title: Europeiska ombudsmannen - Årsrapport för 1997

eurovoc_concepts:
European Ombudsman
activity report

text: 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/1 I (Meddelanden) EUROPEISKA OMBUDSMANNEN ÅRSRAPPORT FÖR 1997 (98/C 380/01) Strasbourg 20 april 1998 JOSÉ MARÍA GIL-ROBLES GIL-DELGADO Ordförande för Europaparlamentet rue Wiertz B-1047 Bryssel Herr ordförande, I enlighet med artikel 138e. 1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och artikel 3. 8 i Europaparlamentets beslut om förordningar och allmänna villkor som reglerar ombudsmannens arbetsuppgifter framlägger jag härmed min rapport för år 1998. Jacob SÖDERMAN Europeiska ombudsmannen C 380/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 INNEHÅLL 1. FÖRORD AV OMBUDSMANNEN. 2. KLAGOMÅL TILL OMBUDSMANNEN. 2. 1 Den rättsliga grunden för ombudsmannens arbete. 2. 2 Hur klagomål handläggs. 2. 2. 1 Europeiska ombudsmannens ämbetsområde. 2. 2. 2 Klagomåls tillåtlighet. 2. 2. 3 Berättigade skäl för undersökningar. 2. 3 Analys av klagomålen. 2. 4 Rekommendationer att kontakta andra organ samt överföringar. 2. 5 Beslut efter en undersökning av ombudsmannen. 3. BESLUT EFTER EN UNDERSÖKNING. 3. 1 Klagomål där inga administrativa missförhållanden har påträffats. 3. 1. 1 Europaparlamentet. Beslut om icke aktiv tjänst enligt artikel 41 i tjänsteföreskrifterna. Handläggning av ett klagomål. 3. 1. 2 Europaparlamentet, Europeiska kommissionen, Revisionsrätten, Regionkommitte´n och Ekonomiska och sociala kommitte´n. Actio popularis-klagomål: åldersgränser vid uttagningsprov. 3. 1. 3 Europeiska unionens råd. Rekrytering: Uteslutning från ett uttagningsprov. 3. 1. 4 Europeiska unionens råd och Europeiska kommissionen. Diskriminering vid allmänna uttagningsprov. Rekrytering: Bedömning av arbetserfarenhet, och underlåtenhet att svara. 3. 1. 5 Europeiska kommissionen. Val av praktikanter: Tillgång till den ”blå boken”. Avvisning av ett EUR 1-certifikat från Elfenbenskusten. Rekrytering: Muntligt uttagningsprov. Fri rörlighet: Behandling av klagomål till kommissionen. Rekrytering av tillfälligt anställd personal. Hävning av ett kontrakt. Tolkning av en kommissionsförordning. Rätten till fri rörlighet för förtidspensionerade personer. Rekrytering: Kvalifikationskrav för deltagande i ett uttagningsprov. Anbudsinfordran: Förfarande. Hävning av ett Phare-underleverantörskontrakt: Kommissionens ansvar. Nekat tillträde till dokument. Påstådd fördröjning vid utbetalning av ett anslag. Handläggning av en begäran om information vid en av kommissionens representationer Avtal om tekniskt bistånd i Algeriet. Vägran att erkänna diplom från ett tredje land. Sida 6 9 9 10 10 15 16 16 17 17 19 19 19 19 20 21 21 23 23 24 25 27 27 27 28 31 31 35 37 38 40 41 43 44 46 47 50 51 53 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/3 Erkännande av examensbevis: Behandling av ett klagomål till kommissionen. Finansiering av ett projekt inom Med-Urbs-programmet. Behandling från en av kommissionens representationers sida. Rekrytering av tillfälligt anställda. Radionavigationssystem i Europa: Bristande genomförande. Jordbruk: Anbud avseende leverans av rågmjöl. Överklagande av ett beslut om att inte förlänga ett samarbetsprogram mellan universitet Personal: Extra löneutbetalningar. Utveckling: Ansökan om finansiering inom budgetposten för tropiska skogar. Påstådd underlåtenhet att besvara ett klagomål. Personal: Ersättning från administrationen. Rekrytering: Rättigheter för en person på en reservlista. Underlåtenhet att befordra en tjänsteman vid kommissionen. Personal: Yttrandefrihet. Bilimport till en annan medlemsstat: Handläggning av klagomål ingivna till kommissio- nen. Rekrytering: Uteslutning från ett öppet uttagningsprov. Handläggning av ett klagomål ingivet till kommissionen. Momsbefrielse för tjänster som tillhandhållits en leverantör till kommissionen. Rekrytering: En reservlistas giltighet. Beskattning av expertarvoden. Val av leverantörer vid anbudsinfordran. Bestridd rekrytering. Avslag på en ansökan inom Copernicusprogrammet. Kommissionens undersökning om den årliga skatten på italienska pass. Avvisande av ett anbud. Tilldelningsförfaranden vid en anbudsinfordran i Pakistan. Ifrågasatt löneklassplacering av en tjänsteman. Förvägrad medverkan i ett uttagningsprov. 3. 1. 6 Europeiska gemenskapernas domstol. Rekrytering: Kriterier för urval av kandidater vid ett öppet uttagningsprov. 3. 2 Klagomål som dragits tillbaka av klaganden. 3. 2. 1 Europeiska kommissionen. Dröjsmål med att ge svar till klaganden. Rekrytering: Felaktig information. Anti-dumpningstullar. Forskning: förvägran av information. 3. 3 Klagomål som avslutats av andra anledningar. 3. 3. 1 Europaparlamentet. Uppsägning från parlamentets sida. Sida 55 57 58 58 59 60 61 62 63 64 64 65 66 68 70 71 72 73 74 75 76 77 79 79 80 82 83 85 86 86 88 88 88 88 88 88 89 89 89 C 380/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Sida 3. 3. 2 Europaparlamentet och Europeiska kommissionen. 89 Avdrag av gemenskapsskatt från Europeiska kommissionens och Europaparlamentets sida för frilanstolkar. 3. 3. 3 Europeiska kommissionen. Avsaknad av erkännande från de spanska myndigheternas sida av medicinska examina inom folkhälsoområdet. Påstådd diskriminering vid en examinering. Personal: pensionsrättigheter för en lokalanställd person. 3. 3. 4 Revisionsrätten. Tillåtlighet: överskriden tidsfrist. 3. 4 Fall som lösts av institutionen. 3. 4. 1 Europaparlamentet. Rekrytering: språkdiskriminering. Uteslutning från en anbudsinfordran. Belopp erlagda till praktikanter. Bekräftelse av en framställning till Europaparlamentet. 3. 4. 2 Europeiska unionens råd. Bevarande av rådets (för rättsliga och inrikes ärenden) förslag till föredragningslistor. 3. 4. 3 Europeiska kommissionen. Underlåtenhet att besvara korrespondens. Underlåtenhet att besvara skrivelser. Handläggning av ett klagomål rörande hinder för socialförsäkringsersättningar. Tillgång till dokument rörande fördragsbrottsförfarande. Underlåtenhet att svara på skrivelser. Fri rörlighet för personer: Handläggning av klagomål till kommissionen. Begäran om information. Underlåtenhet att besvara ett brev. 3. 4. 4 Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA). Registrering av veterinärmedicinska preparat på EMEA:s lista. 3. 5 Vänskapliga förlikningar som åstadkommits av Europeiska ombudsmannen. 3. 5. 1 Europeiska kommissionen. Rekrytering: Offentliggörande av godkända sökandes namn och resultat i ett uttagnings- prov. Försenad betalning av arvode och ersättning för resekostnader. Sena betalningar för översättningstjänster. 3. 6 Fall som avslutats med en kritisk anmärkning från ombudsmannen. 3. 6. 1 Europeiska kommissionen. Underlåtenhet att genomföra tillräckliga kontroller före utnämnande av en BRE-kontakt- person. Åtgärder vidtagna av kommissionen för att biträda portugisiska tulltjänstemän efter den inre marknadens ikraftträdande. Anställning: Oskäliga och oproportionella åtgärder mot en sökande. Underlåtenhet att vidta tillräckliga åtgärder för att informera extern personal om dess ställning. Ansvar för gemenskapsfinansierade projekt: Life-programmet. 89 89 89 90 90 91 91 91 91 91 91 92 92 93 93 94 94 95 96 96 97 98 98 99 99 99 99 99 99 102 102 103 104 104 107 109 111 113 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/5 Sida Sen utbetalning av arvoden och omkostnader, och underlåtenhet att besvara skrivelser. 114 Påstådd överträdelse av ett direktiv: Handläggning av ett klagomål som ingivits till kommissionen. 116 Kommissionens ansvar för ”förmedlande organisationer”. 117 Rekrytering: Bedömningskriterier samt utlämnande av granskarnas namn. 120 Rekrytering: Förfaranden vid ett öppet uttagningsprov. 122 Rekrytering: Information till sökande. Förvägrad tillgång till handlingar. Rekrytering: Överklagande av ett beslut av en uttagningskommitte´. Erkännande av examensbevis: Otillfredsställande behandling av klagomål. 124 125 126 127 Val av konsult för genomförande av ett Tacis-projekt. 129 Personal: Felaktig klassificering av en expert. 131 Underlåtenhet att iaktta medicinsk sekretess. 132 Bristande insyn i genomförandet av ett uttagningsprov. 134 Kritik mot genomförandet av ett uttagningsprov. 136 Ersättning för läkarkostnader. 139 3. 7 Undersökningar som utförts av ombudsmannen på eget initiativ. 139 Genomförande av ett uttagningsprov. 139 Kommissionens administrativa förfaranden vid handläggning av klagomål över medlems- staternas överträdelse av gemenskapsrätten. 4. FÖRBINDELSER MED EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA UNIONENS RÅD OCH EUROPEISKA KOMMISSIONEN. 140 143 4. 1 Europaparlamentet och utskottet för framställningar. 143 4. 2 Europeiska kommissionen. 144 4. 3 Europeiska unionens råd. 145 5. FÖRBINDELSER MED NATIONELLA OMBUDSMÄN OCH LIKNANDE ORGAN. 146 5. 1 Ett nät av samverkande tjänstemän. 146 5. 2 Samarbete vid handläggning av klagomål. 146 5. 3 Samarbete med regionala ombudsmän och motsvarande organ. 147 5. 4 Möte med de nationalla ombudsmännen i Europa. 147 6. PUBLIC RELATIONS. 148 6. 1 Höjdpunkter under år 1997. 148 6. 2 Konferenser och sammanträden. 149 6. 3 Andra evenemang. 154 6. 4 Publikationer. 156 6. 5 Medierelationer. 156 BILAGOR. 158 A. B. C. Statistik. 158 Ombudsmannens budget. 161 Ombudsmannens personal. 162 C 380/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 1. FÖRORD AV EUROPEISKA OMBUDSMANNEN Detta är Europeiska ombudsmannens tredje årsrapport, men bara den andra som omfattar ett helt verksamhetsår. Sekretariatet befinner sig fortfarande i ett tidigt skede av sin utveckling, men redan under 1997 kunde vi påbörja flera undersökningar på eget initiativ, avsluta flera ärenden med motiverade beslut och uppnå mer positiva resultat för de klagande. Tre vänskapliga förlikningar har uppnåtts och den första särskilda rapporten har lagts fram för Europaparla- mentet. Under året kunde dessutom huvudkontoret i Strasbourg invigas med en mindre festlighet och en filial öppnas i Bryssel. Ombudsmannen har antagit bestämmelserna för genomförande i enlighet med artikel 14 i ombudsmannens stadga och ett nätverk med samverkande tjänstemän har upprättats tillsammans med de nationella ombudsmännens kontor och motsvarande organ i medlemsstaterna. INFORMATION TILL MEDBORGARNA OM RÄTTEN ATT KLAGA Alltsedan jag inledde mitt arbete som europeisk ombudsman den 1 september 1995 har jag ägnat avsevärd tid åt att informera Europas medborgare om deras rätt att klaga hos ombudsmannen, under vilka omständigheter det är lämpligt att inge klagomål och hur detta bör göras. För att öka medborgarnas medvetenhet har jag haft regelbundna kontakter och samarbete med de nationella ombudsmännens kontor och motsvarande organ, med Europapar- lamentets informationskontor och med Europeiska kommissionens representationer i medlems- staterna. Vid samtliga dessa organ finns vårt informationsmaterial tillgängligt, inklusive den standardblankett som kan användas för klagomål. Dessa organ har hela tiden haft en positiv inställning till samarbetet. För att ge medborgarna snabbare och effektivare tillgång till information har vi dessutom öppnat en hemsida på Internet, med en länk till Europaparlamentets hemsida, där vi ger allmän information om rätten att klaga och om vår verksamhet. Dessutom har vi informerat europeisk press om beslut och initiativ av allmänt intresse och redogjort för ombudsmannens arbete i ett antal facktidskrifter. Jag har dessutom besökt medlemsstaterna för att informera om ombudsmannens arbete. Endast en medlemsstat återstår att besöka, nämligen Portugal. Mitt besök där kommer att äga rum i april 1998 och arrangeras i samarbete med Europaparlamentets informationskontor i Lissabon den portugisiska ombudsmannens kontor. Statistiken över antalet klagomål i förhållande till befolkningen i varje medlemsstat ger en grov uppskattning av hur informationskampanjen har nått fram (se bilaga A). Några betydande skillnader föreligger. Bortsett från Belgien, Luxemburg och Finland, som var och en har sina egna förklaringar, verkar av de mindre länderna Irland vara välinformerat, medan färre klagomål har tagits emot från Österrike och Sverige. Bland de stora länderna har informations- kampanjen varit framgångsrik i Spanien och Frankrike och mindre framgångsrik i Tyskland och Italien. Totalt framfördes 1 181 nya klagomål till Europeiska ombudsmannen under 1997. Det motsvarar en ökning på 40 procent jämfört med de 842 nya klagomål som togs emot under 1996. Även antalet upptagna klagomål ökade, dock i betydligt mindre omfattning. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/7 Mycket arbete återstår på informationsområdet. Jag förmodar att Europaparlamentet och utskottet för framställningar har samma svårigheter att sprida information om rätten att göra en framställning. Skillnaden är att jag, med mitt tämligen begränsade ämbetsområde — begränsat till verksamheten inom gemenskapens institutioner och organ — snarare måste inrikta mig på att nå dem som kan ha verklig anledning att klaga över den europeiska administrationen än att starta allmänna kampanjer. Under 1998 kommer ombudsmannens informationskampanj att riktas till de medborgare och organ som har att göra med Europeiska gemenskapens administra- tion. Ökade satsningar kommer att göras för att utnyttja möjligheten att använda Internet både för att kommunicera direkt med medborgarna och för att informera de europeiska informa- tionskontoren och organisationerna om rätten att klaga hos ombudsmannen. Det förefaller också vara viktigt att i större utsträckning koncentrera sig på den regionala nivån i de medlemsstater som har en mera decentraliserad struktur. Genom denna informationsverksamhet kan man dessutom sprida information om medborgarnas rätt att göra framställningar till Europaparlamentet. INITIATIV OM ÖPPENHET Artikel 138e i fördraget ger ombudsmannen möjlighet att genomföra undersökningar på eget initiativ eller på grundval av klagomål. För att främja öppenhet i unionen har jag inom ramen för mitt ämbetsområde påbörjat tre undersökningar på eget initiativ i frågor där ett antal klagomål visade på ett mer allmänt missnöje från medborgarnas sida. Undersökningen på eget initiativ av de förfaranden som Europeiska kommissionens följer vid behandlingen av klagomål från medborgare om medlemsstaters överträdelser av gemenskapsrät- ten påbörjades och avslutades under 1997 och läggs fram i denna rapport (se kapitel 3). Undersökningen på eget initiativ välkomnades av parlamentet i dess resolution om kommissio- nens fjortonde årliga rapport om kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten (föredra- gande Astrid Thors). En annan undersökning på eget initiativ, som syftar till att främja större öppenhet, gäller de förfaranden som gemenskapens institutioner tillämpar för personalrekrytering. Denna undersök- ning påbörjades i november 1997 och pågår fortfarande. Slutligen påbörjade jag i juni 1996 en undersökning på eget initiativ om offentlig tillgång till handlingar. Den 20 december 1996 lämnade jag förslag till rekommendationer till 14 gemen- skapsinstitutioner och gemenskapsorgan om att dessa borde anta regler om offentlig tillgång till handlingar samt göra dessa regler lättillgängliga för allmänheten. I årsrapporten för 1996 redogjordes utförligt för förslaget till rekommendationer och motiveringarna. Svaren från de berörda institutionerna och organen på förslaget till rekommendationer finns redovisade i en särskild rapport från Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentet, som jag lade fram för ordförande Gil-Robles den 15 december 1997. Eftersom detta är den första särskilda rapporten någonsin i enlighet med Europeiska ombudsmannens stadga föreslog jag att den kunde behandlas enligt ett förfarande liknande det som används för årsrapporten. För att säkerställa ett konsekvent och effektivt gensvar på ombudsmannens arbete skulle det vara ytterst betydelsefullt om det utskott vid Europaparlamentet som ansvarar för förbindel- serna med ombudsmannen även behandlade alla rapporter som ombudsmannen lägger fram för parlamentet i enlighet med stadgan. Om särskilda specialkunskaper behövs för en viss rapport kan detta naturligtvis erhållas på lämpligt sätt, exempelvis i form av ett yttrande från ett annat utskott. För att undvika missförstånd skulle parlamentet vinna på att överväga ett klargörande av sin arbetsordning så att den noga anger hur ombudsmannens årsrapporter och särskilda rapporter skall behandlas. C 380/8 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 RESULTAT AV ARBETET För varje år som ombudsmannens sekretariat hittills har verkat har resultaten för medborgarnas del blivit allt mer positiva. I år har antalet ärenden som lösts av institutionerna ökat och de första vänskapliga förlikningarna har uppnåtts. Mycket arbete återstår emellertid i detta avseende under det kommande året innan resultaten kan anses vara tillfredsställande. Filialen i Bryssel kommer att underlätta det tidskrävande arbetet med att kontrollera handlingar och förhandla om vänskapliga förlikningar. Om en uppförandekod om god förvaltningssed antogs och offentliggjordes skulle kvaliteten på institutionernas förvaltning med säkerhet höjas och deras förbindelser med Europas medborgare förbättras. Även om sekretariatet snabbt har lyckats besluta om tillåtligheten av nya klagomål och vid behov underrättat de klagande om ett annat behörigt organ till vilket klagomålet kunde riktas, och även om det dessutom har lyckats behandla långt fler upptagna klagomål och påbörja fler undersökningar på eget initiativ, har en mindre eftersläpning i behandlingen av några tillåtliga klagomål uppstått. Målet bör vara att genomföra de nödvändiga undersökningarna om ett klagomål och informera medborgaren om resultatet inom ett år, såvida inte särskilda omständigheter föreligger som kräver en längre undersökning. Vid utgången av 1997 hade detta mål inte uppnåtts för cirka 30 ärenden, delvis på grund av att den inledande fasen krävde mer administrativt arbete än väntat, men även för att det finns ett objektivt behov av mer personal. Det ökade personalbehovet understryks även av de nya förpliktelser som Amsterdamfördraget innebär för Europeiska ombudsmannen. Jag hoppas att detta kommer att beaktas på ett tillfredsställande sätt i budgetförfarandet för åren 1999 och 2000. I sin resolution om ombudsmannens årsrapport för 1996 framhöll Europaparlamentet behovet av att definiera begreppet ”administrativa missförhållanden”. Jag åtog mig denna uppgift och i kapitel två i denna årsrapport återfinns en definition som beaktar erfarenheterna hos de nationella ombudsmännen och motsvarande organ i medlemsstaterna. Den samarbetsvilliga och positiva atmosfär som jag har omnämnt i de tidigare årsrapporterna har fortsatt under 1997 och jag hoppas att Europas medborgare kommer att uppleva en allt öppnare och mänskligare förvaltning i Europa. Jacob SÖDERMAN 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/9 2. KLAGOMÅL TILL OMBUDSMANNEN Europeiska ombudsmannens viktigaste uppgift är att ta itu med administrativa missförhållanden som rör gemen- skapsinstitutioners och gemenskapsorgans verksamheter. Möjliga fall av administrativa missförhållanden kommer till ombudsmannens kännedom genom i första hand klagomål som har ingetts av europeiska medborgare. Ombudsmannen har också möjligheter att företa under- sökningar på eget initiativ. Alla unionsmedborgare och medborgare från tredje land som bor i en medlemsstat kan inge klagomål till ombuds- mannen. Företag, föreningar eller andra organ med säte i unionen kan också klaga. Klagomålen kan inges antingen direkt till ombudsmannen eller genom en ledamot i Europaparlamentet. Klagomål till ombudsmannen handläggs offentligt, om inte den klagande begär konfidentiell behandling. Det är viktigt att ombudsmannen utövar sin verksamhet på ett så öppet sätt som möjligt, både för att de europeiska medborgarna skall kunna följa och förstå hans arbete och för att föregå med gott exempel. Under 1997 behandlade ombudsmannen 1 412 ärenden. 1 181 av dessa var nya klagomål som inkommit under 1997. Av dessa hade 1 067 sänts in direkt av enskilda medborgare, 57 kom från föreningar och 38 från företag. 17 klagomål förmedlades via ledamöter av Europaparla- mentet. 227 ärenden överfördes från 1996. Ombudsman- nen inledde dessutom fyra undersökningar på eget initia- tiv. Som nämnts i ombudsmannens årsrapport för 1995 har en överenskommelse uppnåtts mellan utskottet för fram- ställningar och ombudsmannen om ömsesidig överföring av klagomål och framställningar i tillämpliga fall. Under 1997 överfördes två framställningar till ombudsmannen med de framställandes medgivande för handläggning som klagomål. 13 klagomål överfördes med de klagandes medgivande till Europaparlamentet för handläggning som framställningar. Dessutom rekommenderade ombudsman- nen i 86 ärenden de klagande att lämna in en framställ- ning till Europaparlamentet. (Se bilaga A, Statistik) 2. 1. DEN RÄTTSLIGA GRUNDEN FÖR OMBUDSMANNENS ARBETE nens stadga (1). I enlighet med artikel 14 i stadgan skall ombudsmannen fastställa genomförandebestämmelser. Med hänsyn till den begränsade erfarenhet man hade 1996 vad gäller den Europeiska ombudsmannens ämbets- utövning, antogs först preliminära genomförandebestäm- melser grund den 4 september 1996. Ombudsmannen informerade Europaparlamentets utskott för framställ- ningar och utskott för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet om att han antagit preliminära genomförandebestämmelser, och att de formella och defi- nitiva genomförandebestämmelserna skulle komma att antas under loppet av 1997. Den 16 oktober 1997 antog ombudsmannen formella och definitiva genomförandebestämmelser, som trädde i kraft den 1 januari 1998. Europaparlamentets utskott för framställningar och utskott för arbetsordningen, valpröv- ning och ledamöters immunitet informerades om anta- gandet av de definitiva föreskrifterna. Texten i genomför- andebestämmelserna har offentliggjorts på alla de offi- (http:/ ciella språken på ombudsmannens hemsida kan /www. euro-ombudsman. eu. int). Bestämmelserna också erhållas från ombudsmannens kontor. I Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggjordes ett meddelande som lämnade ingående information om anta- gandet och offentliggörandet av genomförandebestäm- melserna. Genomförandebestämmelserna behandlar ombudsmanna- institutionens interna verksamhet. Eftersom det emellertid handlar om ett dokument som skall vara förståeligt och användbart för medborgarna omfattar bestämmelserna också material, som redan ingår i ombudsmannens stadga, gällande andra institutioner och organ. Artikel 13 i genomförandebestämmelserna reviderar och konsoliderar reglerna för offentlig tillgång till dokument som innehas av Europeiska ombudsmannen. Tidigare ingick reglerna om tillgång till klagomålsrelaterade doku- ment i de provisoriska och vägledande genomförandebe- stämmelserna, medan reglerna om offentlig tillgång till andra dokument omfattades av ett särskilt beslut av ombudsmannen av den 24 mars 1997. 1997 lade parlamentets utskott för arbetsordningen, val- prövning och ledamöters immunitet fram ändringsförslag till artikel 161 (föredragande Brian Crowley). Ombuds- mannen deltog i utskottets sammanträde den 24 septem- Ombudsmannens arbete utförs i enlighet med artikel 138e i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen och i enlighet med den Europeiska ombudsman- (1) Europaparlamentets beslut 94/262/EKSG, EG, Euratom av den 9 mars 1994 om regler och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning (EGT L 113, 4. 5. 1994, s. 15). C 380/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 ber då de föreslagna ändringsförslagen diskuterades. Betänkandet från utskottet för arbetsordningen, valpröv- ning och ledamöters immunitet om ändring av arbetsord- ningens artikel 161 antogs enhälligt av utskottet vid sammanträdet den 4 november 1997, men lades inte fram vid parlamentets plenarsammanträden under 1997. Europaparlamentets arbetsordning innehåller inga sär- skilda bestämmelser för hur parlamentet skall behandla Europeiska ombudsmannens årsrapport och särskilda rapporter. Om sådana bestämmelser behövs är ombuds- mannen beredd att utarbeta ett förslag härom i enlighet med artikel 161. 1 i arbetsordningen. handläggning av Turkiets ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Eftersom klagomålet kom från en person som varken var medborgare i unionen eller bosatt i en medlemsstat i unionen, låg det utanför ombudsmannens ämbetsom- råde. Ombudsmannen föreslog den klagande att vända sig direkt till den ansvarige kommissionsledamoten och upp- lyste honom om adressen. (1017/97/OV) 2. 2 HUR KLAGOMÅL HANDLÄGGS Alla klagomål som inges till ombudsmannen registreras och bekräftas. Bekräftelseskrivelsen upplyser den kla- gande om förfarandet vid behandlingen av hans eller hennes klagomål, och anger namnet på och telefonnumret till den juridiske tjänsteman som handlägger det. Nästa steg utgörs av en undersökning av huruvida klagomålet omfattas av ombudsmannens ämbetsområde. 2. 2. 1 EUROPEISKA OMBUDSMANNENS ÄMBETSOMRÅDE Ombudsmannens ämbetsområde, som läggs fast i artikel 138e i EG-fördraget, ger honom befogenhet att ta emot klagomål från varje unionsmedborgare och från varje fysisk och juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat, om administrativa missförhållanden i gemenskapens institutioner och organ med undantag för EG-domstolen och förstainstansrätten, då dessa utövar sina domstolsfunktioner. Ett klagomål ligger därför utan- för ämbetsområdet om 1) den klagande inte är en person som är berättigad att inkomma med ett klagomål, 2) det inte avser en av gemenskapens institutioner eller ett av dess organ, 3) det är riktat mot EG-domstolen eller förstainstansrät- ten, i dessas utövande av sina domstolsfunktioner eller 4) det inte rör en möjlig förekomst av administrativa missförhållanden. Vem har rätt att klaga? En turkisk medborgare bosatt i Förenta staterna klagade till ombudsmannen över Europeiska kommissionens En marockansk medborgare skrev till ombudsmannen från en adress i Marocko, och klagade över att han utvisats från Frankrike utan att ha hörts av en domstol, efter det att hans uppehållstillstånd hade återkallats av prefekten i Paris. Eftersom klagomålet kom från en person som varken sig var medborgare i unionen eller bosatt i en medlemsstat i unionen låg det utanför ombudsmannens ämbetsområde. Ombudsmannen upplyste den klagande i allmänna orda- lag om de villkor som gäller för att ett fall skall kunna tas upp av Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna. Obs. Även om den klagande fortfarande fysiskt hade befunnit sig i Frankrike, så hade klagomålet ändå fallit utanför ombudsmannens ämbetsområde, eftersom det inte gällde någon av gemenskapens institutioner eller något av dess organ. (978/97/XD) Exempel på klagomål som inte avser någon av gemenskapens institutioner eller något av dess organ En medborgare i Förenade kungariket ansökte till ett innovations- och företagscenter om stöd för ett projekt för att starta en verksamhet. Han klagade till ombuds- mannen över att hans ansökan inte hade gått igenom, till följd av oegentligheter i samband med dess handläggning vid centret. Det innovations- och företagscenter som klagomålet avsåg utgör en del av European Business and Innovation Network, som består av olika affärscentra inom gemen- skapen. Gemenskapen stöder upprättandet och utveck- lingen av dessa centra, såväl ekonomiskt som med tekniskt bistånd. Centren själva bygger emellertid på offentliga och privata partnerskap mellan sådana organ som lokala myndigheter, handelskammare, branschorga- institutioner, fackföreningar, ekonomiska nisationer, 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/11 universitet, forskningscentra, firmor och liknande lokala intressen. Kommissionen finns inte representerad i deras styrande organ. Ombudsmannen informerade därför den klagande om att de centra som ingår i European Business and Innovation Network inte utgör institutioner eller organ inom gemen- skapen. (Klagomål 947/97/HMA) En annan fråga rörande ombudsmannens befogenheter uppkom i samband med sex klagomål mot rådet från den brittiska journalisten Tony Bunyan, som ombud för den icke-statliga organisationen Statewatch i november och december 1996. Klagomålen rörde rådets svar på fram- ställningar från Bunyans sida om tillgång till dokument avseende verksamhet inom den ”tredje pelaren”. (Den tredje pelaren är ett informellt begrepp, som används för att beteckna samarbetet inom justitie- och inrikesområ- dena, enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen). En tidigare anställd vid det Europeiska molekylärbiolo- giska laboratoriet klagade mot detta till ombudsmannen. Den klagande hävdade att hon behandlats illa och trakas- serats, och att hon lidit skada till följd av bristande säkerhetsåtgärder på arbetsplatsen. Efter att ha fastställt att de sex klagomålen låg inom ämbetsområdet, var tillåtliga samt att det förelåg skäl för en undersökning, vidarebefordrade ombudsmannen dem till rådet i januari 1997. I mars 1997 inkom rådet med ett svar, som bestred ombudsmannens behörighet att ta upp klagomålen. Laboratoriet tillskapades i samband med den Molekylär- biologiska konferensen, som för närvarande har sexton stater som medlemmar. Överenskommelsen att tillskapa laboratoriet undertecknades ursprungligen år 1973 av tio stater: Danmark, Frankrike, Förbundsrepubliken Tys- kland, Förenade kungariket, Israel, Italien, Nederlän- derna, Schweiz, Sverige, och Österrike. Laboratoriet har således inte upprättats på grundval av gemenskapsfördra- gen, och heller inte genom en rättsakt som antagits av gemenskapernas institutioner, och gemenskaperna svarar inte för dess finansiering. Ombudsmannen upplyste därför den klagande om att laboratoriet inte utgör en institution eller ett organ inom gemenskaperna. (Klagomål 374/15. 01. 96/MV/UK/PD) En tjänsteman vid Europeiska kommissionen klagade till ombudsmannen över Europaskolan i Woluwe i Bryssel. Klagomålet rörde beslut som fattats av klassrådet och skolans disciplinära råd rörande hans son. Den klagande hävdade att det inte förelåg någon rätt att försvara sig, vare sig för eleven eller för föräldrarna. Han kritiserade dessutom Europaskolans system för överklaganden, och hävdade att det är oskäligt att klassrådet ska få pröva överklaganden som rör dess egna beslut. Ombudsmannen konstaterade att klagomålet låg utanför hans ämbetsom- råde, eftersom det inte var riktat mot någon av gemen- skapens institutioner eller något av dess organ. Även om kommissionen hade ett visst allmänt ansvar, eftersom den finns representerad i skolstyrelsen och svarar för en stor del av budgeten, kan den inte hållas ansvarig för frågor som rör den interna förvaltningen. (Klagomål 989/97/OV) Den 15 april 1997 tillskrev ombudsmannen rådet, och bekräftade sitt ursprungliga ställningstagande att klago- målen låg inom hans ämbetsområde, samt förnyade sin begäran om ett yttrande över sakinnehållet i klagomålen. Den 20 juni 1997 uppfyllde rådet ombudsmannens begä- ran (1). Det skäl som rådet anförde för att ombudsmannen inte skulle ha behörighet att handlägga klagomålen från Bunyan grundades på följande två antaganden: 1. Ombudsmannens behörighet omfattar inte åtgärder som rådet vidtar under den tredje pelaren. 2. Sakinnehållet i klagomålen rörde åtgärder rådet vidta- git under den tredje pelaren. Som en bekräftelse på sitt tidigare beslut att han var behörig att ta itu med klagomålen, förklarade ombuds- mannen att det andra av de ovanstående påståendena var felaktigt. Det var därför inte nödvändigt för honom att ta ställning till det första påståendet. Ombudsmannen angav att klagomålen rörde rådets svar på framställningar om tillgång till dokument. Dessa hade gjorts i enlighet med rådets beslut om offentlig tillgång (1) Ett av klagomålen från Bunyan avslutades under år 1997, sedan det klarats ut av institutionen (se sammanfattningen i kapitel 3 punkt 3. 4. 2, med rubriken ”Bevarande av justitie- och inrikesministrarnas råds förslag till föredragningslistor”. Vid slutet av år 1997 pågick ombudsmannens undersök- ningar av de övriga fem klagomålen fortfarande. C 380/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 till rådets dokument (1) och handlades av rådet med påstådd tillämpning av detta beslut. Rådets beslut om offentlig tillgång till dokument upprättades i enlighet med artikel 151 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. EG-domstolen bekräftade i domen i målet Nederländerna mot rådet (2) att beslutet hade rättslig verkan för tredje part såsom en fråga om gemenskaps- lag. Beslutet tolkades och tillämpades av förstainstansrätten i målet Carvel och Guardian Newspapers mot rådet (3). Detta fall rörde bland annat tillgång till dokument avse- ende rådets agerande under den tredje pelaren. Med beaktande av den begränsning av EG-domstolens domsrätt som artikel L i fördraget om Europeiska unio- nen innebär, skulle förstainstansrätten inte ha någon domsrätt vad gällde denna aspekt av Carvel-fallet, om tillgång till rådets dokument rörande åtgärder under den tredje pelaren i sig själv utgjorde en fråga under den tredje pelaren. I själva verket erkände domstolen emeller- tid domsrätt i detta fall. Ombudsmannens årsrapport för 1995 förklarade begrep- pet administrativa missförhållanden på följande sätt: Det är uppenbart att ett administrativt missförhållande föreligger då en gemenskapsinstitution eller ett gemen- skapsorgan underlåter att agera i enlighet med fördra- gen och med de gemenskapsakter som är bindande för denna, eller då den underlåter att iaktta de rättsliga regler och principer som har fastställts av domstolen och förstainstansrätten. Som ett exempel måste Europeiska ombudsmannen ta hänsyn till kravet i artikel F i Fördraget om Europeiska unionen om att gemenskapens institutioner och organ skall respektera de grundläggande rättigheterna. Flera andra saker kan också anses utgöra missförhål- landen, däribland följande: — Administrativa oegentligheter — Administrativ underlåtenhet — Maktmissbruk — Försummelse — Rättsstridiga förfaranden — Oskälighet Den korrekta tolkningen och tillämpningen av rådets beslut om offentlig tillgång till dokument utgör därför en fråga under gemenskapsrätten och inte en fråga som handhas under den tredje pelaren, även om dokumenten ifråga rör åtgärder under den tredje pelaren. — Felaktigt eller inkompetent handlande. — Diskriminering — Onödig fördröjning Innebörden av begreppet administrativa missförhållanden I sin resolution om ombudsmannens årsrapport för år 1996 uppmuntrade Europaparlamentet ombudsmannen att till fullo utnyttja det mandat han fått genom fördra- gen, vad gäller att ta itu med administrativa missförhål- landen i den verksamhet som utövas av gemenskapens institutioner och organ. Resolutionen hänvisade i detta sammanhang också till behovet av en tydligare definition av begreppet admini- strativa missförhållanden. — Brist på information eller vägran att delge informa- tion lista är inte uttömmande. De nationella Denna ombudsmännens erfarenhet visar att det är bättre att inte försöka skapa en rigid definition av vad som kan utgöra missförhållanden. I själva verket är uttryckets brist på avgränsning en av de saker som skiljer ombudsmannens roll från en domares. Det finns dock gränser för vad som kan räknas som missförhållanden. Alla klagomål mot beslut av politisk snarare än administrativ natur anses otillåtna, t. ex. klagomål mot det arbete som utförs av Europaparla- mentet eller dess organ, såsom beslut som fattas av utskottet inte heller ombudsmannens uppgift att undersöka gemenskapens rättsakter, såsom förordningar och direktiv. framställningar. Det är för Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen definierar inte begreppet administrativa missförhållanden. När parlamentet antog ovanstående resolution åtog sig ombudsmannen därför uppgiften att söka tillhandahålla en mer exakt definition i årsrapporten för 1997. Denna förklaring av administrativa missförhållanden god- togs i Europaparlamentets betänkande över ombudsman- nens årsrapport för år 1995. Hänvisning till den gjordes också, med godkännande, vid de europeiska nationella ombudsmännens sammanträde i september 1997. (1) Rådets beslut 93/731/EG (EGT L 340, 31. 12. 1993, s. 43). (2) Dom i målet C-58/94 av den 30 april 1996. (3) Dom i målet T-194/94 av den 19 oktober 1995. I syfte att komplettera ovanstående förklaring med en definition uppmanades de nationella ombudsmännen och motsvarande organ att upplysa Europeiska ombudsman- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/13 nen om den innebörd man lade i begreppet administra- tiva missförhållanden i deras medlemsstater. Av de svar som inkom synes det som om den grundläg- gande uppfattningen kan definieras på följande sätt: Administrativa missförhållanden föreligger när ett of- fentligt organ underlåter att agera i enlighet med en regel eller princip som är bindande för det. Två kommentarer är nödvändiga med avseende på denna definition: För det första begränsas vissa ombudsmäns ämbetsom- råde uttryckligen av den nationella lag som inrättar detta ämbete. Den lagstiftning som exempelvis inrättade För- for enade kungarikets Parliamentary Commissioner Administration föreskriver att han inte i normalfallet skall undersöka klagomål där ett domstolsförfarande står till buds för att lösa frågan (1). Den berörda ombudsman- nen begränsar naturligtvis sina undersökningar avseende administrativa missförhållanden i enlighet därmed. Sådana begränsningar utgör emellertid inte en del av den normala innebörden av begreppet ”administrativa miss- förhållanden”, eftersom det annars skulle vara onödigt att formulera dem uttryckligen. Det danska ombudsman- naämbetet, som tjänat som inspirationskälla vid tillska- pandet av den Europeiska ombudsmannens ämbete, omgärdas exempelvis inte av någon sådan begränsning, och Europarådets definition av en ombudsmans roll inne- fattar granskning av lagenligheten hos administrativa age- randen (2). För det andra varierar de specifika regler och principer som är bindande för offentliga organ i enlighet med de författningsmässiga, juridiska och administrativa ramver- ken i landet ifråga. Dessutom är regler och principer inte statiska. De ändras och utvecklas till följd av lagstiftarens arbete, domstolarnas och ombudsmannens avgöranden och från administrationens agerande. Det kan därför vara bra att komplettera med några ytterligare kommentarer om de regler och principer som är bindande när det gäller Europeiska gemenskapen. Rättssäkerhet Utgångspunkten för allt arbete som utförs av de insti- tutioner och organ som skapats genom eller under Euro- peiska unionens fördrag är rätten. Som EG-domstolen har understrukit vid flera tillfällen utgör Europeiska gemenskapen en rättsgemenskap. När Europeiska om- budsmannen därför undersöker huruvida en gemenskaps- institution eller ett gemenskapsorgan har agerat i enlighet med de regler och principer som är bindande för den, (1) Parliamentary Commissioner Act 1967, avsnitt 5. 2 (2) Administrationen och du: en handbok, 1996, s. 44. måste hans främsta och viktigaste uppgift vara att fast- ställa huruvida den har agerat lagenligt. Såsom framgår av årsrapporten för år 1995 beaktar ombudsmannen alltid, vid utförandet av sin uppgift, det faktum att den högsta myndigheten när det gäller innebörden i och tolkningen av gemenskapsrätten är EG-domstolen. Där- utöver gäller att ombudsmannen, enligt artikel 138e i EG-fördraget, inte får genomföra undersökningar där de förhållanden som påstås av den klagande är eller har varit föremål för ett domstolsförfarande. Vissa klagomål till Europeiska ombudsmannen går in på frågor som rör nationell lagstiftning. I synnerhet gäller, att när ett klagomål rör ett avtalsförhållande mellan den klagande och någon av gemenskapens institutioner, så styrs avtalet i fråga av föreskrifterna i relevant nationell lagstiftning. I många medlemsstater handlägger ombudsmannen inte avtalstvister, antingen till följd av de allmänna karaktäris- tika som gäller för sådana avtal enligt nationell lagstift- ning, eller därför att lagen som inrättar ombudsmannens ämbete uttryckligen utesluter sådana frågor. Som framgår av årsrapporten för år 1995 består en del av Europeiska ombudsmannens uppdrag i att minska belastningen när det gäller att lösa tvister, genom att främja vänskapliga överenskommelser och genom att lämna rekommendatio- ner som gör att behovet av domstolsförhandlingar inte föreligger. Europeiska ombudsmannen hanterar därför också klagomål som gäller administrativa missförhållan- den till följd av kontraktsmässiga förhållanden. Han försöker emellertid inte fastlägga huruvida ett avtals- brott begåtts av endera parten. Denna fråga kan endast på ett verksamt sätt hanteras av en behörig domstol, som har möjlighet att höra parternas argument rörande den relevanta nationella lagstiftningen och att utvärdera mot- stridiga bevis avseende fakta som är föremål för tvisten. Det hör till god förvaltningssed att en offentlig myndig- het, som är inbegripen i en avtalsrättslig tvist med en privat part, alltid skall kunna tillställa ombudsmannen en sammanhängande redogörelse för den rättsliga grunden för sitt agerande och för varför den anser sin syn på avtalsförhållandet vara motiverad. Regler och principer för god förvaltningssed Vad god eller dålig administration innebär i praktiken fastställs och konkretiseras vanligtvis från fall till fall. Frågan kan också klarläggas genom antagandet av en lag eller en uppförandekodex för god förvaltningssed, vilket C 380/14 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 är fallet i många av medlemsstaterna. Ett viktigt initiativ togs av ledamoten av Europaparlamentet Roy Perry, föredragande för utskottets för framställningar betän- kande om dess egna aktiviteter under 1996–1997 (1), som förordar upprättandet av en kodex för god förvaltnings- sed för gemenskapens institutioner och organ. Europeiska kommissionens generalsekreterare informerade ombuds- mannen, vid ett möte i Strasbourg den 21 oktober 1997, om att kommissionen hade börjat utarbeta en sådan kodex som skulle äga tillämplighet på dess tjänstemän. Dessa initiativ är mycket välkomna. En offentliggjord kodex för god förvaltningssed skulle upplysa tjänstemän- nen om den service de har att tillhandahålla, samt med- borgarna om vad de har att förvänta sig. Den skulle därigenom förbättra såväl kvaliteten på det administra- tiva arbetet som förbindelserna med medborgarna. Europeiska ombudsmannens kontor har därför biträtt kommissionens generalsekreterare i dennes förberedande arbete genom att tillhandahålla information och exempel hämtade från medlemsstaternas erfarenheter, samt genom att kommentera de principer som tillämpats i de inle- dande skedena av utarbetandet. Särskilt bör märkas att ombudsmannen tillställde generalsekreteraren kopior av den danska lagen om offentlig förvaltning av år 1985, samt Finlands lag om förvaltningsförfarande av år 1982, vilka bägge innehåller detaljerade föreskrifter rörande förfaranden, inklusive skyldigheten att motivera beslut, rätten att få höras och skyldigheten att lämna informa- tion om möjligheter till avhjälpande. Ombudsmannen tillställde dessutom generalsekreteraren kopior av den portugisiska lagen för administrativa förfa- randen av år 1991; det nyligen formulerade franska lagförslaget rörande förhållanden mellan förvaltningen och allmänheten, som innehåller föreskrifter rörande mottagningsbekräftande, skyldigheten att vidarebefordra skrivelser till ett behörigt organ, tidsfrister för svar, samt rätten att inge skriftliga och muntliga kommentarer före ett beslut; ett uttalande rörande principerna i Förenade kungarikets ”Citizen’s Charter”; checklistor för god för- valtningssed som upprättats av ombudsmännen i Irland och Hong Kong, samt annat relevant material. Gränserna för begreppet administrativa missförhållanden Som en avslutning på detta avsnitt av rapporten kan det vara till nytta att klarlägga gränserna för begreppet administrativa missförhållanden, rörande i första hand (1) A4 — 0190/97. utövandet av diskretionär administrativ befogenhet och för det andra parlamentets politiska arbete. Vid utövandet av de administrativa uppgifter som ålagts den genom eller till följd av fördragen, kan en av gemenskapens institutioner eller organ ha rättslig befo- genhet att välja mellan två eller fler möjliga tillvägagångs- sätt. Om kommissionen exempelvis anser att en medlems- stat har underlåtit att fullgöra en skyldighet enligt EG- fördraget så kan den, efter att ha vidtagit de erforderliga förfaringsmässiga stegen, ta upp frågan vid EG-domstolen enligt artikel 169 i fördraget. Detta är en diskretionär befogenhet och kommissionen kan därför inte åläggas att ta upp en överträdelse vid EG-domstolen. ifrågasätta diskretionära inte Ombudsmannen söker administrativa beslut, förutsatt att den berörda institutio- nen eller organet har agerat inom gränserna för sina rättsliga befogenheter. Allmänna gränser för sådan befo- genhet fastställs genom EG-domstolen rättspraxis, som exempelvis kräver att administrativa myndigheter skall agera följdriktigt och i god tro, undvika diskriminering, uppfylla principerna för proportionalitet, likhet i behand- ling och legitima förväntningar samt respektera mänsk- liga rättigheter och de grundläggande friheterna (2). Även om artikel 138e i EG-fördraget uttryckligen uteslu- ter EG-domstolens juridiska arbete från ombudsmannens ämbetsområde, så säger den ingenting om Europaparla- mentets politiska arbete. Den klassiska ombudsmannain- stitutionen i de nordiska länderna har emellertid tillska- pats för att övervaka den offentliga förvaltningen på uppdrag av parlamentet, inte för att övervaka parlamen- (2) Också relevant i detta sammanhang är Europarådets rekom- mendation nr R (80) 2, som anger att en administrativ myndighet vid utövandet av en diskretionär befogenhet 1) inte skall tjäna något annat syfte än det för vilket den tilldelades befogenheten. 