien investointien tehostamiseen. Viimeksi mainitun koh- dan tavoitteena on parantaa hakijamaan sekä talou- dellisiin että sosiaalisiin arvoihin perustuvaa kan- sainvälistä kilpailukykyä ja sen valmiutta ottaa menestyksellisesti vastaan EU-jäsenyyden mukanaan tuoma yhteismarkkinoiden koveneva kilpailu myös Tämän johdosta TSK kehottaa Unionia saattamaan lujitettu liittymistä edeltävä strategia voimaan laajalla rintamalla sisällyttämällä myös sen taloudellisia ja sosiaalisia toimijoita tähän prosessiin sekä kannustamal- la hakijamaita samanlaisiin järjestelyihin. Elinkeino- elämän, palkansaajien, maatalouspiirien, kuluttajien ja muiden varteenotettavien yhteiskunnallisten eturyhmien näkemykset on syytä ottaa huomioon olosuhteisiin sopivan yhteiskunnallisen vuoropuhelun avulla ja näitä piirejä tulisi kytkeä laajentumisvalmisteluihin sekä kan- sallisella että kansainvälisellä tasolla. TSK on vakuuttu- nut siitä, että alkuun pannun laajentumisprosessin onnis- tumisen mahdollisuudet kasvavat merkittävästi, kun näiden liittymistä edeltävästä strategiasta, liittymistä valmistelevien kump- panuusohjelmien sisällöstä, toteuttamisesta ja seuran- nasta sekä tähän liittyvästä Phare-hallinnosta kyseisten piirien tietoa, kokemusta, yhteyksiä ja näkemyksiä hyödyntäen. näkemyksiä kuullaan piirien EU:n jäsenmaissa käytävien yhteiskunnallisten vuoropu- helujen mukaisten järjestelyjen voimistaminen hakija- maissa kestävällä tavalla, kumppanuuksien sisällön sekä EU-jäsenyyden mukanaan tuomien ehtojen selittäminen hakijamaiden eri piireille edellyttää näiden toimijoiden osallistumista prosessiin. Toimivaan talouteen kuuluvat myös toimivat työmarkkinat ja toimiva yhteiskunnalli- nen vuoropuhelu vakaiden ja itsenäisesti toimivien etupiirien, kuten elinkeinoelämän, palkansaajien, maa- talouspiirien sekä näiden ja valtiovallan kesken. Toimi- van talouden, kansalaisyhteiskunnan, demokratian ja oikeusvaltion periaatteisiin perustuvien uudistusproses- sien tulee siten muodostaa keskeinen osa valmistelustra- tegiassa, ja näitä koskevia rakenteita, tietotaitoa ja muita järjestelyjä tulee luoda ja kehittää hakijamaissa. EU-maiden yhteiskunnallisten toimijoiden panostus ja tuki tähän on korvaamaton. Samalla osallistuminen valmistaa EU:n ja sen nykyisten jäsenmaiden ao. toimi- joita unionin laajentamiseen. TSK:n mielestä EU:n ja sen -jäsenmaiden ao. toimijoilta tulee edellyttää vastuuta niiden osallistuessa prosessiin asetettujen laajentumista- voitteiden saavuttamiseksi. TSK:lla voi olla keskeinen rooli laajentumista valmistelevassa strategiassa ja edellä- mainituissa kysymyksissä. Komitea esittää, että EU tätä varten tukee sen jatkopyrkimyksiä solmia valmistelupro- sessin puitteissa nykyistä läheisempiä ja toimivia, sekä monen- että kahdenkeskisiä suhteita hakijamaiden yh- teiskunnallisiin toimijoihin. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/61 strukturoitua TSK aikoo tässä mielessä saamiensa kokemusten ja yhteyksien perusteella antaa aiheesta lisälausuntoja ja vuoropuheluaan mm. vahvistaa järjestämällä vuotuisia kuulemistilaisuuksia ehdokas- maiden toimijoiden kanssa ja myös tiivistämällä eri tavalla kahdenvälisiä säännöllisiä yhteyksiään ao. toimi- joihin yksittäisissä hakijamaissa. mistarpeista, selittää valmisteluprosessin eri tekijöiden tavoitteita ja ehtoja, parantaa vuorovaikutusta, tukea tarpeellisten yhteiskunnallisten rakenteiden luomista hakijamaissa sekä kanavoida tästä toiminnasta syntyviä näkemyksiä EU:n asiaa hoitaville elimille. Tavoitteena on tukea näin EU:n vireillä olevia laajentumisvalmiste- luja. Tarkoituksena on kuulla hakijamaiden yhteiskunnallis- ten toimijoiden näkemyksiä valmistelustrategiasta ja kumppanuuksista sekä näiden toimivuudesta ja paranta- TSK esittää, että EU hyväksyy tämän toiminnan liitty- mistä edeltävän strategian lujittamisen institutionaali- seksi osaksi. Bryssel, 25. maaliskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS LIITE talous- ja sosiaalikomitean lausuntoon EU:n uusien jäsenvaltioiden mukaantulon valmistelu – sovitun viitekehyksen keskeinen sisältö 1. EU:n laajentumisen valmisteluohjelman kolme tärkeintä toimenpidettä Luxemburgin Eurooppa-neuvosto sopi joulukuussa 1997 seuraavista kolmesta tärkeimmästä toimenpi- teestä laajentumisen valmisteluja varten: 1) Järjestetään vuotuinen Eurooppa-konferenssi [ensimmäinen pidettiin 12. 3. 1998], johon osallistuvat EU:n jäsenvaltiot ja ne Euroopan maat, jotka haluavat liittyä siihen ja joilla on samat arvot ja sisä- ja ulkopoliittiset tavoitteet. Aluksi EU kutsui konferenssiin jäsenyyttä hakeneet KIE-maat, Turkin ja Kyproksen. Konferenssista tulee monenvälinen poliittisen neuvottelun foorumi, jossa käsitellään osanottajia yleisesti kiinnostavia kysymyksiä sekä laajentaa ja syventää heidän yhteistyötään ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, oikeus- ja sisäasioissa ja muilla yhteistä etua koskevilla aloilla, erityisesti taloudellisissa kysymyksissä ja alueyhteistyössä. 2) Käynnistetään [30. 3. 1998] Euroopan unionin perustamissopimuksen O artiklaan perustuva liittymis- johon osallistuvat 10 jäsenyyttä hakenutta KIE-maata ja Kypros (”15+11 ja neuvotteluprosessi, -suunnitelma”). Tämä prosessi koostuu seuraavista osista: a) Hakijamaille vahvistetaan yhtenäinen puitejärjestelmä, ja unionin jäsenvaltiot ovat aina tarvittaessa yhteydessä hakijamaihin. [Neuvosto hyväksyi 26. 1. 