2) skall förfara objektivt och opartiskt, med beaktande enbart av de faktorer som är relevanta för det förelig- gande fallet. 3) skall tillämpa principen om likhet inför lagen genom att undvika orättvis diskriminering. 4) skall eftersträva en riktig balans mellan eventuella nega- tiva verkningar som dess beslut kan ha på olika personers rättigheter, friheter eller intressen, och det syfte den driver. 5) skall fatta sitt beslut inom en tidsperiod som är skälig med hänsyn tagen till den fråga det gäller. 6) skall tillämpa eventuella administrativa riktlinjer på ett följdriktigt sätt, med samtidigt beaktande av de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall. Se Administrationen och du: en handbok, 1996 sid. 362. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/15 tets politiska verksamhet. Det synes också som om ombudsmän i andra medlemsstater inte heller övervakar sina respektive parlaments politiska arbete. Genom att därför tillämpa en författningsmässig princip som är gemensam för medlemsstaterna, har Europeiska ombuds- mannen kommit fram till att han inte har till uppgift att genomföra undersökningar av Europaparlamentets poli- tiska verksamhet. Denna fråga har fått tas upp i prakti- ken, eftersom ombudsmannens kontor tidigare fick in ett antal klagomål som hävdade administrativa missförhål- landen från Europaparlamentets utskott för framställ- ningar, vid dess handläggning av framställningar. Efter- som utskottet är ett politiskt organ som handlägger framställningar såsom en politisk uppgift inom parlamen- tet, ansågs dessa klagomål inte omfattas av ombudsman- nens ämbetsområde. Klagomålet utgick från följande fakta. År 1990 hade han till följd av sin nationalitet uteslutits från uttagningsprov till befattningar som forskare vid den juridiska fakulteten vid La Sapienza-universitetet i Rom och Instituto Univer- sitario Di Lingue Moderne i Milano. Han klagade genom skrivelser till kommissionen i mars och juni 1990 och hävdade att hans uteslutning från uttagningsproven stod i strid med artikel 48 i EG-fördraget. Enligt klagomålet till ombudsmannen hade kommissionen, trots att den besva- rade klagandens skrivelser i maj och juli 1990, inte vidtagit tillfredsställande åtgärder för att ta itu med diskrimineringen. Ombudsmannen konstaterade att klagomålet var otillåtet, eftersom den klagande inte hade kontaktat kommissionen sedan juli 1990, det vill säga sju år före klagomålet till ombudsmannen. Den tidsgräns på två år som fastställts i artikel 2. 4 hade därför överskridits i väsentlig grad. 2. 2. 2 KLAGOMÅLS TILLÅTLIGHET (Klagomål 937/97/OV) Ett klagomål som omfattas av ombudsmannens ämbets- område måste uppfylla ytterligare tillåtlighetskriterier för att ombudsmannen skall kunna inleda en undersökning. De kriterier som stipuleras i ombudsmannens stadgar innebär att Ett företag klagade till ombudsmannen mot kommissio- nen, med avseende på ett anbudsförfarande det medver- kat i. Anbudet tillämpade det begränsade förfarandet och avsåg tillhandahållandet av transporttjänster för diplo- matisk post och annan post. 1) klagomålet skall innehålla uppgifter om klagomålets innehåll och vem som framför klagomålet (artikel 2. 3 i stadgan), 2) ombudsmannen i mål som är anhängiga vid domstol eller ifrågasätta domstolsavgö- randen (artikel 1. 3), inte får ingripa 3) ett klagomål skall göras inom två år från den dag då omständigheterna på vilka klagomålet grundar sig blev kända av den person som framför klagomålet (artikel 2. 4), 4) klagomålet måste föregås av lämpliga hänvändelser till de berörda institutionerna och organen (artikel 2. 4), 5) klagomål som rör arbetsförhållanden mellan gemen- skapens institutioner och organ och deras tjänstemän och annan personal får inte inges till ombudsmannen om inte alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål dessförinnan uttömts (artikel 2. 8). Exempel på otillåtna klagomål Enligt den klagande förelåg följande fakta: Kommissionen inbjöd företaget att inkomma med ett anbud, med en tidsfrist som löpte ut den 29 september 1997. Den 10 september respektive 24 september begärde företaget ytterligare information om och klarlägganden av vissa aspekter av anbudshandlingar. Den 19 september respek- tive 25 september svarade kommissionen att den inte kunde tillhandahålla den begärda informationen. Enligt den klagande åtnjöt den som innehade det tidigare kontraktet fördelen av att ha tillgång till mer bakgrunds- information. Företaget klagade därför till ombudsmannen och bad honom klarlägga situationen. Trots att den klagande varit i kontakt med kommissionen under anbudsförfarandet, fanns det ingenting som visade att den skulle ha gjort kommissionen medveten om företagets missnöje med genomförandet av eller utfallet av anbudsförfarandet. Ombudsmannen konstaterade där- för att klagomålet var otillåtet, eftersom lämpliga admini- strativa hänvändelser inte gjorts, vilket krävdes i artikel 2. 4 i stadgan. I oktober 1997 klagade en grekisk fil. dr. , som forskade inom området internationell rätt och gemenskapsrätt, till ombudsmannen över Europeiska kommissionen. Det klagande företaget rekommenderades att kontakta kommissionen, och tydligt framföra sina bekymmer med avseende på anbudsprocessen. Om det inte var nöjt med C 380/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 kommissionens svar kunde det sedan inge ett klagomål till ombudsmannen. (1136/97/IJH) 2. 2. 3 BERÄTTIGADE SKÄL FÖR UNDERSÖKNINGAR‹ Ombudsmannen får ta upp klagomål som omfattas av hans ämbetsområde och som uppfyller kriterierna för tillåtlighet. Artikel 138e i EG-fördraget ger honom rätt att ”genomföra alla undersökningar som han finner berättigade”. I vissa fall kanske det inte föreligger till- räckliga skäl för att ombudsmannen skall kunna inleda en undersökning, trots att klagomålet tekniskt sett kan vara tillåtet. När ett klagomål redan har behandlats såsom en framställning av utskottet för framställningar i Europaparlamentet, anser ombudsmannen det vanligen inte föreligga några giltiga skäl för att han skall inleda en undersökning, om inte nya belägg framkommer. När ett klagomål hävdar att en skrivelse inte har besva- rats försöker ombudsmannens kontor lösa frågan genom informella telefonförfrågningar. Om den berörda insti- tutionen eller det berörda organet reagerar med att ome- delbart sända ett svar till den klagande anser ombuds- mannen det vanligen inte föreligga några skäl för honom att genomföra ytterligare undersökningar, varför fallet läggs ner av denna orsak. Exempel på klagomål där inga skäl till en undersökning förelegat I juli 1997 klagade S till ombudsmannen över att vittnes- mål som avlagts av två kommissionstjänstemän inför Europaparlamentets utskott för framställningar, inte på ett tillfredsställande sätt förklarade och motiverade kom- missionens uppfattning att ingen överträdelse av livsmil- jödirektivet 92/43/EEG fallet Newbury Bypass. förelegat i Eftersom klagomålets sakfråga rörde en fråga som utskottet för framställningar redan handlade vid sin bedömning av framställningar rörande Newbury Bypass, ansåg ombudsmannen det inte föreligga några skäl för honom att undersöka klagomålet, vilket S upplystes om. (646/97/IJH) Den 10 februari 1997 klagade V till ombudsmannen över kommissionens åtgärder med avseende på BSE (galna ko-sjukan). Hon hävdade att kommissionen hade ignore- rat brittiska och europeiska forskares åsikter. Den 18 juli 1996 hade en tillfällig undersökningskommit- te´ upprättats av Europaparlamentet, enligt artikel 138c i EG-fördraget, för att undersöka BSE-frågan. Kommitte´n beaktade det ansvar som åvilade såväl kommissionen som rådet och Förenade kungarikets regering. Kommitte´ns rapport, som publicerades den 7 februari 1997 (1), inne- fattade slutsatser som var kritiska mot kommissionen liksom också rekommendationer för framtiden. Med beaktande av det faktum att kommissionens ansvar med avseende på BSE redan undersökts av den tillfälliga undersökningskommitte´n ansåg ombudsmannen det inte föreligga några skäl för honom att undersöka klagomålet, vilket V upplystes om. (Klagomål 143/97/JMA) 2. 3 ANALYS AV KLAGOMÅLEN Av de 2 321 klagomål som registrerats från det att ombudsmannen inledde sin verksamhet hade 14,9 % sitt ursprung i Frankrike, 14,7 % i Tyskland, 14 % i Spanien, 12,5 % i Förenade kungariket och 11 % i Italien. En fullständig analys av det geografiska ursprunget för klagomål redovisas i bilaga A. Under år 1997 slutfördes processen med att undersöka klagomål, för att kontrollera huruvida de omfattades av ämbetsområdet, uppfyllde tillåtlighetskriterierna och före- tedde skäl för inledande av en undersökning, i 97 % av fallen. 27 % av de undersökta klagomålen omfattades av ombudsmannens ämbetsområde. Av dessa uppfyllde 230 tillåtlighetskriterierna, men 34 föranledde inte någon undersökning. Undersökningar inleddes därför i 196 fall. De flesta av de klagomål som ledde till en undersökning var riktade mot Europeiska kommissionen (80 %). Efter- som kommissionen utgör det viktigaste gemenskapsorga- net när det gäller att fatta beslut med en direkt inverkan på medborgarna, så är det normalt att den utgör det vanligaste föremålet för medborgarnas klagomål. 18 klagomål riktades mot Europaparlamentet och 14 mot Europeiska unionens råd. De viktigaste typerna av hävdade administrativa missför- hållanden utgjordes av bristande insyn (60 fall), diskrimi- nering (42 fall), otillfredsställande förfaranden eller underlåtenhet att respektera rätten att försvara sig (32 fall), orättvisa eller maktmissbruk (23 fall), försening som (1) A4-0020/97, PE 220. 544/slut. /A. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/17 kunnat undvikas och försumlighet (22 fall vardera), underlåtenhet att säkerställa fullgörandet av skyldigheter, det vill säga underlåtenhet från Europeiska kommissio- nens sida att utöva sin roll såsom ”fördragens väktare” i förhållande till medlemsstaterna (20 fall) samt rättsliga fel (14 fall). 2. 4 REKOMMENDATIONER ATT KONTAKTA ANDRA ORGAN SAMT ÖVERFÖRINGAR Om ett klagomål inte omfattas av ämbetsområdet, eller är otillåtet, försöker ombudsmannen alltid lämna rekom- mendationer till den klagande med avseende på vilket annat organ som kan ta upp klagomålet. Om det är möjligt överför ombudsmannen ett klagomål direkt till en annan behörig myndighet, med den klagandes medgi- vande, förutsatt att det synes föreligga skäl för klagomå- let. Under år 1997 lämnades råd i 490 fall, där de flesta rörde frågor om gemenskapsrätten. I 254 fall rekommen- derades den klagande att inge klagomålet till en nationell eller regional ombudsman eller motsvarande organ. Des- sutom överfördes tre klagomål, efter den klagandes med- givande, direkt till en nationell ombudsman, och ett såsom en framställan till ett nationellt parlament. 86 klagande rekommenderades att inge en framställan till Europaparlamentet och 13 andra klagomål överfördes till Europaparlamentet, med den klagandes medgivande, för handläggning såsom framställningar. I 76 fall rekommen- derades att Europeiska kommissionen skulle kontaktas. Denna siffra innefattar ett antal fall, där ett klagomål mot kommissionen förklarats otillåtligt, till följd av att lämpliga hänvändelser till kommissionen inte gjorts. I 73 fall rekommenderades den klagande att kontakta andra organ. 2. 5 BESLUT EFTER EN UNDERSÖKNING AV OMBUDSMANNEN När ombudsmannen beslutar sig för att inleda en under- sökning av ett klagomål består det första steget i att klagomålet och eventuella bilagor skickas till berörd gemenskapsinstitution eller berört gemenskapsorgan för ett yttrande. När yttrandet inkommer skickas det till den klagande för kommentarer. I vissa fall vidtar institutionen eller organet egna åtgärder för att lösa problemet till den klagandes tillfredsställelse. Om det av yttrandet och kom- mentarerna framgår att så är fallet läggs fallet ner såsom ”löst av institutionen”. I vissa andra fall beslutar sig den klagande för att inte driva fallet vidare och det läggs därför ner av detta skäl. Om klagomålet varken löses av institutionen eller läggs ner av den klagande fortsätter ombudsmannen sina undersökningar. Om inga administrativa missförhållan- den uppdagas vid dessa undersökningar upplyses den klagande och institutionen eller organet om detta och fallet läggs ner. Om ombudsmannens undersökningar avslöjar admini- strativa missförhållanden söker han om möjligt få till stånd en vänskaplig förlikning, för att lösa problemet och göra den klagande tillfredsställd. Vid ett sammanträf- fande i Strasbourg den 21 oktober 1997 kom ombuds- mannen och kommissionens generalsekreterare Carlo Trojan överens om att ett informellt möte i vissa fall kunde utgöra ett lämpligt sätt att få till stånd en vänskap- lig förlikning, i fall rörande kommissionen. Om en vänskaplig förlikning inte är möjlig, eller om strävandena efter en vänskaplig förlikning inte lyckas, avslutar ombudsmannen antingen ärendet med en kritisk anmärkning till berörd institution eller berört organ, eller presenterar en formell slutsats rörande administrativa missförhållanden med förslag till rekommendationer. En kritisk anmärkning anses tillräcklig i fall där förekom- sten av administrativa missförhållanden inte förefaller ha ingen uppföljande generella återverkningar och där åtgärd från ombudsmannens sida synes nödvändig. I de fall där uppföljande åtgärder från ombudsmannen förefaller nödvändiga (det vill säga vid mer allvarliga administrativa missförhållanden, eller fall som har gene- rella följdverkningar) tillställer ombudsmannen berörd institution eller berört organ ett beslut med förslag till rekommendationer. I enlighet med artikel 3. 6 i ombuds- mannens stadga måste institutionen eller organet då in- komma med ett detaljerat yttrande inom tre månader. Det detaljerade yttrandet kan bestå i ett godtagande av ombudsmannens beslut och en beskrivning av de åtgärder som vidtagits för att omsätta rekommendationerna i praktiken. Om en gemenskapsinstitution eller ett gemenskapsorgan underlåter att på ett tillfredsställande sätt besvara ett förslag till rekommendation, ger artikel 3. 7 ombudsman- nen möjlighet att inge en rapport till Europaparlamentet och till berörd institution eller berört organ. Rapporten kan innehålla rekommendationer. Europeiska ombuds- mannens möjlighet att inge en sådan specialrapport till parlamentet är av mycket stort värde för hans arbete. Vissa nationella ombudsmän har under lång tid strävat efter att tillvinna sig liknande möjligheter. Specialrappor- ter bör därför inte inges alltför ofta, utan endast när det gäller viktiga frågor, där parlamentet sedan kan vidta åtgärder för att biträda ombudsmannen i enlighet med ombudsmannens stadga. C 380/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Ombudsmannens första specialrapport ingavs den 15 december, efter det att han på eget initiativ hade gjort en undersökning av allmänhetens tillgång till handlingar hos gemenskapens institutioner och organ (se vidare i kapitel 4). 16 fall löstes av institutionen eller organet. Två andra fall lades ner av den klagande. I 59 fall påvisade ombuds- mannens undersökningar inga administrativa missförhål- landen. År 1997 inledde ombudsmannen 200 undersökningar, varav 196 avsåg klagomål och fyra genomfördes på eget initiativ. En kritisk anmärkning riktades till institutionen i 21 fall. En vänskaplig förlikning åstadkoms i tre fall. Förslag till rekommendationer till de berörda institutionerna och organen förekom inte under år 1997 (för ytterligare detaljer hänvisas till bilaga A). 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/19 3. BESLUT EFTER EN UNDERSÖKNING 3. 1 FALL DÄR INGA ADMINISTRATIVA MISSFÖRHÅLLANDEN HAR PÅTRÄFFATS nen. Det fanns därför ingen anledning att anta att beslu- tet att placera henne i icke aktiv tjänst skulle vara annat än mycket fördelaktigt för henne. 3. 1. 1 EUROPAPARLAMENTET BESLUT OM ICKE AKTIV TJÄNST ENLIGT ARTIKEL 41 I TJÄNSTEFÖRESKRIFTERNA Beslut i klagomål 483/4. 3. 96/DG/L/KT mot Europaparlamentet Klagomålet Den 27 februari 1996 klagade G till ombudsmannen över Europaparlamentets beslut att placera henne i icke aktiv tjänst i enlighet med artikel 41 i tjänsteföreskrifterna. Hon hade tidigare klagat till ombudsmannen den 12 februari 1996 i samma fråga. Detta klagomål (424/ 14. 2. 96/DG/L/KT) betraktades som otillåtet eftersom inte interna administrativa alla möjligheter att framföra önskemål och klagomål hade uttömts (artikel 2. 8 i ombudsmannens stadga). I början av januari 1996 informerade Europaparlamentet G om sitt beslut att placera henne i icke aktiv tjänst. Beslutet var daterat den 21 december 1995 och trädde i kraft den 15 december 1995. G klagade i en skrivelse till generalsekreteraren över att beslutet hade meddelats tre veckor efter det att det fattats och att det skulle ha retroaktiv verkan. Dessutom påpe- kade hon att hon varit sjukskriven fram till slutet av februari 1996. Efter att ha fått generalsekreterarens svar var klaganden fortfarande inte nöjd, utan förnyade sitt klagomål till ombudsmannen. Beslutet att placera G i icke aktiv tjänst måste fattas före årets slut, eftersom den budgetansvariga myndigheten hade beslutat att dra in högst 15 tjänster inom ramen för 1995 års program. Vad gäller beslutets retroaktiva verkan så var det nödvän- digt för tillsättningsmyndigheten att höra både den parts- sammansatta kommitte´n och bedömningskommitte´n in- nan den beslutade att placera henne i icke aktiv tjänst. Detta samråd avslutades den 15 november 1995. Den 9 januari 1996 anhöll G om att datum för hennes placering i icke aktiv tjänst skulle ändras till den 1 mars 1996, så att hon skulle kunna utnyttja hela den sjukskriv- ningsperiod som hennes läkare hade beviljat henne från den 24 oktober 1995 till den 29 februari 1996. När parlamentet fick kännedom om att det i enlighet med tjänsteförteckningen för 1996 var möjligt att överföra oavslutade eller outnyttjade artikel 41-förfaranden från 1995 till 1996 föreslog personalavdelningen att ändra datum för ikraftträdande av beslutet att placera G i icke aktiv tjänst till den 1 februari 1996. Styrekonomen ansåg emellertid att omständigheterna inte motiverade till någon ändring av det ursprungliga beslutet. Europaparlamentets kommentarer vidarebefordrades till G, med en uppmaning till att framföra eventuella kom- mentarer. Inga kommentarer verkar ha inkommit. Undersökningen Parlamentets yttrande Beslutet Klagomålet vidarebefordrades till Europaparlamentet. Parlamentets uttalade sig enligt följande: G var en av de 34 tjänstemän som i juli 1994 frivilligt anmälde sig för icke aktiv tjänst, efter att ha fått ta del av ett förslag om att skära ned antalet tjänster med tillämp- ning av artikel 41 i tjänsteföreskrifterna. Hon visade därefter inga tecken på att ha ändrat uppfattning, vare sig inför sina närmaste överordnade eller inför administratio- Enligt artikel 41. 2 i tjänsteföreskrifterna skall tillsätt- ningsmyndigheten upprätta en förteckning över de tjän- stemän som skall placeras i icke aktiv tjänst. Varje tjänsteman som innehar någon av de tjänster som berörs av en neddragning och som uttrycker önskemål om att hänföras till icke aktiv tjänst skall automatiskt föras upp på förteckningen. Tjänstemän som är upptagna på för- teckningen skall hänföras till icke aktiv tjänst genom beslut av tillsättningsmyndigheten. C 380/20 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 På grundval av den information som finns tillgänglig för ombudsmannen förefaller det som om G önskade place- ras i icke aktiv tjänst, och som om Europaparlamentet var av den uppfattningen att beslutet i detta avseende var ytterst fördelaktigt för henne. Ombudsmannen erhöll inga bevis på att Europaparlamentet inte skulle ha följt tjänsteföreskrifterna vid handläggningen av detta ärende. — Förvaltningskommitte´n vägrade att ge ut namnen på de barn som bitit X:s son, och förklarade aldrig vilka konkreta åtgärder den vidtagit inom lekskolan med avseende på barn som upprepade gånger bet andra, och vad gällde att förhindra att incidenter av samma slag skulle inträffa på nytt. Det framgår också att parlamentet accepterade G:s begä- ran om att skjuta upp datum för ikraftträdandet av beslutet att placera henne i icke aktiv tjänst, men att styrekonomen inte fann tillräckliga grunder för att ändra det ursprungliga beslutet. I det material som lades fram för ombudsmannen fanns inget som ifrågasatte styreko- nomens diskretionära befogenheter. Mot bakgrund av detta föreföll det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen av- slutade därför fallet. HANDLÄGGNING AV ETT KLAGOMÅL Beslut i klagomål 130/97/HMA mot Europaparlamentet Klagomålet I februari 1997 framförde X ett klagomål med avseende på förvaltningskommitte´n vid en lekskola som drevs av Europaparlamentet. Under en tidsperiod på 18 månader hade X:s son blivit biten sex gånger av andra barn vid lekskolan. X hade haft ett flertal kontakter med leksko- lans chef, liksom också med förvaltningskommitte´n, i ett försök att lösa detta problem. Han klagade hos förvalt- ningskommitte´n över det faktum att lekskolans chef inte gjort någonting för att skydda hans son mot att bli biten på nytt. Enligt hans uppfattning hade förvaltningskom- mitte´n inte tagit itu med hans klagomål på vederbörligt sätt. Den klagande anförde följande anklagelser: — Förvaltningskommitte´n hade varit försumlig eftersom den inte gjorde någonting för att skydda barn som var utsatta för fara. — Det förelåg maktmissbruk i form av hotelser. X hävdade att man sagt honom att under rådande omständigheter så skulle hans framtida barn eventu- ellt inte kunna beredas plats vid lekskolan. I enlighet med artikel 2. 3 i stadgan klassificerades klag- omålet som konfidentiellt på den klagandes begäran. Undersökningen Parlamentets yttrande Klagomålet vidarebefordrades till Europaparlamentet. Sammanfattningsvis yttrade sig parlamentet som följer: Det förelåg ingen försummelse eftersom klagomålet hade handlagts i detalj av de behöriga myndigheterna. Av handlingarna i ärendet framgick att en person i förvalt- ningskommitte´n hade bevittnat en likartad incident vid lekskolan, och sett hur den hanterats. Anklagelsen om hotelser var ogrundad. Det förelåg inga hinder för att bereda X:s framtida barn plats vid leksko- lan. Anklagelsen om maktmissbruk var delvis relaterad till det faktum att förvaltningskommitte´n vägrat att ansöka om att X:s son skulle överföras till kommissionens lekskola. Det föreligger stränga regler som reglerar överföringsan- sökningar, och den enda situation i vilken en sådan begäran är grundad är den där den ansökande har placerats högt uppe på listan över prioriteringar för tillträde till lekskolan, och ingen plats finns tillgänglig vid parlamentets inrättning. Något maktmissbruk förelåg därför inte. Lekskolans chef gav förvaltningskommitte´n detaljerade förklaringar med avseende på de händelser som beskrevs, och den inställning som hennes personal hade vid hante- ringen av sådana här incidenter. På grundval av dessa förklaringar fann förvaltningskommitte´n inga belägg för att diskriminering förekom. Enligt parlamentet hade X aldrig tvingats att ta sin son ur lekskolan. — Det förelåg ojämlikhet och diskriminering, eftersom barn som bet andra behandlades bättre än de barn som blivit bitna. X hävdade att man sagt honom att det stod honom fritt att ta sin son ur lekskolan om han inte var nöjd med situationen. Underlåtenheten att uppge namnet på det barn som hade bitit X:s son var motiverad. Detta förfarande tillämpades i syfte att undvika eventuella våldsamma scener mellan föräldrar vid lekskolan, vilket skulle vara negativt för alla berörda parter. Ärendet hade behandlats som en fråga 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/21 mellan lekskolan och föräldrarna till det barn som hade bitit X:s son. Parlamentet hävdade att X i övrigt hållits informerad om förfarandena och om alla beslut som fattats av förvaltningskommitte´n och lekskolans chef. X inbjöds att diskutera frågan ytterligare med lekskolans chef. beslut, men hon föredrog att styra föräldrarnas ilska mot sig själv, snarare än mot andra föräldrar och deras barn. Detta beslut av pedagogisk natur föreföll inte att kränka principerna för god förvaltning. Klagandens kommentarer X anmärkte att även om hans klagomål hade prövats av förvaltningskommitte´n, så innebar detta inte att det inte förelåg någon försummelse med avseende på undersök- ningens innehåll och resultat. Av handlingarna i ärendet framgick att den klagande informerats om att barn som bet andra bestraffades enligt den pedagogik som tillämpades vid lekskolan, och att chefen talade med föräldrarna till dessa barn i syfte att lösa problemet. Den klagande inbjöds att diskutera frå- gan ytterligare med chefen. Beslutet att inte yppa vilka konkreta åtgärder som vidtagits syntes ha med arbetseti- ken att göra. Detta beslut av etisk art föreföll inte att kränka principerna för god förvaltning. Han opponerade sig mot det faktum att han ”förbjudits” att stå i direkt kontakt med föräldrarna till de barn som bitit hans son. Han hävdade dessutom att chefen aldrig hade informerat honom om sin avsikt att själv tala med föräldrarna, och heller inte om vilka konkreta åtgärder som vidtagits för att lösa problemet. På grundval av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar av detta klagomål syntes det inte ha förelegat några administrativa missförhållanden från förvaltnings- kommitte´ns för Europaparlamentets lekskolas sida. Om- budsmannen avslutade därför ärendet. Vad hoten beträffade så höll X fast vid sin ståndpunkt om att man hotat med att inte ge hans framtida barn tillträde till lekskolan under rådande omständigheter. Beslutet Vad gällde anklagelsen om att förvaltningskommitte´n hade varit försumlig, så föreföll det som att kommitte´n hade undersökt klagomålet och ställt frågor till leksko- lans chef i ärendet, och således genomfört en undersök- ning i överensstämmelse med principerna för god förvalt- ning. Vad beträffade anklagelsen om maktmissbruk hade parla- mentet i sitt yttrande hävdat att det inte förelåg några hinder för att ge den klagandes framtida barn tillträde till lekskolan. Vad beträffade begäran om att överföra den klagandes barn till kommissionens lekskola, föreföll det inte lämpligt att göra ytterligare undersökningar med avseende på motiven till att denna begäran förvägrats, eftersom barnet sedan dess hade placerats i en annan lekskola. Vad beträffade anklagelsen om diskriminering så fram- gick det att den pedagogik som tillämpades vid lekskolan tillämpades på samma sätt för samtliga barn, varför någon diskriminering inte föreföll föreligga. Det fanns inga belägg för att den klagande skulle ha tvingats ta sitt barn ur lekskolan. Vad beträffade chefens vägran, stödd av förvaltningskom- mitte´n, att uppge namnen på de barn som hade bitit X:s son, så grundade sig denna vägran på pedagogiska över- väganden. Lekskolans chef föreföll medveten om att föräldrar många gånger opponerade sig mot ett sådant 3. 1. 2 EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA KOMMISSIONEN, REVISIONSRÄTTEN, REGIONKOMMITTÉN OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN ACTIO POPULARIS-KLAGOMÅL: ÅLDERSGRÄNSER VID UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 1042/25. 11. 96/SKTOL/FIN/BB mot Europeiska kommissionen, Europaparlamentet, Revisionsrätten, Regionkommitte´n och Ekonomiska och sociala kommitte´n. Klagomålet I november 1996 framförde B ett klagomål till ombuds- mannen å förbundet för finländska översättningsbyråers (Suomen Käännöstoimistojen Liitto r. y. ) vägnar om åldersgränser i meddelanden om uttagningsprov, som offentliggjorts av gemenskapens institutioner och organ, i synnerhet meddelandena om uttagningsproven KOM/A/ 1029, EUR/LA/118 och EUR/LA/119. Enligt klagomålet ansåg översättarna att gemenskapsin- stitutionernas nuvarande tillvägagångssätt diskriminerar personer på grundval av ålder, och därför står i strid med principen om lika behandling och eventuellt också med FN:s stadga. Översättarna ansåg det ytterst förvånande att detta tillvägagångssätt tillämpas inom Europeiska unionen, som lägger stor vikt vid fri konkurrens och ett medborgarnas Europa. C 380/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 B uppmanade ombudsmannen att undersöka lagenlighe- ten av alla åldersgränser och att vidta nödvändiga åtgär- der i ärendet. teringen skulle komma att bli mer ohanterlig och kostnadskrävande, utan att antalet befattningar att tillsätta samtidigt skulle öka. Undersökningen Klagomålet vidarebefordrades till de berörda institutio- nerna och organen. Revisionsrättens yttrande Kommissionens yttrande Revisionsrätten anslöt sig till kommissionens yttrande, ingivet den 19 mars 1997. Kommissionen inledde sitt yttrande med en hänvisning till sitt yttrande om ett bakgrundsmeddelande som den hade sänt till ombudsmannen den 31 oktober 1996. Regionkommitte´n och Ekonomiska och sociala kommitte´n Kommissionen konstaterade vidare att tillämpningen av åldersgränser vid uttagningsprov är en möjlighet som finns angiven i tjänsteföreskrifterna, och som kan tilläm- pas på ett flexibelt sätt beroende på omständigheter och uttagningsprovens specifika målsättningar. Regionkommitte´n och Ekonomiska och sociala kommit- te´n ingav ett gemensamt yttrande, där de anslöt sig till kommissionens yttrande, ingivet den 19 mars 1997. Kommissionen förklarade också att tillämpning av ålders- gränser har fungerat som ett redskap för att kunna hantera ett stort antal potentiella ansökningar. Beslutet Slutligen konstaterade kommissionen att åldersgränser inte hindrar kvinnor från att ansöka. Dessutom har resultaten från uttagningsprov för de nya medlemssta- terna visat att åldern utgör en viktig faktor som påverkar rörlighet. Parlamentets yttrande Parlamentet hävdade att en åldersgräns enligt tjänsteföre- skrifterna får tillämpas för kandidater vid öppna uttag- ningsprov som anordnas av gemenskapsinstitutionerna. Det ankommer på de olika uttagningsmyndigheterna att, på grundval av eget omdöme och principerna för god förvaltningssed, besluta huruvida en åldersgräns är moti- verad eller inte. Parlamentet underströk att alla institutioner tillämpar åldersgränser i sina rekryteringsförfaranden. De olika institutionerna har motiverat tillämpningen av åldersgrän- ser på följande sätt: a) Vidmakthållande av karriärstrukturen. b) Svårigheterna att anpassa sig till en mångkulturell och flerspråkig miljö, långt hemifrån, ökar med åren. c) De administrativa och ekonomiska problemen skulle öka om åldersgränserna avskaffades, eftersom rekry- 1. Åldersgränser i gemenskapsinstitutionernas rekry- teringspolitik 1. 1 Det föreföll som om samtliga gemenskapsinstitutio- ner som en allmän regel tillämpar åldersgränser vid antagningen till uttagningsprov. Denna möjlighet finns angiven i bilaga III i tjänsteföreskrifterna, och i synnerhet i artikel 1 g i bilaga III, där det sägs att meddelanden om allmänt uttagningsprov i före- kommande fall måste ange åldersgränsen och den eventuellt höjda åldersgränsen för anställda i gemenskaperna som tjänstgjort i minst ett år. 1. 2. Det framgick att åldersgränser kan höjas, åtmin- stone för sökande som genomfört obligatorisk all- män värnplikt, som tagit hand om ett minderårigt barn som ännu inte uppnått skolåldern, eller ett barn som lider av något allvarligt psykiskt eller fysiskt handikapp, och för kandidater med fysiskt handikapp. 1. 3 Institutionerna ser åldersgränser som viktiga red- skap för att säkerställa befordringsgången och respekten för lagstadgade förpliktelser. Institutio- nerna följer principen om att personal rekryteras till den grundläggande nivån, och därför skulle förändringar med avseende på denna princip kunna påverka faktorer som motivation och god förvaltning på ett negativt sätt. Enligt kommissio- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/23 nen visar forskning att ju högre åldersgränsen är, desto tydligare visar sig den geografiska obalansen. Kommissionen hävdade dessutom att erfarenheter har visat att fler kvinnor deltar i allmänna uttag- ningsprov för A8 än för A7/6. 2. Undersökning på Europeiska ombudsmannens eget initiativ om användandet av åldersgränser vid rekrytering till gemenskapsinstitutionerna 2. 1 Europeiska ombudsmannen hade mottagit en rad klagomål, som gjorde gällande att administrativa missförhållanden förekommit vid tillämpningen av åldersgränser till gemenskapsinstitutionerna. för rekrytering av personal 2. 2 Ombudsmannens undersökningar med anledning av detta och flera andra klagomål som riktade sig mot olika gemenskapsinstitutioners användning av åldersgränser, föranledde ombudsmannen att dra slutsatsen att det är lämpligt att utföra en mera allmän undersökning av tillämpningen av ålders- gränser. 2. 3 Av de klagomål som framförts till ombudsmannen framgick att institutionernas nuvarande praxis för tillämpning av åldersgränser föranledde ett utbrett missnöje bland de europeiska medborgarna, i syn- nerhet bland medborgarna i de nya medlemssta- terna. 2. 4 I enlighet med artikel 138e i Fördraget om upprät- tandet av Europeiska gemenskapen har Europeiska ombudsmannen befogenhet att genomföra under- sökningar på eget initiativ med avseende på eventu- ella administrativa missförhållanden i den verksam- het som bedrivs av gemenskapens institutioner och organ. Med stöd av denna bestämmelse inledde ombudsmannen den 14 juli 1997 en undersökning på eget initiativ om tillämpningen av åldersgränser vid rekryteringen av Europeiska gemenskapernas tjänstemän och övriga anställda. Slutsats 3. 1. 3 EUROPEISKA UNIONENS RÅD REKRYTERING: UTESLUTNING FRÅN ETT UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 725/16. 7. 96/GD/FR/KH mot Europeiska unionens råd Klagomålet D klagade till ombudsmannen i juli 1996 över att ha uteslutits från ett allmänt uttagningsprov (C/360) som anordnades av rådet. Han hade klarat de skriftliga pro- ven och kallades med en skrivelse av den 5 maj 1996 till det muntliga provet, som hölls i Paris den 10 juni 1996. Skrivelsen skickades till den adress i Marseille som D hade uppgett till rådet. D lämnade Marseille och reste till Bryssel den 22 maj 1996 och hade bett sin far att vidarebefordra eventuell post. Det var först då D ringde sina föräldrar den 16 juni 1996 som han fick reda på att han hade fått ett brev från rådet. När D mottog denna skrivelse den 20 juni 1996 fick han kännedom om att han hade kallats till de muntliga proven. När han kon- taktade rådet meddelade det honom att uttagningskom- mitte´n hade avslutat sitt arbete den 17 juni 1996. I en skrivelse av den 21 juni 1996 bad D uttagningskom- mitte´ns ordförande att ordna ett extra muntligt prov för honom. En av anledningarna till denna begäran var att D på grund av den normala åldersgränsen för sökande aldrig skulle få någon ytterligare möjlighet att medverka i ett uttagningsprov anordnat av gemenskapens institutio- ner. Den 25 juni 1996 meddelade kommitte´ns ordförande D skriftligen om att uttagningskommitte´n hade avslutat sitt arbete och att han hade uteslutits från uttagningspro- vet. Undersökningen Rådets yttrande På grundval av Europeiska ombudsmannens undersök- ning av detta och andra klagomål om tillämpningen av åldersgränser, föreföll det motiverat att inleda en allmän undersökning om användandet av åldersgränser. Den 14 juli 1997 inledde ombudsmannen en undersök- ning på eget initiativ om användandet av åldersgränser vid gemenskapsinstitutionernas rekrytering av personal. De frågor som tagits upp i detta specifika klagomål kommer att beaktas i undersökningen på ombudsman- nens eget initiativ. Ombudsmannen avslutade därför ärendet. Klagomålet vidarebefordrades till rådet. I sitt yttrande påpekade rådet följande: Om D hade kontaktat rådets generalsekreterariat tidigt den 17 juni 1996 hade kommitte´n förmodligen ännu kunnat få med honom i det muntliga provet. Från det ögonblick då reservlistan var upprättad förhind- rade emellertid principen om lika möjligheter för alla sökande rådet från att återuppta uttagningsprovsförfaran- det genom att anordna ett särskilt muntligt prov för D. C 380/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Klagandens kommentarer I sina kommentarer till rådets yttrande vidhöll D sitt ursprungliga klagomål. rära åtgärder som, enligt klagandens uppfattning, stod i strid med tjänsteföreskrifterna. 3) Rådet och kommissionen diskriminerade sökanden på grundval av ålder, eftersom de regelmässigt tillämpade åldersgränser vid rekryteringen av sina tjänstemän. Beslutet Ombudsmannen påpekade att det enligt rådets yttrande skulle ha varit möjligt att tillmötesgå klagandens begäran om denna hade framförts i tid. Eftersom begäran först nådde rådet efter det att uttagningsprovsförfarandena hade avslutats skulle ett godtagande av den klagandes begäran ha inneburit att dessa förfaranden skulle ha återupptagits. Undersökningen visade inte på några admi- nistrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Ombudsmannen påpekade att han mot bakgrund av det stora antalet klagomål han hade mottagit gällande ålders- gränserna vid rekrytering av personal till institutionerna, hade beslutat att på eget initiativ genomföra en undersök- ning i detta avseende. 3. 1. 4 EUROPEISKA UNIONENS RÅD OCH EUROPEISKA KOMMISSIONEN DISKRIMINERING VID ALLMÄNNA UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 851/3. 9. 96/ALC/ES/VK mot Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd Klagomålet I augusti 1996 framförde L. C. från Spanien ett klagomål till ombudsmannen med anledning av ett påstående om administrativa missförhållanden i kommissionens och rådets verksamhet, med avseende på vissa aspekter av deras rekryteringssystem. Den klagande lade fram tre påståenden: 1) Enligt hans uppfattning förelåg en skillnad mellan vad som stod i den broschyr som kommissionen gett ut på spanska, ”La carrera en la Comisión de las Comuni- dades europeas”, och institutionens faktiska politik vid rekrytering av tjänstemän. 2) Principen om att diskriminering på grundval av natio- nalitet inte får förekomma hade frångåtts genom ikraftträdandet av rådets förordning nr 626/95 av den 20 mars 1995 (1), som införde särskilda och tempo- (1) EGT L 66, 24. 3. 1995, s. 1. Han begärde att alla åldersgränser skulle avskaffas i gemenskapens samtliga allmänna uttagningsprov, samt att respekten för principen om att ingen får diskrimineras på grundval av nationalitet skulle säkerställas. Undersökningen Klagomålen vidarebefordrades till kommissionen och till rådet. Kommissionens yttrande Med anledning av en tidigare begäran från ombudsman- nens sida hade kommissionen redan ingivit sina synpunk- ter på den allmänna frågan om tillämpning av åldersgrän- ser. Den påpekade att institutionerna hade tillämpat ålders- gränser vid rekrytering av tjänstemän till gemenskapen på grundval av bestämmelserna i artikel 1 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna. Eftersom dessa åldersgränser emel- lertid blivit föremål för kritik från flera ledamöter av Europaparlamentet hade kommissionen åtagit sig att göra en ingående utvärdering av följderna av ett avskaffande av alla åldersgränser. Enligt kommissionen var de vikti- gaste argumenten som talade för åldersgränser följande: 1) Säkerställandet av bättre villkor för en balanserad förvaltning av mänskliga resurser. 