1998 yleistä puitejärjestelmää koskevan asetuksen. ] C 157/62 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 b) Toteutetaan liittymistä edeltävän strategian lujittaminen, jonka avulla 10 hakijamaata voivat tulla unionin jäseniksi. Strategian päätekijät ovat liittymiskumppanuudet ja liittymistä edeltävän tuen lisääminen (ks. luku 2). Kyprokselle esitettiin erityistä, hieman erilaista liittymistä edeltävää strategiaa. [Vuonna 1999 suoritetaan strategian ensimmäinen yleistarkistus. ] c) Komission lausunnot (Agenda 2000 liitteineen) muodostavat lähtökohdan, ja liittymisneuvottelut järjestetään seuraavasti: EU järjestää [30. 3. 1998] kahdenvälisiä hallitustenvälisiä konferensseja aloittaakseen liittymisneuvottelut Kyproksen, Unkarin, Puolan, Viron, Tsˇekin tasavallan ja Slovenian kanssa jäsenyyden ehdoista. Jäsenvaltiot päättävät Coreperin ehdotuksesta viipymättä yleisistä neuvottelupuitteista, joissa määri- tellään yksityiskohtaiset menettelylliset järjestelyt tulevia neuvotteluja varten. [Neuvosto päätti näistä lähtökohdista kokouksessaan 13. –14. 3. 1998. ] EU nopeuttaa (samanaikaisesti edellisessä kohdassa mainittujen toimien kanssa), erityisesti unionin säännöstön analyyttisen tarkastelun (”screening”) avulla, neuvottelujen valmistelua Romanian, Slova- kian, Latvian, Liettuan ja Bulgarian kanssa. [3. 4. 1998 alkaen. ] d) Otetaan käyttöön komission säännöllisesti antamiin raportteihin perustuva seurantamenettely, jonka avulla tarkastellaan jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden edistymistä. Tällöin voidaan antaa suositus kahdenkeskisten hallitustenvälisten konferenssien aloittamiseksi. [Ensimmäinen raportti tehdään vuoden 1998 lopussa. ] 3) Tarjotaan Turkille erityisstrategiaa, jolla vahvistetaan, että Turkin liittyminen unioniin on mahdollis- ta. EU:n ja Turkin assosiaationeuvosto tarkistaa strategian erityisesti assosiaatiosopimuksen 28 artiklan pohjalta. [Komissio on maaliskuussa täydentänyt tätä strategiaa tekemällä ehdotuksia yhteistyön tiivistämiseksi useissa erityiskysymyksissä. ] 2. Liittymistä edeltävän strategian lujittamisen keskeinen sisältö Vuoden 1995 Essenin Eurooppa-neuvosto laati Eurooppa-sopimuksiin perustuvan liittymistä valmistele- van strategian ja aloitti suunnitelmallisen vuoropuhelun ja tuen jakamisen Phare-ohjelman kautta. Dublinin Eurooppa-neuvosto päätti vuonna 1996, että strategiaa tulee vahvistaa ja laajentaa koskemaan kaikkia hakijamaita. Luxemburgin Eurooppa-neuvostossa tehtyjen päätösten perusteella Eurooppa-sopimukset ovat unionin ja jäsenyyttä hakeneiden 10 KIE-maan välisten suhteiden pohjana. [Myös kolmea Baltian maata koskevat sopimukset tulivat voimaan 1. 2. 1998. ] Liittymistä edeltävää strategiaa kuvataan yksityiskohtaisemmin komission Agenda 2000-asiakirjassa (1). Lujitetun liittymistä valmistelevan strategian tarkoitus on mahdollistaa kaikkien jäsenyyttä hakeneiden KIE-maiden valmistautuminen jäsenyysneuvotteluihin ja jäsenyyteen sekä yhteisön säännöstön omaksu- minen mahdollisimman suurelta osin jo ennen jäsenyyttä. Strategia keskittyy a) liittymistä valmistelevaan kumppanuuteen ja b) liittymistä valmistelevan tuen lisäämiseen. Liittymistä valmisteleva (maakohtainen) kumppanuus on lujitetun liittymistä valmistelevan strategian keskeinen tekijä. Päämääränä on avustaa yksittäistä hakijamaata käyttämällä kaikkia avun muotoja, jotka perustuvat yksityiskohtaisesti muotoiltuun tärkeysjärjestykseen ja komission valmistelemiin sekä EU:n ja asianomaisen hakijamaan vuosittain hyväksymiin toimintaohjelmiin. Taloudellinen apu, jota annetaan erityisesti Phare-ohjelman kautta, kytketään hakijamaan edistymiseen ja tarkemmin sanoen sen edistymiseen yhteisön säännöstön voimaan saattamisessa. Neuvosto päättää viipymättä kumppanuussuunnitelman luomisesta, ja tämän pohjalta se päättää viimeistään 15. maaliskuuta 1998 kunkin kumppanuuden yksityiskohdista. [Ehdotukset maakohtaisiksi kumppanuuksiksi esitettiin 4. 2. 1998. Niissä esitetään lyhyen tähtäimen (v. 1998 toteutettavat) tavoitteet sekä pidemmän tähtäimen sekä yleiset että sektorikohtaiset tavoitteet. Neuvosto ja Parlamentti hyväksyivät ne artiklan 235 perusteella 23. 2. 1998 ja 10. 3. 1998. ] (1) Agenda 2000 – vol. II DOC/97/7. 25. 5. 98 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 157/63 [Neuvottelujen aloittamiseksi on pyydetty myös yksittäisiä hakijamaita esittämään maaliskuussa toimintasuunnitelmansa siitä, miten maa aikoo saattaa voimaan acquis”n. Valmistelujen muut tekijät ovat: ohjelma keskipitkän tähtäimen taloudellisista painopisteistä, yhteismarkkinoiden toteuttamisen suuntaviivat sekä yhteistyö järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. ] Olennaisesti laajennettu liittymistä valmisteleva tuki jaetaan ennen kaikkea Phare-ohjelman kautta, jonka painopiste on siirretty yhteisöön liittymiseen asettamalla kaksi ensisijaista tavoitetta: hallinnon ja oikeusjärjestyksen kehittäminen (noin 30 %) sekä yhteisön säännöstön voimaansaattamiseksi ja täytäntöönpanemiseksi tehtyjen investointien rahoitus (noin 70 %). Phare on merkittävin KIE-maita koskeva ohjelma, sen talousarvio on 10,5 miljardia ecua vuosiksi 1990–1999. Myös Pharen osuutta ajanjaksoksi 2000–2006 valmistellaan. [Komissio esitti 18. 3. 1998 laajentumisvalmistelujen rahoitusinstru- menttia koskevan asetusehdotuksensa, ISPAn. ] Liittymistä valmisteleva tuki on vuodesta 2000 alkaen sekä maataloustukea että rakennepoliittinen väline, jossa painotukset ovat samantapaisia kuin koheesiorahaston toimissa. Rakennerahastosta on jo varattu 7 miljardia ecua ja YMP:sta 4 miljardia ecua liittymistä valmistelevaan tukeen. Euroopan investointipankki (EIP) päätti äskettäin kaksinkertaistaa tukensa KIE-maille 3,5 miljardiin ecuun seuraavien kahden vuoden aikana. Valmistelevan tuen tärkeänä osana on myös eräiden yhteisön ohjelmien ja tiettyjen komiteoiden hallinnoinnin avaaminen hakijamaille. Päätökset tehdään tapauskohtaisesti


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de directive du Conseil relative à la sauvegarde des droits à pension complémentaire des travailleurs salariés et non salariés qui se déplacent à l'intérieur de l'Union européenne»

eurovoc_concepts:
EU Member State
free movement of persons
pension scheme
self-employment
wage earner

text: C 157/26 FR Journal officiel des Communautés européennes 25. 5. 98 ves analogues prises par le Parlement européen en ce qui concerne l’électricité produite à partir de sources d’énergie renouvelables; afin de favoriser l’octroi de financements au niveau communautaire et national en faveur de plans d’exploita- tion certifiés; 8. 5. 9. la mobilisation des instruments financiers com- munautaires et nationaux, notamment par le recours à des prêts à taux préférentiels, afin d’encourager et de favoriser les investissements dans les nouvelles installa- tions de PCCE, en encourageant la mise en œuvre d’un programme graduel mais précis de fermeture et de modernisation des installations obsolètes; l’adoption d’une méthodologie commune de 8. 5. 10. validation et de certification de la qualité des projets concernant de nouvelles installations de PCCE et/ou, lorsque cela est possible et indiqué, de modernisation des installations existantes, selon des critères communs établissant un seuil minimal d’efficacité, ce également 8. 5. 11. l’étude de la possibilité d’inclure les installa- tions de PCCE dans le futur système éventuel de «crédits d’efficacité» liés aux émissions de gaz à effet de serre, actuellement à l’étude dans le cadre des Nations unies, suite aux décisions de Kyoto; 8. 5. 12. l’octroi, dans le cadre des actions clés qui s’articuleront avec le 5e programme-cadre de RDTD, notamment celles concernant les nouvelles implantations urbaines, les systèmes énergétiques avancés et le traite- ment des eaux, d’une place adéquate aux nouvelles technologies de PCCE, et plus particulièrement aux installations de petites dimensions, flexibles et «décen- tralisables». Bruxelles, le 25 mars 1998. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de directive du Conseil relative à la sauvegarde des droits à pension complémentaire des travailleurs salariés et non salariés qui se déplacent à l’intérieur de l’Union européenne» (1) (98/C 157/07) Le 15 janvier 1998, le Conseil a décidé, conformément à l’article 235 du Traité, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section des affaires sociales, familiales, de l’éducation et de la culture, chargée d’élaborer les travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 12 février 1998 (rapporteur: M. Whitworth). Lors de sa 353e session plénière des 25 et 26 mars 1998 (séance du 25 mars), le Comité économique et social a adopté par 98 voix pour, 4 voix contre et 5 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. Dès la création de la Communauté européenne, la Commission a tenté, conformément à l’article 51 du Traité, d’élaborer des mesures dans le domaine de la sécurité sociale afin de faciliter la liberté de circulation des travailleurs et plus particulièrement de veiller à ce que les travailleurs qui se déplacent d’un État membre à un autre ne soient pas pénalisés. Le règlement (CEE) no 1408/71, sur l’application 1. 2. des systèmes de sécurité sociale aux travailleurs salariés (1) JO C 5 du 9. 1. 1998, p. 4. et non salariés et à leurs familles qui se déplacent à l’intérieur de la Communauté, tentait notamment de supprimer les entraves à la mobilité transfrontalière dans le domaine des pensions légales. Ce règlement, extrêmement complexe, a fait l’objet de plusieurs modifi- cations mais a atteint son objectif dans ce domaine précis. 1. 3. La poursuite d’un objectif similaire dans le domaine des régimes professionnels complémentaires de retraite s’est révélée beaucoup plus difficile. Cela est dû vraisemblablement à l’extrême diversité des accords, des lois et des réglementations en vigueur dans les différents États membres. Toutefois, la résolution de ce problème 25. 5. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 157/27 est une condition essentielle de l’achèvement du marché unique du travail; la proposition de la directive à l’examen vient à point nommé et était attendue depuis longtemps. Article 8: Information. Les affiliés qui se rendent dans un autre État membre doivent bénéficier d’une information adéquate quant à leurs droits et quant aux choix qui leur sont proposés. 1. 4. La Commission a publié en 1991 un document intitulé «Régimes complémentaires de sécurité sociale: la place des régimes complémentaires de retraite dans la protection sociale des travailleurs et leur incidence sur la libre-circulation» (1). Dans son avis sur ce document, le Comité économique et social soulignait un certain nombre de points concernant la coordination des régimes de retraite ainsi que l’acquisition et l’exercice correspon- dant des droits et des possibilités de transfert à l’intérieur de la Communauté; le Comité invitait également la Commission à intervenir à cet égard (2). 2. La proposition de la Commission 2. 1. L’objectif déclaré de la proposition de directive est de veiller à ce que soient protégés de manière adéquate les droits acquis ou en cours d’acquisition des affiliés à des régimes complémentaires de pension qui se déplacent d’un État membre à un autre. La proposition de directive tente d’atteindre ce 2. 