2) Främjandet av en geografisk balans med avseende på institutionens anställda. 3) Stödjandet av kvinnors ansökningar. Angående L. C:s specifika klagomål så lät kommissionen förstå att den broschyr som den klagande hänvisade till inte hade något juridiskt värde, och att det hade utarbe- tats i informationssyfte. Vad gällde det påstådda brottet mot principen om icke-diskriminering på grundval av nationalitet, hade förordning (EG) nr 626/95 infört sär- skilda och temporära åtgärder i syfte att främja rekryte- ring av tjänstemän från de nya medlemsstater som anslöt sig till unionen den 1 januari 1995. Kommissionen under- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/25 strök att den klagande tidigare gjort en framställning i samma ärende (nr 898/95). Utskottet för framställlningar hade redan granskat denna framställning och beslutat att avsluta behandlingen av ärendet på grundval av kommissionens svar. till Europaparlamentet Rådets yttrande För det första underströk rådet att institutionen, vid genomförandet av sin rekryteringspolitik, måste beakta de befattningar som faktiskt finns tillgängliga, liksom också sina budgetmässiga begränsningar. För det andra underströk rådet att förordning (EG) nr 626/95, som införde särskilda och temporära åtgärder i syfte att främja rekryteringen av tjänstemän från de nya medlems- staterna, inte bröt mot principen om icke-diskriminering på grundval av nationalitet. Klagandens kommentarer L. C. hävdade att möjligheten att tillämpa åldersgränser i enlighet med artikel 1 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna stred mot Europakonventionen om de mänskliga rättighe- terna och den spanska författningen. Argumentet att karriärmöjligheterna för en nyligen anställd äldre tjänste- man kunde bli begränsade var irrelevant, eftersom alla inte ansåg att befordran under karriären var något som de prioriterade. Slutligen ansåg han att en balans i representationen av nationaliteter från alla medlemsstater inte kunde uppnås genom att begränsa tillträdet till allmänna uttagningsprov på grundval av nationalitet, utan genom att främja ett jämlikt tillträde till dessa uttagningsprov för alla unionens medborgare. Beslutet Av de undersökningar som gjordes framgick att typen av broschyr, både till sin utformning och till sitt innehåll, visade att dess syfte inte var att skapa en rättslig ram som definierade tillträde till unionens tjänstebefattningar, utan att syftet snarare var att sprida allmän information om institutionernas allmänna uttagningsprov. Ombudsman- nen drog slutsatsen att den potentiella skillnaden mellan den befintliga situationen och det allmänna syftet med broschyren, inte kunde anses vara ett fall av administra- tiva missförhållanden eller peka på ett administrativt missförhållande inom kommissionen. skäl för ytterligare undersökningar i denna fråga före- låg. Frågan om åldersgränser var föremål för en undersökning på ombudsmannens eget initiativ, som inleddes den 14 juli 1997, och ombudsmannen ansåg det därför inte nödvändigt att genomföra några ytterligare undersök- ningar med avseende på detta specifika klagomål. Den klagande kommer emellertid att informeras om resultaten från den undersökning som utförs på ombudsmannnes eget initiativ. Mot bakgrund av detta avslutade Europeiska ombuds- mannen behandlingen av ärendet. REKRYTERING: BEDÖMNING AV ARBETSERFARENHET, OCH UNDERLÅTENHET ATT SVARA Beslut i klagomål 940/11. 10. 96/AS/SW/BB mot Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd Klagomålet I oktober 1996 framförde S ett klagomål till ombudsman- nen med anledning av bedömningen av arbetserfarenhet vid uttagningsprov EUR/LA/75, som anordnats av kom- missionen, och rådets underlåtenhet att svara på S’ begä- ran om att få en kopia på sitt korrigerade prov från uttagningsprovet Rådet/LA/369. S hade uteslutits från det allmänna uttagningsprovet EUR/LA/75 med motiveringen att hon saknade den erfor- derliga arbetserfarenheten på minst tolv år. Efter S’ begäran prövade uttagningskommitte´n sitt beslut på nytt, men höll fast vid sitt ursprungliga beslut. Senare skrev S till uttagningskommitte´n på nytt och hävdade att kommitte´n inte hade redogjort för hur den hade bedömt hennes arbetserfarenhet. Dessutom påpekade S att hon inte var medveten om att studieperioder parallellt med arbetsverksamhet inte beaktades. Därför hade hon inte skickat med sin studiemeritförteckning utan endast sin meritförteckning, där slutdatum för de olika ämnena anges. Slutligen hade S räknat ut att det av hennes studiemeritförteckning framgick att hon hade de tolv års arbetserfarenhet som krävdes. S yrkade på en andra omprövning av uttagningskommitte´ns beslut. Vad gällde frågan om diskriminering på grundval av nationalitet så hade den klagande ingivit en framställning till Europaparlamentet i samma ärende, vilket hade behandlats av utskottet för framställningar som framställ- ning nr 898/95. Ombudsmannen ansåg därför att inga I januari 1996 svarade kommitte´n att den ånyo hade prövat sitt beslut. Kommitte´n hänvisade till punkt B. 3 i meddelandet och till punkterna V. B. 2, VI. 2 och XI i det ansökningsformulär som publicerats i Europeiska gemen- skapernas officiella tidning C 219 A av den 24 augusti C 380/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 1995, och konstaterade att inga undantag från dessa regler kunde beviljas. Texten i medelandet om uttagningsprovet är juridiskt bindande och uttagningskommitte´n måste respektera den. I sitt klagomål till ombudsmannen hävdade S att kom- missionen inte hade redogjort för de utvärderingskriterier som tillämpats vid bedömningen av arbetserfarenhet. Hon underströk att det, för att ansökanden skulle kunna behandlas lika, var nödvändigt att uttagningskommitte´n tillhandahöll information om utvärderingsmetoden. I februari 1996 hade S sänt en skrivelse till rådet där hon begärde en kopia av sitt korrigerade prov i engelska för uttagningsprovet Rådet/LA/369. till ombudsmannen anförde hon att hon aldrig fick något svar på sin skrivelse. I sitt klagomål Undersökningen Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen och till rådet. Kommissionens yttrande Kommissionen påpekade i sitt yttrande sammanfattnings- vis följande: Enligt meddelandet om uttagningsprovet måste de sökande ha minst tolv års arbetserfarenhet, efter avlagd universitetsexamen. Av meddelandet om uttagningsprovet framgick att veder- börligen verifierade perioder som ägnats åt specialutbild- ningskurser eller kurser för uppehållande av yrkeskompe- tens, också räknades som arbetserfarenhet. Vad vidareut- bildningskurser beträffade så måste dessa vara på en nivå som åtminstone motsvarar den nivå som krävdes för tillträdet till uttagningsprovet. Följaktligen kan specialut- bildningskurser och kurser för uppehållandet av yrkes- kompetensen samt kurser i vidareutbildning beaktas vid beräkning av arbetserfarenhet. För att räknas som erfa- renhet måste utbildningen emellertid bedrivas på heltid. Samma regel gäller för arbetserfarenhet. Utbildning som sker samtidigt med en anställning kan med andra ord inte räknas till tiden för arbetserfarenhet. Enligt punkt XI i meddelandet om uttagningsprovet måste fotokopior, som visar att den sökande uppfyller dessa villkor, bifogas ansökan. S’ arbetserfarenhet beräknades på grundval av hennes ursprungliga ansökan och handlingar. Sammanlagt upp- gick hennes arbetserfarenhet till elva år och sex måna- der; Rådets yttrande Sammanfattningsvis yttrade sig rådet som följer: I januari 1996 informerades S om att hon inte beretts tillträde till det muntliga provet på grund av sitt negativa resultat i del tre i det skriftliga provet; I februari 1996 begärde S ett exemplar av sitt korrigerade skriftliga prov. Ordföranden i uttagningskommitte´n skrev ett detaljerat svar med anledning av hennes begäran och förklarade hur förfarandena går till, men vägrade att sända henne det korrigerade provet. I oktober 1996 informerade S ombudsmannen om rådets vägran att sända henne det korrigerade provet. Samma dag skrev hon till biträdande generaldirektör Brunmayr med anhållan om svar. I oktober 1996 sändes en ny kopia av skrivelsen av den 27 februari 1996 till den klagande. Korrigerade prov omfattas av den sekretess som gäller för uttagningskommitte´ns förfaranden i enlighet med artikel 6 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna. Det stora antalet sökanden skulle göra det mycket svårt att behandla framställningar om att få se kopior av korrigerade prov. Klagandens kommentarer Sammanfattningsvis gjorde S följande påpekanden i sina kommentarer: Vad gällde bedömningen av arbetserfarenheten hävdade hon fortfarande att det av meddelandet om uttagnings- provet inte framgick att vidareutbildning under anställ- ningstid inte kunde räknas till arbetserfarenhetsperioden. Om det av meddelandet tydligt hade framgått att så var fallet, hävdade S att hon skulle ha bifogat sitt bevis över studiemeriter sin ursprungliga ansökan till det allmänna uttagningsprovet EUR/LA/369. från Stockholms universitet till När hon begärde omprövning av beslutet om att utesluta henne från ovannämnda uttagningsprov, borde kommis- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/27 sionen ha beräknat hennes arbetserfarenhet i enlighet med den studiemeritförteckning som hon bifogat till sin begäran om ny prövning. S hävdade att om man beak- tade hennes studier så uppfyllde hon kravet om tolv års arbetserfarenhet. Om rådets skrivelse av den 27 februari 1996 konstate- rade S att hon endast erhållit en kopia av den skrivelsen i oktober 1996. Hon hävdade att rådet inte hade sänt henne skrivelsen vid det första tillfället. Hon vidhöll sin begäran om att få en kopia av sitt korrigerade prov. Beslutet 1. Bedömning av arbetserfarenhet 1. 1 Enligt EG-domstolens rättspraxis har uttagnings- kommitte´er omfattande diskretionära befogenheter. Vid utövandet av dessa befogenheter måste uttag- ningskommitte´erna respektera den rättsliga ramen för sin verksamhet, fastslagen i meddelandet om uttagningsprovet. 1. 2 I skrivelsen av den 19 december 1995, och i sitt yttrande till ombudsmannen, informerade kommis- sionen S om uttagningskommitte´ns metoder för bedömning av arbetserfarenhet. Dessutom redo- gjorde yttrandet i detalj för hur den klagandes arbetserfarenhet hade beräknats. 1. 3 På grundval av ombudsmannens undersökningar med anledning av detta klagomål föreföll det som om uttagningskommitte´n hade agerat i enlighet med meddelandet. rörande brist på öppenhet och insyn i förfaran- dena. Bland annat har de klagande klagat över att de förvägrats kopior av korrigerade prov som de begärt att få. 3. 3 Enligt artikel 138 e i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen har ombudsmannen befo- genhet att utföra undersökningar på eget initiativ i anslutning till eventuella administrativa missförhål- landen i den verksamhet som bedrivs av gemenska- pens institutioner och organ. Med stöd av denna bestämmelse inledde han den 7 november 1997 en undersökning på eget initiativ om sekretessen i kommissionens rekryteringsförfaranden. 3. 4 Som en del av denna undersökning på eget initiativ kommer ombudsmannen att undersöka huruvida kommissionen har för avsikt att vidta åtgärder för att tillåta att kopior av korrigerade prov bifogas till de sökande. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat ansåg ombudsmannen inte att det förelåg några administrativa missförhållanden vid vare sig kommissionen eller rådet och ärendet avslutades därför. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Mot bakgrund av det stora antal klagomål ombudsman- nen mottagit om brist på öppenhet och insyn i förfaran- dena i samband med gemenskapsinstitutionernas uttag- ningsprov inledde ombudsmannen en undersökning på eget initiativ om detta den 7 november 1997. 3. 1. 5 EUROPEISKA KOMMISSIONEN 2. Underlåtenhet att besvara korrespondens VAL AV PRAKTIKANTER: TILLGÅNG TILL DEN ”BLÅ BOKEN” 2. 1 Rådet försåg ombudsmannen med en kopia av sin skrivelse av den 27 februari 1997. I denna skrivelse svarade rådet att den som regel inte sände ut kopior på korrigerade prov. 2. 2 Ombudsmannen ansåg inte att det fanns några belägg som stödde den klagandes påstående om att rådet aldrig skickat ovannämnda skrivelse. 3. Kopia av det korrigerade provet 3. 1 Det finns ingen grund inom nuvarande gemen- skapsrätt som stödjer uppfattningen att rådet har en skyldighet att på begäran förse sökanden med kopior av korrigerade prov. 3. 2 Ombudsmannen har mottagit en rad klagomål som synnerhet rekryteringsområdet, faller inom i Beslut i klagomål 111/95/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I september 1995 klagade X till Europeiska ombuds- mannen över att praktikanttjänster vid kommissionen inte tilldelades på grundval av meriter, utan genom att man hade de rätta förbindelserna med högt uppsatta personer. Som stöd för sina anklagelser hänvisade X till två ansök- ningar han lämnat in om en praktikanttjänst vid kommis- sionen, och som han hade fått avslag på. Han ansåg att det var obegripligt att han hade blivit införd i kommissio- nens så kallade blå bok vid det första tillfället men inte vid det andra, då han hade mycket bättre kvalifikatio- ner. C 380/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 I enlighet med artikel 2. 3 i stadgan klassificerades klag- omålet som konfidentiellt på den klagandes begäran. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen som i sitt yttrande hävdade att X uppfyllde de nödvändiga kraven för att bli antagen i enlighet med föreskrifterna för praktikanttjänster. Till följd av det stora antalet ansökningar som kom in varje år var det emellertid nödvändigt att genomföra ett preliminärt urvalstest, på grundval av kandidaternas faktiska studieresultat och eventuella studier i europeisk integration eller gemen- skapsrätten. Kommissionen hävdade att X, på grund av sin utomor- dentliga meritförteckning, hade införts i den blå boken, men att han därefter inte hade lyckats uppfylla kraven. Kommissionen underströk vidare att den i princip också måste ta hänsyn till den geografiska balansen och antalet ansökningar per år. Klagandens kommentarer Kommissionens yttrande vidarebefodrades till den kla- gande som höll fast vid sitt klagomål. Den klagande tillade att endast en rekommendation från en högt upp- satt person hjälpte honom att till slut, då han ansökte för andra gången, komma med i tilläggsförteckningen till den blå boken. Ytterligare undersökningar Ombudsmannen begärde information från kommissionen med avseende på den blå bokens registreringsförfaranden. Dessutom bad ombudsmannen om kopior av ansöknings- formulären för de andra sökandena av samma nationali- tet som X, i syfte att värdera deras kvalifikationer. Kommissionen försåg ombudsmannen med ytterligare kommentarer, samt med kopior av ansökningsformulären för de övriga sökandena av samma nationalitet som X. Kommissionen påpekade att tilläggsförteckningen använ- des för ytterligare bedömning av ansökningar och funge- rade som hjälp vid korrigering av tekniska fel eller skrivfel. Beslutet Ombudsmannen konstaterade att de kriterier som tilläm- pades vid urvalet av praktikanter, i enlighet med den information han fått av, inte föreföll ogrundade. Man bör komma ihåg att en administrativ myndighet har rätt till en viss frihet i bedömningen av huruvida en konkret ansökan uppfyller de kriterier som ställts upp för en ledig befattning. Av ombudsmannens undersökning av ansökningar, gjorda av sökanden av samma nationalitet som X, före- föll det inte som att kommissionen skulle ha åsidosatt de kriterier den ställt upp. X hävdade att han införts i tilläggsförteckningen till den blå boken tack vare en rekommendation från en högt uppsatt person. Eftersom ingen information ingivits om vem denna person kunde vara, eller vems eller vilka personers inflytande det var som påstods ha utnyttjats, fanns det ingenting att grunda en vidare undersökning på. Ombudsmannen avslutade därför ärendet. AVVISNING AV ETT EUR 1-CERTIFIKAT FRÅN ELFENBENSKUSTEN Beslut i klagomål 187/17. 10. 95/FS/B/IJH mot Europeiska kommissionen Klagomålet I egenskap av företrädare för företaget B. NV klagade S i oktober 1995 till ombudsmannen. I klagomålet för- klarade han att B. NV i april 1994 hade köpt långkornigt ris från Elfenbenskusten via en brittisk handelsagent för import till gemenskapen. Nedsatta importtullar skall till- lämpas på ris från Elfenbenskusten, eftersom landet har undertecknat Lome´konventionen. B. NV lämnade ett EUR 1-certifikat till dem belgiska tullmyndigheterna som bevis på risets ursprung. Tullmyn- digheterna misstänkte emellertid att riset inte hade sitt ursprung i Elfenbenskusten och vägrade att godta certifi- katet. För att få riset frisläppt betalade B. NV in ett garantibelopp till tullmyndigheterna på tio procent av de ytterligare tullavgifter som skulle ha tillämpats om riset inte hade varit från Elfenbenskusten. De belgiska tullmyndigheterna tog stickprover på riset och inledde det efterföljande kontrollförfarandet av EUR 1-certifikatet. I mars 1995 informerades B. NV om att Elfenbenskustens regering hade bekräftat att EUR 1- certifikatet var giltigt. B. NV krävde därefter återbetal- ning av det garantibelopp som betalats in. I en skrivelse av den 28 juli 1995 informerade de belgiska tullmyndig- heterna B. NV om att gemenskapens bedrägeribekämp- ningsavdelning vägrade att betala tillbaka garantibeloppet och ville göra ytterligare undersökningar. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/29 I sitt klagomål till ombudsmannen hävdade S att eftersom kontrollförfarandet hade avslutats skulle det garantibe- lopp som B. NV betalat in betalas tillbaka. S menade att allt tvivel gällande Elfenbenskustens utställande av EUR 1-certifikatet var en fråga mellan gemenskapens myndig- heter och Elfenbenskustens regering. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen i januari 1996. I sitt yttrande redogjorde kommissionen för de belgiska tullmyndigheternas och kommissionens miss- tanke om att riset inte hade sitt ursprung i Elfenbenskus- ten. Kommissionen påpekade sammanfattningsvis också följande i sitt yttrande: Även om Elfenbenskustens myndigheter hade bekräftat certifikatets giltighet och varornas ursprung, hade tidigare erfarenheter visat att man inte alltid kan lita på den kontroll Elfenbenskustens myndigheter utför, eftersom de många gånger endast kontrollerar att certifikatet finns, och inte varornas ursprung. I enlighet med artikel 26 i protokoll nr 1 till Lome´- konventionen begärde kommissionen att Elfenbenskus- tens myndigheter skulle göra en undersökning gällande riset och erbjöd sig att skicka en gemenskapsdelegation för att hjälpa till. Denna begäran lades fram den 22 juni 1995 och upprepades den 12 september 1995. inte fanns något ”rimligt tvivel” som berättigade till den efterföljande kontrollen och förebyggande åtgärder i enlighet med Lome´konventionen. I kommentarerna belystes även en ny fråga gällande de belgiska myndigheternas påstått fördröjda översändande av EUR 1-certifikatet till Elfenbenskustens myndigheter för kontroll. Ytterligare undersökningar I mars 1997 skrev Europeiska ombudsmannen återigen till kommissionen för att undersöka om dialogen med Elfenbenskustens myndigheter hade lett till något resultat och, om inte, vilka andra åtgärder kommissionen föreslog för att lösa problemet. I sitt svar lämnade kommissionen en mycket ingående redogörelse för de ansträngningar som gjorts för att lösa problemet. Kommissionen hänvisade bland annat till en ny begäran om samarbete som lämnats till AVS-EG- tullsamarbetskommitte´n i maj 1996 och till den delega- tion som sänts ut i november 1996 för administrativt samarbete. Enligt kommissionens svar rådde det fortfarande oenighet mellan gemenskapens delegation (som omfattade företrä- dare för kommissionen och de belgiska tullmyndig- heterna) och Elfenbenskustens myndigheter med avseende på relevanta fakta. Eftersom den efterföljande skriftväxlingen inte medförde något svar på de frågor som ställts hänvisade kommissio- nen frågan till AVS-EG- tullsamarbetskommitte´n. Svaret avslutades enligt följande: Trots att det inte fanns bevis på att B. NV skulle vara inblandat i något bedrägeri fanns det fortfarande starkt tvivel vad gäller EUR 1-certifikatets giltighet. En dialog hade inletts med Elfenbenskustens myndigheter, som hade begärt och erhållit ytterligare information. Kommissionen avslutade sitt yttrande med att uttrycka en förhoppning om att dialogen skulle leda till ett avgörande inom en nära framtid. Klagandens kommentarer Kommissionens yttrande vidarebefordrades till S i april 1996. I sina kommentarer bestred klaganden beviset rörande EUR 1-certifikatets giltighet och hävdade att det ”Kommissionen har informerats om att de belgiska myndigheterna har höjt garantibeloppet som betalats in av B. NV (skillnaden mellan den förmånsbehandlade tullsatsen och den icke förmånsbehandlade tullsatsen hade höjts från 10 procent till 100 procent). Det är de behöriga belgiska myndigheternas sak att dra lämpliga slutsatser i denna fråga. Den belgiska rege- ringen kan för närvarande inte meddela importören (B. NV) tullskulden eftersom det saknas säkra bevis på att riset inte har sitt ursprung i Elfenbenskusten. Kommissionen kan endast ännu en gång understryka att den, när den utövar sina befogenheter, till fullo söker skydda unionens ekonomiska intressen så effek- tivt som möjligt (utöver förlusten av egna intäkter omfattar detta också genomförandet av avtal med AVS-länder). Kommissionen beklagar emellertid Elfen- benskustens myndigheters bristande samarbetsvilja i de olika sammanhang som omtalas ovan, tvärtemot alla förhoppningar som väcktes vid mötet den 3 april 1996. ” C 380/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Beslutet 3. Kommissionen och Elfenbenskustens myndigheter 1. Inledande kommentarer 1. 1 Genomförandet av gemenskapens tullagstiftning och tillämpningen av relevanta administrativa för- faranden ligger på de nationella tullmyndigheternas ansvar. Även om dessa nationella tullmyndigheter genomför gemenskapsrätten är de inte gemenskaps- institutioner eller gemenskapsorgan och deras verk- samhet kan inte undersökas av Europeiska ombudsmannen. 1. 2 Ombudsmannen var därför inte behörig att behandla klagomålet i den del det berörde de belgiska tullmyndigheternas administrativa arbete. Ombudsmannen kunde framför allt inte undersöka påståendet, i klagandens kommentarer till kommis- sionens yttrande, om de belgiska myndigheternas otillbörligt sena översändande av EUR 1-certifika- tet till Elfenbenskustens myndigheter för kontroll. 1. 3 Ombudsmannen har i sin undersökning av even- tuella administrativa missförhållanden i Europeiska kommissionens verksamhet inte kunnat ta ställning till tvistens innehåll i sak, det vill säga risets ursprung. Denna fråga kan avgöras av behörig domstol, som skulle ha möjlighet att höra vittnen och utvärdera motstridiga vetenskapliga vittnes- mål. 2. Kommissionens roll 2. 1 Av kommissionens svar framgår det att dess behö- righet i detta fall härrör från följande två olika källor: — Kommissionens deltagande i tullsamarbetskom- mitte´n som upprättades i enlighet med artikel 30 i protokoll nr 1 till Lome´konventionen (1) och som behandlar tvister i enlighet med artikel 26. 7 och artikel 27. 7 i protokollet. i — Kommissionens ansvar, förbindelse med genomförandet av gemenskapens budget, för att säkerställa en korrekt bokföring av de tull- avgifter (som är en av gemenskapens egna intäktskällor) som skall erläggas. 3. 1 De bevis som fanns tillgängliga för ombudsmannen visade att kommissionen hade — begärt att Elfenbenskustens myndigheter skulle utföra nödvändiga undersökningar i enlighet med artikel 26 i protokoll nr 1 till Lome´- konventionen, — begärt och medverkat i en delegation för admi- nistrativt samarbete till Elfenbenskusten, — tagit upp frågan vid flera sammanträden i AVS- EG-tullsamarbets-kommitte´n. 3. 2 Enligt kommissionens yttrande ledde ovannämnda insatser inte till en lösning av problemet på grund av Elfenbenskustens myndigheters bristande samar- betsvilja. 3. 3 Kommissionen förefaller därför till fullo ha utnytt- jat sina möjligheter till åtgärder enligt bestämmel- serna i Lome´konventionen vad gäller denna tvist. 4. Kommissionen och de belgiska tullmyndigheterna 4. 1 Kommissionen förnekar inte i sitt yttrande att kommissionens tjänstegrenar hade vägrat att betala tillbaka det garantibelopp B. NV erlagt. På grund- val av de begränsade uppgifter som finns tillgäng- liga förefaller det troligt att kommissionens tjänste- grenar i praktiken spelade en avgörande roll. 4. 2 Kommissionens ansvar för genomförandet av gemenskapens budget innebär en förpliktelse att skydda gemenskapens ekonomiska intressen, vilket upprepade gånger har påpekats i revisionsrättens rapporter. 4. 3 Kommissionens svar i detta ärende visade att allt tvivel gällande risets ursprung var grundat på kon- kreta bevis och att det därför handlade om ”skäligt tvivel” i enlighet med artikel 26 i protokoll nr 1 till Lome´konventionen. 4. 4 Under dessa omständigheter kan de bristande framstegen i biläggandet av tvisten, till följd av att kommissionen fortsätter att tvivla på att riset har sitt ursprung i Elfenbenskusten, inte anses utgöra administrativa missförhållanden i form av onödig fördröjning. (1) Se rådets förordning (EEG) 714/90 av den 5 mars 1990 om tillämpningen av beslut 2/90 av AVS-EEG:s ministerråd om de övergångsbestämmelser som skall gälla från den 1 mars 1990 (EGT L 84, 30. 3. 1990, s. 1). Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat ansåg ombudsmannen inte att det förelåg några administrativa missförhållanden. Ombudsmannen noterade också att klaganden fortfarande hade möjlighet att själv hänskjuta tvisten rörande risets ursprung till behörig domstol, 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/31 genom att väcka talan mot de nationella tullmyndighe- terna. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Vägran att ange namnen på medlemmarna i uttagnings- kommitte´n strider inte mot den nu gällande gemenskaps- rätten. REKRYTERING: MUNTLIGT UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 252/22. 11. 95/TMF/VK mot Europeiska kommissionen Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat ansåg ombudsmannen inte att det förelåg några administrativa missförhållanden och fallet avslutades därför. Klagomålet I sitt klagomål till ombudsmannen i november 1995 hävdade R att uttagningskommitte´ns uppträdande gett honom intrycket av att han hade klarat det muntliga uttagningsprovet som anordnades av kommissionens GD XII. Enligt R ställde vissa medlemmar i uttagningskom- mitte´n frågor till honom om hans framtida arbete, gratu- lerade honom och skakade hand med honom efter inter- vjun. Dessutom hävdade han att kommissionen inte ville avslöja namnen på medlemmarna i uttagningskommit- te´n. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen i fe- bruari 1996. I sitt yttrande hävdade kommissionen att den hade talat med uttagningskommitte´ns sekretariat, som talade om att den sökande inte hade lyckönskats eller meddelats att han hade klarat provet. Dessutom underströk kommissionen att medlemmarna i uttagnings- kommitte´n numer får anvisningar om hur de skall upp- träda och att de inte skall lämna upplysningar om eller reaktioner på den sökandes prestationer. Detta kontrolle- ras av uttagningskommitte´ns sekretariat. I sina kommentarer till kommissionens yttrande vidhöll R sitt klagomål. Beslutet Den klagande hävdar att han fick frågor om tjänsten och de arbetsuppgifter som skulle ingå i denna. Kommissio- nen bestrider inte innehållet i frågorna. Det förefaller naturligt för en framtida arbetsgivare att ställa sådana frågor i syfte att bedöma den sökande, till exempel för att se hur en sökande skulle reagera i vissa arbetssituationer. Därför kan innehållet i frågorna inte betraktas som en antydan om att den sökande skulle ha fått tjänsten. R hävdar att medlemmarna i uttagningskommitte´n lyck- önskade honom. Denna sakfråga förblir en tvist mellan parterna. En handskakning efter en intervju kan uppfat- tas som en artighetsyttring, snarare än som en lyckönsk- ning. FRI RÖRLIGHET: BEHANDLING AV KLAGOMÅL TILL KOMMISSIONEN Beslut i klagomål 259/27. 11. 95/PL/UK/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet Den 20 november 1995 klagade L till ombudsmannen i egenskap av ombud för bröderna B och som företrädare för National Council for Civil Liberties (Liberty). Klagan- den hänvisade till administrativa missförhållanden vid behandlingen av två klagomål som ingivits till Europeiska kommissionen. Bakgrunden till klagomålet I november 1990 reste de två walesiska bröderna G. B. och R. B. med tåg till Belgien för att se Wales spela en fotbollsmatch. Bröderna togs av tåget vid gränsen mellan Belgien och Luxemburg av den belgiska polisen, som registrerade deras identitet och fotograferade dem. Denna information vidarebefordrades sedan till UK National Criminal Intelligence Service (NCIS) och registrerades i en databas. I november 1992 förmedlades den registrerade informa- tionen till den belgiska polisen i samband med en annan fotbollsmatch som bröderna B bevistade. Bröderna hölls kvar vid polisstationen i Kortrijk och blev senare föremål för en identitetskontroll i Bryssel. Dessutom hölls R. B. kvar vid polisstationen i Bryssel i 16 timmar, kropps- visiterades, fotograferades och blev senare utvisad. Enligt R. B. blev han behandlad på detta sätt på grund av att hans namn registrerats på NCIS-listan. I den officiella rapporten från det belgiska inrikesministeriet till NCIS hävdades det att R. B. arresterades den 17 november 1992 i Bryssel eftersom han var påverkad av alkohol, störde den allmänna ordningen vid en identitetskontroll och uppenbarligen inte hade några identitetshandlingar. Bröderna B och deras företrädare vid det nationella parlamentet och Europaparlamentet försökte utan fram- gång nå en lösning på det nationella planet. C 380/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Klagomålet till Europeiska kommissionen Eftersom kommissionen inte hade mottagit något svar från de belgiska myndigheterna förnyade den sin anmo- dan om ett svar. Den 8 juli 1994 klagade bröderna B, som företräddes av Liberty, till Europeiska kommissionen. Kommissionen registrerade klagomålen som nr 94/4998 mot Förenade kungariket och nr 94/4999 mot Belgien. Liberty svarade i en skrivelse av den 11 oktober 1995 och redogjorde för de punkter man ännu ansåg vara olösta: Liberty begärde att kommissionen skulle delge de berörda medlemsstaterna klagomålet och erhålla löften om att medlemsstaterna skulle följa bestämmelserna i gemen- skapsrätten. Liberty krävde också att all registrering av bröderna B skulle strykas. Kommissionen uppmanades dessutom att uppnå garantier för att bröderna B skulle kunna röra sig fritt inom Europeiska unionen och att de inte skulle utsättas för begränsningar som stod i strid med EG-fördraget. Om inte de bägge staterna på ett tillfredställande sätt vidtog dessa åtgärder, uppmanades kommissionen att inleda ett fördragsbrottsförfarande i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget. Bröderna hade aldrig informerats om exakt vilka listor deras namn fanns med på. Bröderna hade inte informerats om vilka andra stater och organisationer som hade erhållit listan eller listorna. Frågan om huruvida den ursprungliga registreringen av deras namn var laglig hade inte behandlats på tillfreds- ställande sätt. Klagomålet till Europeiska ombudsmannen Liberty gjorde gällande att det hade förekommit admini- strativa missförhållanden i kommissionens behandling av klagomålet mot Förenade kungariket av följande orsa- ker: Den 20 oktober 1994 svarade kommissionens general- direktorat XV i en skrivelse där det fastslog följande: 1) Det dröjde 16 månader innan ett konkret svar läm- nades på klagomålet. ”Belgien och Förenade kungariket är skyldiga att aktivt behandla brödernas begäran om att strykas från alla eventuella ’svarta listor’ som de kan vara uppförda på. Jag har skriftligen uppmanat de båda medlemssta- terna till detta och uppmanat dem att stryka Era klienters namn från alla eventuella ’svarta listor’, och om de inte gör det, att ange skälen till att ha kvar deras namn på sådana listor. ” I en skrivelse av den 6 oktober 1995 meddelade kommis- sionens generaldirektorat XV att det hade fått ett svar från Förenade kungariket: ”I huvudsak upplyste Förenade kungarikets myndig- heter om att A. B. aldrig hade uppförts i NCIS- registren och att både G. B. och R. B. hade varit registrerade, men att det inte längre fanns några upp- lysningar om dem i dessa register. Eftersom Era klienter inte längre finns uppförda i NCIS-registren drar vi slutsatsen att Förenade kungari- ket inte längre avser att begränsa deras rätt till fri rörlighet. Följaktligen kan det inte anses att något fördragsbrott föreligger i det aktuella fallet, och det är min avsikt att föreslå kommissionen att avsluta behandlingen av Ert klagomål. ” 2) Kommissionen hade inte krävt att Förenade kungari- ket skulle behandla samtliga punkter i klagomålet från juli 1994. 3) Kommissionen hade inte inlett något fördragsbrotts- förfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget. Liberty hävdade att det hade förekommit administrativa missförhållanden i kommisionens handläggning av klago- målet mot Belgien av följande orsaker: 1) Kommissionens hade inte fått något svar från de belgiska myndigheterna efter det att klagomålet in- getts i juli 1994. 2) Kommissionen hade inte inlett något fördragsbrotts- förfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget, trots att den 16 månader efter det att klagomålet ingetts till kommissionen fortfarande inte hade erhållit någon form av svar från de belgiska myndigheterna. Undersökningen EG-fördraget ger Europeiska ombudsmannen befogenhe- ter att undersöka eventuella administrativa missförhållan- den endast i förbindelse med gemenskapens institutioners och organs verksamhet. Det framgår uttryckligen i Euro- peiska ombudsmannens stadga att inga åtgärder som vidtagits av andra myndigheter eller personer kan bli föremål för ett klagomål till ombudsmannen. Han under- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/33 sökte därför i samband med detta klagomål om det från kommissionens sida hade förekommit administrativa missförhållanden. tade att begäran om upplysningar hade vidarebe- fordrats till berörda myndigheter. Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Kommissionen hade med sitt beslut att inte inleda ett förfarande för fördragsbrott mot Förenade kungariket gjort bruk av sina diskretionära rättigheter, som EG- domstolen till fullo erkänt. Domstolen har flera gånger fastslagit att (1): ”. det framgår klart av formuleringen av artikel 169 i EEG-fördraget att kommissionen inte har någon skyldighet att inleda förfaranden i enlighet med denna artikel. Kommissionen har i detta avseende diskretio- nära befogenheter som innebär att enskilda personer varken har rätt att avkräva institutionen ett visst ställningstagande eller inlämna en ansökning om ogil- tigförklaring mot kommissionens vägran att inleda ett förfarande (2). ” 7. Dessa myndigheter hade ännu inte reagerat, och därför var klagomålet mot Belgien fortfarande under behandling. 8. Kommissionen hade under hela denna 16 månader långa period hållit de klagande informerade via deras juridiska ombud. 9. Vid ett artikel 169-förfarande har de klagande inga särskilda förfarandemässiga rättigheter som inom andra sektorer, såsom konkurrensfrågor eller anti- dumpningsärenden. 10. Vad gäller fristen för behandling av dessa båda frågor, bör det påpekas att de bägge berörde kom- plicerade juridiska och tekniska problem. Klagandens kommentarer 1. Kommissionen hade behandlat klagomålen i enlighet med principerna om god förvaltningssed. L gjorde följande kommentarer: 2. Klagomålen hade registrerats, svar hade skickats till de klagande och skrivelser hade vidarebefordrats till medlemsstaterna inom de normala tidsfristerna för handläggning av klagomål eller påståeenden om för- dragsbrott. 1. Varken kommissionens diskretionära rättigheter att inleda eller avstå från formella förfaranden enligt artikel 169 eller det faktum att den ursprungliga skrivelsen till medlemsstaterna skickades inom normal tidsfrist ifrågasattes. 3. Kommissionen hade skriftligen begärt upplysningar från medlemsstaterna och var, i fråga om fördröj- ningar, i händerna på de berörda medlemsstaterna. 2. Kommissionen tog i sitt yttrande inte upp själva kärnpunkten i klagomålet om administrativa missför- hållanden, och i synnerhet inte på följande punkter: 4. Vad gäller Förenade kungariket skickades en första skrivelse den 20 oktober 1994, och efter en påmin- nelse av den 29 mars 1995 hade man erhållit ett svar från Förenade kungarikets myndigheter den 22 maj 1995. 5. Så snart svaret hade behandlats av kommissionen juridiska informerades de klagande genom sina ombud den 6 oktober 1995. 6. Vad gäller Belgien sände den ständige representanten den 11 december 1994 en bekräftelse på att han hade mottagit skrivelsen, men det var först efter flera påminnelser av den 28 februari 1995 och den 27 juni 1995 som de belgiska myndigheterna skrev till kommissionen den 19 oktober 1995 och bekräf- (1) Mål 247/89 Star Fruit mot kommissionen, Rec. 1989, s. 291 och mål 87/89, Sonito och andra mot kommissionen, Rec. 1990, s. 1981. Den 20 oktober 1994 ansåg kommissionen på grund- val av EG-domstolens dom i målen Bouchereau och Adoui och Cornuaille (3) att ”Belgien och Förenade kungariket var förpliktade att aktivt ta ställning till brödernas begäran om att strykas från alla ’svarta listor’ de eventuellt förts upp på”. Det faktum att kommissionen accepterade att en sådan åtgärd från den berörda medlemsstatens sida var nödvändig, var ytterst relevant för bedömningen av huruvida kom- missionens efterföljande behandling av ärendet var korrekt. Var det i överensstämmelse med god förvaltningssed att kommissionen hade föreslagit att behandlingen av klagomålet mot Förenade kungariket skulle avslutas, trots att skrivelsen från Förenade kungariket inte gav något svar på de flesta av punkterna i klagomålet, och särskilt inte på om bröderna B:s namn hade överförts (3) Mål 30/77, Rec. 1977, s. 1999 och mål 115/81 och 116/81, (2) Mål 87/89, Sonito och andra mot kommissionen, s. 2008. [1982] ECR 1665. C 380/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 till andra länders register, och trots att kommissionen inte hade föreslagit ytterligare åtgärder med avseende på de belgiska myndigheterna fastän den inte hade fått något svar från denna medlemsstat? Krävde principen om god förvaltningssed att kommis- sionen effektivt följde upp det obestridda faktum att bröderna B:s grundläggande rättigheter i enlighet med EG-rätten inte hade respekterats? Klaganden begärde att ombudsmannen skulle förklara att kommissionens svar var otillfredsställande, och att god förvaltningssed krävde en effektiv uppföljning från kom- missionens sida. Ytterligare undersökningar medlemsstaterna i det administrativa skedet av fördragsbrottsförfarandet enligt artikel 169. 1. 2 Enligt EG-domstolens rättspraxis skall medlemssta- terna underlätta för kommissionen att genomföra sitt uppdrag som fördragets väktare i enlighet med artikel 155 i fördraget (1). Medlemsstaterna är för- pliktigade att samarbeta i god tro i förbindelse med artikel 169-undersökningar som genomförs av kommissionen och att förse kommissionen med all information den begär i detta avseende (2). En medlemsstats vägran att hjälpa kommissionen i förbindelse med undersökningarna utgör en under- låtenhet att fullgöra den skyldighet som varje med- lemsstat har i enlighet med artikel 5 att underlätta fullgörandet av kommissionens uppgifter (3). I sådana fall kan kommissionen hänskjuta frågan till EG-domstolen. Det föreföll som att kommissionen inte hade informerat ombudsmannen om situationen gällande klagomål nr 94/4999. Ombudsmannen bad därför kommissionen att informera honom om huruvida den hade fått något svar från de belgiska myndigheterna vad gäller klagomål nr 94/4999. 1. 3 Det föreföll som att kommissionen slutligen erhöll ett svar från de belgiska myndigheterna den 17 juni 1996, efter flera skriftliga påminnelser och ytterli- gare kontakter. Ombudsmannen fann därför att det inte förelåg några administrativa missförhållan- den vad gäller denna aspekt av fallet. Kommissionen meddelade i sitt svar att den hade motta- git ett kort formellt svar daterat den 10 juni 1996 från Belgiens ständige representant. De belgiska myndighe- terna försäkrade i sitt svar att de klagandes rätt till fri rörlighet på Belgiens territorium skulle respekteras. Kommissionen hade behandlat svaret och informerat de klagande om innehållet via deras juridiska ombud i en skrivelse av den 9 juli 1996. I denna skrivelse meddelade den också att kommissionen, med hänsyn till de belgiska myndigheternas ståndpunkt, skulle föreslå att behand- lingen av klagomål nr 94/4999 avslutades vid nästa sammanträde i gruppen som behandlar påstådda överträ- delser av gemenskapsrätten. Kommissionen lade fram förslaget om att avsluta behand- lingen av ärendet vid sammanträdet den 10 oktober 1996. Beslutet bekräftades vid kommissionens veckomöte den 16 oktober 1996. I en skrivelse av den 4 december 1996 meddelades beslutet om att avsluta behandlingen av ärendet till L, som representant för de klagande. Beslutet 1. Påstådd underlåtenhet att erhålla svar från de belgiska myndigheterna 1. 1 Kommissionen bör i enlighet med god förvaltnings- sed följa upp sina försök att erhålla svar från 2. Fördröjt svar på klagomålet mot Förenade kung- ariket 2. 1 Vad gäller den påstådda fördröjningen på 16 månader med att svara i sak på klagomålet mot Förenade kungariket, fastslog Liberty att man inte ifrågasatte att den ursprungliga skrivelsen skickats till medlemsstaterna inom normal tidsfrist. Klago- målet gällde därför perioden efter den 20 oktober 1994. Efter detta datum skickade kommissionen en påminnelse och mottog ett svar den 22 maj 1995. I en skrivelse av den 6 oktober 1995 informerade kommissionen klaganden om att klagomålet hade avslutats. 2. 