2. but au moyen des dispositions suivantes: Article 4: Maintien des droits acquis à pension. Un affilié pour lequel les cotisations à un régime complémentaire de retraite ne sont plus versées lorsqu’il quitte un emploi pour travailler dans un autre État membre ne doit pas perdre le bénéfice des droits acquis au titre dudit régime. Article 5: Garantie des paiements transfrontaliers. Verse- ment de la totalité des droits aux affiliés résidant dans un autre État membre. Article 6: Travailleurs détachés. Les affiliés temporaire- ment détachés par leur employeur dans un autre État membre doivent pouvoir continuer à verser des cotisa- tions à un régime complémentaire de pension dans leur pays d’origine sur une base équivalente à celle qui, en vertu du règlement (CEE) no 1408/71, s’applique aux régimes légaux (12 mois renouvelables). Article 7: Imposition. Les cotisations doivent être traitées par l’État membre d’accueil comme si elles étaient versées à un régime de retraite local. (1) SEC(91) 1332 final. (2) JO C 223 du 31. 8. 1992, p. 13. 3. Observations générales 3. 1. Le Comité économique et social se félicite de la proposition de directive qui constitue un premier pas — modeste — en direction de l’objectif à atteindre, à savoir la liberté totale de circulation dans le domaine des pensions complémentaires. Il reconnaît la complexité de cette question, qui est due à l’extrême hétérogénéité des systèmes de retraite dans les 15 États membres et des lois, des réglementations et des fiscalités qui les régissent. Le Comité prend acte du fait qu’un certain nombre de dispositions de la directive sont déjà applica- bles dans certains États membres. Le maintien des droits acquis à pension tel que 3. 2. stipulé à l’article 4 de la proposition de directive est un exemple de cette situation. Toutefois, le principe selon lequel un travailleur qui se déplace d’un État membre à un autre ne doit être ni pénalisé, ni favorisé par rapport à un travailleur qui demeure dans son État membre d’origine, est fondé et doit être consigné dans la législation communautaire. De même, le paiement des prestations dans 3. 3. d’autres États membres est d’ores et déjà la norme. Le règlement (CEE) no 1408/71 le stipule déjà pour les prestations obligatoires et il est normal que l’article 1er applique le même principe aux prestations complémen- taires. 3. 4. Le Comité estime que la disposition de l’article 6, selon laquelle un travailleur détaché et/ou son employeur peut continuer à cotiser au régime complémentaire de pension de l’État membre d’origine, constitue la caractéristique la plus intéressante de la proposition de directive. Cette disposition bénéficiera grandement aux employés des sociétés multinationales qui, au cours de leur carrière, peuvent être amenés à changer plusieurs fois de résidence; elle permettra également à leurs employeurs de leur offrir des pensions de retraite professionnelle sans coûts supplémentaires et sans devoir recourir à des procédures administratives complexes. 3. 4. 1. Toutefois, le Comité juge beaucoup trop courte la période d’un an prévue par le règlement (CEE) no 1408/71 et estime que cette disposition devrait s’appliquer à la totalité de la période de détachement. Il observe que la recommandation no 16 du 22 décembre 1984 préconise l’extension, avec l’accord de l’employeur, de la période de 12 mois à la durée totale du détachement lorsqu’un travailleur est détaché à l’étranger dans le cadre d’une organisation en raison de ses connaissances et aptitudes particulières, ou du caractère particulier des objectifs de l’entreprise qui l’emploie. Le Comité estime que cette recommandation doit avoir un effet juridique tant dans le cadre du règlement (CEE) no 1408/71 que dans le cadre de la proposition de directive à l’examen. C 157/28 FR Journal officiel des Communautés européennes 25. 5. 98 certains États membres L’article 6. 2 sera utile aux travailleurs détachés 3. 4. 2. dans leurs employeurs) dans la mesure où ils seront dispensés de toute obligation de verser des cotisations à un régime complémentaire dans l’État membre d’accueil s’ils conti- nuent à cotiser dans leur État membre d’origine. (ainsi qu’à 3. 4. 3. Il convient de noter que l’expression «travail- leur détaché» qui figure à l’article 3, alinéa g), est définie par référence au titre II du Règlement (CEE) no 1408/71 de la manière suivante: «Tout travailleur occupé sur le territoire d’un État membre par une entreprise dont il relève normalement et détaché par cette entreprise sur le territoire d’un autre État membre afin d’y effectuer un travail pour son compte». Le terme exclut dès lors les personnes détachées par leur employeur dans un autre État membre afin d’y effectuer un travail pour une autre entreprise. De l’avis du Comité, il ne devrait pas y avoir de différence entre ces deux catégories. 3. 5. L’article 7 découle logiquement de l’article 6. Il revêt une importance toute particulière car il constitue la première tentative de pénétrer cette véritable jungle qu’est la multiplicité des régimes fiscaux auxquels sont assujetties tant les cotisations que les prestations des régimes complémentaires de retraite dans les différents États membres. Des anomalies persisteront toutefois; à titre d’exemple, dans certains cas, un travailleur envoyé du Royaume-Uni en Allemagne ne bénéficierait pas, sur ses cotisations, des déductions fiscales qu’il aurait obtenues s’il était resté au Royaume-Uni. A son retour dans ce pays, les prestations perçues au titre de son activité en Allemagne seraient imposables, ce qui ne serait pas le cas s’il avait été affilié à un système allemand. A` l’inverse, un détachement d’Allemagne vers le Royaume-Uni pourrait se traduire pour le travailleur concerné par une déduction fiscale sur ses cotisations et par une exemption d’impôt sur les prestations à l’arrivée. La Commission devrait encourager les États membres à faire preuve d’une certaine flexibilité dans la recherche d’une approche mutuellement satisfaisante, afin de remédier à ce genre d’anomalies. des affiliés à un régime de retraite complémentaire qui acceptent un emploi dans un autre État membre. Il estime que l’employeur, tout comme les responsables du régime en question, doit être tenu d’informer l’affilié des différentes options possibles et des conséquences de son choix. Comme on l’a vu, la proposition de directive 3. 7. crée une inégalité de traitement entre travailleurs déta- chés selon leur statut (article 6) et, dans le domaine fiscal, entre les affiliés des régimes de retraite professionnelle et les particuliers affiliés à un régime à titre personnel (article 7). Ces distinctions doivent être éliminées dès que possible à l’aide de nouvelles mesures. 4. Observations particulières 4. 1. Chapitre II L’on observera que les régimes professionnels (qui font l’objet de la proposition de directive à l’examen) sont tout à fait séparés et distincts des régimes complémentaires de sécurité sociale existant dans certains États membres; en tant que tels, ils ne font pas partie d’un régime national de sécurité sociale dans ces pays. Les régimes professionnels sont par nature contractuels et font partie du contrat de travail du travailleur. Il serait souhaitable qu’un alinéa supplémentaire soit consacré au rôle des régimes de retraite professionnels dans ce contexte. 4. 2. Article 3, alinéa a L’insertion du verbe «remplacer» est nécessaire pour décrire la situation de certains États membres, dans lesquels il existe des dispositions relatives à la cessation de cotisation. 4. 3. Article 3, alinéa b Remplacer le mot «ou» par le mot «et» dans la première ligne; en effet, les «dispositifs de nature collective ayant la même finalité» sont des concepts distincts. les «régimes professionnels» et 3. 5. 1. L’on remarquera que les dispositions de l’arti- cle 7 s’appliquent uniquement aux affiliés des régimes complémentaires tels que définis à l’article 3, alinéa b, à l’exclusion des particuliers ayant constitué leur retraite à titre personnel. L’on pourrait envisager de considérer ce type de disposition comme assimilable à un régime complémentaire de retraite, notamment dans les États membres où l’employeur y contribue sur une base volontaire ou contractuelle. 4. 4. Article 3, alinéa h La définition de l’expression «État membre d’origine» est insuffisante par rapport à un deuxième détachement ou à un détachement ultérieur. Dans ce contexte, l’État membre d’origine devrait être celui dans lequel le travailleur travaillait immédiatement avant son premier détachement. Le Comité attache une importance toute particu- 3. 6. lière à l’exigence de l’article 8 concernant l’information L’on notera que le terme de maintien «intégral» inclut, par exemple, l’exigence d’indexation des prestations 4. 5. Article 4 25. 5. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 157/29 dans le cas des régimes à prestations définies lorsqu’elle est prévue par le régime en question — comme cela figure au paragraphe 3. 1 de la fiche d’évaluation d’impact du document de la Commission. suggestion formulée au paragraphe 5. 5 de l’avis précité quant à la manière d’aborder cette question et estime qu’il serait souhaitable d’élaborer un calendrier précis à cet effet. 5. Autres recommandations 5. 1. Comme il a été observé au paragraphe 3. 1 ci-dessus, le Comité considère la proposition de directive comme un premier pas modeste vers le but à atteindre, à savoir la liberté totale de circulation dans le domaine des pensions de retraite complémentaire. Le Comité a déjà rappelé, au paragraphe 1. 4, la liste des domaines d’action qu’il avait établie en 1992 dans son avis sur le rôle des régimes de retraite professionnelles et leurs implications pour la liberté de circulation. Dans son avis du 11 décembre 1997 (1) sur le 5. 2. Livre vert de la Commission sur les régimes complémen- taires de retraite dans le marché unique, le Comité formule un certain nombre de recommandations concer- nant des questions qui, si elles ont été mentionnées par la Commission, n’ont pas pour autant été traitées dans la proposition de directive à l’examen. L’on relèvera notamment les points suivants: — les conditions imposées par l’acquisition des droits — en particulier la longueur des périodes nécessaires dans certains États membres; — les difficultés rencontrées pour transférer les droits acquis d’un État membre à l’autre; — les problèmes fiscaux liés à l’acquisition de droits de pension dans plus d’un État membre (les aspects fiscaux sont également traités au chapitre V); la position d’un travailleur employé temporairement dans un autre État membre sans être détaché par sa propre entreprise. 5. 3. L’avis du Comité comportait également un cer- tain nombre de recommandations spécifiques sur l’im- portance des aspects fiscaux pour les retraites complé- mentaires. 5. 4. Le Comité réitère les observations et les recom- mandations qu’il a formulées dans son avis de décembre 1997. Il estime qu’un certain nombre d’autres aspects relatifs au fonctionnement des régimes de retraite profes- sionnels reste à traiter — par exemple la composition des organes de surveillance, la portabilité et le calcul des valeurs de transfert. Il invite la Commission à élaborer et à proposer une série de nouvelles mesures dans ces différents domaines afin de parvenir à l’objectif final, lorsque la nature des régimes le permet, à savoir la «portabilité» totale des pensions de retraite profession- nelle et personnelle, qu’il considère comme un élément essentiel de la libre circulation des personnes sur tout le territoire de l’UE. Il attire de plus l’attention sur la (1) JO C 73 du 9. 