2 Det framgick från ombudsmannens undersök- ningar att kommissionen hade fullföljt sina försök att få ett svar från Förenade kungariket. I överens- stämmelse med god förvaltningssed skall kommis- sionen alltid snabbt delge den klagande beslut om att avsluta ett mål. Ombudsmannen fann inte något bevis för påståendet om otillbörlig fördröj- ning i det konkreta svaret på klagomålet mot Förenade kungariket. (1). skall kommissionen: — övervaka tillämpningen av bestämmeslerna i detta för- drag och av bestämmelser som antagits av institutionerna med stöd av fördraget; (. ) (2) Mål 192/84 Europeiska gemenskapernas kommission mot republiken Grekland, Rec. 1985, s. 3967, punkt 19. (3) Mål 240/86 Europeiska gemenskapernas kommission mot republiken Grekland, Rec. 1998, s. 1835, punkt 28. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/35 3. Underlåtenhet att av Förenade kungariket kräva ett svar på samtliga punkter i klagomålet 3. 1 Vad gäller påståendet om att kommissionen skulle ha underlåtit att av Förenade kungariket kräva svar på samtliga punkter i klagomålet som ingavs i juli 1994, hade Förenade kungarikets myndigheter angett att inga uppgifter rörande bröderna B fanns kvar i NCIS-registren. Kommissionen ansåg därför inte att Förenade kungariket hade brutit mot gemenskapsrätten. 3. 2 Kommissionen kom fram till att inget fördrags- brott hade begåtts för närvarande, och beslutade att inte fullfölja frågan om tidigare fördragsbrott. Enligt EG-domstolen är syftet med det administra- tiva förfarandet i enlighet med artikel 169 att ge medlemsstaten en möjlighet att lösa tvisten innan ärendet förs vidare till domstolen (1). Ombudsman- nens undersökningar hade därför inte påvisat några administrativa missförhållanden vad gäller kommissionens påstådda underlåtenhet att av För- enade kungariket kräva svar på samtliga punkter i klagomålet. 4. Underlåtenhet att inleda förfarande för fördrags- brott i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget 4. 1 Vad beträffar påståendet om att kommissionen skulle ha underlåtit att inleda formella förfaranden mot Förenade kungariket och Belgien föreskriver artikel 169 i EG-fördraget att kommissionen skall avge ett motiverat yttrande om den ”anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldig- het enligt detta fördrag. ” 4. 2 Artikel 169 i fördraget fastställer inga förfaranden eller kriterier som kommissionen skall följa under perioden innan ett motiverat yttrande avges till en medlemsstat. Dessutom ger EG-domstolens rätts- praxis endast en begränsad vägledning. Kommis- sionen måste därför själv besluta vilka förfaranden och vilka kriterier den ska tillämpa för att uppfylla sitt ansvar enligt artikel 169 i det förlopp som kan leda till utarbetandet av ett motiverat yttrande. 4. 3 Enligt EG-domstolens rättspraxis är endast kom- missionen i egenskap av fördragets väktare behörig att besluta om huruvida det är lämpligt att inleda förfaranden mot en medlemsstat för underlåtenhet att fullgöra sina skyldigheter (2). Ombudsmannen ansåg därför att det inte förelåg några administra- tiva missförhållanden vad gäller kommissionens avslutning av de undersökningar den hade utfört i detta ärende. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat, och med hänsyn till att kommissionen hade fått garantier både från Förenade kungariket och Belgien om att de klagan- des rätt till fri rörlighet skulle respekteras, ansåg ombuds- mannen inte att det förelåg några administrativa missför- hållanden och avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Mot bakgrund av undersökningarna i förbindelse med detta klagomål och flera andra klagomål mot kommissio- nen anser ombudsmannen det lämpligt att genomföra en mer allmän granskning av kommissionens administrativa förfaranden för handläggning av klagomål från medbor- garna gällande medlemsstaternas underlåtenhet att full- göra sina skyldigheter i enlighet med gemenskapsrätten. Den 15 april 1997 inledde ombudsmannen därför en undersökning på eget initiativ av möjligheterna att för- bättra kommissionens administrativa förfaranden på detta område. REKRYTERING AV TILLFÄLLIGT ANSTÄLLD PERSONAL Beslut i klagomål 265/29. 11. 95/VKCG/PD/UK mot Europeiska kommissionen Klagomålet G hade svarat på en annons om en ledig tjänst som tillfälligt anställd i lönegrad A4/A5 vid kommissionens konsumentpolitiska avdelning. I augusti 1995 informe- rade uttagningskommitte´n henne om att hon inte skulle kallas till intervju. I sitt klagomål till ombudsmannen i november 1995 gjorde G gällande att det på förhand var avgjort vem som skulle få tjänsten och ställde ett antal frågor. I synnerhet undrade G hur många sökande som hade intervjuats och anledningen till att hon inte kallats till en intervju. G menade att annonserna i den nationella pressen var felaktiga och missledande, eftersom den utannonserade tjänster som i själva verket inte fanns. Hon frågade också huruvida det förfarande som tillämpats var i överens- stämmelse med politiken om lika möjligheter, och om (1) Mål 74/82 Europeiska gemenskapernas kommission mot Irland, Rec. 1984, s. 317, punkt 13. (2) Mål 431/92 Europeiska gemenskapernas kommission mot Förbundsrepubliken Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkt 22. C 380/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 utgifterna i samband med förfarandet var motiverade och skäliga. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Vid kommissionen rekryteras tillfällig personal genom urvalsförfaranden som tillkännages via annonser i med- lemsstaternas nationella press. Den tillfälliga A-tjänsten utannonserades således i medlemsstaternas nationella press. rade. Den 5 juli 1997 vidarebefordrades klagandens kom- mentarer till kommissionen för vidare yttranden. Des- sutom uppmanade Europeiska ombudsmannen kommis- sionen att översända det offentliggjorda meddelandet om ledig tjänst, ansökningarna från de åtta sökande som valts ut samt uttagningskommitte´ns rapport. I sitt yttrande hävdade kommissionen att uttagningskom- mitte´ns rapport omfattade en förteckning över de åtta sökande som kallats till en intervju, samt även en förteck- ning över de fyra sökande som ansågs som bäst kvalifice- rade för tjänsten. Generaldirektoratet för konsumentpoli- tik hade därefter behandlat handlingarna gällande de fyra sökande som förts upp på den slutliga förteckningen, och valt ut den person som det ansåg vara bäst kvalificerad för tjänsten i fråga. Ansökningar som kommer in till följd av annonser går till en uttagningskommitte´ bestående av högre tjänstemän som är specialister inom de områden som omfattas av förfarandet. Dessutom hävdade kommissionen att sannolikheten, för att den sökande som anställts skulle få tjänsten i fråga, inte hade varit större än för de andra sökande inom eller utanför kommissionen. För befattningen i fråga hade en uttagningskommitte´ bestående av tre personer upprättats för att gå igenom ansökningarna och välja ut dem som ansågs vara bäst lämpade för tjänsten till en intervju. fick Uttagningskommitte´n in 75 ansökningar. Åtta sökande valdes ut för en intervju på grundval av kriterier som ställts upp av uttagningskommitte´n, bland annat kvalitet och varaktighet på de sökandes yrkeserfarenhe- ter. Av dem som kallades till en intervju placerades fyra på en reservlista. Kommissionen avvisade påståendet om att den person som fick tjänsten hade utsetts i förväg, och hävdade att uttagningskommitte´n erkänt den klagandes kvalifikatio- ner, men ansett att andra sökande var mer kvalificerade för tjänsten i fråga. Vad beträffar politiken om lika möjligheter påpekade kommissionen att två av de fyra personerna på reservlis- tan var kvinnor, och tillade att uttagningskommitte´n enbart hade grundat sitt beslut på de sökandes meriter. Klagandens kommentarer I sina kommentarer ställde G ett antal frågor avseende förfarandet vid och anledningarna till inrättandet av en tillfällig A4/A5-tjänst vid den konsumentpolitiska avdel- ningen och gällande det urvalsförfarande som tillämpats samt den tillsatte sökandes identitet. Dessutom föreslog G att ombudsmannen skulle intervjua vissa anställda inom kommissionen. Ytterligare kommentarer från klaganden Kommissionens yttrande vidarebefordrades till G. I sina kommentarer vidhöll hon sitt ursprungliga klagomål. Beslutet Enligt artikel 2 i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna anställs tillfällig personal på tjänster som den budgetansvariga myndigheten har klassi- ficerat som tillfälliga. Rekryteringen av tillfälligt anställd personal skiljer sig från rekryteringen av tjänstemän eftersom tjänsteföre- skrifterna inte innehåller några särskilda bestämmelser som reglerar rekryteringsförfarandet av tillfälligt an- ställda. Ombudsmannens undersökningar visade inget bevis på att kommissionen i detta fall hade underlåtit att agera enligt sina normala förfaranden för rekrytering av tillfäl- ligt anställd personal. Den information som fanns tillgänglig för ombudsman- nen innehöll inget bevis för påståendet om att den utvalda sökandens identitet skulle ha varit känd på förhand. Ombudsmannen fann därför inte att det fanns tillräckliga skäl för att gå vidare med ytterligare under- sökningar vad gäller denna aspekt av klagomålet. Ytterligare undersökningar Kommissionens yttrande och klagandens kommentarer visade att flera aspekter av klagomålet förblev obesva- Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat föreföll det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/37 HÄVNING AV ETT KONTRAKT Beslut i klagomål 271/4. 12. 95/DEA-EF mot Europeiska kommissionen hans anställning inte skulle godkännas, hävdade kommis- sionen att den hade förstått det som att det berörda företaget själv hade bedömt situationen och kommit fram till att A:s ansökan om anställning inte skulle godkän- nas. Klagomålet I sitt klagomål till Europeiska ombudsmannen i novem- ber 1995 uppgav A att han var kontraktsanställd av ett företag (BMB) som programsamordnare för ett EU-finan- sierat program för utveckling av landsbygden i Nigeria (Middle Belt-programmet). BMB sade upp A:s kontrakt med omedelbar verkan i november 1994 och gick senare med på att betala honom 45 000 brittiska pund sterling som ersättning för uppsägning utan saklig grund. A:s klagomål innehöll följande tre punkter: 1. Han gjorde gällande att kommissionen var direkt ansvarig för hävningen av kontraktet, antingen genom sin delegation i Nigeria eller genom de åtgärder som vidtagits av en tjänsteman baserad i Bryssel. 2. Han gjorde gällande att han gått miste om en möjlig- het till anställning hos ett annat företag (MM) vid ett annat EU-finansierat program i Nigeria, eftersom kommissionens delegation i Nigeria informellt hade gett råd om inte anställa honom. Slutligen hävdade kommissionen att det inte fanns någon annan bedömning av A:s arbete än det positiva uttalande som delegationen i Nigeria hade utarbetat och som A hade fått en kopia av. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande hävdade A att han personligen hade informerats av en medlem i BMB:s ledning om att kommissionen hade begärt att han skulle avskedas från programmet. Han hävdade vidare att MM direkt hade meddelat honom att dess konsortiepartner hade informerats om att kommissionen inte skulle stödja hans ansökan. Slutligen uppgav klaganden att han fortfarande inte var övertygad om att kommissionen inte hade svartlistat honom. 3. A ansåg att han, om han hade blivit svartlistad för arbete vid EU-finansierade projekt, formellt borde ha informerats om detta och att en fullständig motive- ring skulle lämnats så att han fick möjlighet att försvara sig. Beslutet Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande förnekade att hävningen av A:s kontrakt med BMB skulle ha varit en följd av något direkt ingripande från någon av kommissionens tjänstemän. Kommissionen hävdade att kontakterna mellan dess tjän- stemän och Middle Belt-programmet hade inriktats på frågor gällande förvaltning, kontroll och rapportering, vilket hade framhävts i en kritisk oberoende bedömning av programmet. Enligt kommissionen hade BMB på eget ansvar beslutat att ersätta A som programsamordnare. Vad beträffar påståendet om att A hade gått miste om en möjlighet till anställning på grund av att kommissionens delegation i Nigeria informellt hade tillkännagivit att 1. Hävningen av kontraktet gällande Middle Belt- programmet 1. 1 Utvärdering av program som stöds av gemenskaps- finansiering hör till kommissionens normala arbets- uppgifter. 1. 2 Det förefaller troligt att en kritisk bedömning som gjorts av en av kommissionens tjänstemän av Middle Belt-programmets förvaltning och resultat ledde till hävningen av klagandens kontrakt. 1. 3 Det föreligger inga bevis på att kommissionens tjänstemän direkt skulle ha ingripit för att säker- ställa att kontraktet hävdes. Den ersättning för uppsägning utan saklig grund som klagandens tidi- gare arbetsgivare betalat ut tyder inte heller på detta. 1. 4 Det var därför inte nödvändigt att undersöka om och under vilka omständigheter direkta ingripan- den från kommissionens tjänstemäns sida för att säkerställa upphävningen av ett sådant kontrakt skulle utgöra administrativa missförhållanden. C 380/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 2. Påståendet om en förlorad anställningsmöjlighet Undersökningen 2. 1 Klaganden hävdade att ett erbjudande om en anställning hade dragits tillbaka på grund av att informellt kommissionens delegation meddelade att den inte skulle stödja hans ansökan. Kommissionen ansåg att det berörda företaget själv hade bedömt situationen. i Nigeria 2. 2 Klagandens påstående är grundat på vad hans potentiella arbetsgivare berättat om kommissions- delegationens uttalande till sin konsortiepartner. Denna information är inte tillräckligt exakt och underbyggd för att kunna stödja ett påstående om administrativa missförhållanden. 2. 3 Det var därför inte nödvändigt att undersöka om och under vilka omständigheter informella uttalan- den om att en ansökning inte skulle stödjas utgör administrativa missförhållanden. 3 Påståendet om svartlistning 3. 1 Klaganden hävdade att han, om kommissionen hade svartlistat honom för anställning vid gemen- skapsfinansierade projekt, formellt borde ha infor- merats om detta och att en fullständig motivering skulle lämnas så att han fick möjlighet att försvara sig. Kommissionen avvisade inte detta krav. 3. 2 Kommissionen förnekade emellertid att den hade svartlistat klaganden och det fanns inget bevis till stöd för påståendet om svartlistning. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syn- tes det inte föreligga några administrativa missför- hållanden och ombudsmannen avslutade därför fal- let. TOLKNING AV EN KOMMISSIONSFÖRORDNING Beslut i klagomål 308/96/PD mot Europeiska kommissionen Kommissionens yttrande Klagomålen vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande konstaterade kommissionen att det huvudsakliga ansvaret för importlicenser vilar på medlemsstaternas myndigheter och att företaget X, enligt den information som kommissionen erhållit, hade lämnat in sin ansökan om en importlicens efter det att tidsfristen löpt ut vilket i det här fallet, i enlighet med kommissionens förordning (EEG) nr 1442/93 (1), inte skett före den 7 september 1994. Klagandens kommentarer I sina kommentarer menade klaganden att kommissionen inte hade tagit upp den väsentliga punkten i hans klago- mål, nämligen att företaget Y hade beviljats en importli- cens trots att dess ansökan, som ingavs den 7 september 1994 föll utanför den fastställda tidsfristen, vilket fram- går vid en noggrann läsning av förordning (EEG) nr 1442/93. Den klagande konstaterade därutöver att det tydligt framgick att företaget agerat utanför tidsfristen, om man beaktade en senare ändring av denna bestämmelse i förordning (EEG) nr 1442/93. Vid tidpunkten för det omstridda agerandet föreskrev förordning (EEG) nr 1442/93 att ansökningar om importlicenser skulle inges ”under den första veckan i den sista månaden av varje kvartal”, men att förordningen senare ändrades genom förordning (EG) nr 2444/94 (2), som föreskrev att ansö- kan skulle inges ”under de första sju dagarna i den sista månaden i det kvartal som föregår det för vilket licen- serna utfärdas”. Enligt den klagande är ”den första veckan” i september 1994 således inte detsamma som de ”första sju dagarna” i september 1994: Den första veckan löpte ut den 4 september 1994 och därför ingavs Y:s ansökan av den 7 september 1994 för sent. Klagomålet Ytterligare undersökningar I januari 1996 framförde den italienske juristen C ett klagomål för företaget X:s räkning. Han hävdade att de italienska myndigheterna, med kommissionens kän- nedom, hade diskriminerat X hösten 1994. Den påstådda diskrimineringen gällde ansökningar om importlicenser för bananer. Enligt C hade såväl X som ett annat företag, Y, inlämnat ansökningar efter den tidsfrist som fastställts till den 4 september 1994. Y:s ansökan, ingiven den 7 september 1994, godkändes emellertid, medan den ansö- kan X inlämnat avslogs. Ombudsmannen beslöt att be kommissionen yttra sig om klagandens kommentarer. Kommissionen konstaterade att förordning (EG) nr 2444/94 inte ändrade tidsfristen för ingivande av ansökningar, utan endast klargjorde den rättsliga situationen. Kommissionen anmärkte också på att X:s ansökan, enligt information från den klagande och från de italienska myndigheterna, hade ingivits tret- ton dagar för sent. Vidare hade de italienska myndighe- (1) EGT L 142, 12. 6. 1993, s. 6. (2) EGT L 261, 11. 10. 1994, s. 3. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/39 terna aldrig meddelat kommissionen om att det hade funnits ett annat fall som påminde om fallet X, och under alla förhållanden så låg en ansökan som ingivits den 7 september 1994 inom tidsfristen. I sina kommentarer till detta tilläggsyttrande höll C fast vid sitt klagomål, i synnerhet vad gällde uppfattningen att kommissionen hade fel när den hävdade att förordning (EG) nr 2444/94 inte ändrade tidsfristen för ingivande av ansökningar. Enligt den klagande avser ”den första veckan” en kalen- dervecka. Enligt kommissionen avser ”första veckan” de första sju dagarna i månaden. Som stöd för sin uppfatt- ning hänvisade den klagande till den senare, nya lydelsen av bestämmelsen ifråga, som infördes genom förordning (EEG) nr 2444/94, varvid artikel 14. 2 fick följande ordalydelse: ”Ansökningar om importlicenser skall lämnas in till de behöriga myndigheterna i valfri medlemsstat under de första sju dagarna i den sista månaden i det kvartal som föregår det för vilket licenserna utfärdas. ” Beslutet För det första konstaterade Europeiska ombudsmannen att han endast hade behörighet att undersöka förekom- sten av administrativa missförhållanden i gemenskapens institutioners och organs verksamhet. Den verksamhet som utövades av nationella myndigheter låg inte inom hans ämbetsområde. Europeiska ombudsmannen var såle- des inte behörig att bedöma anklagelser riktade mot de italienska myndigheterna. Sakfrågan i detta klagomål var huruvida kommissionen på ett korrekt sätt hade tolkat den bestämmelse som anger tidsfristen för inlämnande av ansökan. Den lagstiftningsmässiga bakgrunden till detta var att rådet genom sin förordning nr 404/93 av den 13 februari 1993 (1) hade antagit en marknadsordning för bananer, i syfte att säkerställa fri rörlighet för bananer inom gemen- skapen. Förordningen gör klar skillnad mellan bananer producerade i) inom gemenskapen, ii) i AVS-länder respektive iii) i övriga länder. Vad gällde de två sist- nämnda banankategorierna inför förordningen ett system av tariffkvoter: under ett bestämt övre tak kan bananer importeras utan tullavgifter, eller mot erläggande av en ringa avgift; ovanför detta tak påläggs högre avgifter. För att detta system skall fungera i praktiken måste bananimporten till gemenskapen övervakas genom ett system med importlicenser. Kommissionens förordning (EEG) nr 1442/93 fastställde detaljerade regler för genomförandet av arrangemangen för bananimport till gemenskapen. Vad gällde bananer med ursprung i AVS-staterna, som importerades inom ramen för den övre gränsen, stadgade artikel 14. 2 i förordning (EEG) nr 1442/93 vid den tidpunkt klagomålet avsåg följande: ”Ansökningar om importlicens skall lämnas in till de behöriga myndigheterna i valfri medlemsstat under den första veckan i den sista månaden av varje kvartal. ” (1) EGT L 47, 25. 2. 1993, s. 1. Enligt C framgick det klart och tydligt av denna nya ordalydelse att man tidigare med ”den första veckan” måste ha avsett en kalendervecka. Enligt kommissionen klargjorde den nya lydelsen endast att ”den första veckan” alltid hade haft innebörden av månadens första sju dagar. I bedömningen av denna tvist mellan den klagande och kommissionen undersökte Europeiska ombudsmannen huruvida någon av synpunkterna hade stöd i ingressen till förordning (EG) nr 2444/94. Det relevanta stycket i ingressen lyder som följer: ”Eftersom, vad gäller de närmare bestämmelserna om importlicenser för traditionella AVS-bananer, det av administrativa skäl är lämpligare att ändra perioden under vilken ansökningar skall lämnas in. ” Användningen av ordet ”ändra” låter antyda att tidsfris- ten faktiskt ändrades i sak. Andra språkversioner pekar i samma riktning. I de tyska, franska, italienska, spanska och danska versionerna har ”ändra” översatts med ”an- gepaßt”, ”adapter”, ”adattare”, ”adaptar” och ”til- passe”. Även om denna undersökning således gav ett visst stöd för den klagandes uppfattning att den aktuella tidsfristen för ingivande av ansökningar i själva verket var en kalendervecka före omformuleringen av artikel 14. 2, så framstod denna tolkning inte som uppenbar. För det första kunde C:s uppfattning, att ”den första veckan” avsåg kalenderveckan, leda till slutsatsen att tidsfristen löpte ut under månadens första eller andra dag. Om dessa dagar inföll en lördag eller söndag skulle detta innebära att företagen skulle vara tvungna att lämna in sina ansökningar ännu tidigare, i stället för att kunna utnyttja följande månads första sju dagar. Det framfördes inga skäl till en sådan förkortning av tidsfristen, och inga skäl framfördes heller till förmån för en tolkning som innebar att den faktiska tidsfristen skulle variera från månad till månad. Dessutom stod det inte klart att en sådan tolkning skulle säkerställa en enhetlig tillämpning i hela gemenskapen. Kommissionens uppfattning att den ”första veckan” innebar månadens sju första dagar före- C 380/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 föll därför vara väl grundad. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. 4. Kommissionen hade därför vidtagit alla lämpliga åtgärder för att säkerställa fri rörlighet för personer som åtnjöt förtidspensioneringsförmåner. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden i kommissionens verksamhet och ombudsmannen avslu- tade därför fallet. RÄTTEN TILL FRI RÖRLIGHET FÖR FÖRTIDSPENSIONERADE PERSONER Beslut i klagomål 313/4. 1. 96/MB/ES/KH mot Europeiska kommissionen Klagomålet I december 1995 klagade B till ombudsmannen över kommissionens underlåtenhet att vidta några åtgärder med anledning av påståendet om att de danska bestäm- melserna om så kallad efterlön (ett slags förtidspensions- förmån) strider mot gemenskapsrätten. Han hade upp- märksammat kommissionens GD V på detta i oktober 1995, och klagade till ombudsmannen över sättet på vilket kommissionen hade bemött hans klagomål. Undersökningen Kommissionens yttrande Beslutet EG-fördraget ger Europeiska ombudsmannen befogenhet att undersöka eventuella administrativa missförhållanden, men detta enbart i anslutning till den verksamhet som bedrivs av gemenskapens institutioner och organ. Europe- iska ombudsmannens stadga anger uttryckligen att ingen verksamhet som utövas av någon annan myndighet eller person kan vara föremål för klagomål till ombudsman- nen. Ombudsmannens undersökningar med avseende på de frågor som togs upp i klagomålet var därför inriktade på att undersöka huruvida administrativa missförhållanden förekommit i kommissionens verksamhet vid behand- lingen av klagomålet. 1. Om behandlingen av klagomålet 1. 1 De skrivelser den klagande ställde till kommissio- nen under år 1995 besvarades vederbörligen omkring två månader efter mottagandet. 1. 2 Kommissionens svar hänvisade till förordningen om social trygghet (förordning (EEG) nr 1408/ 71 (4)). Denna förordning säkerställer att de kate- gorier av arbetstagare den gäller för, däribland pensionerade personer, har rätt att bosätta sig i vilken medlemsstat som helst, utan att deras pen- sionsrättigheter påverkas. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade sig kommissionen som följer: 1. 3 1. Den hade inte ingripit mot de danska myndigheterna med avseende på anklagelsen om diskriminering, eftersom samma rättsliga situation — oberoende av förmånstagarens nationalitet — gäller för alla. 2. Den enda gemenskapslag som reglerar rätten till sociala förmåner för personer bosatta i en annan medlemsstat är rådets förordning (EEG) nr 1408/71. Denna är inte tillämplig på förtidspensionsförmåner såsom den danska efterløn, vilket klargjorts av EG- domstolen (1). 3. Kommissionen ingav 1980 ett förslag till rådet om att utvidga tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/71, vilket emellertid inte antogs (2). Ett nytt förslag om att ta med förtidspensionsförmåner i för- ordningens tillämpningsområde ingavs till rådet den 10 januari 1996 (3). (1) Mål 171/82, Valentini, Rec. 1983, s. 2157. (2) Förslag av den 18 juni 1980. (3) EGT C 62, 1. 3. 1996, s. 14. I svaret konstaterades uttryckligen att förordningen inte tillämpades på förtidspensionsförmåner och kommissionen hänvisade till EG-domstolens rätts- praxis. Den klagande informerades dessutom om det senaste förslaget kommissionen lagt fram för rådet, i syfte att utvidga förordningens konkreta tillämpningsområde till att också omfatta sådana förmåner som efterløn. 1. 4 Mot bakgrund av ovanstående förefaller det som att kommissionen agerat i full överensstämmelse med de förfarandemässiga krav som kunde förvän- tas av den vid behandlingen av klagomålet. 2. Sakfrågor i klagomålet 2. 1 Den klagande bestred kommissionens slutsats på två grunder. För det första det faktum att fördra- get erkänner friheten att bosätta sig inom unionen, och att denna frihet också måste gälla för personer (4) Rådets förordning av den 14 juni 1971 om tillämpligheten av program för social trygghet vad gäller arbetstagare, egenföre- tagare och medlemmar av deras familjer, som flyttar inom gemenskapen (EGT C 325, 10. 12. 1992, s. 1). 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/41 som har förmånen efterløn, utan att påverka deras rätt till denna förmån. För det andra att det måste anses vara diskriminerande att en grupp personer — de som har förmånen efterløn — utestängs från rätten till fri rörlighet. 2. 2 Fri rörlighet garanteras av artikel 48 och följande i fördraget. Artikel 51 föreskriver att rådet skall vidta sådana åtgärder inom området för social trygghet som erfordras för att sörja för sådan fri rörlighet. Sådana åtgärder har till en del vidtagits genom antagandet av förordning (EEG) nr 1408/ 71. Det är emellertid fast rättspraxis att personer med förtidspension inte omfattas av förordningen. Det återstår således att vidta åtgärder som garante- rar rätten till fri rörlighet för personer med förtids- pensionsförmåner, utan att deras sociala förmåner påverkas av detta. Därför förefaller kommissionens slutsats, att den fria rörligheten för personer med förmåner från efterlønprogrammet inte säkerställs av fördraget, inte att vara felaktig. 2. 3 Det är ostridigt att den danska staten inte gör skillnad mellan danska och icke-danska medbor- gare vad beträffar de omständigheter som grundar rätt till efterløn. Därför förefaller kommissionens slutsats, att inget diskriminerande element förelåg i den danska lagen, inte vara felaktig. 2. 4 Slutligen föreföll det som om kommissionen i sitt svar hade behandlat sakfrågorna i klagomålet på ett omsorgsfullt sätt, och som om det svar kom- missionen gav inte hade varit felaktigt. Det att kommissionen hade framlagt ett förslag till rådet om att utöka förordningens materiella tillämp- ningsområde, visade att kommissionen engagerat sig i de problem som klagomålet hade uppmärk- sammat. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Med hänsyn till ovanstående, och med beaktande av den klagandes uttryckliga begäran om att informeras om vilka myndigheter som skulle kunna behandla hans krav, gjorde ombudsmannen följande ytterligare kommentarer. Klagomålet innehöll element som kunde tas upp vid en nationell domstol. I synnerhet skulle man kunna hävda att den direkta verkan av artiklarna i fördraget som behandlar fri rörlighet gör uteslutning av förtidspensioner från tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 1408/ 71 irrelevant. Ett visst stöd för detta argument kan man få i ett beslut som EG-domstolen nyligen fattat (1). Om rättsliga förfaranden inleds vid en nationell domstol kan detta leda till en hänvisning enligt artikel 177 i EG-fördraget till EG-domstolen, som är den högsta auk- toriteten när det gäller gemenskapsrätten. REKRYTERING: KVALIFIKATIONSKRAV FÖR DELTAGANDE I ETT UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 373/9. 1. 96/AM/L/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet M klagade i januari 1996 till ombudsmannen angående en annons om uttagningsprov för anställning som tjänste- man vid Europeiska gemenskaperna. Enligt meddelandet krävdes det av personer med akademisk examen från finska universitet en högre universitetsexamen (fil. kand. ). Klaganden hävdade att det för personer med akademisk examen från andra medlemsstater, exempelvis Sverige eller Förenade kungariket, endast krävdes en examen på en nivå som motsvarade en lägre finsk nivå (hum. kand. ). Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Klaganden antog att annonsen om uttagningsprov inne- höll ett fel och klagade på att ett stort antal finländare till följd av detta hade gått miste om möjligheten att söka tjänsterna. Enligt artikel 2. 5 i ombudsmannens stadga kan ombuds- mannen råda den person som inkommer med ett klago- mål att rikta detta till en annan myndighet. Att inleda rättsliga förfaranden medför kostnader och innebär en risk för att dessa förfaranden inte leder till önskat resul- tat. Ombudsmannen rekommenderar därför inte att rätts- liga förfaranden inleds. Detta är en fråga som den klagande måste avgöra helt och hållet på egen hand. (1) Mål C-443/93 Vougioukas mot Ika, REG 1995, s. I-4033. I synnerhet där domen i punkt 36 konstaterar att artikel 4. 4 i förordning (EEG) nr 1408/71 (som från förordningens till- lämpningsområde utesluter specialprogram för statstjänste- män och personer som behandlas som sådana) inte medför att en begäran om sammanläggning skall avslås, där den kan tillgodoses med direkt tillämpning av artiklarna 48 till 51 i fördraget, utan tillgripande av samordningsregler som anta- gits av rådet. C 380/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Undersökningen Kommissionens svar innehöll följande punkter: Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Det finns inget avtal om harmonisering av universitetsex- amina mellan de olika medlemsstaterna. Kommissionen måste därför fastställa vilka examensbevis som ger tillträde till uttagningsproven på grundval av de nationella myndigheternas upplysningar. själv Kommissionen strävar efter att finna en lösning som säkerställer lika behandling mellan universitetsexamina, oavsett i vilken medlemsstat de tagits. Vad gäller finska universitetsexamina hade kommissionen valt att fastställa en högre nivå för tillträde till uttag- ningsproven. Kommissionen avslutade sitt yttrande med att hävda att den mot bakgrund av den senaste utvecklingen på områ- det för högre utbildning avser att granska de allmänna riktlinjerna för examensbevis som ger tillträde till kom- missionens uttagningsprov, och att utarbeta gemensamma riktlinjer för alla institutionerna. Klagandens kommentarer I sina kommentarer hävdade M att kommissionens ytt- rande innebar att man krävde en högre kvalifikationsnivå av finländare än av andra sökanden. Hon ansåg att detta vara fel och krävde att ombudsmannen skulle fortsätta att undersöka frågan. Ytterligare undersökningar Behandlingen av kommissionens yttrande och klagandens kommentarer visade att flera aspekter av klagomålet inte hade besvarats. Ombudsmannen begärde därför ytterli- gare information från kommissionen om de kriterier som tillämpades vid fastställandet av tillträdeskraven för fin- ska, svenska och brittiska sökande. Ombudsmannen begärde också en detaljerad redogörelse för innehållet i kommissionens granskning av de allmänna riktlinjerna för examensbevis som ger tillträde till kommissionens uttagningsprov. Kommissionens utvärdering av universitetsexamina utgick från specifika upplysningar som tillhandahållits av de nationella utbildningsministerierna, den årligen uppdate- rade rapporten från NEED-arbetsgruppen i Europarådet och information som sammanställts av Nätverket för nationella informationscentra för akademiskt erkännande (NARIC). Vad gäller Finland och Sverige hade kommissionen fattat sina beslut på grundval av den information som lämnades av de respektive nationella utbildningsministerierna och bekräftades av NEED och NARIC. Besluten om vilka universitetsexamina i Förenade kungariket som skulle ge tillträde till uttagningsprov hade fattats vid tidpunkten för landets anslutning. I samtliga tre fallen krävdes en slutlig universitetsexamen. Kommissionen avslutade med att hävda att i avsaknad av en officiell mellanstatlig överenskommelse om erkän- nande av akademiska examensbevis avser kommissionen att fastslå att de sökande måste ha en avslutad universi- tetsexamen som ger tillträde till doktorandstudier. Beslutet 1. Meddelandet om uttagningsprov 1. 1 Det ursprungliga klagomålet tog upp frågan om huruvida meddelandet om uttagningsprov innehöll felaktig och missvisande information. 1. 2 Det framgår klart och tydligt av kommissionens yttrande att annonsen om uttagningsprov var i överensstämmelse med kommissionens beslut att kräva en högre universitetsexamen för examensbe- vis från finska universitet. 2. Kommissionens beslut att kräva en högre universi- tetsexamen av finländare 2. 1 Artikel 27 i Europeiska gemenskapernas tjänstefö- reskrifter fastställer att rekryteringen skall vara inriktad på att de tjänstemän som tjänstgör vid institutionen har högsta kompetens, prestationsför- måga och integritet samt är rekryterade över stör- sta möjliga geografiska område bland medborgarna i gemenskapens medlemsstater. 2. 2 Tillsättningsmyndigheten har diskretionära befo- genheter vid fastställandet av de kriterier som skall uppfyllas vid tillsättandet av en tjänst (1). (1) Mål 280/80, Bakke-d’Aloya mot rådet, Rec. 1991, s. 2887. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/43 2. 3 Vid utövandet av sina diskretionära befogenheter skall tillsättnings-myndigheten respektera principen om lika behandling (1). Den får inte diskriminera genom att behandla sökande i likartade situationer på olika sätt, om det inte föreligger objektiva grunder för detta. 2. 4 Kvalifikationer inom den högre utbildningen ligger inom de enskilda medlemsstaternas behörighet. Gemenskapens åtgärder på detta område grundas på principen om ömsesidigt erkännande (2). Olik- heter vad gäller tidslängden för de universitetsstu- dier i de olika medlemsstaterna som ger tillträde till uttagningsproven räcker därför inte i sig för att fastslå en kränkning av principerna om lika behandling och icke-diskriminering. 2. 5 Kommissionen har noterat principerna om lika behandling och icke-diskriminering i sitt yttrande om klagomålet genom att hävda att kommissionen, när den fastslår vilka examensbevis som skall ge tillträde till uttagningsproven, söker säkerställa en lösning som leder till lika behandling av examens- bevis från universitet oavsett medlemsstat. 2. 6 Det föreligger därför inga bevis på att kommissio- nen har missbrukat sina diskretionära befogenheter att fastställa de kriterier som skall uppfyllas vid tillsättningen av en tjänst. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. ANBUDSINFORDRAN: FÖRFARANDE Beslut i klagomål 444/20. 2. 96/TK/D/VK mot Europeiska kommissionens gemensamma forskningscenter Klagomålet K, som är tysk medborgare, ingav i januari 1995 en framställning till Europaparlamentet angående Europe- iska kommissionens gemensamma forskningscenter. I maj 1995 vidarebefordrade parlamentets utskott för framställ- ningar framställningen till ombudsmannen, för handlägg- ning som ett klagomål. K hade deltagit i ett begränsat anbudsförfarande anord- nat av gemensamma forskningscentret i Ispra. Han gjorde inte hade genomförts på gällande att förfarandet (1) Mål 130/75, Prais mot rådet, Rec. 1976, s. 1589. (2) Rådets direktiv 89/48/EEG, EGT L 19, 24. 1. 1989, s. 16. vederbörligt sätt, i jämförelse med kraven för anbudsin- fordran i tysk lagstiftning. I synnerhet klagade han på bristande kommunikation och på det faktum att han, då hans projekt inte godkändes, inte fick korrekt ersättning för det arbete han hade utfört. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Gemenskapens forskningscenter i Ispra offentliggjorde i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 25 maj 1993 en inför en begränsad anbudsinfordran, med avseende på renove- ringen av forskningscentrets byggnader. intresseanmälningar infordran av 15 av de 42 företag som anmälde sitt intresse valdes ut av en intern kommitte´. Bland dem fanns klagandens företag. Alla handlingar angående den begränsade anbudsinford- ran sändes till de 15 företagen. Dessutom hölls ett informationsmöte. Klaganden beslöt att inte delta i detta möte. En rapport från mötet skickades till samtliga 15 företag, inklusive klagandens. Den begränsade anbudsinfordran genomfördes i enlighet med gällande bestämmelser i gemenskapsrätten, det vill säga budgetförordningen och direktiven om offentlig upphandling. Alla handlingar som lämnats till företagen var korrekta och fullständiga, och varje deltagare informerades person- ligen om resultatet av förfarandet. Till sitt yttrande bifogade kommissionen också handlingar med detaljerade upplysningar om urvalsförfarandet och uttagningskom- mitte´ns medlemmar. Kommissionen har ingen allmän skyldighet att ersätta kostnaderna för de anbudsgivare vars projekt inte god- känts. I detta särskilda fall hade forskningscentret för- bundit sig att utbetala en maximal ersättning på 5 000 ecu för alla byggnadsprojekt som lämnats in men inte valts ut, beroende på hur progressivt och nyskapande förslaget var. På grundval av detta åtagande erhöll kla- ganden 2 500 ecu som ersättning för ett utvalt projekt som kom på tredje plats, samt 10 000 ecu för fem projekt som inte hade tagits i beaktande. C 380/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande uppgav K att han vad gäller insynen i förfarandet var tillfreds- ställd med den information som kommissionen lämnade i de dokument som bifogats yttandet. Vad gäller ersättningsnivån påpekade K att det förbere- dande arbetet för projekten hade varit ovanligt omfat- tande. Detta hade lett till en diskussion bland de delta- gande företagen och resulterade i att ersättningen höjdes. Villkoren för utbetalningen av ersättningen var oklara och ovanliga, och det var obegripligt varför dessa villkor offentliggjordes först när anbudsinfordran avslutades. Beslutet På grundval av de uppgifter som förelades ombudsman- nen föreföll det som att det begränsade anbudsförfaran- det genomfördes i överensstämmelse med gällande gemenskapsbestämmelser. Vad gäller ersättningsnivån för projekt som inte god- känns skall alla anbudsgivare i enlighet med god förvalt- ningssed få fullständig och korrekt information om anbudsförfarandet. Detta omfattar även ersättningen för inlämnade projekt, eftersom förberedandet av projekten är mycket arbets- och kostnadskrävande. I enlighet med de uppgifter som fanns tillgängliga för Europeiska ombudsmannen hade forskningscentret klart och tydligt redogjort för förfarandet för inlämnande av projekt och hade även lämnat noggrann information om villkoren för ersättning för inlämnade projekt. Det syntes inte föreligga några bevis på att forskningscentret skulle ha underlåtit att uppfylla de villkor det hade fastställt. Vad gäller kommunikationen deltog klaganden inte i det informationsmöte som forskningscentret anordnade, och begärde inte heller någon ytterligare information. Det syntes därför inte föreligga någon grund för ett krav om att forskningscentret borde ha försett honom med ytterli- gare information. HÄVNING AV ETT PHARE-UNDERLEVERANTÖRSKONTRAKT: KOMMISSIONENS ANSVAR Beslut i klagomål 475/7. 3. 96/SH/ROM/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet H hade varit lokal samordnare för ett Phareprojekt i Rumänien. Han tillhandahöll tjänster i egenskap av underleverantör till ett företag vid namn T. T. Företaget T. T. hade ett kontrakt med Europeiska kommissionen inom ramen för Phareprogrammet (Pharekontraktet). I februari 1996 hävde T. T kontraktet med H på grund av hans otillfredsställande prestationer. I mars 1996 klagade H till Europeiska ombudsmannen över följande: 1. Hävningen av hans kontrakt var omotiverad eftersom projektet var genomfört i överensstämmelse med fast- ställd tidsplan och budget. 2. Ändringar av projektet som utfördes av kommissio- nens delegation i Rumänien och T. T. var inte i överensstämmelse med Pharekontraktet. De beslut om projektet som fattats av kommissionens delegation och T. T. krävde föregående skriftligt godkännande från kommissionens tjänstegrenar med ansvar för Phareprogrammet, vilket inte hade erhållits. 3. Han hade förvägrats en kopia av Pharekontraktet. 4. Hans begäran om ett sammanträffande med projek- tets styrkommitte´ för att diskutera ovanstående frågor avslogs. Ett år senare, i mars 1997, förelade H ombudsmannen kopior av handlingar som han också hade skickat till revisionsrätten och Europeiska kommissionens anti- bedrägerienhet (UCLAF). De berörda handlingarna rörde påståenden om oegentligheter i förbindelse med tilldel- ningen av kontrakt finansierade av Europeiska gemenska- perna i Rumänien. De innehöll anklagelser mot två namngivna personer, bland annat chefen för kommissio- nens delegation i Rumänien. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Vad gäller behandlingen av påståendena om administra- tiva missförhållanden som berör skyddet av gemenska- pens ekonomiska intressen kan ombudsmannen hänvisa till revisionsrättens befogenheter enligt artikel 188c i Fördraget om upprättandet av den Europeiska gemenska- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/45 pen, samt till UCLAF:s roll. H:s påståenden föreföll att ta upp frågor som snarare borde undersökas av revisionsrät- ten och UCLAF, till vilka H redan hade förelagt påståen- dena. Ombudsmannen inledde därför inte en ny under- sökning och hans beslut i fallet berörde endast de punk- ter som togs upp i H:s ursprungliga klagomål. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: 1. Enligt kommissionens uppgifter hade det förekommit allvarliga brister vid förberedandet av ett seminarium och ett viktigt officiellt arrangemang under H:s ans- var. 2. Seminariet och de olika arbetsgrupperna ändrades flera gånger med godkännande av kommissionens delegation. Dessa ändringar berodde i hög grad på otillräckligt samarbete och bristande kommunikation mellan H och resten av gruppen. Hävningen av underleverantörsavtalet mellan T. T. och H krävde inte något föregående godkännande från kommissio- nens sida. Omfördelningen av de medel som blev tillgängliga till följd av hävningen av kontraktet krävde däremot kommissionens godkännande. Kom- missionen gav sitt formella godkännande till de änd- ringar i kontraktet som blev nödvändiga för att ersätta H. 3. H erhöll en kopia av kontraktet mellan kommissionen och T. T. i september 1995. 4. Projektets styrkommitte´ bestod av avtalsparten, kom- missionens delegation i Rumänien och den rumänska regeringens departement för europeisk integration. Kommitte´ns medlemmar fastslog enhälligt att det inte var nödvändigt att sammankalla till ett möte för att diskutera hävningen av kontraktet med H. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande hänvi- sade H till specifika bestämmelser i Pharekontraktet, som han ansåg att T. T. hade brutit mot. I kommentarerna tog han åter upp klagomålspunkterna gällande uppsägning utan sakliga grunder, fördröjd tillgång till Pharekontrak- tet samt avsaknaden av ett möte i styrkommitte´n för att diskutera uppsägningen och orsakerna till den. Beslutet 1. Den rättsliga bakgrunden 1. 1 Av de handlingar som fanns tillgängliga för ombudsmannen syntes det inte föreligga någon kontraktsmässig förbindelse mellan den klagande, H, och Europeiska kommissionen. Kommissionen ingick ett Pharekontrakt med ett konsultföretag vid namn T. T. Företaget T. T. ingick därefter ett under- leverantörskontrakt med H för tillhandahållande av vissa av de tjänster företaget förbundit sig att tillhandahålla enligt Pharekontraktet. 1. 2 Kommissionen uppträdde därför i förhållande till H som en offentlig myndighet, som är bunden av gällande gemenskapsrätt och därmed av kravet att följa god förvaltningssed. 2. Hävningen av H:s kontrakt 2. 1 H:s kontrakt hade ingåtts med T. T. och inte med kommissionen. Eftersom T. T. inte är en gemen- skapsinstitution eller ett gemenskapsorgan har Europeiska ombudsmannen ingen behörighet att besluta huruvida T. T:s hävning av H:s kontrakt var berättigad. 2. 2 I den utsträckning T. T:s förbindelser med H styr- des av bestämmelserna i Pharekontraktet, var ombudsmannen behörig att undersöka om kom- missionen gjort sig skyldig till administrativa miss- förhållanden vid utövningen av sina befogenheter i förbindelse med detta kontrakt. 2. 3 Ombudsmannen granskade omsorgsfullt de be- stämmelser i Pharekontraktet som H hänvisade till. De förhållanden som H påstod föreföll inte att stå i strid med någon av bestämmelserna. Det var därför inte nödvändigt för ombudsmannen att undersöka om kommissionen hade underlåtit att genomdriva kontraktsvillkoren mot T. T. , eller om kommissionen själv hade utfört ändringar i projek- tet som inte stod i överensstämmelse med kon- traktsvillkoren, och som med hänsyn till omstän- digheterna i fallet utgjorde administrativa missför- hållanden. 3. H:s tillgång till Pharekontraktet 3. 1 Det föreföll som att Pharekontraktet mellan T. T. och kommissionen slöts den 25 juli 1995 och att H fick en kopia vid ett möte i styrkommitte´n den 29 september 1995. 3. 2 Det material som förelades ombudsmannen inne- höll ingen begäran om en kopia av kontraktet, och inte heller angav klaganden något datum när en sådan begäran skulle ha gjorts. Det syntes därför C 380/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 inte föreligga något bevis för att intervallet på två månader mellan undertecknandet av Pharekontrak- tet och dess överlämnande till en underleverantör skulle utgöra administrativa missförhållanden. begäran om att hållas informerad om eventuella åtgärder i förbindelse med H:s påståenden. Ombudsmannen har därefter informerats om att UCLAF har inlett en under- sökning. 4. Begäran om ett möte med styrkommitte´n NEKAT TILLTRÄDE TILL DOKUMENT 4. 1 Kommissionen förklarade att medlemmarna i styrkommitte´n, som omfattade kommissionens delegation, enhälligt hade beslutat att det inte var nödvändigt att tillmötesgå H:s begäran om ett möte i styrkommitte´n. 4. 2 Det är en allmän princip för god förvaltningssed att en person, vars intressen på ett påtagligt sätt påverkas av ett beslut som fattas av en offentlig myndighet, skall få möjlighet att föra fram sin uppfattning (1). Om ett möte hade ägt rum i styr- kommitte´n skulle H ha fått möjlighet att föra fram sin syn på påståendet om hans otillfredsställande arbetsinsatser. 4. 3 I det aktuella fallet fattades emellertid det relevanta beslutet (det vill säga att häva H:s underlever- antörskontrakt) inte av kommissionen, utan av T. T. Frågan var därför om kommissionens delega- tion hade gjort sig skyldig till administrativa miss- förhållanden genom att inte kräva ett möte i styrk- ommitte´n för att diskutera ett beslut, som låg inom T. T:s behörighet och som T. T. redan hade fattat. 4. 4 Det till förefaller av kommissionen yttrande ombudsmannen som att kommissionen, innan den godkände T. T:s begäran om ändringar i Pharekon- traktet, försäkrade sig om att det fanns vissa bevis till stöd för T. T:s påstående om H:s otillfredsstäl- lande arbetsinsats. Kommissionen kunde därför med rimlig säkerhet fastslå att T. T:s beslut att säga upp H:s kontrakt inte var klart ogrundat. Det synes inte föreligga någon grund för påståendet om att kommissionen i enlighet med god förvaltnings- sed borde ha säkerställt en informell ad hoc- utfrågning om kontraktstvisten mellan T. T. och H. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Mot bakgrund av de påståenden som H lade fram i mars 1997 sände ombudsmannen en kopia av sitt beslut till revisionsrätten och UCLAF för information, med en (1) Mål 17/74, Transocean Marine Paint Association mot kom- missionen, Rec. 1974, s 1063, s. 1081. Beslut i klagomål 532/28. 3. 96/UTEC/B/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet F klagade till ombudsmannen i mars 1996 beträffande kommissionens vägran att lämna en kopia av ett tulldo- kument T5. F:s belgiska företag U är ett import/exportföretag som har specialiserat sig på handel med afrikanska stater. I en internationell handelsoperation exporterade företaget U mjölk till Togo via ett nederländskt företag C. Importö- ren i Togo vägrade att ta emot mjölken, eftersom den inte var i överensstämmelse med kontraktet. Företaget U väckte omedelbart talan mot företaget C inför neder- ländsk domstol. Företaget U gjorde gällande att handelskammaren i Zut- phen hade utställt ett falskt ursprungscertifikat, som låg till grund för betalningen till företaget C. Efter att utan framgång ha vänt sig till såväl de belgiska som de nederländska myndigheterna begärde företaget U att få tulldokument T5 från kommissionen. Kommissionen sva- rade att endast de nationella myndigheterna kunde lämna dokumentet. F ingav ett klagomål till ombudsmannen med en begäran om att erhålla T5-tulldokumentet från kommissionen. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande förklarade att kommissionen inte kan in- gripa i sådana fall som detta, eftersom den inte har några administrativa eller rättsliga befogenheter med avseende på tvister mellan privatpersoner. Enligt kommissionen skall sådana frågor regleras av nationell lagstiftning. Kommissionen rekommenderade därför företaget U att vända sig till en domstol i Neder- länderna för att försöka lösa frågan. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/47 Dessutom hävdade kommissionen att dokumentet i fråga inte var ett kommissionsdokument, men att kommissio- nen hade tillgång till de tulldokument som används av de nationella myndigheterna för kontroll av import och export av varor. Kommissionens tillträde till dessa dokument regleras genom förordning (EEG) nr 1468/81 av den 19 maj 1981 (1), som ger kommissionen möjlighet att utföra sitt uppdrag i förbindelse med kontroll, samordning och övervakning. Kommissionen underströk att det enligt artikel 19 i förordningen, vad gäller konfidentiella upp- gifter, inte var möjligt att till tredje man lämna ut dokument som kommissionen hade tillträde till, för användning i ett civilrättsligt förfarande. Klagandens kommentarer T5 och att den inte hade vare sig orginalet eller en kopia av dokumentet i fråga. Under dessa omständigheter var det inte möjligt för kommissionen att ge tillträde till det berörda dokumentet, som inte omfattades av kommissionens beslut om allmän- hetens tillträde till kommissionens dokument. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. PÅSTÅENDE OM FÖRDRÖJNING VID UTBETALNING AV ETT ANSLAG Beslut i klagomål 533/01. 4. 96/ETEN/ES mot Europeiska kommissionen I sina kommentarer vidhöll F sitt ursprungliga klagomål och protesterade mot att kommissionen hade nekat honom tillträde till T5-dokumentet med hänvisning till skydd för yrkeshemligheter. Klagomålet Ytterligare undersökningar Mot bakgrund av kommissionens yttrande och klagan- dens kommentarer föreföll det som att flera aspekter av klagomålet fortfarande var obesvarade. Ombudsmannen bad därför kommissionen om information om den rätts- liga grunden till kommissionens avslag på klagandens begäran om att få en kopia av dokumentet, i synnerhet mot bakgrund av kommissionens beslut av den 8 februari 1994 om allmänhetens tillträde till kommissionens doku- ment. Kommissionen svarade att tulldokumentet T5 varken hade utfärdats av kommissionen eller av någon annan gemenskapsinstitution eller något annat gemenskapsor- gan, utan av företaget C och att det hade viserats av de nederländska tullmyndigheterna. Kommissionen medde- lade dessutom att den varken hade orginalet eller en kopia av dokumentet i fråga. Beslutet Den 8 februari 1994 antog kommissionen ett beslut om allmänhetens tillträde till kommissionens dokument (2). Detta beslut fastställer principen om att allmänheten skall ha omfattande tillträde till kommissionens dokument. Kommissionen hade meddelat ombudsmannen att det inte var kommissionen som hade utställt tulldokument (1) EGT L 144, 2. 6. 1981, s. 1. (2) EGT L 46, 18. 2. 1994, s. 58. I mars 1996 klagade C, som är teknisk sekreterare vid European Tourism Education Network (ETEN), en alleu- ropeisk ideell organisation, till ombudsmannen över att kommissionen inte hade betalat ut de återstående 40 % av ett överenskommet anslag för två turismprojekt. Han klagade också över att kommissionen inte hade besvarat alla de skrivelser ETEN tillställt den, där den begärt att kommissionen skulle inkomma med en förklaring till att betalningen försenats. I december 1993 gick kommissionen (GD XXIII) med på att finansiera 80 % av kostnaderna för två ETEN- projekt. De två berörda projekten gick ut på att det skulle grundas en International Tourism Students Asso- ciation (ITSA-projektet) samt att det skulle publiceras en synonymordbok och en ordbok för turismterminologi, (synonymordboksprojektet). Ramen för dessa anslag utgjordes av Gemenskapens åtgärdsplan för biträde till turismen (3). Anslagen var föremål för avtal mellan ETEN och GD XXIII daterade den 30 och 31 december 1993, innefattade ”deklarationer från mottagaren av vilka ekonomiskt stöd”. Anslaget skulle utbetalas i två omgångar på 60 respektive 40 % av det totala beloppet. ITSA-projektet slutfördes i december 1994. Synonymordboksprojektet slutfördes i juni 1995, efter det att kommissionen beviljat ETEN en förlängning på sex månader. Enligt den klagande hade all erforderlig dokumentation, innefattande slutrapporten och den ekonomiska redovisningen ingivits till GD XXIII i tid. Den första utbetalningen på 60 % (57 450 ecu respektive 60 480 ecu för ITSA- och synonymordboks- (3) Rådets beslut 92/421/EEG av den 13 juli 1992 om en gemenskapsåtgärdsplan för biträde till turismen (EGT L 231, 13. 8. 1992, s. 26). Gemenskapens åtgärdsplan för biträde till turismen, tidsplan för prioriteringar, anbudsinfordringar och förslagsinfordringar (EGT C 128, 8. 5. 1993, s. 7). C 380/48 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 projektet) gjordes i augusti 1994. Kommissionen underlät sedan att betala ut återstående 40 %, uppgående till 78 620 ecu (38 300 ecu respektive 40 320 ecu). ETEN kontaktade därefter kommissionen vid ett flertal tillfällen, och begärde betalning av det utestående belop- pet samt en förklaring till förseningen. Den fick inget annat svar från GD XXIII än att man drabbats av en administrativ försening. ETEN tillställde kommissionen fem skrivelser och ett fax mellan juni 1995 och april 1996 som förblev obesvarade. Utifrån dessa fakta kla- gade ETEN till Europeiska ombudsmannen och hävdade att kommissionen inte fullgjort sin skyldighet att erlägga de återstående 40 % och att man underlåtit att lämna ETEN en förklaring till denna försening. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis löd kommissionens yttrande så här: 1. Kommissionen erkände underlåtenheten att besvara ETEN:s korrespondens och bad om ursäkt härför. Rutinerna inom GD XXIII för besvarande av förfråg- ningar om utestående betalningar till liknande organ höll på att ses över, i syfte att säkerställa att dessa förfrågningar bekräftades utan dröjsmål och besva- rades så snabbt som möjligt. 2. Den försenade betalningen berodde delvis på att kom- missionen, när det gällde ITSA-projektet, fick tillbaka två olika exemplar av kontraktet, underskrivna av olika representanter för ETEN. Dessutom genomförde ETEN, trots att organisationen under projektperioden var förlagd till Spanien, registreringsformaliteter i Luxemburg i november 1993 och flyttade sitt bank- konto från Bryssel till Luxemburg. 3. Kommissionen var inte nöjd med bokslutet för något- dera av projekten, eftersom de faktiska projektkostna- derna inte framgick av dem. Dessutom hade inte tillräcklig dokumentation anförts till stöd för de belopp för vilka ersättning yrkades, och dokumenta- tionen var heller inte i överensstämmelse med avtals- villkoren. 4. ITSA-projektet hade inte genomförts i enlighet med avtalsvillkoren, eftersom en av dess huvudmålsätt- ningar (erbjudandet av praktikantplatser) inte hade uppfyllts. Eftersom kommissionen inte var nöjd med den information som begärts in från ETEN om hur projektet genomförts, ansågs det nödvändigt med en inspektion på platsen vid ETEN:s huvudkontor den 25 april 1996. 5. Kommissionen var inte nöjd med de förklaringar C lämnat, eller med de understödjande dokument som inkommit från ETEN under och efter inspektionen på platsen. En ytterligare undersökning av situationen erfordrades därför för att det skulle gå att fastställa huruvida det kunde göras en slutlig utbetalning till ETEN, eller om i stället ett belopp skulle återkrävas från ETEN. Kommissionens avsikt var att fatta ett slutligt beslut före utgången av juli 1996. Klagandens kommentarer F, ETEN:s ordförande, inkom med sammanfattningsvis följande kommentarer: 1. De registreringsformaliteter och övriga administrativa fakta som kommissionen åberopade motiverade inte till fullo förseningen med betalningen. Närmare bestämt gällde att de administrativa inkörningsförfa- randena som härrörde från 1994 kunde vara förkla- ringen till några av förseningarna i inledningsskedet, men inte till de senare förseningarna när projekten hade slutförts. Dessutom rörde kommissionens förkla- ring på denna punkt endast ITSA-projektet, och moti- verade inte den försenade betalningen för synonym- ordboksprojektet. 2. Vid inspektionen på platsen kunde kommissionens tjänster konstatera att ITSA-projektet hade lyckats erbjuda praktikantplatser och att systemet med dessa var i färd att vinna fastare insteg, men att den ytterligare utvidgningen av projektet hämmades av bristen på ekonomiskt stöd från kommissionen. 3. Allt det material kommissionen begärt in efter besöket hade tillställts den inom en kort tid. 4. Mot slutet av juli 1996 förelåg fortfarande inte något slutligt beslut från kommissionen, och inga antyd- ningar om när ungefär ett slutligt besked kunde vara att vänta. I en ytterligare skrivelse till ombudsmannen anmärkte den klagande att utvecklingen av såväl ITSA- som syno- nymordboksprojekten lidit allvarligt avbräck till följd av de försenade betalningarna. Ytterligare undersökningar Kommissionen upplyste ombudsmannen om att den i en skrivelse av den 3 december 1996 hade underrättat ETEN om sitt slutliga beslut om betalningen för ITSA- synonymordboksprojekten. Kommissionen hade och 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/49 kommit fram till att det återstående obetalda beloppet för synonymordboksprojektet, 40 320 ecu, skulle få lov att reduceras till 25 519 ecu, till följd av kostnader som inte var stödberättigade och avsaknaden av understödjande dokument. Vad ITSA-projektet beträffade så kom kom- missionen fram till att hela beloppet för den första utbetalningen, 40 % (57 450 ecu) måste återkrävas, efter- som projektet fullständigt misslyckats och det fanns tyd- liga tecken på att ETEN:s insatser inte ingav några rimliga förhoppningar om att projektet skulle kunna föras till ett lyckosamt slut. Kommissionen hade därför tillställt ETEN en handling där den krävde in en netto- fordran på 31 931 ecu. Den klagandes ytterligare kommentarer Den klagande motsatte sig kommissionens slutliga besked, innebärande ett återbetalningsanspråk, eftersom enligt honom bägge projekten hade slutförts framgångs- rikt i rätt tid, i enlighet med de överenskomna villkoren. Vad ITSA-projektet beträffade så ansåg den klagande att kommissionen i sin skrivelse av den 3 december 1996 hade medgivit att detta projekt i allt väsentligt var slutfört i slutet av december år 1994, och att kommissio- nen var ansvarig för bägge projektens ekonomiska och organisatoriska problem under den senare tiden. Slutligen uppmanade den klagande Europeiska ombuds- mannen att upphäva återbetalningskravet. Beslutet 1. Den klagandes begäran om upphävning av återbe- talningskravet Ombudsmannen har ingen befogenhet att upphäva ett återbetalningskrav. 2. Kommissionens underlåtenhet att besvara korre- spondens Kommissionen erkände och beklagade att den inte besvarat de skrivelser ETEN tillställt den. Dess- utom uppgav den att GD XXIII:s förfaranden för besvarande av förfrågningar om utestående betal- ningar höll på att ses över i syfte att säkerställa att sådana förfrågningar bekräftades ofördröjligen, och att svar lämnades så snart som möjligt. Ingen ytterligare anmärkning från ombudsmannen före- föll därför nödvändig. 3. Kommissionens underlåtenhet att erlägga de 40 % som återstod av anslaget 3. 1 Villkoren för utbetalning av de 40 % som återstod av det ekonomiska biståndet var fastställt i iden- tiska villkor i de ”deklarationer från mottagaren av ekonomiskt stöd”, som undertecknats av ETEN den 30 och 31 december 1993. Enligt föreskrifter i dessa deklarationer skulle de 40 % som återstod av det ekonomiska stödet utbetalas efter ingivande till och godtagande från kommissionens sida av de erforderliga dokumenten (en rapport om använd- ningen av det ekonomiska stödet, ett kontoutdrag eller en redovisningshandling, samt vederbörligen styrkta stödjande dokument, varav framgick varje kostnadsposts art och belopp samt motsvarande intäkt). Av dessa deklarationer framgick också att ETEN, om kostnadsredovisningen inte kunde moti- vera det sätt det ekonomiska biståndet använts på, gick med på att på kommissionens begäran återbe- tala eventuellt felaktigt belopp. 3. 2 ETEN hade därför rätt att erhålla betalning om organisationen uppfyllde villkoren i de två deklara- tionerna. Enligt kommissionens yttrande hade för- seningen med utbetalningen i allt väsentligt sin grund i att ETEN inte till fullo uppfyllde dessa villkor. 3. 3 Ombudsmannen kunde inte avgöra tvisten i sak mellan kommissionen och ETEN, om huruvida den sistnämnda hade uppfyllt villkoren i de två dekla- rationerna eller inte. Denna fråga kunde endast avgöras av en domstol med behörig domsrätt och med möjlighet att höra vittnesmål och utvärdera motstridiga bevis. 3. 4 Ombudsmannens roll, med avseende på denna aspekt av fallet låg i att undersöka huruvida det förelåg några belägg för att kommissionen skulle ha underlåtit att agera i enlighet med principerna för god förvaltning. Dessa principer kräver att kommissionen inte skulle hade försenat utbetal- ningen till ETEN av de 40 % som återstod av det ekonomiska biståndet, om den inte hyst välgrun- dade tvivel om ETEN:s uppfyllelse av villkoren i de två deklarationerna. 3. 5 Om registreringsförfarandena och de övriga admi- nistrativa fakta som kommissionen åberopat inte, som den klagande med rätta noterade, till fullo motiverade förseningen av betalningen av de åter- stående 40 %, så syntes däremot de övriga argu- menten som framförts av kommissionen innebära belägg för att den allvarligt betvivlade att ETEN fullgjort villkoren i de två deklarationerna. I syn- nerhet syntes det av dess kommentarer som om kommissionen inte var till fullo övertygad om att bokslutet faktiskt återspeglade de verkliga kostna- C 380/50 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 derna för projekten. Kommissionen ansåg också att den stödjande dokumentationen, för de belopp för vilka ersättning yrkats, föreföll otillräcklig och inte överensstämmande med avtalsvillkoren. Undersökningen Kommissionens yttrande 3. 6 Att kommissionen beslöt att genomföra en kontroll på platsen vid ETEN:s huvudkontor och senare övervägde möjligheten att kräva tillbaka ett visst belopp från ETEN eftersom den inte var nöjd med den information den fått av ETEN om hur ITSA- projektet genomförts, utgör en bekräftelse på att kommissionen hyste verkliga tvivel på ETEN:s uppfyllelse av avtalsvillkoren. Att sådana verkliga tvivel förelåg hos kommissionen bekräftades ytter- ligare av dess slutliga beslut att formellt inkräva återbetalning då det förekommit kostnader som inte var berättigade till stöd, samt brist på stöd- jande dokument vid synonymordboksprojektet, samt att ITSA-projektet dessutom totalt hade miss- lyckats. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Ombudsmannen noterade att den klagande själv hade möjlighet att hänskjuta tvisten om utbetalningen av åter- stående 40 % av det ekonomiska stödet, och kommissio- nens slutliga beslut, till en behörig rättslig myndighet. HANDLÄGGNING AV EN BEGÄRAN OM INFORMATION VID EN AV KOMMISSIONENS REPRESENTATIONER Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade sig kommissionen som följer: A skrev till Europeiska kommissionens ordförande i april 1996. Skrivelsen översändes till kommissionens represen- tation i Köpenhamn för vidare åtgärder. Servicefunktionen i Köpenhamn, Euro-Jus, fick ta hand om frågan och dess juridiske konsult talade enligt kom- missionen med A i telefon vid ett flertal tillfällen. A lovades teknisk hjälp med att lösa sitt problem, om hon kunde tillhandahålla ytterligare information. Denna infor- mation begärdes i en skrivelse av den 22 april 1996, med en påminnelse den 9 maj 1996. I påminnelseskrivelsen upprepade representationen i Köpenhamn sin beredvillig- het att hjälpa till, men förklarade att det behövdes ytterligare information för att frågan skulle kunna drivas vidare. Den rättsliga rådgivaren sände ut en sista påmin- nelse den 29 maj 1996 och förklarade där att det utan den begärda informationen var omöjligt att undersöka frågan. Kommissionen hävdade att den fortfarande mer än gärna ville hjälpa A. För att kommissionen skulle kunna under- söka frågan var det emellertid nödvändigt för den att ha tillgång till den information som det redan hänvisats till i skriftväxlingen med A. Beslut i klagomål 539/3. 4. 96/MA/DK/PD mot Europeiska kommissionen Klagandens kommentarer Klagomålet I mars 1996 klagade A till ombudsmannen och hävdade att kommissionens representation i Danmark inte bistått henne på vederbörligt sätt, eftersom den inte lämnat henne information om hennes rättigheter enligt rådets förordning (EEG) nr 1408/71 (1). Som svensk pensionär bosatt i Danmark hade A stött på problem rörande det sociala trygghetssystemet i Dan- mark. Hon hade skrivit till såväl den danska representa- tionen som kommissionens ordförande för att få vägled- ning. (1) EGT L 149, 5. 7. 1971, s. 2. I sina kommentarer vidhöll A sitt klagomål. Hon bekräf- tade att hon skrivit till kommissionens ordförande i april 1996, men hävdade att hon inte fått något svar från honom. A förnekade att hon vid ett flertal tillfällen skulle ha talat i telefon med representationens rättslige konsult. Enligt A hade inga telefonkontakter förekommit mellan henne och kontoret efter april 1996. Hon bekräftade emellertid att hon en gång talat med en representant för Euro-Jus, den 21 februari 1996. A hävdade att det inte var möjligt för henne att inkomma med allt relevant material innan hon var insatt i exakt vad gemenskapsrätten säger. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/51 A hävdade att hon mottagit skrivelsen av den 22 april 1996 först mot slutet av maj 1996. I själva verket hade hon först fått påminnelseskrivelsen av den 9 maj 1996, med skrivelsen av den 22 april som bilaga. A var förvå- nad över förseningarna av dessa skrivelser. 1. 5 Ombudsmannen fann därför att inga administra- tiva missförhållanden kunnat fastställas i fråga om hur kommissionens representation hade besvarat ovannämnda skrivelser. Vad innehållet i skrivelsen av den 22 april 1996 beträffar så hävdade A att hon redan hade besvarat den första frågan i sin föregående skrivelse av den 17 februari 1996. Hon ansåg dessutom att de sista tre frågorna var irrele- vanta och syftade till att göra henne frustrerad. Enligt A hade också dessa frågor redan besvarats. Beslutet 1. Korrespondensen mellan den klagande och kom- missionens tjänstegrenar 1. 1 Den 17 februari 1996 skrev A till kommissionens representation i Köpenhamn och begärde hjälp med sina problem. I denna skrivelse angav hon en adress i Fredriksberg. Den 22 februari 1996 talade A i telefon med en representant för Euro-Jus, F, som lovade att titta på saken. Den 22 april 1996 svarade F på A:s skrivelse av den 17 februari 1996 och begärde viss ytterligare information. Denna skrivelse sändes till den adress som angavs i A:s skrivelse av den 17 februari 1996. 1. 2 Den 16 april 1996 skrev A till Europeiska kommis- sionens ordförande. I denna skrivelse lämnade hon en adress i Humlebæk. Den 18 april 1996 över- sände ordföranden hennes skrivelse till kommissio- nens representation i Köpenhamn. Den 9 maj 1996 svarade F på Europeiska kommissionens ordföran- des vägnar, och tackade A för hennes skrivelse och informerade henne om att hon skulle försöka hjälpa henne, men att hon skulle behöva ha A:s svar på de frågor som redan ställts. Denna skri- velse skickades till Humlebæk och A erhöll den i slutet av maj 1996. 1. 3 Kommissionens representation sände ut en sista påminnelseskrivelse den 29 maj 1996 till bägge de adresser A använt i sin korrespondens. I denna skrivelse upprepades begäran om ytterligare infor- mation. 2. De försenade emottagandena av de skrivelser kommissionens representation sänt 2. 1 I sina kommentarer nämnde A att de skrivelser kommissionens representation sänt hade anlänt försenade till henne. De påstådda förseningarna tycktes bero på att A hade använt två olika adres- ser i sin korrespondens med kommissionens repre- sentation och med Europeiska kommissionens ord- förande. 2. 2 Varje svar sändes till den adress A lämnat i sina motsvarande skrivelser. Dessutom syntes A inte ha meddelat kommissionen sin ändrade adress. Om- budsmannens undersökningar påvisade därför inte några administrativa missförhållanden med avse- ende på förseningarna med mottagandet av korre- spondensen. 3. Hjälpen som tillhandahållits av kommissionens representation 3. 1 I sin korrespondens hade kommissionens represen- tation angivit att den behövde ytterligare informa- tion om A:s specifika situation för att kunna undersöka hennes problem. Representationen hade uttryckt sin beredvillighet att hjälpa till, men A hade ansett de frågor som ställts vara irrelevanta. 3. 2 Ombudsmannen fann att kommissionens represen- tation hade försökt hjälpa A med hennes problem, och att representationen för att kunna hjälpa henne hade fått lov att begära ytterligare informa- tion. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. AVTAL OM TEKNISKT BISTÅND I ALGERIET Beslut i klagomål 572/24. 4. 96/ST/IT/KT mot Europeiska kommissionen och Europeiska revisionsrätten Klagomålet 1. 4 På grundval av ovanstående slutsatser framgår att A:s skrivelse till kommissionens representation i Köpenhamn, och till Europeiska kommissionens ordförande, besvarades den 22 april 1996 och den 9 maj 1996. I april 1996 framförde T till ombudsmannen ett klagomål rörande ett avtal för tekniskt bistånd till Algeriet som ingåtts med kommissionen. Hans klagomål tog också upp revisionsrättens yttrande om projektet. C 380/52 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 1. Om kommissionen 1994 hade T tecknat ett avtal med kommissionen rörande samarbete i Algeriet, i samband med det av Europeiska gemenskapen finansierade PSAS-programmet. Efter en anbudsinfordran, som handlades av kommissio- nens delegation i Algeriet, tilldelades den klagande pro- jekt SEM/03/208/030/A. Hans uppgifter i Algeriet började i mars 1994. Trots vissa svårigheter lyckades den klagande slutföra sina uppgifter före utgången av den tidsfrist som angavs i kontraktet (mars 1995). Kommissionen betalade två räkningar för de sex månader han arbetat under 1994, men de övriga räkningarna, som tillsänts kommissionen den 15 februari 1995 och den 18 maj 1995, betalades inte. T begärde att dessa räkningar skulle betalas, att dröjs- målsränta skulle erläggas, samt dessutom en gottgörelse för att hans anseende som näringsidkare lidit skada. I mars 1996 gick kommissionen med på en förlikning. T klagade till ombudsmannen om påstådda administra- tiva missförhållanden å kommissionens sida, i och med att den underlåtit att lämna honom tillräckligt tekniskt bistånd. I klagomålet påtalades också maktmissbruk genom oskäligt betungande avtalsparagrafer samt admini- strativa oegentligheter och felaktig information ingiven till revisionsrätten. 2. Om revisionsrätten T klagade också över flera anmärkningar i revisionsrät- tens årsrapport för 1994 rörande PSAS-programmet för Algeriet. I punkt 11. 69 i rapporten hävdade revisionsrät- ten att den hade begränsat sin rapport ”till undersökning av dokumenten, och till vissa sammanträffanden med kommissionens tjänstemän”. Enligt den klagandes upp- fattning borde rätten även ha anordnat ett sammanträf- fande med honom, för att ge honom möjlighet att för- svara sin verksamhet. Undersökningen Klagomålet vidarebefordrades till de berörda institutio- nerna. Kommissionens yttrande Sammanfattningsvis yttrade sig kommissionen som föl- jer: T hade fortlöpande underlåtit att uppfylla de tekniska föreskrifterna i avtalet och hans rapporter var ofullstän- diga och allt för vaga. I februari 1995 inkom T med en kort rapport om sin arbetsverksamhet för perioden från den 15 maj 1994 till 18 januari 1995. En andra rapport insändes den 10 maj 1995, när avtalet hade slutförts. Dessa rapporter var otillräckliga och hade skrivits ihop i en hast, och möjlig- gjorde därför inte en tydlig utvärdering av framstegen. Kommissionen beslöt att innehålla betalningen av de två sista räkningarna inom ramen för avtalet tills dess kon- trollförfarandet, som involverade flera av kommissionens avdelningar, hade slutförts. I juni 1996 ingicks en överenskommelse med den kla- gande, som gick med på att inte driva sina anspråk i utbyte mot utbetalning av en klumpsumma. Revisionsrättens yttrande Sammanfattningsvis yttrade sig revisionsrätten som föl- jer: Revisionsrätten hade reviderat PSAS-programmets ut- veckling under perioden från april 1994 till februari 1995. Vid revisionen tillämpade rätten det förfarande som fastlagts i EG-fördraget, i synnerhet det tredje stycket i artikel 188c, som angav att revisionen ”skall grundas på bokföringsmaterial och vid behov ske på platsen i gemenskapens övriga institutioner och i med- lemsstaterna”. I det föreliggande fallet beslöt rätten att inte utföra några kontroller på platsen, till följd av den besvärliga politiska situationen i Algeriet. Rätten tog upp PSAS-programmet i sin årsrapport för 1994. Flera avsnitt av rapporten hade rätten utarbetat på grundval av den information kommissionen tillhandahål- lit, i enlighet med stycke 4 i artikel 188c. T kontaktades inte för att avge vittnesmål, eftersom rätten inte hade någon skyldighet att höra privatpersoner eller andra organ. Å andra sidan hade den klagande informerat rätten om sin önskan att höras först efter det att 1994 års rapport hade publicerats i Europeiska gemenskaper- nas officiella tidning. Rapporten innehöll inga synpunkter på hur den klagande utfört sin del av avtalet. Det specifika uttryck som används i punkt 11. 75 i årsrapporten, och som den klagande hade hänvisat till (”som ett resultat”), rörde alla anmärkningarna i de föregående styckena, och inte enbart frågorna om tekniskt bistånd. Klagandens kommentarer Den klagande bekräftade att en vänskaplig förlikning uppnåtts, men vidhöll att han behövde få en offentlig ursäkt från kommissionen, och begärde dessutom att revisionsrätten skulle publicera en rättelse i Europeiska 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/53 gemenskapernas officiella tidning, där det framfördes att uttrycket ”som ett resultat”, i punkt 11. 75 i dess årsrap- port för 1994, inte rörde det tekniska bistånd han utfört. Den klagande begärde att kommissionen skulle erkänna sitt misstag i en skrivelse, i syfte att återupprätta hans professionella anseende. I denna skrivelse skulle det till- kännages att hans avtalsmässiga relationer med institutio- nen hade klarats upp. han till Förenade kungariket, där han sökte börja arbeta såsom klinisk psykolog, men BPS vägrade att erkänna hans examina och krävde att han, för att få en förklaring om att hans examina var likvärdiga, skulle ta Förenade kungarikets psykologidiplom. Till följd av att han således inte fått sina examina erkända kunde han inte komma ifråga vid flertalet tjänstetillsättningar för kliniska psyko- loger inom Förenade kungarikets offentliga hälsovård. Han ansåg att BPS borde ha erkänt hans meriter i enlighet med rådets direktiv 89/48/EEG (1) och rådets rekommendation 89/49/EEG (2). Beslutet Av den undersökning ombudsmannen genomförde före- föll det som att såväl T som kommissionen hävdade att en uppgörelse i godo hade uppnåtts i själva sakfrågan i klagomålet. Eftersom denna uppgörelse synbarligen upp- fyllde de flesta av den klagandes krav uttryckte han sin tillfredsställelse. Eftersom kommissionen offentligt hade bekräftat den överenskommelse som ingåtts med T så hade hans krav på ett offentligt erkännande redan till- fredsställts. Vid en bedömning av innebörden av punkt 11. 75 i revisionsrättens rapport för 1994, kunde man dra slutsat- sen att uttrycket ”som ett resultat” inte enbart avsåg det tekniska bistånd som stod till buds enligt den klagande. Utifrån det sammanhang det stod i syntes det hänvisa till hela den föregående sektionen i rapporten. Föremålet för rättens rapport var kommissionen och inte den kla- gande. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden från vare sig kommissionens eller revisionsrättens sida, och ombudsmannen avslutade därför fallet. VÄGRAN ATT ERKÄNNA DIPLOM FRÅN ETT TREDJE LAND Beslut i klagomål 579/2. 5. 96/MAMG/UK/IJH mot Europeiska kommissionen Klagomålet I april 1996 klagade M till ombudsmannen om att hans examina som klinisk psykolog vilka han förvärvat i Argentina inte erkänts. Hans klagomål var riktat mot British Psychological Society (BPS) och kommissionen. Ombudsmannen informerade honom om att han endast kunde ta upp klagomålet i den utsträckning i vilket det rörde kommissionen, eftersom BPS inte är någon instit- ution eller något organ inom gemenskapen. I april 1993 rapporterade Rådgivningstjänsten för med- borgarnas Europa (en del av kommissionens kontor i London), som agerade för M:s räkning, om hans situa- tion till kommissionen och bad om ett klarläggande om huruvida BPS’ krav att han skulle avlägga en hel examen i Förenade kungariket för att kunna få likvärdighetsför- klaring, stod i enlighet med direktiv 89/48/EEG. I juni 1993 svarade kommissionen (GD XV – Inre marknad och finansiella tjänster) genom att säga att den inte fått någon information om erkännandet av den klagandes argentinska examina från de franska myndigheternas sida, och att den därför hyste allvarliga tvivel på att han uppfyllde villkoren för att kunna innefattas av direktiv 89/48/EEG. Kommissionen anmärkte mer specifikt att det examensbevis som ingivits till de brittiska myndigheterna av M var utställt av den spanska ambassaden i Paris, och inte utgjorde en bestyrkt fotokopia av det ursprungliga beslut som fattats av de behöriga franska myndighe- terna. Enligt den klagande innebar kommissionens svar orätt- visa beskyllningar mot honom. I januari 1995 skrev en ledamot av Europaparlamentet ett brev till GD XV som hävdade att kommissionens svar till Rådgivningstjänsten för medborgarnas Europa var ytterst negativt och föga hjälpsamt för den klagande. Av detta skäl begärde han en ny prövning av frågan och ett mer genomtänkt yttrande. Ledamoten av Europaparlamentet påpekade att det fran- ska utbildningsministeriet den 24 september 1991 hade erkänt den klagande såsom behörig att praktisera och att den klagande hade uppfyllt kraven på minst tre års yrkesarbete i Frankrike innan han kom till Förenade kungariket. Kommissionen svarade i februari 1995 genom att upp- repa att den klagande, för att kunna omfattas av direktiv 89/48/EEG om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning, måste kunna styrka tre års yrkeserfarenhet enlig intyg från den medlemsstat som erkände hans examensbevis Enligt den klagande, som är spansk medborgare, tog han sina universitetsexamina som klinisk psykolog i Argen- tina, och praktiserade senare i Frankrike, där hans examina hade erkänts i december 1991. 1992 flyttade (1) EGT L 19, 24. 1. 1989, s. 19. (2) EGT L 19, 24. 1. 1989, s. 24. C 380/54 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 från ett tredje land (artikel 1 a i direktivet). Kommissio- nen anmärkte att den inte kunde inskrida mot de brit- tiska myndigheterna och be dem tillämpa direktivet i detta fall, om inte den klagande först tillställde kommis- sionen en kopia av de franska myndigheternas formella beslut där de erkänner hans argentinska examensbevis, liksom också ett intyg om tre års arbetserfarenhet. Utifrån dessa fakta klagade M till ombudsmannen över att kommissionens GD XV hade 1) underlåtit att hjälpa honom att få ett erkännande av sina examina, 2) riktat orättvisa beskyllningar mot honom i korrespon- dens i frågan, myndigheter, samt att denna inställning inte var avsedd att kränka den klagandes goda rykte. 3. Vad gällde tolkningen av direktiv 89/48/EEG anmärkte kommissionen att en examen som en med- borgare i gemenskapen tagit i ett tredje land, endast kan bli föremål för direktivets erkännandeförfarande på två villkor: a) den måste först erkännas av en medlemsstat i unionen och b) innehavaren måste ha tre års arbetserfarenhet, som styrkts av den medlems- stat som erkänt diplomet. 4. Vad gällde den påstådda underlåtenheten att verk- ställa rådets rekommendation 89/49/EEG, så har en rekommendation enligt artikel 189 i EG-fördraget ingen bindande laga kraft. 3) valt att tolka direktiv 89/48/EEG på ett sätt som lade hinder i vägen för tillämpningen av det, genom att kräva tre års offentlig anställning efter erkännandet, Klagandens kommentarer 4) underlåtit att verkställa rekommendation 89/49/EEG rörande personer som är medborgare i en medlemsstat och innehar examensbevis som utfärdats i en tredje stat. Den klagande upprepade sina tidigare kommentarer och tillade att dokumentation med avseende på hans erkän- nande hade översänts vid flera tillfällen, däribland av Rådgivningstjänsten för medborgarnas Europa och av ledamoten av Europaparlamentet, men att GD XV hade avlägsnat det bevis som styrkte detta erkännande. Den klagande begärde slutligen att hans rätt till anställning skulle återupprättas. Undersökningen Kommissionens yttrande Beslutet Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade sig kommissionen som följer: 1. Vad gäller påståendet att den underlåtit att hjälpa den klagande att få ett erkännande för sina examina, bekräftade kommissionen det påpekande den gjort till sitt Londonkontor, genom att notera att den fortfa- rande inte hade något bevis på att de franska myndig- heterna hade erkänt den argentinska examen. Kom- missionen tillade att den vid flera tillfällen hade bett den klagande att sända in en enkel kopia av erkän- nandet, men att han genomgående underlåtit att göra detta. Kommissionen anmärkte dessutom att den, så snart den fick belägg för att den klagande faktiskt omfattades av direktiv 89/48/EEG, skulle kontakta Förenade kungarikets myndigheter å hans vägnar. 2. Vad gällde påståendet om att den riktat orättvisa beskyllningar mot den klagande så anmärkte kommis- sionen att det utgjorde normal praxis vid hantering av klagomål mot medlemsstater, att anmoda den kla- gande att inkomma med kopior av viktiga handlingar, i syfte att klarlägga fakta och att utvärdera grunderna för klagomålet före kontakter med medlemsstaternas 1. Kommissionens påstådda underlåtenhet att hjälpa den klagande att få sina examina erkända 1. 1 I syfte att biträda den klagande att få sina examina erkända, och för att kontrollera huruvida Förenade kungarikets myndigheter hade agerat i enlighet med direktivet, måste kommissionen vara i besitt- ning av samtliga handlingar som kunde hjälpa den att utvärdera och styrka giltigheten hos relevanta juridiska fakta rörande den klagandes yrkesmässiga situation. De franska myndigheternas erkännande av den klagandes argentinska diplom utgjorde ett av dessa dokument. 1. 