3. 1998, p. 109. 5. 5. Le Comité rappelle que dans son avis de 1992, il suggérait la possibilité de définir un modèle de régime professionnel de retraite pour les sociétés européennes, qui serait incorporé le cas échéant au Statut de la société européenne, une fois ce dernier adopté, et envisageait également la création de régimes transnationaux pour l’industrie. Il renouvelle ces suggestions, qui permet- traient de progresser sans chercher pour autant à harmoniser les lois, les réglementations, les pratiques et les dispositions fiscales existantes au niveau national en matière de retraite (2). 5. 6. L’on pourrait également envisager un accord aux termes duquel un régime professionnel de retraite, créé dans le cadre des lois et des règlements d’un État membre comporterait un certain nombre de dispositions accessibles aux travailleurs employés dans d’autres États membres moyennant des prélèvements fiscaux. De la sorte, le fonctionnement du régime, y compris ses contrôles prudentiels et de surveillance, ses exigences en matière de solvabilité et ses règles en matière d’investissement seraient réglementés par des lois et des règlements et conformes aux pratiques de l’État membre d’origine; de même, l’imposition des cotisations et des prestations correspondrait à celle pratiquée dans les États membres d’accueil vis-à-vis des travailleurs qui y ont leur résidence. 5. 7. L’on verrait ainsi l’émergence, dans le domaine des régimes de retraite complémentaire, d’un marché libre similaire à celui des assurances-vie, sans porter atteinte pour autant à l’autonomie des États membres en matière de fiscalité, de sécurité sociale et de législation sur le fonctionnement des fonds de pension. 6. Conclusions Le Comité se félicite de la proposition de directive 6. 1. à l’examen, laquelle constitue un premier pas — modeste il est vrai — vers une application de la liberté de circulation des personnes aux systèmes de retraite complémentaire. Il estime qu’il y a lieu de modifier le texte du projet de directive afin que la période d’un an pour les travailleurs détachés soit prolongée (voir le paragraphe 3. 4. 1 de l’avis), que les anomalies relevées au paragraphe 3. 7 soient éliminées et que la directive reflète les observations particulières formulées au point 4 ci-dessus. 6. 2. Le Comité reconnaît l’ampleur des difficultés qui entravent tout progrès dans ce domaine, du fait de la grande diversité des systèmes de retraite dans les différents États membres ainsi que des lois, des réglemen- (2) Le statut de la société européenne a fait l’objet d’un avis récent du Comité (décembre 1997); un nouvel avis sur ce thème sera élaboré le moment venu. C 157/30 FR Journal officiel des Communautés européennes 25. 5. 98 tations et des dispositions fiscales qui régissent lesdits systèmes. Le Comité invite néanmoins la Commission à 6. 3. poursuivre ses travaux dans ce domaine, et notamment à examiner les questions recensées dans son avis de dé- cembre 1997 sur le Livre vert de la Commission ainsi que les autres recommandations figurant au point 5 du présent avis. Bruxelles, le 25 mars 1998. Le Président du Comité économique et social Tom JENKINS Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil modifiant le règlement (CEE) no 1408/71 en ce qui concerne son extension aux ressortissants de pays tiers» (1) (98/C 157/08) Le 6 janvier 1998, le Conseil a décidé, conformément aux dispositions de l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section des affaires sociales, familiales, de l’éducation et de la culture, chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 12 mars 1998 (rapporteur: M. Liverani). Au cours de sa 353e session plénière des 25 et 26 mars 1998 (séance du 25 mars), le Comité économique et social a adopté par 109 voix pour, 1 voix contre et 4 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 2. Observations générales 1. 1. La proposition de la Commission, fondée sur les articles 51 et 235 du Traité CE, vise à étendre la coordination communautaire des régimes de sécurité sociale des États membres établie par le règlement (CEE) no 1408/71 aux travailleurs salariés et non salariés assurés dans un État membre et qui ne sont pas ressortissants communautaires. 2. 1. Le Comité est favorable à la proposition de la Commission dont il approuve les motifs et les considérants, qui visent à réaffirmer l’objectif de l’égalité de traitement dans le domaine social des ressortissants de pays tiers, comme déjà souligné dans le Livre blanc sur la politique sociale (1994) et dans le Programme d’action sociale à moyen terme (1995-1997). 1. 2. Cette proposition a pour objet de renforcer le règlement (CEE) no 1408/71 et s’inscrit dans le cadre de la politique d’amélioration de la protection sociale et du statut juridique des ressortissants de pays tiers résidant légalement dans l’Union. 2. 2. Le Comité renvoie à ce propos aux orientations présentées dans ses avis sur le statut des travailleurs migrants en provenance des pays tiers (2) et rappelle en outre que l’importance de la mise en œuvre dans (1) JO C 6 du 10. 1. 1998, p. 15. 31. 12. 1991. (2) JO C 159 du 17. 6. 1991 et du 26. 9. 1991, JO C 339 du


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om saluföring av förökningsmaterial av prydnadsväxter"