2 Av kommissionens yttrande föreföll det som att den flera gånger begärt att från den klagande få en kopia av de franska myndigheternas formella beslut om erkännande, men att den klagande hade underlåtit att översända detta. I stället fick kom- missionen från honom ett intyg utfärdat av den spanska ambassaden i Paris, som inte utgjorde någon styrkt kopia av de franska myndigheternas beslut om erkännande. Utan detta väsentliga doku- ment kunde kommissionen inte inleda en under- sökning. Kommissionen noterade flera gånger att 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/55 den, så fort den fått den begärda kopian, skulle kunna ingripa mot de brittiska myndigheterna. ERKÄNNANDE AV EXAMENSBEVIS: BEHANDLING AV ETT KLAGOMÅL TILL KOMMISSIONEN 1. 3 Av det föregående föreföll det således som att det inte förelåg några belägg för att kommissionen hade underlåtit att hjälpa den klagande med att få ett erkännande för sina examina. Beslut i klagomål 583/3. 5. 96/MFCL/IT/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet 2. De påstådda orättvisa beskyllningarna mot den klagande Genom att be den klagande inkomma med en kopia av de franska myndigheternas formella beslut om erkännande, och genom att vägra att godta det intyg som utfärdats av den spanska ambassaden såsom bevis för detta erkännande, sökte kommissionen införskaffa den relevanta dokumentationen för en rättslig bedömning av den klagandes yrkesmässiga bakgrund. Genom att göra detta kunde kommissionen inte anses ha riktat orättvisa beskyllningar mot den klagande. 3. Kommissionens tolkning av direktiv 89/48/EEG 3. 1 Artikel 1. a i direktivet anger att en examen från ett tredje land, som en medborgare i en medlemsstat tagit, endast kan omfattas av direktivets erkännan- desystem om ”innehavaren därav har minst tre års arbetserfarenhet, som styrkts av den medlemsstat som erkände ett diplom från ett tredje land”. I maj 1996 framförde C ett klagomål till ombudsmannen rörande det sätt på vilket hennes klagomål mot de portugisiska myndigheterna hade behandlats av kommis- sionen. C upplyste ombudsmannen om att hon innehade en fransk doktorsexamen i lingvistik. Hon hade försökt få sin franska examen erkänd i Portugal, men hade inte lyckats. De portugisiska myndigheterna ansåg inte hennes doktorat falla inom ramen för rådets direktiv 89/48/ EEG (1). I januari 1994 skrev C till kommissionen i frågan. Kommissionens generalsekreterare svarade i maj 1994, och upplyste henne om att hennes klagomål registrerats som nr 94/4382 och att det skulle undersökas. I sitt klagomål bad ombudsmannen undersöka frågan, eftersom kommissionen varken hade lagt ner hennes ärende nr 94/4382 eller inlett ett förfarande om fördrags- brott mot Portugal. Undersökningen Kommissionens yttrande 3. 2 Genom att kräva tre års arbetserfarenhet, efter erkännandet av diplomet från det tredje landet, kunde kommissionen därför inte anses ha gjort en tolkning som stod i strid med ovanstående villkor. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemen- skapsrätten. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade sig kommissionen som följer: Sakfrågan i klagomålet rörde kommissionens utövande av sina diskretionära rättigheter med avseende på förfaran- dena enligt artikel 169. 4. Kommissionens påstådda underlåtenhet att verk- ställa rekommendation 89/49/EEG Eftersom rekommendationer inte är bindande (arti- kel 189 i EG-fördraget) har kommissionen inga befogenheter att kräva att en medlemsstat skall följa vad som föreskrivs i en rekommendation. Kommissionen kan därför inte anses ha underlåtit att verkställa rekommendation 89/49/EEG. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 upprättade ett generellt system för erkännande av examina från högre utbildning, efter slutförande av yrkes- utbildning och annan utbildning omfattande minst tre år. På grundval av ovannämnda direktiv hade den klagande rätt att få sin examen erkänd för att kunna utöva samma yrkesverksamhet i Portugal som hennes doktorsgrad gav henne möjlighet till i Frankrike. Kommissionen hade korresponderat med de portugisiska och franska myndigheterna och med den klagande. En detaljerad förteckning över korrespondensen hade till- ställts ombudsmannen. (1) EGT L 19, 24. 1. 1989, s. 16. C 380/56 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 På grundval av ovanstående korrespondens, de franska myndigheternas svar och flera skrivelser från enskilda personer med liknande problem i andra medlemsstater, beslöt kommissionen att ta upp frågan vid ett samman- träde den 24 april 1996 med nationella samordnare om tillämpningen av direktiv 89/48/EEG. C informerades per telefon om sammanträdet med sam- ordnarna och om att alla beslut med avseende på ett eventuellt inledande av förfaranden om fördragsbrott, till följd av kommissionens sammanträdeskalender, kunde tas tidigast i oktober 1996. På grundval av de argument som framförts av de portugi- siska myndigheterna, och diskussionen vid sammanträdet med samordnarna, bad kommissionen C att inkomma med kopior av all korrespondens med de portugisiska myndigheterna och en kopia på sina examensbevis. Kommissionen angav att C:s klagomål rörde komplice- rade frågor, som för närvarande diskuterades mellan medlemsstaterna och kommissionen. Dessutom påpekade kommissionen att när dess tjänster vände sig till med- lemsstaterna för information så kom tidplanen för att behandla ett klagomål i stor utsträckning att bero på dem. Slutligen hävdade kommissionen att C hela tiden hållits informerad om hur hennes ärende utvecklades, och om att kommissionen skulle fortsätta att hålla henne infor- merad om alla åtgärder den vidtog vid utövandet av sin diskretionära befogenhet. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll C sitt klagomål. Hon hävdade att hon hade erfarenhet av högre utbildning och att hennes examen inte var en akademisk sådan, eftersom den gav henne rätt att utöva yrket enseignant d’Universi- te´. Hon informerade vidare ombudsmannen om att kom- missionen hade begärt in ytterligare information från henne först den 12 juni 1996 och att hon svarat på denna begäran den 19 juni 1996. Ytterligare undersökningar Ombudsmannen beslöt att begära in ytterligare informa- tion från kommissionen, om huruvida den hade inlett ett förfarande om fördragsbrott i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget mot Portugal, rörande införlivandet av direktiv 89/48/EEG i lagstiftningen, vilket angavs i dess skrivelse till den klagande i januari 1997. Kommissionens vidare yttrande Kommissionen svarade att den hade beslutat att inleda ett förfarande om fördragsbrott mot Portugal i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget. Detta förfarande grundades på det ofullständiga införlivandet av direktiv 89/48/EEG i portugisisk lagstiftning. Enligt kommissionen meddelade den C om utvecklingen rörande förfarandet i en skrivelse i juni 1997. Beslutet 1. 1. 1 1. 2 Det administrativa skedet av artikel 169-förfaran- det I artikel 169 i EG-fördraget föreskrivs inte några förfaranden eller kriterier som kommissionen skall följa under perioden före den avger ett motiverat yttrande till en medlemsstat. Dessutom lämnar EG-domstolens rättspraxis bara begränsad vägled- ning. Kommissionen måste därför själv bestämma vilka förfaranden och kriterier den skall tillämpa i utövandet av sitt ansvar i enlighet med artikel 169, i den process som kan leda till att ett motiverat yttrande avges. Som ett utslag av god förvaltningssed bör kommis- sionen framhärda i sina försök att få in svar från medlemsstaterna i det administrativa skedet av förfarandet om fördragsbrott. Enligt EG-domsto- lens rättspraxis ålägger artikel 5 i fördraget med- lemsstaterna en skyldighet att underlätta utövandet av de uppgifter som den första strecksatsen i artikel 155 ålägger kommissionen. Medlemssta- terna är skyldiga att samarbeta bona fide i under- sökningar som kommissionen genomför i enlighet med artikel 169 och att förse kommissionen med all den information den begär i detta syfte (1). Senare informerade C ombudsmannen om att hon i november 1996 hade fått en skrivelse från kommissionen, där den meddelade att den skulle sända ett formellt meddelande till de portugisiska myndigheterna. I januari 1997 fick C ytterligare en skrivelse där hon informerades om att den formella anmälningsskrivelsen, av sakliga skäl, inte ännu hade sänts. C uttryckte sitt missnöje med förseningen med att skicka den formella anmälan. 1. 3 Eftersom kommissionen sedan den 6 maj 1994, då C:s klagomål registrerades som nr 94/4382, konti- nuerligt tillställt den berörda medlemsstaten skri- velser, samt hållit C informerad om utvecklingen antingen per korrespondens eller per telefon, så (1) Mål 192/84, Europeiska gemenskapernas kommission mot Grekiska republiken, Rec. 1985, s. 3967, punkt 19. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/57 fann ombudsmannen att det inte förelåg några belägg för administrativa missförhållanden med avseende på denna aspekt av ärendet. Den klagande hävdade att denna tvist innebar en risk för projektet i dess helhet och anförde i sitt klagomål till ombudsmannen att kommissionen borde ta ansvar för att lösa tvisten. 2. 2. 1 Beslut att inleda förfaranden om fördragsbrott i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget I artikel 169 i EG-fördraget föreskrivs att kommis- sionen skall avge ett motiverat yttrande om den anser att en medlemsstat har underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt fördraget. 2. 2 Enligt EG-domstolens rättspraxis är det enbart kommissionen som, mot bakgrund av sin roll såsom fördragets väktare, har behörighet att avgöra huruvida det är lämpligt att inleda förfaran- den mot en medlemsstat för underlåtelse att upp- fylla sina förpliktelser (1). 2. 3 Kommissionen hade i en skrivelse i juni 1997 informerat den klagande om att den hade sänt ett formellt meddelande till de portugisiska myndighe- terna, i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget, rörande det ofullständiga införlivandet av direktiv 89/48/EEG i lagstiftningen. 2. 4 Ombudsmannen fann därför att det inte förelåg några administrativa missförhållanden med avse- ende på det sätt på vilket kommissionen hade genomfört sina undersökningar i denna fråga. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. FINANSIERING AV ETT PROJEKT INOM MED-URBS-PROGRAMMET Beslut i klagomål 605/21. 5. 96/CGW/B/PD/XD mot Europeiska kommissionen Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande påpekade kommissionen att avtalet om tillhan- dahållande av medel till projektet hade ingåtts mellan kommissionen och den grekiska staden. Föreningen var inte en avtalspart. För det andra anmärkte kommissionen att en separat överenskommelse om placeringen av kul- turcentret hade träffats mellan staden och den klagande, och att kommissionen inte var part i denna överenskom- melse. Kommissionen kom därför fram till att den inte kunde vara ansvarig för stadsfullmäktiges agerande och att den därför inte hade någon skyldighet att inleda en undersökning. Klagandens kommentarer Den klagande anförde att kommissionen var ansvarig för projektet, eftersom den tillhandahöll medlen och därför möjliggjorde tillskapandet av kulturcentret. Enligt den klagande hade kommissionen en moralisk skyldighet att stödja projektet. Denna skyldighet kunde härledas från vissa bestämmelser i avtalet, som avsåg att säkerställa projektets kontinuitet. Kommissionen kunde inte å ena sidan finansiera ett projekt och å den andra tillåta att detta projekt äventyrades av den stad som svarade för samordningen av projektet. Klagomålet Beslutet I maj 1996 framförde S ett klagomål till ombudsmannen för en förenings räkning om ett projekt som finansierades inom ramen för Med-Urbs-programmet. Ett avtal ingicks mellan kommissionen och en stad i Grekland avseende finansiering av ett Med-Urbs-projekt. Föreningen hade fördelar av projektet och hade träffat en överenskommelse med den grekiska staden om place- ringen av ett kulturcenter. Senare uppkom en tvist mellan föreningen och staden om centrets placering. (1) Mål 431/92, Europeiska gemenskapernas kommission mot Federala republiken Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkt 22. För det första konstaterade ombudsmannen att det inte förelåg något avtalsförhållande mellan den klagande och kommissionen. Å ena sidan hade kontraktet om finansie- ringen av projektet ingåtts mellan kommissionen och den grekiska staden. Å andra sidan hade överenskommelsen om kulturcentrets placering undertecknats av enbart den klagande och staden. För det andra undersökte ombudsmannen bestämmel- serna i avtalet som ingåtts mellan kommissionen och staden. Kommissionen hade skyldighet att finansiera pro- jektet förutsatt att staden respekterade villkoren i avtalet. Enligt kommissionen finansierades projektet eftersom avtalets villkor hade uppfyllts. I avtalet föreskrevs inte några ytterligare förpliktelser för kommissionen. C 380/58 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 För det tredje undersökte ombudsmannen avtalet inom hela ramen för det decentraliserade samarbete som stöd- jer det europeiska programmet Med-Urbs. Gemenskapen finansierar projekt som respekterar den anda och de villkor som föreskrivs i programmet. Den kan inte svara för ett projekt, och heller inte ta ansvar för varje prak- tiskt problem som kan uppkomma inom ramen för ett projekt. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. BEHANDLING FRÅN EN AV KOMMISSIONENS REPRESENTATIONERS SIDA Beslut i klagomål 615/30. 5. 96/LK/FIN/KT/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I maj 1996 framförde K ett klagomål till ombudsmannen över det sätt som kommissionens representation i Finland hade behandlat henne på. I april 1996 ringde K kommis- sionens representation i Finland och frågade om ersätt- ningen för sina resekostnader i samband med kommissio- nens uttagningsprov EUR/LA/74. Hon hävdade att det svar kontoret lämnat var ohövligt, eftersom hon uppma- nats att kontakta kommissionen i Bryssel. Tidigare under 1996 hade K kontaktat representationen i Finland för att begära information om rekryteringsmöjligheter. Repre- sentationen hade på liknande sätt svarat att K skulle kontakta Bryssel. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll K sitt klagomål. Hon hävdade dessutom att hon hade rätt till ersättning för den sena betalningen av hennes resekostnader. Beslutet 1. Vad gäller frågan om de råd som kommissionens representation i Finland lämnat uppgav kommissionen att representationen regelmässigt på begäran ger all- män information om allmänna uttagningsprov. Det ingår i representationens praxis att hänvisa medbor- gare som ställer detaljfrågor om specifika rekryte- ringsrutiner till rekryteringsavdelningen vid GD IX i Bryssel. Enligt kommissionen fick K korrekt hjälp vid samtliga kontakter. Kommissionen uppgav att framför allt hennes personliga rättigheter hade respekterats vid alla tillfällen. I sina kommentarer vare sig bestred eller lade K fram belägg som bestred denna aspekt av ärendet. Ombudsmannen fann därför inga belägg för admini- strativa missförhållanden med avseende på de råd som lämnats av kommissionens representation i Fin- land. 2. Den 5 juni 1996 beslöt kommissionen om betalning av resekostnaderna. Den 10 juli 1996 bekräftade K att hon erhållit denna betalning några veckor tidi- gare. Ombudsmannen konstaterade att om den klagande hade för avsikt att driva sitt krav på ersättning skulle detta krav riktas direkt till kommissionen. I sitt klagomål uttrycket K sitt missnöje över det sätt som kommissionens representation i Finland hade besvarat hennes förfrågningar på. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Undersökningen REKRYTERING AV TILLFÄLLIGT ANSTÄLLDA Beslut i klagomål 631/10. 6. 96/AS/L/KT mot Europeiska kommissionen Kommissionens yttrande Klagomålet Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande informerade kommissionen ombudsmannen om den typ av råd som kommissionens representation i Finland lämnat. Den uppgav att K i detta specifika fall fått rådet att ringa till Bryssel. Enligt kommissionen hade hon en vecka senare kontaktat den relevanta enheten skriftligen. I juni 1996 framförde S ett klagomål till ombudsmannen rörande Europeiska kommissionens urval av tillfälligt anställda (AT/3/95, referens 21T/SDT/95). Uttagnings- kommitte´n hade i en skrivelse av den 23 april 1996 meddelat S sitt beslut att inte kalla honom till intervju. S överklagade detta beslut i en skrivelse till kommissionen, som svarade och bekräftade det ursprungliga beslutet. S framförde därefter ett klagomål till ombudsmannen 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/59 rörande bedömningen av hans kvalifikationer i uttag- ningsprov AT/3/95. RADIONAVIGATIONSSYSTEM I EUROPA: BRISTANDE GENOMFÖRANDE Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att den, efter det att den offentliggjort ett meddelande om lediga tjänster, hade till uttagningskommitte´n. översänt 213 ansökningar Kommitte´ns medlemmar var experter inom det område som meddelandet gällde. De kontrollerade först att samt- liga kandidater uppfyllde de allmänna villkoren (se artikel 12 i tjänsteföreskrifterna), och jämförde därefter kandi- daternas särskilda kunskaper i förhållande till de krav som ställdes för tjänsterna. S blev inte en av de 16 kandidater som valdes ut för en intervju. När han överklagade att han inte fanns med i gruppen utvalda kandidater fick S skriftligt besked om att uttag- ningskommitte´n hade omprövat hans ansökan. Eftersom kommitte´n hade kommit fram till att andra kandidater var mer kvalificerade än den klagande, vidhöll den sitt ursprungliga beslut och motiverade det med att kandida- ten i enlighet med uppgifterna i meddelandet om vakanta tjänster måste ha ingående kunskaper i datalingvistik. Beslutet Till skillnad från Europeiska gemenskapernas tjänsteföre- skrifter om rekrytering av tjänstemän, föreskrivs det inte något särskilt rekryteringsförfarande i förordningarna som skall tillämpas på övriga anställda i Europeiska gemenskaperna, och som gäller tillfälligt anställd perso- nal. Enligt kommissionen syftade urvalsförfarande 21T/SDT/ 95 till att rekrytera tillfälligt anställda i grad LA7/LA6, med ansvar för utveckling av kommissionens automatiska översättningssystem. Kommissionen uppgav också att uttagningskommitte´n genomfört en jämförande undersökning av kandidaternas särskilda kvalifikationer med avseende på befattningens krav. Den kom fram till att den klagandes yrkesmässiga kvalifikationer begränsade sig till utvecklingen av ett visst datalingvisktiskt system. Mot bakgrund av att uttagningskommitte´n lämnat ett motiverat beslut till den klagande, och att det enligt de undersökningar som ombudsmannen genomfört inte fanns anledning att betvivla att resonemanget var kor- rekt, fanns det inga belägg för administrativa missförhål- landen. Ombudsmannen avslutade därför ärendet. Beslut i klagomål 638/13. 6. 96/CC/F/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juni 1996 framförde C ett klagomål till ombudsmannen och hävdade att kommissionen hade underlåtit att genomföra sina förpliktelser i enlighet med rådets beslut 92/143/EG av den 25 februari 1992 om radionavigations- system för Europa, i synnerhet driften av medelhavsked- jan Loran-C. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: 1. Kommissionen delade den klagandes uppfattning att allt borde göras för att driva Loran-C-kedjan och säkerställa full täckning av västra Medelhavet med Loran-C-signalen. 2. Kommissionen hade 1995 nått en överenskommelse med de spanska myndigheterna om att åter öppna den betydelsefulla stationen (Estarit). Spanien hade emellertid ännu inte genomfört denna överenskom- melse. Kommissionen planerade därför att informera rådet om detta samt att införa en ny radionaviga- tionspolitik, till följd av vilken ett förslag till rapport om Loran-C-kedjor skulle läggas fram för rådet. 3. I rådets beslut 92/143/EG föreskrivs att medlemssta- terna och kommissionen skall bygga upp ett globalt radionavigeringssystem, innefattande europeiska re- gionala Loran-C-kedjor. Beslutet lägger emellertid ansvaret att bli en part i regionala Loran-C-överens- kommelser helt och hållet på medlemsstaterna, och innehåller inte någon bindande förpliktelse att vid- makthålla eller utveckla systemet. 4. Kommissionen har gjort stora ansträngningar för att övertyga medlemsstaterna om att upprätta en regional Loran-C-överenskommelse. Klagandens kommentarer Den klagande påpekade att det förelåg en skyldighet för avtalsparterna i en internationell överenskommelse att upprätta och vidmakthålla navigationshjälpmedel. C 380/60 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Beslutet Kommissionen är skyldig att uppfylla sina förpliktelser med avseende på hur radionavigeringssystemen fungerar i enlighet med beslut 92/143/EG. I artikel 2 i beslutet föreskrivs att kommissionen skall säkerställa samarbete mellan medlemsstaterna, upp- muntra till utveckling av mottagare och bedriva sitt arbete i syfte att upprätta en radionavigationsplan och föreslå de nödvändiga åtgärderna till rådet. Av den information ombudsmannen erhållit verkade det som om ombudsmannen hade vidtagit åtgärder för att få till stånd en överenskommelse med medlemsstaterna. Den träffade en överenskommelse med Spanien år 1995. Sedan dess hade de spanska myndigheterna emellertid ännu inte genomfört de relevanta bestämmelserna. Enligt kommissionen planerade den att informera rådet om att överenskommelsen inte genomförts och att införa en ny radionavigationspolitik, till följd av vilken ett förslag till rapport om Loran-C-kedjor skulle läggas fram för rådet. Det föreföll som att kommissionen hade fullgjort sin skyldighet vad gäller 1992 års rådsbeslut. Den klagande hävdade att avtalsparterna var skyldiga att sörja för upprättandet och vidmakthållandet av naviga- tionshjälpmedel. Detta krav grundar sig på 1974 års internationella sjösä- kerhetskonvention (Solas 1974). Det är inte ett krav i 1992 års rådsbeslut. Dessutom är kommissionen inte part till konventionen. Kommissionen har därför inte någon skyldighet att sörja för upprättandet och vidmakthållan- det av navigeringshjälpmedel. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. JORDBRUK: ANBUD AVSEENDE LEVERANS AV RÅGMJÖL Beslut i klagomål 647/18. 6. 96/JEW/A/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juni 1996 framförde det österrikiska mjölföretaget JEW ett klagomål till ombudsmannen om ett avtal avseende leverans av rågmjöl, där företaget med framgång lämnat in anbud i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2389/95 av den 11 oktober 1995 (1). Kommissionen pålade den klagande en straffavgift för sen varuleverans. I ovanstående förordning fastställs att varorna skall levereras ”från och med” den 4 december 1995. Enligt den klagande hade kommissionen feltolkat förordningen, genom att begära att varorna skulle levere- ras ”senast” den 4 december 1995. Särskilt mot bak- grund av att varorna hade övertagits av den behöriga speditören inom tio dagar i enlighet med förordningen verkade straffavgiften inte vara motiverad. Den klagande hävdade dessutom att kommissionen diskriminerade mindre företag. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sina kommentarer uppgav kommissionen att tidsperioden på tio dagar inte var avsedd att göra det möjligt för leveran- tören att dela upp mjölleveransen på olika leveransom- gångar. Den var uteslutande avsedd att medge transpor- tören en viss flexibilitet i sin planering. Leverantören ges därför ingen tidsmarginal och hela mjölvolymen skulle ha varit klar för transport den 4 december. Straffavgiften var därför motiverad. Vad beträffar frågan om diskriminering mot mindre företag uppgav kommissionen att den särskilt hade mins- kat varuvolymen, i syfte att göra det möjligt för mindre företag att medverka i anbudsförfarandet. Den klagande inkom inte med några kommentarer. Beslutet I artikel 12 i kommissionens förordning (EG) nr 2009/ 95 (2) fastställs att den leveranssäkerhet som anbudsgi- vare som erhållit kontrakt förbundit sig till gentemot gemenskapen skall anses förverkad när leveransförse- ningar som orsakas av producenten uppkommer. Av den information som ombudsmannen erhållit föreföll det som att varorna inte levererats inom den tidsplan som gjorts upp och att straffavgiften därför var motiverad. Dessutom fanns det inga belägg för diskriminering mot mindre företag. Ombudsmannens undersökning av detta klagomål kunde inte påvisa några administrativa missförhållanden. Om- budsmannen avslutade därför ärendet. (1) EGT L 244, 12. 10. 1995, s. 53. (2) EGT L 196, 19. 8. 1995, s. 4. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/61 ÖVERKLAGANDE AV ETT BESLUT OM ATT INTE FÖRLÄNGA ETT SAMARBETSPROGRAM MELLAN UNIVERSITET hennes institutions kontroll. Exempel på sådana omstän- digheter är plötslig död eller sjukdom. Beslut i klagomål 661/25. 6. 96/DG/FK/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet G var vice ordförande i Groupe Écoles Supe´rieure de Commerce de Rennes (GSC Rennes), som fått finansie- ring under Erasmus-programmet för Samarbetsprogram- met mellan universitet (ICP). GSC Rennes lämnade inte in någon återansökningsblankett för 1996/97 för ICP. Eftersom Erasmus-byrån inte hade erhållit återansök- ningsblanketten beslöt den att inte förlänga GSC Rennes ICP in på år 1996/97. I en skrivelse av den 13 maj 1996 framförde G ett klagomål till chefen för TAO Socrates & Youth om beslutet och förklarade att GSC Rennes aldrig hade fått återansökningsblanketten för 1996/97. Eftersom G inte hade fått något svar på sin skrivelse av den 21 juni 1996 framförde han ett klagomål till ombudsmannen i juni 1996. I klagomålet uttryckte han oro över Erasmus-byråns förfaranden. I synnerhet gjorde han gällande att det inte finns några möjligheter att överklaga byråns beslut. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis var kommissionens yttrande följande: Det finns inget institutionaliserat system för överklagan- den mot Erasmus-byråns beslut. Klagomål såväl utifrån kvalitetsmässiga bedömningar som i procedurfrågor granskas ad hoc. Om administrativa fel förekommer i de förfaranden som tillämpas av kommissionen eller dess kontor för tekniskt bistånd vid handläggningen av ett förslag, har kommis- sionen befogenhet att korrigera dessa fel och ompröva förslaget. Principen om lika behandling spelar en viktig roll för utfallet av överklagandet. Om urvalsförfarandet ändras på grundval av ett klagomål skall andra sökanden ges möjlighet att ansöka på nytt i enlighet med de nya villkoren. Kommissionen förklarade att den hade beslutat att till- bakavisa G:s överklagande på grund av att den två gånger hade informerat universiteten om att det var nödvändigt att skicka in återansökningsblanketten för 1996/97. Enligt kommissionen tycktes G ha fått åtmin- stone en av de relevanta skrivelserna, eftersom han hänvi- sade till den i sitt överklagande. Dessutom uppgav kommissionen att den i liknande fall, där formella procedurmässiga krav hade försummats, inte ansett tillräckliga skäl föreligga till att ompröva urvalsbe- slutet. Principen om lika behandling medförde därför att detta ärende inte kunde tas upp till omprövning. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till G, med en uppmaning att inkomma med kommentarer om han så önskade. Inga kommentarer verkar ha inkommit. Beslutet Av den information som Europeiska ombudsmannen erhållit förefaller det som om kommissionen tillämpar ett ad hoc-förfarande vid handläggning av överklaganden. Förfarandet kan användas för att undersöka och korri- gera administrativa fel, som begåtts av såväl kommissio- nen eller dess kontor för tekniskt bistånd som av den sökande. Enligt kommissionen utvärderade den de argument som framförts av G om att han inte erhållit återansöknings- blanketten, och ansåg att de inte var övertygande. I sin vägran att godta en återansökan efter tidsfristen hänvisar kommissionen i sin motivering till principen om lika behandling. Den uppger att i liknande fall, där ICP-samordnare har underlåtit att beakta formella krav, har de inte godtagits av kommissionen som tillräckliga skäl för att ompröva urvalsbeslutet. Kommissionens praxis i de fall där en sökande begår ett procedurfel består i att undersöka om felet beror på omständigheter utanför den sökandes eller hans eller Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. C 380/62 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 PERSONAL: EXTRA LÖNEUTBETALNINGAR Beslut i klagomålen 669/17. 6. 96/ND/L/VK; 670/27. 6. 96/KM/L/VK och 679/1. 7. 96/CS/L/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juni 1996 framförde D, S och M klagomål till ombuds- mannen om att kommissionen vägrat att göra extra löneutbetalningar till dem. De klagande hade klarat ett allmänt uttagningsprov som gav dem möjlighet till en högre lönegrad. Tjänstemännen placerades i den högre lönegraden utan något erkännande av deras arbetserfarenheter. Efter ett utslag av förstainstansrätten, i talan som väckts av andra tjänstemän vid kommissionen, hade de klagande blivit föremål för omklassificering. De extra löneutbetal- ningarna gjordes emellertid bara med retroaktiv verkan från datumet för domstolens dom (den 28 september 1993). Tjänstemännen begagnade sig av de möjligheter till interna klagomål som står till buds enligt artikel 90. 2 i tjänsteföreskrifterna, men deras klagomål tillbakavisades. De klagade då till ombudsmannen och hävdade att de borde ha fått den extra lönen för sin högre klassificering med verkan från den dag då de placerades i den högre lönegraden. Undersökningen Kommissionens yttrande Efter det att meddelandet offentliggjorts sökte de kla- gande få sina ursprungliga lönegrader ändrade, och ett beslut om detta togs. Tjänstemännen framförde sedan ett klagomål enligt artikel 90. 2 i tjänsteföreskrifterna. De protesterade mot att deras placering i högre lönegrad vad gäller effekterna på lönen, endast gällde från dagen för domen och inte retroaktivt från dagen för deras placering i den nya kategorin. Klagomålet tillbakavisades av kommissionen, som angav som skäl att fördelarna av en dom endast kan gälla för dess parter och att en ansökan som grundas på denna dom, som genomförs av andra personer, endast kan gälla för framtiden. Om det inte varit för villkoren i kommissionens admini- strativa meddelande så hade de klagande inte haft möjlig- het att överklaga lönegradsbeslutet enligt artikel 90. 2 och artikel 91 i tjänsteföreskrifterna. I dessa artiklar, som ger exempel på tillämpningen av principen om rättssäkerhet, fastställs att ett beslut som på ett negativt sätt inverkar på en tjänsteman måste överklagas inom tre månader från dagen då det meddelas. De klagandes kommentarer De klagande anförde att kommissionen hade brutit mot jämlikhetsprincipen. En klagande fann det obegripligt att kommissionen å den ena sidan tillämpar retroaktiv upp- gradering, men å andra sidan inte ansåg att den klagande befann sig i samma situation som parterna i Baiwir- domen. Klagomålen vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: Efter domen i förstainstansrätten i Baiwir med flera mot kommissionen (1), kan en uppflyttning i lönegraderingen av tjänstemän, som klarar ett allmänt uttagningsprov för en högre kategori, grundas antingen på artikel 32 eller artikel 46 i tjänsteföreskrifterna, beroende på vilket som innebär det mest fördelaktiga resultatet för den berörda tjänstemannen. Den 10 februari 1994 offentliggjorde kommissionen ett administrativt meddelande där tjänste- män gavs möjlighet att ansöka om att få sin lönegrads- placering omprövad mot bakgrund av domen. I meddel- andet föreskrevs att eventuella ändringar inte kunde tillämpas retroaktivt från en tidigare tidpunkt än dagen för domen (den 28 september 1993). (1) De gemensamma målen T-103/92, T-104/92 och T-105/92, Rec. 1993, s. II-987. Beslutet 1. Den 28 september 1993 kom förstainstansrätten med sin dom i de gemensamma målen Baiwir och andra mot kommissionen och upphävde därmed kommissio- nens beslut med giltighet för de ansökande i dessa mål. 2. Kommissionen offentliggjorde senare ett administra- tivt meddelande som gav andra tjänstemän som inte var parter i Baiwir-målet möjlighet att ansöka om att få sin lönegradsplacering omprövad mot bakgrund av föreskrevs att eventuella domen. sådana förändringar inte kunde tillämpas retroaktivt för tiden före dagen för domen. Sakfrågan i detta klagomål gällde huruvida kommissionen hade rätt att göra denna begränsning. I meddelandet 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/63 3. Kommissionens ursprungliga beslut rörande uppgra- deringen av de klagandes lönegrader fattades i juni 1984. Tidsfristen för klagan mot detta beslut enligt tjänsteföreskrifterna löpte ut för flera år sedan. Dessa tidsgränser är obligatoriska och infördes i syfte att säkerställa klarhet och rättslig visshet (1). Enligt EG- domstolens rättspraxis är det bara ”nya fakta” som kan få tiden att börja löpa på nytt (2). 4. Vad denna sak beträffar har domstolen konsekvent anfört att en dom som upphäver en administrativ åtgärd endast kan utgöra ett ”nytt faktum” för de personer som direkt påverkas av den åtgärd som upphävs (3). 5. När det gäller tjänstemän som inte var parter i Baiwir-målet har kommissionen därför rätt att besluta att en eventuell ändring av lönegradsplaceringen skall börja gälla, vad lönen beträffar, först från dagen för domen i detta fall. Kommissionen hade därför också rätt att anse, att en skillnad i behandlingen i detta avseende mellan de ansökande i Baiwir-målet och andra tjänstemän kunde motiveras, och inte stod i strid mot principen om lika behandling (4). Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. WS anförde att de berörda tjänstemännen vid kommissio- nens GD VIII inte hade lämnat tillräcklig information för att stiftelsen skulle kunna presentera sitt projekt i tid och i korrekt form. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att stiftelsen hade försökt anpassa sitt ursprungliga projekt. De senare versionerna av projektet hade aldrig helt och fullt uppfyllt målsätt- ningarna för budgetrubriken ifråga. Kommissionen häv- dade att den hela tiden försökt att noga förklara sina upprepade avslag, och att tillhandahålla dokumentation som skulle hjälpa den klagande att se över utformningen av sitt projekt och att utarbeta ett nytt projekt, som skulle vara godtagbart under den berörda budgetrubri- ken. Kommissionen medgav att den tagit mycket lång tid på sig att bedöma projektet, vilket till en del berodde på att den under lång tid inte hört något från den klagandes sida, och att den klagande inte kunde utarbeta ett god- tagbart och hållbart utvecklingsprojekt. Europeiska ombudsmannens undersökning av detta klagomål kunde inte påvisa några administrativa missför- hållanden. Han avslutade därför ärendet. Klagandens kommentarer UTVECKLING: ANSÖKAN OM FINANSIERING INOM BUDGETPOSTEN FÖR TROPISKA SKOGAR Beslut i klagomål 677/1. 7. 96/AYMY/NL/VK mot Europeiska kommissionen Den klagande uppgav att en delegation från dess Suri- namkontor hade sammanträffat med företrädare för kommissionen för att diskutera projektet. Den klagande påpekade att denna diskussion hade varit mycket positiv. Det slutliga beslutet skulle fattas i Bryssel vid en senare tidpunkt. Klagomålet Beslutet I juni 1996 framförde stiftelsen WS ett klagomål till ombudsmannen om sin medverkan i ett anbudsförfarande angående ett projekt för hållbar utveckling för den tro- piska regnskogen i Surinam. (1) Mål C-191/84, Barcella och andra mot kommissionen, Rec. 1986, s. 1541. (2) Mål 127/84 Esly mot kommissionen , Rec. 1985, s. 1437. (3) Mål 43/64 Müller mot råden i EEG, Euratom och EKSG, Rec. 1965, s. 385; mål 125/87, Leslie Brown mot EG- domstolen, Rec. 1988, s. 1619. (4) Mål T-93/94, Michael Becker mot revisionsrätten, REG 1996, s. II-145. Utifrån den information som ombudsmannen fått föreföll det som att det förelegat beklagliga förseningar i inled- ningsskedet. Kommissionen förklarade emellertid de på varandra följande avslagen, och tillhandahöll dokumenta- tion som skulle hjälpa den klagande att se över utform- ningen av projektet. Den klagande hade desutom möjlig- het att ansöka på nytt på samma villkor. Det fanns därför inga belägg för att dessa förseningar skulle vara anledningen till att den klagande inte kunde få finansie- ring till sitt projekt. Ombudsmanens undersökning av detta fall påvisade inte några administrativa missförhållanden. Ombudsmannen avslutade därför ärendet. C 380/64 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 PÅSTÅDD UNDERLÅTENHET ATT BESVARA ETT KLAGOMÅL Beslut i klagomål 701/3. 7. 96/JE/UK/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet E uppgav att hon hade inlämnat ett klagomål till kom- missionen i september 1994, gällande eventuella brott mot rådets livsmiljödirektiv 92/43/EEG, vad gällde vägen ”Newbury Bypass” i Förenade kungariket. Hon fram- förde i juni 1996 ett klagomål till Europeiska ombuds- mannen om att inte ha fått något svar från kommissionen i frågan. Undersökningen Kommissionens yttrande 2. Det föreföll som att kommissionen hade tillställt den klagandes juridiska ombud skrivelser i frågan, från vilka skrivelser om klagomålet erhållits. Det verkar också som om två skrivelser från kommissionär Bjer- regaard sänts till den klagande till den adress (New- bury Transport Forum) som hon använt i annan skriftväxling rörande klagomålet. 3. Det föreföll därför inte finnas några bevis för att kommissionen skulle ha brutit mot principerna om god förvaltningssed genom att underlåta att svara på klagomålet. Dessutom förefaller kommissionen ha agerat på ett skäligt sätt genom att sända skrivelser till den klagandens juridiska ombud och till den klagande själv under Newbury Transport Forums adress. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen som ytt- rade följande: PERSONAL: ERSÄTTNING FRÅN ADMINISTRATIONEN ”klagomålet. ställdes till ledamoten av Europaparla- mentet Ken Collins den 14 september 1994, och denne vidarebefordrade det till generaldirektorat XI den 20 september 1994, där det mottogs den 23 september 1994. Den 30 september 1994 talade E i telefon med den tjänsteman vid GD XI som var ansvarig för klagomålet. Vid ett tillfälle före den 11 oktober 1994 utsåg E firma D till juridiskt ombud för sig med avseende på detta klagomål. Under oktober och början av november 1994 förelåg en skriftväxling mellan firma D och E. GD XI skrev till firma D den 10 november 1994, den 7 mars 1995 och slutligen den 6 december 1995, när kommissionens beslut av den 20 oktober 1995 om att inte inleda förfaranden om fördragsbrott hade meddelats dem. Ytterligare skriftväxling med firma D har ägt rum efter detta datum. Utöver denna skriftväxling med det juridiska ombudet för E i denna fråga skrev kommissionär Bjerregaard till henne till den Newbury Transport Forum-adress som hon använt i annan skriftväxling den 12 och 19 juli 1995 med avseende på klagomålet. ” Kommissionens yttrande innehöll också den detaljerade tidplanen för ovannämnda skriftväxling. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till E med en anmodan att inkomma med kommentarer om hon så önskade. Inga kommentarer inkom. Beslutet 1. Den klagande uppgav att hon inte erhållit några skrivelser från kommissionen om sitt klagomål i sep- tember 1994. Beslut i klagomål 735/736/17. 7. 96/EE/L/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juli 1996 framförde E, som är tjänsteman vid kommis- sionen, ett klagomål till ombudsmannen om anspråk på ersättning för ett par glasögon för datorarbete och en medicinsk apparat för muskler och nerver. Ersättningsan- språket hade avslagits. Undersökningen Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sina kommentarer hänvisade kommissionen till förordningen om ersättning av kostnaden för glasögon enligt vilken personer som använder Varilux-linser och som är omkring 55 år gamla under vissa omständigheter kan göra anspråk på ersättning. I detta fall kom den medicin- ska tjänsten fram till att E inte uppfyllde de erforderliga kraven. Den förklarade att ersättning inte var möjlig eftersom endast linser som uteslutande var avsedda för datorarbete på ett avstånd på omkring 70 cm kan beak- tas. Den medicinska apparaten ansågs inte vara funktionell. Den klagande påpekade att kommissionen inte följde sina egna skyddsåtgärder för sin personal, och att glasögonen var nödvändiga för ett korrekt utförande av arbetet. Den medicinska apparaten innebar att den klagande inte behövde anlita sjukgymnast, eftersom han kunde använda den hemma. Han kunde därför arbeta utan avbrott. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/65 Beslutet Av den information som ombudsmannen erhållit föreföll det som att förordningarna ifråga hade tillämpats på korrekt sätt, och att utvärderingsförfarandet genomförts i enlighet med dem av den medicinska tjänsten. Det ansågs således inte finnas något stöd för anklagelsen om felaktig tillämpning av de befintliga reglerna. Undersökningen påvisade inte några administrativa miss- förhållanden. Ombudsmannen avslutade därför ärendet. 2) Underlåtenhet att lämna korrekt information, efter- som han när han ringde alltid hänvisades till tjänste- män som inte hade någon kännedom om sakfrågan. 3. Eventuell diskriminering på grund att han inte var italienare. 4. Orättvis behandling, eftersom en ny uttagning hade genomförts innan rekryteringsreservlistan var slut. 5. Fördröjning som hade kunnat undvikas, eftersom han först i april 1995 upplystes om att giltighetstiden för reservlistan ifråga hade förlängts till den 31 december 1995. REKRYTERING: RÄTTIGHETER FÖR EN PERSON PÅ EN RESERVLISTA Undersökningen Beslut i klagomål 746/96/KT mot Europeiska kommissionen Kommissionens yttrande Klagomålet I juli 1996 framförde X ett klagomål till ombudsmannen om uttagningsprov COM/R/C/4/89950375. I enlighet med artikel 2. 