eurovoc_concepts:
application of EU law
horticulture
marketing
plant health control
plant propagation

text: 25. 5. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 157/33 4. Särskilda kommentarer — i punkt 2: stryker ”eventuella”. 4. 1. Artikel 12 4. 1. 1. För att undvika olika tolkningar i medlemssta- terna av denna utvidgning av användandet av ANIMO- systemet föreslår kommittén att man: — i punkt 1: ändrar ”kan användas, om nödvändigt. ” till ”bör användas”, Bryssel den 25 mars 1998. 4. 2. Sista stycket i ingressen A¨ ndra den rättsliga grunden i det sista stycket 4. 2. 1. i ingressen i enlighet med punkt 3. 3. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets direktiv om saluföring av förökningsmaterial av prydnadsväxter” (98/C 157/10) Den 26 januari 1998 beslutade rådet i enlighet med artiklarna 43 och 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för jordbruk och fiskeri, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 5 mars 1998. Föredragande var Antoon Stokkers. Vid sin 353:e plenarsession den 25-26 mars 1998 (sammanträdet den 25 mars 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 111 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Produktionen av prydnadsväxter intar en viktig plats i gemenskapens jordbruk. Tillfredsställande resul- tat inom odlingen av prydnadsväxter är i stor utsträck- ning beroende av kvaliteten och sundheten hos det förökningsmaterial som används. Införandet av harmo- niserade villkor på gemenskapsnivå säkerställer att inköpare i hela gemenskapen får tillgång till föröknings- material av god sundhet och kvalitet. I maj 1996 lanserade kommissionen SLIM-initiativet (Simpler legis- lation for the internal market), som syftade till att kartlägga hur lagstiftningen om den inre marknaden kan förenklas. Fyra områden har valts ut för pilotprojekt och sektorn för prydnadsväxter var ett av dem. Detta på grund av svårigheter med att införliva direktivet i den nationella lagstiftningen. En så kallad SLIM-grupp har tagit fram rekommendationer till hur direktivet om prydnadsväxter kan förenklas. Kommissionens förslag beaktar SLIM-gruppens rekommendationer samt de kommentarer som framförts av medlemsländerna och branchorganisationerna. Kommissionens förslag bygger på artikel 43 i EG-fördraget. Förslaget är utformat som en enda text, i vilken direktiv 91/682/EEG har omarbetats och de nya delarna i texten har strukits under. 2. Allmänna kommentarer 2. 1. Kommissionen har lyckats genomföra ett antal förändringar som leder till att direktivet förenklas. Genom kommissionens förslag läggs ansvaret för att uppfylla kvalitetskraven i första hand på de viktigaste leden i kedjan, dvs. på dem som producerar, förökar eller importerar förökningsmaterial. Kommittén godtar detta tillvägagångssätt och anser att det innebär en tillräcklig kvalitetsgaranti för inköparna av föröknings- material, samtidigt som onödig byråkrati undviks. A¨ ven importen vägs in i direktivförslaget på ett 2. 2. balanserat sätt. Det tycks inte finnas någon risk för att C 157/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 25. 5. 98 det skall uppstå en snedvridning av konkurrensen eller en parallell handel som undergräver kvalitetsgaranti- systemet i EU. 2. 3. Ekonomiska och sociala kommittén kritiserar de många fall för vilka kommissionen gör det möjligt att tillämpa det förfarande som anges i artikel 22 i direktivet, som innebär en mer detaljerad lagstiftning. Denna aspekt tas även upp i de särskilda kommentarerna. 3. 2. 3. A r t i k e l 3. 2 (definitionen av leverantör) Ekonomiska och sociala kommittén rekommenderar att definitionen av ”leverantör” även skall omfatta kravet att denne skall vara registrerad hos den ansvariga instansen och skall uppfylla de krav som ställs i detta direktiv. Syftet med detta är att undvika att ett godkännande med stöd av växtdirektivet (77/93/EEG) gör det möjligt att kringgå villkoren i det föreliggande direktivet. Kommittén anser att det krävs en tydligare 2. 4. definition av de begrepp som används i förslaget till direktiv. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot att förslaget inte innehåller någon definition av begreppet ”prydnadsväxter” och mot definitionerna av ”förök- ningsmaterial” och ”leverantör”. Detta bör uppmärk- sammas så att inte syftet med förslaget motverkas genom omskrivningar som kan tolkas på olika sätt. Detta förklaras närmare under punkt 3. 3. Särskilda kommentarer 3. 1. Avdelning I (tillämpningsområde) 3. 1. 1. A r t i k e l 1 Kommittén anser att kopplingen mellan kommissionens förslag och förordning (EG) nr 338/97 är otydlig. I fråga om växter som faller inom direktivets tillämpningsområ- de och som inte får saluföras är tilläggen överflödiga. För växter som faller inom tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 338/97 och som får saluföras gäller detta direktiv. 3. 2. Avdelning II (definitioner) 3. 2. 1. A r t i k e l 3 Kommittén konstaterar att begreppet ”prydnadsväxter” inte definieras i förslaget till direktiv och efterlyser därför en dylik definition. 3. 2. 2. A r t i k e l 3. 1 (definitionen av förökningsma- terial) Ekonomiska och sociala kommittén föreslår att defini- tionen ändras enligt följande: ”Förökningsmaterial: Frö, växtdelar och allt växtmaterial som är avsett för eller kan vara avsett för förökning och odling av prydnadsväxter. ” Genom denna ändring omfattar direktivet alla former av förökningsmaterial, vilket innebär att det vid en senare ändring av bestämmelsen inte skall behöva uppstå några diskussioner. 3. 2. 4. A r t i k e l 3. 4 (ansvarigt officiellt organ) Kommittén föreslår att ”offentlig myndighet” byts ut mot ”ansvarig instans”. Syftet med detta är att ett organ som inte är en myndighet kan inneha denna funktion, om staten har delegerat dessa uppgifter till det, vilket inte berör det slutliga ansvaret som ligger kvar hos myndigheten. Den nuvarande texten stipulerar att det skall röra sig om en myndighet, vilket kommittén anser vara onödigt. 3. 2. 5. A r t i k e l 3. 9 (laboratorium) I fråga om godkännandet av laboratorier anser kom- mittén det inte vara nödvändigt att det fastställs närmare bestämmelser genom förfarandet i artikel 22 (artiklar- na 8. 3, 3. 4, 3. 9 och 15. 2). 3. 3. Avdelning III (krav som förökningsmaterialet skall uppfylla) 3. 3. 1. A r t i k e l 6. 1 Kommittén anser att formuleringen ”åtminstone vid visuell besiktning” (skadliga organismer och sjukdomar) bör strykas. Det finns vissa sjukdomar, exempelvis virusinfektioner, som endast kan fastställas genom laboratorietest, eftersom det inte rör sig om s. k. karan- tänsjukdomar. I fråga om dessa virusinfektioner gäller det att fastställa i vilken utsträckning förökningsmateria- let är smittat. Det handlar här om vissa gränsvärden. Kommittén anser vidare att förökningsmaterialets dug- lighet uttryckligen bör innefattas i de krav som skall uppfyllas. 3. 3. 2. A r t i k e l 6. 4 Kommittén anser att den kvalitetsbestämmelse som föreslås gälla för blomsterlökar endast kommer att vara tillämplig på vissa växter. Kommittén föreslår därför att kommissionen i samråd med sakkunniga på området verkar för att denna bestämmelse kompletteras, så att den omfattar alla blomsterlökar samt förökningsmate- rial av knölväxter och rotstockar. 25. 5. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 157/35 3. 4. Avdelning IV (Krav som skall uppfyllas av leveran- 3. 4. 3. A r t i k e l 9. 4 törer av förökningsmaterial) 3. 4. 1. A r t i k e l 8 Kommittén anser att man i artikel 8 och i efterföljande artiklar bör tala om ”registrering” i stället för ”godkän- nande”. Hänvisningen till direktiv 77/93/EEG skapar förvirring och bör därför utgå. Ett godkännande med stöd av direktivet innebär inte nödvändigtvis att kraven i direktivet uppfylls. För övrigt skulle orden ”godkännan- de” och ”registrering” kunna strykas i hela texten, om definitionen av ”leverantör” ändras så att det omfattar kravet på registrering. 3. 4. 2. A r t i k e l 9. 1 , t r e d j e s t r e c k s a t s e n Hänvisningen till ett godkänt laboratorium skapar förvirring, eftersom detta kräver en definition av begrep- pet ”godkänt laboratorium” och en närmare beskrivning av de analysmetoder som skall tillämpas. Bryssel den 25 mars 1998. Kommittén anser att förfarandet i artikel 22 inte behöver tillämpas på denna punkt. 3. 5. Avdelning V (Saluföring och märkning av förök- ningsmaterial) 3. 5. 1. A r t i k e l 1 1. 3 Enligt Ekonomiska och sociala kommittén behöver inte förfarandet i artikel 22 tillämpas på förpackning av förökningsmaterial. 3. 6. Avdelning VIII (Kontrollåtgärder och allmänna bestämmelser) 3. 6. 1. A r t i k e l 2 1 Kommittén anser att de undantag som anges i denna artikel inte får påverka den nödvändiga kontrollstruk- turen. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta: - "Ehdotus neuvoston direktiiviksi UNICE:n, CEEP:n ja EAL:n tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY ulottamisesta koskemaan Iso-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa", ja - "Ehdotus neuvoston direktiiviksi todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintätapauksissa 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 97/80/EY ulottamisesta koskemaan Iso-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa"

eurovoc_concepts:
Northern Ireland
United Kingdom
framework agreement
part-time employment
sexual discrimination

text: C 157/64 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 25. 5. 98 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta: – ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi UNICE:n, CEEP:n ja EAL:n tekemästä osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY ulottamisesta koskemaan Iso-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kunin- gaskuntaa”, ja – ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi todistustaakasta sukupuoleen perustuvissa syrjintäta- pauksissa 15 päivänä joulukuuta 1997 annetun neuvoston direktiivin 97/80/EY ulottamises- ta koskemaan Iso-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa” (98/C 157/15) Neuvosto päätti 17. maaliskuuta 1998 perustamissopimuksen 100 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainituista ehdotuksista. Asian valmistelusta vastasi sosiaali-, perhe-, koulutus- ja kulttuuriasiain jaosto. Valmistelun aikana talous- ja sosiaalikomitea nimesi Ada Maddocksin yleisesittelijäksi (työjärjestyksen 20 ja 50 artikla). Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 25. –26. maaliskuuta 1998 pitämässään 353. täysistunnossa (maaliskuun 25. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 52 ääntä puolesta ja 1 vastaan 1:n pidättyessä äänestämästä. Aiemmin antamassaan lausunnossa, jonka aiheena oli eurooppalaista yritysneuvostoa ja vanhempainlomaa koskevien direktiivien ulottaminen koskemaan Yhdistynyttä kuningaskun- taa (1), talous- ja sosiaalikomitea oli valinnut lähestymistavan, jonka kanssa sopusoinnussa se kannattaa Yhdistyneen kuningaskunnan liittymistä uuden perustamissopimuksen sosiaalipo- liittisiin määräyksiin. Näin ollen komitea hyväksyy komission kaksi ehdotusta. Bryssel, 25. maaliskuuta 1998. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Tom JENKINS (1) EYVL C 19, 21. 1. 1998