3 i tjänsteföreskrifterna klassificerades klagomålet som konfidentiellt på den klagandes begä- ran. Enligt klagomålet sökte X i januari 1989 en befattning vid säkerhetstjänsten vid det gemensamma forsknings- centret i Ispra, Italien. Den 23 november 1990 informe- rades den klagande om att han placerats på en reservlista för en tillfällig tjänst. Avsikten var ursprungligen att denna reservlista skulle gälla till och med den 30 juni 1991. Giltighetstiden förlängdes emellertid senare till den 31 december 1994, och sedan på nytt till den 31 decem- ber 1995. Vid tidpunkten för klagomålet hade X ännu inte rekryterats av det gemensamma forskningscentret i Ispra. Den klagande fick reda på att inga andra kandidater fanns kvar på reservlistan. I klagomålet uttryckte X sin besvikelse över att ha fått reda på att man hade för avsikt att genomföra en ny uttagning för att tillsätta just den tjänst han sökt. Han förklarade att han upplysts om att säkerhetstjänsten var underbemannad, och att det fortfa- rande fanns behov av en vapeninstruktör. X hade också hört rykten om att skälet till att han inte rekryterats var att det förelåg en tvist mellan divisionschefen vid centret och chefen för den lokala säkerhetstjänsten, eftersom den senare, som själv var italienare, endast sades vilja rekry- tera andra italienare. X uppgav att han framförde klagomål på flera grunder: Sammanfattningsvis yttrade kommissionen följande: Att stå med på en reservlista ger inte en kandidat någon rätt att rekryteras av kommissionen. X hade personligen upplysts om detta. Vad gällde anklagelsen om diskriminering var X:s infor- mation oriktig. I själva verket hade bara en italiensk medborgare förts upp på reservlistan, men den personen hade inte rekryterats av centret. Kommissionen hade anordnat ett nytt uttagningsprov för tillfälligt anställda till säkerhetstjänsten vid det gemen- samma forskningscentret för kategori D, och inte för anställda i kategori C, som den uttagning X deltagit i avsett. Kommissionen ansåg X:s klagomål vara ogrundade. Den klagande kom inte med några kommentarer rörande yttrandet. Beslutet 1. Rättigheter för en person på en reservlista 1. 1 Av EG-domstolens rättspraxis framgår att det fak- tum att en persons namn står med på en reservlista inte ger denna person någon rätt till en tjänst vid gemenskapsinstitutionerna. 1. 2 Vad beträffar den klagandes påstående att den berörda tjänsten är underbemannad har det påstå- endet inte kunnat bekräftas. 1) Administrativa missförhållanden, eftersom tjänsten tycktes vara underbemannad. 1. 3 Med beaktande av ovanstående, och att det inte fanns några uppgifter som visade att kommissionen C 380/66 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 skulle ha tillämpat felaktiga förfaranden, påvisade inte ombudsmannens undersökningar några admi- nistrativa missförhållanden med avseende på denna aspekt av klagomålet. 2. Underlåtenhet att tillhandahålla korrekt informa- tion 2. 1 Den klagandes anklagelser om underlåtenhet att tillhandahålla korrekt information tycktes avse hans telefonsamtal med kommissionen. 2. 2 I klagomålet till ombudsmannen angav den kla- gande att han haft regelbundna telefon- och brev- kontakter med den tjänsteman som var ansvarig för Ispras personalavdelning. Den ansvarige tjän- stemannen hade noterat den klagandes intresse för att rekryteras i hans akt. 2. 3 Ombudsmannen fann inga belägg för administra- tiva missförhållanden med avseende på anklagelsen om underlåtenhet att tillhandahålla korrekt infor- mation. 3. Diskriminering på grund av nationalitet 3. 1 Vad beträffar den påstådda diskrimineringen på grund av nationalitet hävdade den klagande att man skulle ha föredragit att endast rekrytera ita- lienska medborgare. I sitt yttrande uppgav kom- missionen att reservlistan endast upptog en kandi- dat med italienskt medborgarskap, som inte rekry- terades av det gemensamma forskningscentret. 3. 2 På grundval av ombudsmannens undersökningar föreföll det därför inte finnas några belägg för administrativa missförhållanden med avseende på denna aspekt av klagomålet. 4. Anordnandet av ett nytt uttagningsprov innan reservlistan var slut 4. 1 I sina tidigare beslut har ombudsmannen intagit ståndpunkten att kommissionen, när bemannings- problem uppstår, inte är skyldig att vänta tills en reservlista är uttömd innan den påbörjar ett nytt uttagningsprov. 4. 2 Kommissionen uppgav i sitt yttrande att den denna gång hade anordnat ett nytt uttagningsprov i syfte att rekrytera anställda i kategori D. Detta är i själva verket en lägre kategori än det uttagnings- prov för kategori C som den klagande hade delta- git i i januari 1989. 4. 3 Ombudsmannens undersökningar påvisade därför inte några administrativa missförhållanden med avseende på anordnandet av ett nytt uttagnings- prov för kategori D innan reservlistan för kategori C var slut. 5. Fördröjning som kunnat undvikas med avseende på eventuell rekrytering 5. 1 Vad gällde den påstådda fördröjningen med att upplysa den klagande i april 1995 om att reservlis- tans giltighetstid hade förlängts till den 31 decem- ber 1995, godtar ombudsmannen att kommissio- nen har rätt att förlänga en specifik reservlistas giltighetstid. 5. 2 Giltighetstiden för reservlistan för uttagningsprov COM/R/C/4/89950375 skulle ursprungligen vara sex månader, från november 1990 till den 31 juni 1991. I maj 1993 upplystes den klagande om att giltighetstiden hade förlängts med ytterligare sex månader och att den nu gällde till den 31 decem- ber 1994. I själva verket upplystes den klagande redan den 15 mars 1995 om att giltighetstiden hade förlängts med nio månader, till den 31 december 1995. 5. 3 Mot bakgrund av ovanstående slutsatser, och av att det verkade som om beslutet att förlänga reservlistans giltighetstid var till den klagandes för- del, kunde ombudsmannen inte påvisa några admi- nistrativa missförhållanden med avseende på denna aspekt av klagomålet. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. UNDERLÅTENHET ATT BEFORDRA EN TJÄNSTEMAN VID KOMMISSIONEN Beslut i klagomål 754/23. 7. 96/LS/IT/DT mot Europeiska kommissionen Klagomålet I maj 1996 framförde S ett klagomål till ombudsmannen om att Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer hade underlåtit att ta med honom på befordringslistan. Då han inte valts ut som en av de föreslagna kandida- terna för befordran till lönegrad B1 år 1994 använde sig S av det interna förfarandet för klagomål enligt artikel 90. 2 i tjänsteföreskrifterna. Som svar på hans klagomål enligt artikel 90. 2 upplyste generaldirektören för personal honom om att inga oegentligheter hade förelegat vid befordringsförfarandet. Det uppgavs att Byrån för Euro- peiska gemenskapernas officiella publikationer hade age- rat på grundval av informationsrapporterna om samtliga B2-tjänstemän som fanns med på befordringslistan, och att de andra fem kandidaterna på listan var mer kvalifice- rade än vad han var. I klagomålet till ombudsmannen hävdade S att han utsatts för administrativa oegentligheter från sina över- ordnades sida, och också från kommissionens rättsavdel- nings sida. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/67 Han hävdade dessutom att denna diskriminering hade fortsatt, eftersom han inte befordrats under vare sig 1995 eller 1996. sionen använt sig av när den fattat sitt beslut. Dessa omfattade personalrapporter, jämförande tabeller och/ eller material som tillsättningsmyndigheten använt vid sin bedömning av kandidaternas meriter. Undersökningen Kommissionens yttrande Kommissionen sände ombudsmannen konfidentiell infor- mation som tillsättningsmyndigheten använt vid urvals- förfarandet för 1994 års befordringar. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: i) Andra sökanden hade bättre kvalifikationer än den klagande för befordran år 1994; ii) Även om S år 1995 inte föreslogs för befordran till lönegrad B1 så hade hans överordnade föreslagit att hans namn skulle tas med på befordringslis- tan för 1996 eller 1997, förutsatt att han fortsatte att utföra sina uppgifter lika väl; iii) Den klagande togs med på befordringslistan för år 1996 tillsammans med 31 andra tjänstemän, men efter slutfört utvärderingsförfa- rande blev det bara tre som befordrades och han var inte en av dem; iv) Befordringskommitte´n för lönegrad B hade informerats om S:s ”långsamma karriär”. Detta var ett problem som huvudsakligen skulle behandlas av hans egen tjänst, som skulle lämna in förslag till befordran v) Inga oegentligheter hade förekommit vid urvalsförfaran- det för befordringar, och huvudkriteriet för befordring- arna hade varit kandidatens meriter. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande under- strök S att hans ”långsamma” karriärbana började först år 1994 och att, även om han stod med på befordringsli- stan 1996, så var det resultatet av att man fått bukt med en rad oegentligheter som berodde på att chefen för byrån och rättsavdelningen hade satt hinder i vägen. Han påpekade också att några av hans kollegor, som var mindre kvalificerade än vad han var till följd av de ändringar som gjorts i förfarandet för bedömning av karriärutveckling år 1993, hade behandlats fördelaktigt på grund av att han inte fanns med på listan. Ytterligare undersökningar Trots att kommissionen i sitt yttrande hade uppgett att inga oegentligheter förekommit i 1994 års urvalsförfa- rande, ansåg ombudsmannen att det inte fanns några objektiva uppgifter i institutionens skrivelse som styrkte detta påstående. I syfte att säkerställa att kommissionens då den utövade sina diskretionära befogenheter i denna process hade följt principerna för god förvaltningssed begärde ombudsman- nen i en skrivelse av den 18 juli 1997 att få gå igenom ett kommis- antal konfidentiella dokument som Beslutet Beträffande urvalsförfarandet för 1994 års befordringar har tillsättningsmyndigheten på grund av befordringsför- farandets natur och i enlighet med artikel 45 i tjänstefö- reskrifterna omfattande diskretionära befogenheter, vilket bekräftats av EG-domstolen. Vid utövandet av dessa befogenheter skall tillsättningsmyndigheten beakta kandi- daternas meriter på grundval av objektiva uppgifter som kan kontrolleras, vilket EG-domstolen fastslagit. För att fastställa att kommissionen då den utövade sina diskretionära i denna process hade följt principerna för god förvaltning gick ombudsmannen igenom ett antal konfidentiella dokument som tillsättningsmyndigheten hade använt vid bedömning av kandidaternas meriter. Efter denna genomgång föreföll det som att kommissio- nen hade fattat sitt beslut med vederbörlig hänsyn tagen till ett antal objektiva prima facie-kriterier. Det fanns därför inga belägg för att kommissionen skulle ha utövat sin bestämmanderätt på ett godtyckligt eller diskrimine- rande sätt vid denna specifika befordringsomgång år 1994. S hade också klagat över påstådd orättvis behandling från kommissionens sida vid urvalsförfarandena för beford- ringarna år 1995 och 1996. Han överklagade inte dessa förfaranden internt inom kommissionen. Enligt artikel 2. 8 i ombudsmannens stadga gäller följande: ”Klagomål som rör arbetsförhållanden mellan gemenskapens instit- utioner och organ och deras tjänstemän och annan perso- nal får inte inges till ombudsmannen om inte alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål, särskilt förfarandena som avses i artikel i tjänsteföreskrifterna, har uttömts av den 90. 1—2 berörda personen. ” Eftersom detta villkor inte hade uppfyllts vid urvalsförfa- randena för befordringarna 1995 och 1996 fortsatte ombudsmannen inte sina undersökningar med avseende på denna del av klagomålet. C 380/68 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. PERSONAL: YTTRANDEFRIHET Beslut i klagomål 794/5. 8. 1996/EAW/SW/VK mot Europeiska kommissionen Klagomålet Den svenske medborgaren W framförde ett klagomål till ombudsmannen i juli 1996 om en skrivelse som kom- missionsledamoten Erkki Liikanen, med ansvar för perso- nal och administration, sänt till Carl-Magnus Lemmel, biträdande generaldirektör vid kommissionens GD III. Av handlingarna som rörde klagomålet förefaller det som om den svenska tidningen Dagens Politik publicerade uttalanden som tillskrevs Lemmel. Uttalandena var kri- tiska mot kommissionens arbetsmetoder. Klagomålet rörde det faktum att Liikanen skrev till Lemmel, efter det att ovannämnda anmärkningar publicerats i Dagens Poli- tik. Lemmel själv har inte framfört klagomål till ombuds- mannen. Han informerades om klagomålet och om ombudsmannens undersökning av det. Han lämnade inte några synpunkter eller någon information till ombuds- mannen. män i högre ställningar, skall vara kreativa och upp- märksamma på förbättringar som kan göras för för- valtningen och genomförandet av de uppgifter som anförtrotts institutionen. Dessa initiativ bör emellertid undersökas och följas upp på lämpligt sätt inom kom- missionen, så att de kan leda till förslag och omsättas i konkreta åtgärder. ” Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande hävdade den klagande att yttrandefriheten i Sverige är en grund- lagsskyddad rättighet som omfattar även statstjänstemän. Han ansåg dessutom att kommissionen allvarligt inskrän- ker yttrandefriheten och att detta är otillbörligt. Beslutet 1. De fakta som ombudsmannens beslut grundar sig på På grundval av de undersökningar som Europeiska ombudsmannen gjort förefaller följande fakta vara av betydelse: 1. 1 Uttalanden som var kritiska till kommissionens arbete framfördes i en svensk tidning och tillskrevs Lemmel. Undersökningen 1. 2 Inga disciplinära åtgärder vidtogs mot Lemmel. Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Kom- missionens yttrande innehöll följande: Tjänstemännens allmänna yttrandefrihet regleras av artikel 12 i tjänsteföreskrifterna, som föreskriver att ”en tjänsteman skall avstå från varje handling, särskilt från offentliga uttalanden, som kan skada tjänstens anseende”. Dessutom föreskrivs det i artikel 17 i tjänsteföreskrifterna att ”en tjänsteman skall iaktta fullständig tystnadsplikt vad gäller de uppgifter och den information som kommer till hans kännedom under eller i samband med tjänsteutövningen”. Trots dessa bestämmelser i tjänsteföreskrifterna beslöt kommissionen i fallet i fråga att inte vidta disciplinära åtgärder. Den begränsade sig till att sända en skrivelse, som å ena sidan skulle påminna tjänstemannen — som just hade rekryterats — om den skyldighet till förbe- hållsamhet som gäller samtliga tjänstemän, samt å andra sidan skulle påminna om att kommissionen förväntar sig att alla tjänstemän, i synnerhet tjänste- 1. 3 En skrivelse sändes till Lemmel av kommissionär Liikanen. Enligt kommissionens yttrande om klagomålet påminde skrivelsen Lemmel om den skyldighet till förbehållsamhet som gäller för tjän- stemännen. I detta sammanhang hänvisade kom- missionen till artiklarna 12 och 17 i tjänstefö- reskrifterna. 2. Tjänsteföreskrifterna 2. 1 Den första punkten i artikel 12 i tjänsteföreskrif- terna föreskriver att: ”En tjänsteman skall avstå från varje handling, särskilt från offentliga uttalanden, som kan skada tjänstens anseende. ” I sitt yttrande citerade också kommissionen den första punkten i artikel 17 i tjänsteföreskrifterna: ”En tjänsteman skall iaktta fullständig tystnads- plikt vad gäller de uppgifter och den information som kommer till hans kännedom under eller i samband med tjänsteutövningen; (. )” 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/69 2. 2 Vid bedömning av den lojalitetsplikt tjänstemännen har mot gemenskaperna hänvisade EG-domstolen i sitt beslut i Oyowe och Traore mot kommissio- nen (1) till att: ”tjänsteföreskrifterna kan inte tolkas såsom att de står i strid med yttrandefriheten, en grundläggande rättighet som domstolen måste säkerställa respekt för i all gemenskapsrätt. ” 2. 6 Kommissionen vidtog inte några disciplinära åtgär- der mot Lemmel, utan begränsade sina åtgärder till att sända en skrivelse som påminde honom om hans skyldigheter enligt tjänsteföreskrifterna. Enligt EG-domstolen kan dessa skyldigheter inte tolkas som att de står i strid med yttrandefriheten. 2. 7 På grundval av ombudsmannens undersökningar ansågs det därför inte finnas några bevis för intrång i yttrandefriheten i detta fall eller, mer allmänt, någon avsikt från kommissionens sida att inte eftersträva en rättvis avvägning mellan indivi- dens grundläggande rätt till yttrandefrihet och tjän- stemäns skyldigheter och ansvar. 2. 3 Enligt EG-domstolens rättspraxis utgör Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, som också nämns i artikel F. 2 i Fördraget om Europe- iska unionen, en grund för mänskliga rättigheter såsom allmänna principer för gemenskapsrätten. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. 2. 4 Artikel 10 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna garanterar yttrandefrihe- ten, vilken innefattar åsiktsfrihet och att ta emot och vidarebefordra information och tankar utan att hindras av allmänna myndigheter. I artikel 10. 2 står det att utövandet av dessa friheter också medför skyldigheter och ansvar, och att begräns- ningar av yttrandefriheten ibland kan föreskrivas i lag. 2. 5 Enligt domen från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i målet Vogt mot Tys- kland (2), är statstjänstemän individer och har i denna egenskap rätt till skydd i enlighet med artikel 10 i konventionen, trots att det är tillåtet att ålägga statstjänstemän tystnadsplikt på grund av deras ställning. Domstolen nämnde i samma mål behovet av att säkerställa att en rättvis avväg- ning uppnås mellan individens grundläggande rätt till yttrandefrihet och en demokratisk stats legitima intresse att säkerställa att dess civila förvaltning vederbörligen främjar de syften som nämns i arti- kel 10. 2. I detta sammanhang anmärkte domstolen också att då statstjänstemäns rätt till yttrandefrihet ifrågasätts, har ”de skyldigheter och det ansvar” som det hänvisas till i artikel 10. 2 särskild bety- delse. (1) Mål C-100/88, Rec. 1989, s. 4285, s. 4309. (2) Dom av den 26 september 1995, serie A, nr 323. Ytterligare kommentarer från Europeiska ombudsmannen Enligt EG-domstolen kan tjänsteföreskrifterna inte tolkas som att de står i strid med yttrandefriheten. Kommissio- nens yttrande om klagomålet har i detta fall inriktat sig på de begränsningar tjänsteföreskrifterna lägger på tjän- stemäns yttrandefrihet. Den har emellertid inte uttryckli- gen bekräftat att tjänstemän har en grundläggande rätt till yttrandefrihet. Som framgår av artikel 10 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna inbegriper yttrandefriheten åsiktsfrihet och att ta emot och vidarebefordra informa- tion och tankar utan att hindras av allmänna myndighe- ter. Artikel 10. 2 i konventionen gör det möjligt att i lag föreskriva begränsningar av yttrandefriheten enligt vissa villkor. Det är i detta sammanhang också värt att anmärka att kommissionens yttrande till ombudsmannen i detta fall endast hänvisade till den första delen av den första punkten i artikel 17 i tjänsteföreskrifterna. Punkten fort- sätter: ”[en tjänsteman] får inte på något sätt för en obehörig person avslöja innehållet i handlingar eller lämna ut uppgifter som inte redan har offentliggjorts. Denna skyldighet åligger honom även efter det att han har lämnat tjänsten. Om denna del av artikel 17 läses bokstavligen, utan avseende på EG-domstolens uttalande att tjänsteföreskrif- terna inte kan tolkas som att de står i strid med yttrande- friheten, kan den anses förbjuda tjänstemän att lämna ut C 380/70 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 någon information över huvud taget till allmänheten, och därigenom hindra dem från att engagera sig i en offentlig diskussion om sitt arbete. En sådan tolkning skulle vara felaktig. hade överträtt gemenskapsrätten. Kommissionens beslöt emellertid därefter att på eget initiativ genomföra en undersökning i frågan. Ärendet höll fortfarande på att undersökas när den klagande skrev till Europeiska ombudsmannen. Kommissionen skulle kunna överväga att utarbeta riktlin- jer för sina tjänstemän om vad som anses vara en rättvis avvägning mellan tjänstemännens individuella rätt till yttrandefrihet, som innefattar rätten att vidarebefordra information och tankar, och deras skyldigheter och ans- var som tjänstemän, i synnerhet enligt artiklarna 12 och 17 i tjänsteföreskrifterna. Den klagande hävdade för det första att kommissionen tog för lång tid på sig för att handlägga klagomålet, och för det andra att kommissionen inte vidtog några positiva åtgärder för att komma till rätta med de påstådda överträdelserna av gemenskapsrätten från de portugisiska myndigheternas sida. Om sådana riktlinjer upprättades skulle det kunna bidra till att uppfylla kraven enligt artikel 10. 2 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna om att begränsningar av yttrandefriheten skall föreskrivas i lag, genom att ge tjänstemännen möjlighet att förutse vilka risker vissa handlingar kan komma att medföra. Undersökningen Kommissionens yttrande Offentliggörande av sådana riktlinjer, som i synnerhet skulle bekräfta det faktum att tjänstemän har en grund- läggande rätt till yttrandefrihet, kunde också bidra till att förbättra relationerna mellan kommissionen och unionens medborgare genom att undanröja eventuella missförstånd och förvirring i denna fråga. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: 1. Klagomålet lades till handlingarna, eftersom detalje- rade undersökningar visade att det inte fanns tillräck- liga belägg för överträdelse av gemenskapsrätten. BILIMPORT TILL EN ANNAN MEDLEMSSTAT: HANDLÄGGNING AV KLAGOMÅL INGIVNA TILL KOMMISSIONEN Beslut i klagomål 822/16. 8. 96/SJH/PO/VK/XD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I augusti 1996 framförde H ett klagomål till ombuds- mannen mot Europeiska kommissionen. Han sände in ytterligare material i september och november 1996. I oktober 1995 hade H framfört ett klagomål till kom- missionen, i vilket han hävdade att de portugisiska myn- digheterna inte respekterade gemenskapsrätten i frågor rörande import av bilar till Portugal. Icke-portugisiska medborgare hade problem med det långa och dyrbara registreringsförfarandet för fordon som tidigare varit regi- strerade i andra medlemsstater. I oktober 1996 beslöt kommissionen att avsluta ärendet på grund av att detaljerade undersökningar inte givit tillräckliga belägg för att de portugisiska myndigheterna 2. Senare var avsikten att en undersökning på kommis- sionens eget initiativ ingående skulle undersöka alla aspekter beträffande fri rörlighet för de varor som den klagande fortsatta korrespondens gällde. Ett möte genomfördes mellan kommissionen och de portugi- siska myndigheterna för att diskutera frågan. 3. Kommissionen bestred anklagelsen om att den hade underlåtit att ta itu med klagomålet inom en skälig tidsperiod, och den påstådda bristen på positiva åtgärder för att ta itu med de påstådda överträdel- serna av gemenskapsrätten. Kommissionen hävdade att den hade gjort en ingående analys av de påstådda problemen, och att den hade skrivit mycket detalje- rade förklarande skrivelser till den klagande rörande alla de aspekter han efter hand hade tillsänt kommis- sionen. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande uppgav den klagande att han fann det svårt att tro att det inte fanns tillräckliga belägg för att inleda förfaranden om fördragsbrott. Han nämnde en rad fakta, vilka han hävdade påvisade uppenbara brott mot gemenskapsrät- ten. Han hävdade dessutom att kommissionen hade sam- manträffat med fel avdelning vid de portugisiska myndig- heterna under sin undersökning. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/71 Den klagande hävdade dessutom att det var brådskande att ta itu med problemet. Han bekräftade att han erhållit mycket information från kommissionen. Enligt hans upp- fattning var situationen emellertid fortfarande olöst och de portugisiska myndigheterna överträdde fortfarande gemenskapslagstiftningen. Han kunde inte förstå varför kommissionen hade underlåtit att agera i mer än två års tid. 2. 2 Det skall också nämnas att kommissionen behöver en viss tid på sig för att genomföra en rättslig analys av de påstådda problemen, innan den fattar beslut om huruvida förfaranden om fördragsbrott skall inledas mot en medlemsstat. Vid handlägg- ningen av detta klagomål tycks ingenting utvisa att kommissionen skulle ha underlåtit att tillämpa principerna för god förvaltningssed. Beslutet Slutsats 1. Med avseende på att kommissionen påstods ha dröjt med att ta itu med klagomålet 1. 1 Enligt kommissionens interna regler måste ett beslut att lägga ett ärende till handlingarna fattas inom högst ett år från dagen för registreringen, förutom i speciella fall. I det föreliggande fallet syntes det som om den klagande hade framfört ett klagomål till kommissionen i oktober 1995, och som om kommissionen beslutat att lägga ärendet till handlingarna utan några åtgärder i oktober 1996. Tidsfristen på ett år hade därför respekte- rats. Av den kopia av korrespondensen kommissio- nen tillsänt ombudsmannen verkade det dessutom som om den klagande hållits väl informerad om klagomålets utveckling. 1. 2 Kommissionen beslöt på eget initiativ att inleda en undersökning i frågan i november 1996. Det fram- går att kommissionen sänt en skrivelse till de portugisiska myndigheterna i december 1996 och sammanträffat med dem i februari 1997. Det fak- tum att kommissionen på eget initiativ hade inlett en undersökning och kontaktat de portugisiska myndigheterna visade att kommissionen var beredd på att ta itu med problemet. Det skall också nämnas att kommissionen skall besluta vilka undersökningar som skall genomföras, samt hur de skall bedrivas. 2. Med avseende på den påstådda bristen på positiva åtgärder från kommissionens sida 2. 1 Enligt EG-domstolens rättspraxis är det endast kommissionen, i dess egenskap av fördragets väk- tare, som får besluta om huruvida det är skäligt att inleda förfaranden mot en medlemsstat för under- låtenhet att uppfylla sina skyldigheter (1). Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. REKRYTERING: UTESLUTNING FRÅN ETT ÖPPET UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 827/22. 8. 96/YS/FIN/IJH mot Europeiska kommissionen Klagomålet Den 19 augusti 1996 framförde S ett klagomål till Europeiska ombudsmannen om att han inte hade fått delta i ett allmänt uttagningsprov (KOM/A/972), som anordnats av kommissionen för att upprätta en reservlista över medicinska rådgivare av österrikisk, finsk eller svensk nationalitet i lönegrad A5/A4. Uttagningen grun- dades på kvalifikationer och ett muntligt prov. Uttag- ningskommitte´n hade beslutat att inte kalla S till det muntliga provet. S uppgav att han tidigare hade medverkat i ett allmänt uttagningsprov (KOM/A/956, för rekrytering av chefen för kommissionens delegation till internationella organi- sationer i Wien), vars uttagningskommitte´ hade bett honom att skicka in sin meritförteckning tillsammans med ansökningsblanketten. S gjorde gällande att den meritförteckning han skickat in till uttagningsprov KOM/ A/956 medvetet hade använts för att fastställa kriterierna för deltagande i uttagningsprov KOM/A/972. Undersökningen Kommissionens yttrande (1) Mål 431/92, Europeiska gemenskapernas kommission mot Federala republiken Tyskland, REG 1995, I-2189, punkt 22. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis var kommissionens yttrande följande: C 380/72 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Uttagningskommitte´n för uttagningsprov KOM/A/956 uppmanade samtliga kandidater att skicka in en meritför- teckning tillsammans med en ansökningsblankett. Denna meritförteckning tjänade inget annat syfte än att under- lätta och påskynda uttagningskommitte´ns arbete. Kandidater för det allmänna uttagningsprovet KOM/ A/972 måste ha en högre universitetsexamen i medicin och intyg på specialiserade yrkesmedicinska studier. Des- sutom måste kandidaterna ha yrkeserfarenhet, bland annat inom tropisk medicin och strålningssäkerhet. Det första berodde på att många kommissionstjänstemän arbetar i eller reser till tropiska regioner, och det andra kravet berodde på att viss personal antingen arbetar vid kärntekniska anläggningar eller med kärntekniska mate- rial. S kallades inte till det muntliga provet, eftersom han inte hade de kvalifikationer som krävdes, och det fanns inget annat skäl till att han inte fick delta i uttagningsprovet. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll den klagande sina ursprung- liga klagomål till ombudsmannen. Beslutet Artikel 2 i bilaga III till tjänsteföreskrifterna föreskriver att kandidaterna skall fylla i ett formulär som fastställs av tillsättningsmyndigheten, och att de kan uppmanas att inkomma med ytterligare dokument eller information. Det förelåg därför en rättslig grund för att kräva att kandidaterna till det allmänna uttagningsprovet KOM/ A/956 skulle skicka in en meritförteckning tillsammans med ansökningsblanketten. Enligt kommissionen tjänade denna meritförteckning vid det allmänna uttagningsprovet KOM/A/956 inget annat syfte än att underlätta och påskynda uttagningskommit- te´ns arbete vid uttagningsprovet. Ombudsmannens under- sökningar har inte fått fram några bevis som motsäger kommissionens uppgifter. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. HANDLÄGGNING AV ETT KLAGOMÅL INGIVET TILL KOMMISSIONEN Beslut i klagomål 996/5. 11. 96/JC/IRL/BB mot Europeiska kommissionen Klagomålet I oktober 1996 framförde C ett klagomål till ombuds- mannen om kommissionens handläggning av ett klagomål som han lämnat in till den mot University of East London (UEL) i Förenade kungariket. C uppgav att han hade deltagit i en ny tvåårig utbildning vid UEL, som ledde fram till en MSc-examen i arkitektur. Han sade att han hade försäkrats om att det andra året skulle bli det sista året av utbildningen enligt universitets- dokument, där det angavs att denna tvååriga utbildning medgivits dispens från kraven i del 2 från Royal Institute of British Architects (RIBA). C klarade den första delen av sin Msc-examen i december 1991. Senare upplystes han om att han blivit underkänd i ”Msc arkitektur: RIBA. Del 2”, men att han kunde göra om året. C sände en skrivelse till ledamoten av Europaparlamentet McKenna, som vidarebefordrade brevet till Cresson, leda- mot av Europeiska kommissionen. I maj 1996 svarade kommissionären att klagomålet gällde att en examen i arkitektur inte beviljats, och anförde att det var en fråga rörande akademisk bedömning från ett universitets sida, och inte någonting Europeiska kommissionen kunde in- gripa i. I oktober 1996 skrev C på nytt till kommissionär Cres- son och chefen för GD XXII, och förklarade att han önskade få sitt klagomål mot UEL granskat utifrån villkoren i rådets direktiv 85/384/EEG (1). I klagomålet till ombudsmannen hävdade C att admini- strativa missförhållanden förelåg i form av brist på eller förvägrad tillgång till information vid kommissionens handläggning av hans klagomål mot UEL. Undersökningen Kommissionens yttrande Enligt kommissionen tilläts inte S att delta i det allmänna uttagningsprovet KOM/A/972 eftersom han inte hade de kvalifikationer som krävdes, och inte av någon annan anledning. Ombudsmannens undersökningar har inte fått fram några bevis som motsäger kommissionens uppgif- ter. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: (1) EGT L 223, 21. 8. 1985, s. 15. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/73 Kommissionen hade kommit fram till slutsatsen att C:s klagomål enbart gällde att han inte hade fått en examen i arkitektur. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. I maj 1996 upplystes C om att hans problem var en fråga för universitetet, och att det inte fanns några skäl till att Europeiska kommissionen skulle vidta åtgärder. Som svar på C:s andra skrivelse upplyste GD XXII honom i december 1996 om att hans klagomål, mot bakgrund av hans nya begäran, formellt hade registrerats som nr 96/4785. I januari 1997 sände GD XV en motiverad skrivelse till C, och förklarade att den tvååriga utbildning han genom- gick inte bröt mot artikel 7 i direktiv 85/384/EEG. GD XV hade därför beslutat att föreslå att kommissionen inte skulle vidta några ytterligare åtgärder med avseende på C:s klagomål. I april 1997 upplyste GD XV C om att kommissionen i mars 1997 hade beslutat att lägga hans klagomål nr 96/4785 mot universitetet till handlingarna, eftersom det inte förelåg något brott mot gemenskapsrät- ten. Den klagandes kommentarer I sina kommentarer vidhöll C sitt klagomål. Beslutet Enligt EG-domstolens rättspraxis är det enbart kommis- sionen, i sin roll som fördragets väktare (1), som är behörig att avgöra om det är skäligt att inleda förfaran- den mot en medlemsstat för dess underlåtenhet att upp- fylla sina skyldigheter, Av ombudsmannens undersökningar av detta klagomål föreföll det som att kommissionen, efter att formellt ha registrerat C:s klagomål, hade undersökt det i enlighet med direktiv 85/384/EEG. I beslutet att lägga klagomål nr 96/4785 till handlingarna syntes kommissionen ha lämnat en juridisk motivering, som stödde slutsatsen att det inte framkommit att direktiv 85/384/EEG hade över- trätts i detta fall. Ombudsmannens undersökningar av detta klagomål påvi- sade inte några administrativa missförhållanden vid kom- missionen beträffande tolkningen av gemenskapsrätten, och heller inte beträffande tillämpningen av gemenskaps- rätten, med tanke på omständigheterna i ärendet och dess nationella rättsliga sammanhang. (1) Mål 431/92, Kommissionen mot Tyskland, REG 1995, s. I-2189, punkt 22. MOMSBEFRIELSE FÖR TJÄNSTER SOM TILLHANDAHÅLLITS EN LEVERANTÖR TILL KOMMISSIONEN Beslut i klagomål 1000/8. 11. 96/VILA/IT/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet S framförde i oktober 1996 ett klagomål till ombudsman- nen, för ett kooperativt företags räkning, om kommissio- nens åtgärder beträffande ett momsproblem som han råkat ut för från de italienska myndigheterna. Han häv- dade att kommissionen felaktigt hade tolkat de regler om momsbefrielse som gäller för kommissionen. Bakgrunden till detta klagomål var, som det förefaller från handlingarna, i huvudsak följande: Genom beslut C(93)256/5 av den 16 februari 1993 beviljade kommissionen det kooperativa företaget stöd från regionalfonden. Detta stöd var avsett för ekono- miska bidrag till projekt för att förbättra små och medel- stora företags tillgång till teknologiska uppfinningar. Det bestämdes att S skulle driva detta program, inklusive nödvändiga reklamkampanjer och kontroller av de före- tag som erhöll medel. Det föreskrevs att det kooperativa företaget hade rätt att behålla 1 % av stödet som ersätt- ning och att alla nödvändiga åtgärder skulle vidtas för att få momsbefrielse för de tjänster som tillhandahölls kom- missionen. Det framgick att det kooperativa företaget, med avseende på bestämmelsen om momsbefrielse, begärde att dess leverantörer skulle fakturera det utan att debitera moms, och som rättslig grund för detta hänvisade företaget till den gällande italienska lagen om mervärdesskatt. Senare invände de behöriga italienska myndigheterna mot detta sätt att agera och intog ståndpunkten att det kooperativa företaget inte kunde undantas från moms. Under dessa omständigheter vände sig S den 15 maj 1996 till kommis- sionen för att få veta kommissionens uppfattning. I en skrivelse av den 9 juli 1996 svarade kommissionen på denna begäran. Den svarade för det första att den inte hade behörighet att tolka nationell lagstiftning. För det andra skrev den att ekonomiska stöd från gemenskapen var undantagna från moms, liksom också den del av stödet som utgjorde ersättningen till den enhet som drev gemenskapens program. För det tredje uppgav kommis- C 380/74 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 sionen att när enheten själv beställde tjänster och varor för att utföra sina uppgifter måste det, för dessa förfaran- den, följa de gällande reglerna i det sjätte momsdirektivet om momsbeskattning. Slutligen anmärkte kommissionen att den gällande italienska lagen endast hänvisade till gemenskapsfinansierade forskningsprojekt och därför inte till genomförandet av gemenskapsprogram. S var inte nöjd med detta svar och klagade till ombuds- mannen att den momsbefrielse som tillämpades för kom- missionen på samma sätt borde tillämpas för det koope- rativa företaget när det köpte varor och tjänster. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att den till följd av klago- målet på nytt hade granskat ärendet, och att den vidhöll sin inställning som meddelats i skrivelsen av den 9 juli 1996. Dessutom lade kommissionen fram ett förslag till lösning på det problem som det kooperativa företaget hade råkat ut för med de italienska myndigheterna. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till S med uppmaning att inkomma med kommentarer om han så önskade. Inga kommentarer inkom. Beslutet Kommissionen har inte behörighet att avge giltiga tolk- ningar om bestämmelser i nationell lagstiftning. Frågan var istället huruvida kommissionens ståndpunkter med avseende på gemenskapsrätten var väl grundade. De gällande bestämmelserna återfinns i rådets direktiv 77/ 380/EEG (1) av den 17 maj 1977 — det sjätte momsdi- rektivet. I artikel 15. 10 i direktivet fastställs att momsbe- frielse gäller för internationella organisationer. Enligt for- muleringen sträcker sig inte befrielsen till tjänster som levereras till ett rättssubjekt som är leverantör till den internationella organisationen. Denna tolkning av be- stämmelsen står i överensstämmelse med EG-domstolens rättspraxis enligt vilken undantag skall tolkas snävt och undantag till förmån för en person, inte kan utökas till att också omfatta dem med vilka personen upprättar kontrakt (2). Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. REKRYTERING: EN RESERVLISTAS GILTIGHET Beslut i klagomål 1036/15. 11. 96/AM/IT/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet M från Italien framförde ett klagomål till Europeiska ombudsmannen i november 1996 om att kommissionen underlåtit att erbjuda honom ett arbete. Bakgrunden var att han år 1988 klarade det allmänna uttagningsprovet KOM/B/520, som anordnats av kom- missionen. Hans namn fanns därför med på reservlistan för en möjlig framtida fast anställning hos kommissionen. Reservlistans giltighet, som ursprungligen var avsedd att löpa ut i december 1988, förlängdes vid flera tillfällen. I september 1989 erbjöds M en tjänst som extraanställd, men tackade nej till erbjudandet av personliga skäl. Därefter vände han sig under 1992 till kommissionen vid två tillfällen för att söka anställning. Den 31 december 1992 löpte reservlistans giltighet ut, eftersom den inte förlängts ytterligare. Därefter förekom skriftliga kontak- ter och telefonkontakter mellan den klagande och de berörda avdelningarna vid kommissionen, vid vilka kla- ganden efterfrågade en anställning, och kommissionen i huvudsak hänvisade till det faktum att reservlistan hade löpt ut och att den därför inte hade möjlighet att erbjuda M en fast anställning. I sitt klagomål till ombudsmannen hävdade M att två skrivelser som tillställts kommissionen under 1992 inte hade besvarats, att kommissionen borde ha erbjudit honom en fast anställning samt att han aldrig meddelats om att han inte skulle erbjudas någon anställning. Undersökningen Kommissionens yttrande Därför förefaller kommissionens ståndpunkt vara väl grundad, som den meddelats det kooperativa företaget utan otillbörlig försening i skrivelsen av den 9 juli 1996 som svar på S’ skrivelse av den 15 maj 1996. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. (1) EGT L 145, 13. 6. 1977, s. 1. (2) Mål 107/84, Kommissionen mot Tyskland, Rec. 1985, s. 2655. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att den inte hade några anteckningar om att ha mottagit M:s skrivelser år 1992. Vad gällde frågan om att inte erbjuda honom någon tjänst hävdade kommissionen att det var juridiskt riktigt att ta upp fler namn på en reservlista än antalet tillgäng- liga tjänster. Kommissionen hade därför ingen skyldighet att gå vidare och rekrytera alla de personer som fanns med på listan. Vad gällde påståendet att kommissionen hade underlåtit att meddela honom sitt beslut att inte 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/75 erbjuda M någon anställning, uppgav kommissionen att det av klagandens egen skriftväxling framgick att han hade mottagit kommissionens meddelanden om förläng- ning av reservlistans giltighet. Eftersom han därmed hade fått ett meddelande om förlängning av listans giltighet till den 31 december 1992, och sedan inte erhållit något ytterligare meddelande av denna art, hade M underför- stått informerats om att listan löpte ut den 31 december 1992. Kommissionen hänvisade dessutom till att den vid efterföljande skriftväxling med M gjort klart att listan inte längre kunde vara en bas för rekrytering. Beslutet Kommissionen förklarade att den inte hade mottagit den klagandes skrivelser från 1992 och ombudsmannen kunde därför inte anse det utgöra administrativa missför- hållanden att dessa skrivelser inte hade besvarats. Vad gällde frågan om erbjudandet om ett arbete framgår det av EG-domstolens rättspraxis att det faktum att en persons namn finns med på en reservlista inte ger perso- nen i fråga rätt till en tjänst vid gemenskapens institutio- ner. Med beaktande av detta, och eftersom det inte fanns några bevis på oegentligheter i förfarandet från kommis- sionens sida, drog ombudsmannen slutsatsen att det inte syntes föreligga några administrativa missförhållanden med avseende på denna aspekt av klagomålet. Den återstående frågan rörde den klagandes påstående att han inte hade informerats om att reservlistan löpt ut, och att det därför inte längre var möjligt för honom att rekryteras med utgångspunkt från listan. Av handlingarna framgår det att listans giltighet hade förlängts vid flera tillfällen, senast fram till den 31 december 1992. M informerades om dessa förlängningar. Eftersom han inte hade fått något meddelande om ytterligare förlängning stod det klart att listan hade löpt ut. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. BESKATTNING AV EXPERTARVODEN Beslut i klagomål 1060/28. 11. 96/BK/DK/PD mot Europeiska kommissionen Bakgrunden till klagomålet var följande: Åren 1988 och 1990 arbetade K i Kina och Sydamerika inom ramen för gemenskapens utvecklings- och biståndsprogram. Det arvode han erhöll beskattades senare av de danska myn- digheterna. Han ansåg sådan beskattning omotiverad och kontaktade kommissionen. Kommissionen delade inte hans uppfattning. Kärnan i klagomålet var att kommissionen inte säker- ställde att de danska myndigheterna uppfyllde gemen- skapsrätten som, enligt K:s uppfattning, innebar att han inte skulle betala skatt i Danmark. Han påstod också att kommissionen inte besvarat hans skrivelse efter 1994, som inbegrep ett klagomål som han ingivit mot de danska myndigheterna i februari 1996, samt att kommis- sionens kontor i Danmark inte på vederbörligt sätt vida- rebefordrade hans skrivelser till kommissionens centrala avdelningar. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att K var anställd av kommissionen som oberoende expert, och att han därför inte omfattades av artikel 13 i protokollet om immunitet och privilegier i Europeiska gemenskaperna, enligt vilket endast tjänstemän och övriga anställda i gemenskaperna undantas från nationella skatter på lön som utbetalats av gemenskaperna. Enligt kommissionen kunde K inte hänföras till gruppen övriga anställda. Som stöd för sitt yttrande hänvisade kommissionen till rådets förordning (Euratom, EKSG, EEG) nr 549/69 av den 25 mars 1969, som fastställer för vilka grupper av tjänstemän och andra ämbetsmän i Europeiska gemenskaperna som bestämmelserna i artikel 12, artikel 13. 2 samt artikel 14 i protokollet om immuni- tet och privilegier gäller. Kommissionen uppgav dessutom att den informerat K år 1992 om sin uppfattning att han inte var undantagen från nationella skatter. Slutligen hävdade kommissionen att dess representationskontor alltid hade vidarebefordrat hans skrivelser till de centrala avdelningarna i Bryssel. Klagomålet Klagandens kommentarer K från Danmark framförde ett klagomål till ombudsman- nen i november 1996 om att kommissionen inte korrekt hade handlagt frågan om huruvida han var skyldig att erlägga gemenskapsskatt på vissa arvoden. I sina kommentarer till kommissionens yttrande vidhöll K att kommissionens tolkning av artikel 13 i ovanstående protokoll var felaktig, och vidhöll sina klagomål. C 380/76 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Beslutet Frågan i detta klagomål var huruvida kommissionen på ett korrekt sätt hade utvärderat K:s klagomål mot de danska myndigheterna. I artikel 13. 2 i protokollet om immunitet och privilegier i Europeiska gemenskaperna fastställs att ”de [tjänstemän och övriga anställda] skall vara befriade från nationella skatter på de löner och arvoden de får av gemenska- perna”. Enligt artikel 16 i protokollet skall rådet fast- ställa för vilka grupper av tjänstemän och övriga anställda som bestämmelserna i artikel 13. 2 skall gälla. Detta har rådet gjort i förordning (Euratom, EKSG, EEG) nr 549/69, artikel 2, där det föreskrivs att: ”Följande grupper skall omfattas av artikel 13 andra stycket i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna: a) Personer som omfattas av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän eller anställningsvillkoren för övriga anställda i gemenskaperna, inbegripet dem som får den ersättning som ges vid anställningens upphö- rande av tjänstemässiga skäl, men med undantag av lokal personal. Han skulle därmed inte omfattas av anställningsvillkoren för övriga anställda och kunde följaktligen inte anses omfattas av skattebefrielse enligt artikel 2. a. Kommissio- nens utvärdering av hans ärende föreföll således att vara korrekt. Vad beträffar K:s påstående om att kommissionen under- låtit att besvara hans skrivelser, förefaller det av hand- lingarna som att han 1994 skrev till kommissionen för att erhålla bekräftelse på de tjänster han utförde i Kina. Kommissionen lämnade denna bekräftelse i sina skrivelser av den 26 oktober och 19 november 1994. Vad beträffar det klagomål han ingav i februari 1996 mot de danska myndigheterna framgick det av handlingarna att kommis- sionen svarade i skrivelser daterade den 3 september respektive den 6 december 1996. Av handlingarna fram- gick det inte att kommissionens representationskontor på något sätt varit försumlig vad gällde att vidarebefordra K:s skrivelser till de berörda centrala avdelningarna i Bryssel. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. VAL AV LEVERANTÖRER VID ANBUDSINFORDRAN Beslut i klagomål 1138/31. 12. 96/JAON/UK/JMA mot Europeiska kommissionen Klagomålet b) Personer som får invaliditets-, ålders- eller efterlev- andepension från gemenskaperna. c) Personer som får bidrag vid avgång enligt artikel 5 i förordning (EEG, Euratom, EKSG) nr 259/68. ” I december 1996 framförde O ett klagomål till ombuds- mannen, för en firmas (Tasil) räkning, i vilket han hävdade att administrativa missförhållanden förelåg vid en anbudsinfordran som anordnats av Europeiska kom- missionen, för urval av en konsult för att genomföra ett Tacis-program. Det stod klart att K varken omfattades av b eller c. Eftersom det också stod klart att han inte var tjänsteman gällde frågan huruvida han omfattades av formuleringen ”personer som omfattas av. anställningsvillkoren för övriga anställda i gemenskaperna” i a. Denna formulering avser inte var och en som utför en tjänst åt gemenskapen. I själva verket verkar den hänvisa till ett visst rättsligt dokument, rådets förordning (EEG, Euratom, EKSG nr 259/68, som fastställer anställnings- villkoren för övriga anställda. De övriga anställda som tillfälligt omfattas av dessa anställningsvillkor är anställda, extraanställda (hjälppersonal), särskilda rådgi- vare och lokalt anställda. Det står klart att kommissionen aldrig anställt K som tillfälligt anställd, extraanställd (hjälppersonal), särskild rådgivare eller lokalt anställd. Efter anmodan om att lämna in förslag till projekt för turistnäringen i Ryssland, hade Tasil, som representant för ett konsortium bestående av olika företag från flera Europeiska länder, inkommit med en intresseanmälan till kommissionen. Trots att förslaget stöddes av några ryska myndigheter togs Tasil inte med på den förteckning över anbud som kommissionen upprättade. Klagomålet ifrågasatte om detta var riktigt. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att kontrakt avseende tjänster av det slag det här gällde måste tilldelas genom 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/77 anbudsinfordringar. Inom Tacis-programmet verkar kom- missionen som kontraktsmyndighet och dess avdelningar (Direktorat C vid GD IA) ansvarar för att ta in, utvär- dera och besluta med avseende på anbuden. BESTRIDD REKRYTERING Beslut i klagomål 14/97/PD mot Europeiska kommissionen I det föreliggande fallet hade Tasil, som ett resultat av kommissionens utvärdering av offerterna, inte tagits med på slutlistan med åtta konsortier. Beslutet att inte ta med Tasil var därför en följd av ett standardurvalsförfarande. Kommissionen bifogade ett antal bilagor med allmän information om programmet, den kompletta förteck- ningen över samtliga intresseanmälningar som kommit in, samt tabeller med jämförande utvärderingar av samtliga deltagandes meriter. Den klagandes kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande hänvi- sade O till Tasil-konsortiets oöverträffade erfarenhet, och förnyade sitt klagomål om orättvis behandling. Beslutet I sitt beslut uppgav Europeiska ombudsmannen att kom- missionen har omfattande diskretionära befogenheter vad gäller beslut om att tilldela ett kontrakt efter en anbuds- infordran (1). De befogenheterna kan emellertid inte ursäkta uppenbara fel i urvalsförfarandet (2). Vid utövan- det av denna bestämmanderätt måste institutionen grunda sitt beslut på något objektivt kriterium som går att granska (3). I detta fall hade kommissionen grundat sin bedömning på ett antal objektiva prima facie-kriterier, som återspeg- lades i tabellerna med jämförande utvärderingar av delta- garnas meriter. Även om den klagandes konsortium visade sig ha expertkunskaper och kompetens inom det ämnesområde detta specifika projekt rörde, fanns det inga belägg för att kommissionen skulle ha utövat sina diskretionära befogenheter på ett godtyckligt eller diskri- minerande sätt. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. (1) Mål 19/95, Adia Interim SA mot kommissionen, REG 1996, s. II-321, punkt 49. (2) Mål 56/77, Agence Europe´enne d’Interims mot kommissio- nen, Rec. 1978, s. 2215, punkt 20. (3) Mål 166/94, Koyo Seiko mot rådet, REG 1995, s. II-2129, punkt 103. Klagomålet I januari 1997 framförde V ett klagomål till ombudsman- nen om en ledig tjänst som kommissionen utlyste i juni 1994, KOM 1898/94. Av mededelandet om den lediga tjänsten framgick att graden var LA 8—4 och att tjän- stens benämning var ”juridisk översättare/granskare”. Under rubriken ”särskilda kvalifikationer” angavs att den sökande skulle ha ”en fullständig juridisk utbildning, som kunde styrkas med en universitetsexamen. Ingående kunskaper i det nederländska språket, goda kunskaper i ytterligare två gemenskapsspråk, kännedom om nederländsk juridisk terminologi. Erfarenhet av översättning och gransk- ning. ” Den 4 juli 1994 sökte V tjänsten. Av en meritförteckning som bifogades ansökan framgick det att V i många års tid hade arbetat vid den nederländska översättningsavdel- ningen vid EG-domstolen; som jurist-lingvist från 1982 till 1989 och därefter som förste jurist-lingvist. Från 1991 gav hans chef honom regelmässigt språkliga gransknings- uppdrag och 1994 utsågs han till granskare (LA 5). Den berörda tjänsten vid kommissionen intervjuade V, men tillsatte så småningom tjänsten med en annan sökande som råkade vara en kollega till V vid EG-domstolen. Den utnämnda personen var förste jurist-lingvist (LA 5) vid EG-domstolen. I sitt klagomål framförde V två huvudargument. 1. Utnämningen av hans kollega stod i strid med inne- hållet i meddelandet om den lediga tjänsten. Enligt V:s uppfattning borde kollegan aldrig ha kommit i fråga för tjänsten eftersom han, såsom förste jurist- lingvist, inte hade någon erfarenhet av granskning; i meddelandet efterfrågades erfarenhet av såväl över- sättning som granskning. V fann stöd för denna uppfattning i det faktum att kommissionen senare, år 1996, ändrat sina meddelanden om lediga tjänster av detta slag till att ange att sökande skulle ha erfarenhet av översättning eller granskning. Han hävdade dess- utom att ordet ”erfarenhet”, enligt den franska ord- boken Le Petit Robert, innebar praktik, vana och rutin. Även om en förste jurist-lingvist således ibland utför språkgranskningar skulle denne inte kunna sägas vara erfaren. 2. Även om hans kollega skulle ha kunnat komma i fråga som kandidat, så skulle en jämförande utvärde- ring av de sökandes meriter ha lett fram till resultatet C 380/78 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 att han inte skulle ha kommit ifråga för tjänsten. Som stöd för detta påstående hävdade V i synnerhet det faktum att hans kollega hade mindre erfarenhet än han själv som jurist-lingvist, samt att han hade befordrats senare än honom till en tjänst som förste jurist-lingvist. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: 1. I huvudsak angav de gällande befattningsbeskrivning- arna vid EG-domstolen granskningsuppgiften, för såväl tjänsten som förste jurist-lingvist som för tjäns- ten som granskare. Kommissionen hävdade dessutom att förste jurist-lingvisten utförde granskningen själv, eftersom befattningsbeskrivningen angav att han nor- malt skulle översätta texter utan granskning. 2. Tillsättningsmyndigheten har omfattande diskretio- nära befogenheter vid tillsättningen av tjänster, och den hade respekterat gränserna för dessa befogenheter när den tillsatte tjänsten ifråga. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande vidhöll V i huvudsak sitt klagomål. Beslutet Vid ställningstagandet av sakfrågan som detta klagomål gällde var det för det första viktigt att beakta befattnings- beskrivningarna för de tjänster det gällde såväl vid EG- domstolen som vid kommissionen, vilka framgick av de inlämnade dokumenten. Uppgifterna för en förste jurist- lingvist vid EG-domstolen beskrevs allmänt som följer: ”Kvalificerad tjänsteman med ansvar för att utföra översättning av texter, normalt utan granskning, samt i vissa fall granskning av översättningar, kontroll av terminologi och dokumenteringsarbete, eller specialise- rat arbete inom andra lingvistiska arbetsområden; med- verkar i yrkesutbildningen av översättare. ” av terminologi och dokumentationsarbete, eller specia- licerat arbete inom andra lingvistiska arbetsområden; medverkar i yrkesutbildningen av översättare. ” Uppgifterna för en juridisk översättare/granskare vid kommissionen angavs enligt följande i meddelandet om den lediga tjänsten: — ”kontroll av att den nederländska versionen av kommissionens lagtexter och utkast till lagtexter, ur juridisk synpunkt överensstämmer med texternas övriga textversioner; — kontroll av att utformningen av lagtexterna uppfyl- ler de allmänna regler som gäller inom detta område; — utföra forskning om formell rättslära och nationell lag. ” Det föreföll som att befattningsbeskrivningarna vid EG- domstolen i hög grad avvek från de vid kommissionen som var relevanta i fallet. Mot denna bakgrund kunde kommissionens handlägg- ning av denna fråga bedömas. Vad gällde frågan om huruvida kommissionen kunde beakta ansökningar som ingavs av förste jurist-lingvister vid EG-domstolen, var det ett faktum att meddelandet om den lediga tjänsten angav att de sökande borde ha erfarenhet av såväl översättning som granskning. Det bör vara rekryterings- tjänstens uppgift att bedöma vilken omfattning av och vilken slags erfarenhet tjänstens intressen krävde. Det föreföll inte finnas några skäl till att anse att tjänstens intressen krävde att rekryteringstjänsten i allmänhet inte skulle beakta sökanden, vilkas formella befattningsbe- skrivningar inte angav granskningsuppgifter. Av de dokument som inlämnats framgick det dessutom att första jurist-lingvister vid EG-domstolen i praktiken kunde tilldelas granskningsarbeten regelmässigt, och som att deras formella befattningsbeskrivning angav gransk- ningsuppgifter. Om första jurist-lingvister översatte utan granskning från en annan persons sida, verkade det motiverat att anse att detta innebar att de utförde gransk- ningen själva. Slutligen angav meddelandet tydligt att den utlysta tjäns- tens grad var LA 8—4 och att därför också jurist- lingvister kunde söka den. Uppgifterna för en granskare vid EG-domstolen beskrevs såsom: ”Kvalificerad tjänsteman med ansvar för att utföra granskning av översättningar, samt i vissa fall översätt- ning av texter med eller utan granskning, samt kontroll Det syntes därför som om kommissionen var berättigad att beakta V:s kollegas ansökan. Det faktum att kommis- sionen senare ändrade standardmeddelandet om vakant tjänst för att den skulle bli tydligare, syntes inte motivera någon annan slutsats. Det bör emellertid erinras om att 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/79 EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. KOMMISSIONENS UNDERSÖKNING OM DEN ÅRLIGA SKATTEN PÅ ITALIENSKA PASS Vad beträffar frågan om huruvida kommissionen hade utvärderat de sökandes meriter korrekt, verkade det inte finnas några uppgifter som visade att kommissionen skulle ha överträtt gränserna för sina diskretionära befo- genheter inom detta område. Att begära att prioritet automatiskt skulle ges den sökande som hade flest tjäns- teår, skulle kunna beröva tillsättningsmyndigheten de befogenheter som den har enligt EG-domstolens rätts- praxis. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. AVSLAG PÅ EN ANSÖKAN INOM COPERNICUS-PROGRAMMET Beslut i klagomål 98/97PD mot Europeiska kommissionen I januari 1997 framförde A ett klagomål till Europeiska ombudsmannen om att kommissionen på felaktiga grun- der avslagit en ansökan som han hade lämnat in inom ramen för Copernicusprogrammet, ett kommissionspro- gram för samarbete inom vetenskap och teknologi. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen den 5 februari 1997. I sitt yttrande uppgav kommissionen att A:s ansökan inte kunde falla inom de gällande reglerna, som krävde att en ansökan skulle omfatta minst två deltagare som var verksamma i olika medlemsstater. A:s ansökan omfattade två deltagare, men bägge var verk- samma i Italien. Följaktligen hade kommissionen avslagit ansökan. I sina kommentarer till kommissionens yttrande vidhöll A sitt ursprungliga klagomål. Av ombudsmannens undersökningar föreföll det som att kommissionens beslut om A:s ansökan hade gjorts i full överensstämmelse med de tillämpliga reglerna. Det fanns inga uppgifter i handlingarna som visade att kommissio- nen skulle ha fattat ett felaktigt beslut om hans ansö- kan. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Beslut i klagomål 190/97/DT mot Europeiska kommissionen Klagomålet 1995 framförde I ett klagomål till kommissionen om att Italien ålägger sina medborgare att betala en särskild skatt varje år för användning av sina italienska pass. I februari 1996 informerade kommissionen I om att den höll på att behandla frågan och bad om ursäkt för det sena svaret på hans skrivelse. Den informerade honom också om att den mottagit många skrivelser som tog upp samma fråga, och om att den skulle undersöka dessa fall noga innan den fattade beslut i frågan. I februari 1997 framförde I ett klagomål till ombudsman- nen om att kommissionen ännu inte fattat något beslut, ett år efter det första svaret till honom. Undersökningen Ombudsmannens undersökning inriktades på att fast- ställa huruvida det förelåg administrativa missförhållan- den med avseende på det sätt på vilket kommissionen hanterat I:s klagomål. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen i mars 1997. Sammanfattningsvis var kommissionens yttrande följande: På grundval av två parlamentariska frågor och skrivelser från flera medborgare beslöts det att problemet skulle undersökas noga, och att en allmän undersökning skulle utföras genom en uppmaning till alla medlemsstater att lämna information om sina villkor och avgifter för utfär- dande av pass. Den klagande informerades om denna åtgärd. Kommissionen fick in det sista svaret från en medlemsstat i mars 1997. Den fattade beslut i frågan och skrev till I den 2 maj 1997. I sin skrivelse av den 2 maj 1997 informerade kommissio- nen I om att gemenskapsrätten kräver att medlemssta- terna skall utställa pass eller ID-kort till sina medborgare. Det faktum att Italien tar ut en årlig skatt på passet är förenligt med gemenskapsrätten, eftersom ”kostnaderna för passet och förfarandet för utfärdande faller inom medlemsstaternas behörighet”. Kommissionen ansåg inte att ”systemet för utfärdande av pass hämmar den fria rörligheten för personer mot bakgrund av gemenskapsrät- ten”. C 380/80 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Kommissionens yttrande vidarebefordrades i juli till I, som sammanfattningsvis gjorde följande kommentarer: 2. Försenat svar till klaganden ”Antingen var kommissionen inte särskilt intresserad av frågan om fri rörlighet för personer eller också hade den inte undersökt problemet. Beviset på detta var dröjsmålet på två år innan den fattade sitt beslut. ” Det italienska passet har det europeiska passet som modell, vilket inte har någon plats reserverad för stämp- lar som styrker erläggandet av skatt. Det innebär att ”gemenskapsrättens avsikt är att utesluta sådan skatt”. Denna tolkning motiveras av internationell rätt, som betraktar passet som ett dokument som berättigar till resa från ett land till ett annat. Med beaktande av det faktum att ingen annan medlems- stat tar ut en skatt av detta slag, och att EU-fördragets tendens är att undanröja skillnaderna mellan de olika medlemsstaterna, borde Italien inte tillåtas att ta ut en sådan ”atypisk” skatt. 2. 1 Kommissionen sände en första skrivelse till den klagande den 13 februari 1996, fem månader efter det att han begärt information. Den ursäktade denna försening med att problemet inte var enkelt att lösa och med att den skulle vilja undersöka ärendet noga. Den 16 oktober 1996 sände kom- missionen en andra skrivelse till den klagande för att informera honom om sin undersökning i med- lemsstaterna. Den senare skrivelsen, med beslut i frågan, sändes till den klagande den 2 maj 1997. 2. 2 Mot bakgrund av att frågan är komplicerad, och att den också varit föremål för två skriftliga frågor från ledamöter av Europaparlamentet som inte kunde få ett svar om inte undersökningen i alla medlemsstater genomförts, kom ombudsmannen fram till slutsatsen att förseningen på omkring två år innan kommissionen kom fram till sitt slutliga beslut i detta fall inte kunde betraktas som admini- strativa missförhållanden. Kommissionens skyldighet är att vara ”fördragets väk- tare” och den borde ha inlett förfaranden om fördrags- brott mot Italien. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Beslutet AVVISANDE AV ETT ANBUD Beslut i klagomål 199/97/PD mot Europeiska kommissionen 1. Kommissionens hantering av klagomålet Klagomålet 1. 1 Av handlingarna förefaller det som att kommissio- nen, efter klagomålen och frågor från ledamöter av Europaparlamentet, genomfört en undersökning för att från medlemsstaterna få information om vilka förfaranden och avgifter de tillämpar för pass. Det framgår också att kommissionen under- sökt huruvida den årliga skatten på pass som tas ut av italienska medborgare utgör en möjlig överträ- delse av gemenskapsrätten. 1. 2 Kommissionen kom fram till slutsatsen att italien- ska staten inte hade brutit mot gemenskapsrätten, eftersom kostnaderna för pass och förfarandena inom gemenskapens för utfärdande behörighetsområde, utan enbart inom medlemssta- ternas. inte faller 1. 3 Artikel 169 i EG-fördraget ger kommissionen rätt att inleda förfaranden om fördragsbrott om den anser att en medlemsstat har underlåtit att fullgöra en skyldighet enligt fördraget. I mars 1997 klagade T till ombudsmannen över ett anbudsförfarande som kommissionen tillämpat. År 1996 ingav T:s företag ett anbud avseende kontrakt med kommissionen om tillhandahållande av tjänster med avseende på dricksvattendirektivet. I den del av anbudsdokumenten som hade rubriken ”den sakkunskap kontraktstagaren måste besitta” angavs att kontraktsparten ”måste kunna visa sig ha omfattande insikter och sakkunskaper samt påvisbara erfarenheter, inom det hydrologiska vetenskapsområdet, innefattande mikro- biologi, toxikologi och vatten- och sanitetsteknik. Det är dessutom viktigt att kontraktsparten har djupgående kunskaper om dricksvattendirektivet och om förslaget till revidering därav. ” 1. 4 På grundval av ovanstående slutsatser föreföll det inte finnas några bevis för administrativa missför- hållanden med avseende på kommissionens sätt att handlägga klagomålet. I avsnittet med rubriken ”Urvalskriterier” angavs att anbudsgivarna skulle utvärderas i två faser. Endast de anbudsgivare som uppfyllde urvalskriterierna i den första fasen skulle gå vidare till den andra fasen (utnämningsfa- sen). Ett av kriterierna för den första fasen var: 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/81 ”Anbudsgivarna måste visa att de besitter den nödvän- diga erfarenheten och bakgrunden inom vattenforsk- ningsområdet, såsom detta framgår av kvalifikatio- nerna, åberopanden av tidigare utförda arbetsuppgif- ter, samt sammansättningen av den föreslagna grup- pen, inklusive meritförteckning. ” Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen som följer: I en skrivelse av den 7 januari 1997 upplyste kommissio- nen T om att hans anbud inte hade valts ut. Den 13 januari 1997, 31 januari 1997 och 15 februari 1997 bad T kommissionen att upplysa honom om skälen till detta avslag. I en skrivelse av den 13 mars 1997 upplyste kommissionen T om att den, vid tillämpning av urvalskri- terierna, hade funnit att företaget saknade de nödvändiga erfarenheterna inom vattenforskningsområdet, varmed menades forskning, utveckling och konstruktion av vat- tenreningsanläggningar. T ansåg inte kommissionens svar vara tillfredsställande och vände sig därför till kommissionen på nytt. I en skrivelse av den 10 april 1997 gav kommissionen honom en mer detaljerad motivering av det beslut man tagit. Enligt denna skrivelse var den avgörande faktorn för att T:s anbud inte valts ut den att hans företag, enligt kommissionens uppfattning, saknade den nödvändiga erfarenheten vad gällde vatten- och sanitetsteknik, det vill säga rörande konstruktion av vattenreningsanläggningar. 1. Kravet på ”nödvändiga erfarenheter” måste ses mot bakgrund av den erforderliga sakkunskapen; det vill säga ”omfattande insikter och sakkunskaper, samt påvisbara erfarenheter, inom det hydrologiska veten- skapområdet och sanitetsteknik”. Anbudsgivaren måste i synnerhet kunna påvisa de erforderliga erfarenheterna med avse- ende på sanitets- och vattenteknik i samband med dricksvattendirektivet. Detta bör ha stått klart för en potentiell anbudsgivare, som under alla förhållanden kunde ha bett kommissionen om ett klarläggande. innefattande vatten- (. ) 2. Kommissionen fortsatte att vidhålla att T:s företag inte besatt de erforderliga erfarenheterna inom områ- det vatten- och sanitetsteknik, även om det var väl kvalificerat inom andra vattenforskningsområden. 3. Kommissionen hade besvarat T:s skrivelser inom före- skriven tid och lämnat motiveringar för det beslut som fattats. Klagandens kommentarer T var fortfarande missnöjd med kommissionens stånd- punkt och klagade till ombudsmannen, varvid han fram- förde tre påståenden: I sina kommentarer vidhöll T sitt klagomål. Han hävdade dessutom att kommissionen borde utbetala vederlag till hans företag för skador och för uteblivna möjligheter. 1. Uttrycket ”den nödvändiga erfarenheten” i de ovan citerade urvalskriterierna måste tolkas på ett generellt sätt, såsom innebärande vattenforskning med avse- ende på dricksvattendirektivet. Kommissionen kunde inte begära att erfarenheterna måste komma från området sanitets- och vattenteknik, eftersom detta inte framgick specifikt av anbudsdokumenten. Detta synsätt underbyggdes av att dricksvattendirektivet huvudsakligen handlade om olika aspekter av dricks- vattenkvalite´ och hälsoaspekten, och inte om teknik. 2. Under alla förhållanden besatt hans företag de nöd- vändiga erfarenheterna av vatten- och sanitetsteknik, och kommissionens bedömning var därför felaktig. 3. Kommissionen hade agerat i strid med artikel 12 i tjänstedirektivet 92/50/EEG, som krävde att ett svar skulle lämnas inom femton dagar efter mottagandet av en skriftlig begäran om skälen till avslag av en ansökan eller ett anbud. Beslutet Vad gällde T:s första påstående så var den avgörande frågan huruvida kommissionen, i enlighet med urvalskri- terierna, hade rätt att ta erfarenheterna inom området vatten- och sanitetsteknik i beaktande. Det var sant att det under rubriken ”Urvalskriterier” endast i allmänna ordalag angavs att anbudsgivaren skulle besitta den ”nödvändiga erfarenheten” inom vattenforskningsområ- det. När detta kriterium emellertid lästes i samband med den föregående rubriken rörande ”den sakkunskap anbudsgivaren måste besitta” syntes det inte oskäligt att anse att ”de nödvändiga erfarenheterna” avsåg de krav som angivits rörande anbudsgivarens sakkunskaper; det vill säga ”omfattande insikter och sakkunskaper samt påvisbara erfarenheter, inom området vattenteknik, inne- fattande mikrobiologi, toxikologi och vatten- och sani- tetsteknik”. Det syntes därför som om kommissionen hade rätt att beakta anbudsgivarnas erfarenheter rörande vatten- och sanitetsteknik vid utvärdering av anbuden. C 380/82 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Vad gällde kommissionens bedömning av företagets dug- lighet inom vatten- och forskningsområdet, fanns det ingenting i handlingarna som gav skäl för antagandet att denna utvärdering inte skulle ha genomförts på korrekt sätt. Den klagande hade föreslagit att det tilldelade projektpa- ketet skulle kunna delas upp mellan vinnaren och hans eget företag, men kommissionen hade avvisat en sådan möjlighet. Vad beträffade T:s påstående att kommissionen skulle ha underlåtit att iaktta den tidsgräns på 15 dagar som fastställts i artikel 12 i tjänstedirektivet 92/50, så gäller detta direktiv endast för kontrakt som överstiger det relevanta tröskelvärdet. Det förelåg ingen överträdelse av de allmänna principerna för god förvaltningssed, eftersom kommissionen hade lämnat motiverade svar på T:s skri- velser inom föreskriven tid. På grundval av ombudsmannens undersökningar av detta klagomål föreföll det inte ha förelegat några administra- tiva missförhållanden från kommissionens sida, och inte heller någon grund för kravet på att vederlag skulle utbetalas till T:s företag. Ombudsmannen avslutade där- för fallet. TILLDELNINGSFÖRFARANDEN VID EN ANBUDSINFORDRAN I PAKISTAN Beslut i klagomål 160/97/JMA mot Europeiska kommissionen Klagomålet I februari 1997 klagade G till ombudsmannen mot kom- missionen, och gjorde gällande att det förekommit admi- nistrativa missförhållanden vid bedömningen i ett anbudsförfarande. Den klagandes företag medverkade i en anbudsinfordran publicerad av Pakistans regering, avseende projekt nr ALA/85/18 med beteckningen ”Andra yrkesutbildnings- projektet för landsbygden”, som finansierades av kom- missionen. Företagets förslag avsåg en del av detta pro- jekt, nämligen paket nummer 5 (”demonstratörer och lärare inom områdena elektronik och elektrisk infrys- ning”). Det valdes inte ut av utvärderingskommitte´n, eftersom det inte stod i överstämmelse med de tekniska specifikationerna. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen att Pakistans regering var den myndighet som var ansvarig för projektets utveckling, med biträde av en teknisk grupp vid det pakistanska arbetsmarknadsministeriet och den interna- tionella arbetsorganisationen (ILO), och att kommissio- nen enbart övervakade hela processen. Vad gäller det faktum att den klagandes förslag inte valdes, så förklarade kommissionen att hans erbjudande inte stått i överensstämmelse med de tekniska specifika- tionerna av flera skäl: i) Det utbildningsmaterial som erbjöds var avsett för demonstrationsbruk snarare än för kontinuerlig användning i yrkesutbildningssammanhang; ii) Materialet stod inte i överensstämmelse med de tekniska specifikationerna; iii) En del av den information som den klagandes företag lämnat var oklar och ofull- ständig; iv) En angelägen förfrågan från utvärderings- kommitte´n till den klagandes företag, med begäran om ytterligare information, besvarades inte. Med avseende på den klagandes begäran om uppdelning av innehållet i ”paket nr 5”, så påpekade kommissionen att kravet på att de inlämnade förslagen skulle omfatta hela paketet hade framförts i förväg av Pakistans regering och kommissionen, i enlighet med villkoren för anbudsin- fordran. Dessutom underströk den att flera företag hade kunnat inkomma med förslag till hela innehållet i paket nr 5. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande hävdade G att inget svar hade lämnats på utvärderingskommitte´ns begäran om ytterligare information, eftersom beslutet enligt hans uppfattning redan hade fattats. Beslutet Den klagande bad kommissionen att undersöka huruvida några oegentligheter förekommit vid anbudsförfarandena eller i samband med de åtgärder som vidtagits av dess tjänstemän i Pakistan, som kunde ha lett fram till avgö- randet rörande anbuden. I sitt svar skrev kommissionen att ”paket nr 5” hade tilldelats företaget H. G skrev då till kommissionen och bad den undersöka huruvida beslu- tet i anbudsförfarandet hade blivit ogiltigt till följd av formella eller sakliga oegentligheter. Det föreföll utifrån klagomålet, de handlingar som anförts till stöd för den och de undersökningar som gjorts, som att det slutliga avgörandet rörande projektet gjordes av Pakistans regering i dess egenskap av kontrak- terande myndighet. Beslutet grundades emellertid på en utvärderingsrapport som utarbetats av utvärderingskom- mitte´n, omfattande samtliga förslag — den nationella utbildningsbyrån vid Pakistans arbetsmarknadsministe- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/83 rium (NTB) och det internationella utbildningscentret vid Internationella arbetsorganisationen (ITC/ILO) — som också skulle godkännas av kommissionen. Den rättsliga bakgrunden till klagomålet återfinns i arti- kel 32 i tjänsteföreskrifterna, som stadgar: Enligt kommissionens yttrande ansåg utvärderingsrappor- ten den klagandes förslag vara otillräckligt av ett antal olika skäl, och den hade försökt gå igenom dessa brister direkt med den klagandes företag, men inte fått något svar. Den klagande bestred inte dessa påpekanden. Ombudsmannen fann därför att urvalsprocessen hade genomförts i enlighet med reglerna för anbudsinfordran, och att kommissionen syntes ha följt god förvaltningssed vid sin övervakning av processen. Vad gällde odelbarheten av ”paket nr 5” drog ombuds- mannen slutsatsen att kommissionen, eftersom de råd den lämnat i denna fråga stod i överensstämmelse med reg- lerna för anbudsinfordran, inte hade agerat i strid mot någon princip för god förvaltningssed. Ombudsmannen avslutade därför fallet. IFRÅGASATT LÖNEKLASSPLACERING AV EN TJÄNSTEMAN Beslut i klagomål 198/97/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I februari 1997 klagade R till ombudsmannen över den löneklass han placerats i såsom tjänsteman vid kommis- sionen. Enligt klagomålet utexaminerades han från universitet år 1988 och började arbeta i februari 1989. Den 16 juni 1994 blev han tjänsteman vid kommissionen (lönegrad A 8, löneklass 2). Efter framgångsrikt deltagande i det allmänna uttagningsprovet KOM/A/764 utnämndes han till handläggare från och med den 16 februari 1995 i lönegrad A 7, löneklass 1, och med tjänstgöringstid inom denna klass räknat från och med den 1 februari 1994. Detta beslut om löneklassplacering var föremålet för hans klagomål. Innan han klagade till ombudsmannen hade R i enlighet med artikel 90 i tjänsteföreskrifterna ingivit ett klagomål mot beslutet till kommissionen. Han ansåg att kommis- sionen hade tillämpat sitt eget beslut om placering i löneklass, från oktober 1983, på ett felaktigt sätt. Enligt den klagande skulle en korrekt tillämpning av beslutet ha inneburit att kommissionen skulle ha beaktat att han hade yrkeserfarenhet från och med december 1989. Kom- missionen tog emellertid bara hänsyn till yrkeserfarenhe- ten från december 1990 och tillbakavisade det argument som anfördes i klagomålet. ”Tjänstemannen skall placeras i den första löneklassen i lönegraden. Tillsättningsmyndigheten kan emellertid med hänsyn till hans utbildning och särskilda yrkeserfarenhet tillgo- doräkna honom extra tjänstgöringstid inom lönegra- den. Denna extra tjänstgöringstid får dock inte över- stiga 72 månader i lönegraderna A 1 till A 4, LA 3 och LA 4 och 48 månader i övriga lönegrader. ” De mer detaljerade reglerna för lönegradering har fast- lagts i det ovannämnda beslutet från oktober 1983. Artikel 2 i beslutet innebär att A 7-tjänstemän, med tre års tidigare yrkeserfarenhet vid rekryteringstillfället, skall placeras i löneklass 1. Artikel 3 i beslutet och bilaga II till beslutet rör ytterligare tjänstgöringstid, och innebär att en A 7-tjänsteman med fyra års föregående yrkeserfarenhet skall tillgodoräknas tolv månaders ytterligare tjänstgö- ringstid, och en A 7-tjänsteman med fem års tidigare yrkeserfarenheter skall beviljas 24 månaders ytterligare tjänstgöringstid, och således placeras i lönegrad A 7, löneklass 2. Bilaga 1 till beslutet stadgar emellertid om ett undantag från dessa regler: ”Eftersom tidslängden för universitetsstudier varierar mellan tre och åtta år i medlemsstaterna, vilket kan leda till förvanskning av löneklassplaceringen, så har åtgärder vidtagits för att i praktiken minska skillnaden från fem år till två år. Där universitetsstudietiden är kort (examen motsva- rande studier med en omfattning av mindre än fyra år), börjar den tidsperiod som avser yrkeserfarenheten att räknas ett år efter examen. Där universitetsstudietiden är lång (examen som kräver studier under mer än sex års tid) skall yrkeserfarenhe- ten tas i betraktande från och med det sjunde året efter avslutade högre studier” (understrykningen tillagd här). R utexaminerades i december 1988, efter att ha studerat vid universitetet i två års tid. Mot bakgrund av det räknade kommissionens hans yrkeserfarenhet från decem- ber 1990. R ansåg att hans yrkeserfarenhet borde ha räknats minst från december 1989, och att han därför i stället för att placeras i lönegrad A 7, löneklass 1, skulle ha placerats i löneklass 2 i denna lönegrad. I sak hävdade R att regeln i bilaga 1 rörande korta universitetsstudier var diskriminerande mot medborgare i medlemsstater där universitetsstudierna pågår under kort tid, och att kommissionen inte hade följt sitt beslut från C 380/84 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 oktober 1983. I det sammanhanget framhöll R särskilt det faktum att även om hans universitetsstudier pågick under två års tid, så omfattade det i själva verket tre års koncentrerade studier. svårt att motivera att den ene personens erfarenheter inte kan tas i beaktande, enbart till följd av längden på de universitetsstudier som föregick yrkeserfarenheten. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen att syftet med beslutet i oktober 1983 var att lägga fast ett antal kriterier för att säkerställa en rättvis inriktning vad gäller löneklassplace- ring. Eftersom längden på universitetsstudierna i med- lemsstaterna varierar i hög grad, ansåg sig kommissionen berättigad att vidtaga åtgärder för att begränsa den karriärmässiga effekten av dessa skillnader för tjänste- män, vilka måste rekryteras med en så stor geografisk spridning som möjligt, och därmed säkerställa att de alla behandlades lika i praktiken. Kommissionen bestred såle- des att bilaga 1 till beslutet skulle vara diskriminerande. Vad beträffade tillämpningen av beslutet så hävdade kommissionen att den gjort en ny prövning av place- ringen av R i den löneklass han hänförts till, men vidhöll att beslutet var korrekt. Kommissionen underströk i synnerhet att syftet med bilaga 1 var att minska skillna- den i längd på universitetsstudier från fem till två år. Att infria detta mål innebar, när det gällde R, att yrkeserfa- renhet inte kunde beaktas för tiden före december 1990. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll den klagande i sak sitt klagomål. Beslutet Vad principen om lika behandling beträffar så innebär den, enligt EG-domstolens rättspraxis, att identiska situa- tioner inte får behandlas på olika sätt och att olika situationer inte får behandlas identiskt. Den avgörande frågan vid tillämpning av denna princip ligger i att fastställa vad som är identiska respektive olika situatio- ner. Å andra sidan måste man bevilja kommissionen viss diskretionär rätt i avgörandet hur den vill förfara med skillnaden i längd mellan olika universitetsstudier. Kom- missionen har bedömt att universitetsstudiernas längd utgör ett relevant faktum att beaktas vid beslut avseende löneklassplaceringen av dess tjänstemän, något som uppenbart kommer att avspeglas i deras framtida karriä- rer. Om universitetsstudiernas längd inte tas i beaktande, kan följden komma att bli att tjänstemän från medlems- stater där universitetsstudierna är korta, systematiskt skulle få bättre karriärmöjligheter än tjänstemän från medlemsstater där universitetsstudierna är långa. Kommissionen förefaller därför vara berättigad att ta hänsyn till skillnaderna i universitetsstudiernas längd, för att motivera olika behandling av tjänstemän med korta respektive långa universitetsstudier. Det framstår därför inte som klart att bilaga 1 till beslutet i oktober 1983 innebär en kränkning av princi- pen om lika behandling. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. Vad gäller tillämpningen av bilaga 1 i detta specifika fall, så stadgar den att den yrkeserfarenhet som skall medräk- nas vid korta universitetsstudier, det vill säga examina motsvarande studier under mindre än fyra års tid, börjar räknas ett år efter att examen avlagts. Eftersom R utexa- minerades i december 1988 förefaller det som att bilagan, enligt sin formulering, skulle ha inneburit att yrkeserfa- renheten i detta fall skulle ha räknats från december 1989. Å andra sidan förutsätter bilagan att de kortaste universitetsstudierna har en omfattning av tre år, och att syftet är att minska skillnaden mellan de kortaste univer- sitetsstudierna och de längsta till två år. I enlighet med det bakomliggande syftet bör R:s yrkeserfarenhet räknas från december 1990, och kommissionen har således beslutat att tolka bilagan i enlighet med dess bakomlig- gande syfte. Kommissionen synes vara berättigad att välja en sådan tolkning. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten i frågor som rör gemenskapsrätten. Å ena sidan kan man anse att yrkeserfarenhet skall bedömas som sådan, oberoende av något hänsynstagande till universitetsstudiernas längd. För den händelse två personer har samma yrkeserfarenhet, kan det förefalla Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/85 FÖRVÄGRAD MEDVERKAN I UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 233/97/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I mars 1997 klagade F till ombudsmannen rörande kommissionens vägran att låta honom medverka i ett uttagningsprov. Den 6 februari 1996 hade kommissionen kungjort ett öppet uttagningsprov, grundat på examina och muntliga prov, KOM/A/975, för upprättandet av en reservlista för en befattning i tjänstegrad A5/A4. Ett av villkoren för att kunna beaktas rörde yrkeserfaren- heten: ”De sökande måste, efter avslutandet av den utbildning som ger dem rätt att medverka i uttagningsprovet, kunna styrka tolv års yrkeserfarenhet från en befatt- ning som motsvarar utbildningen, varav minst sex år skall avse ett område som har samband med arten av de funktioner som redovisas för uttagningsprovet. ” Funktionernas art angavs på följande sätt i kungörelsen: ”Ledare för kommissionens delegation vid Internatio- nella organisationer i Wien, Österrike, under generaldi- rektorat IA, utrikes relationer: Europa och de nya oberoende staterna, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, utrikestjänsten. ” Ledaren för kommissionens delegation har följande uppgifter: — Att representera kommissionen inom alla behörig- hetsområden och i all verksamhet. — Att säkerställa en enhetlig tillämpning av alla kom- missionens åtgärder i utrikesfrågor. — Att följa, fördjupa och utöka kontakter med de internationella organisationerna på platsen. — Att upprätta och vidmakthålla regelbundna kontak- ter mellan organisationerna och kommissionens avdelningar. Dessutom skall de sökande ha djupgående kunskaper vad gäller gemenskapens politik och det sätt som unionen fungerar på (de ekonomiska, kommersiella och politiska aspekterna, utrikesfrågor) och ha för- måga att leda en grupp. ” I mars 1996 sökte F befattningen. Av hans meritförteck- ning syntes det som om han innehar en fil. dr-grad i naturvetenskap, och att han i över åtta års tid arbetat som vetenskapsman inom detta område i USA, Frankrike och Tyskland. Därefter har han arbetat i tio år vid det österrikiska ministeriet för forskning och teknologi, och hans nuvarande verksamhet rör samordning och övervak- ning av forskning inom områdena elektronik, databe- handling och kommunikation, mikrosystemteknik och laserteknik. Under denna period hade han läst en tremå- naderskurs om Europeiska gemenskaperna. Det föreföll dessutom som att han var ansvarig för ministeriets för- bindelser med en internationell organisation, med avse- ende på frågor om informationsteknik och kommunika- tion. I maj 1996 meddelade uttagningskommitte´n F sitt beslut att inte låta honom medverka i uttagningsprovet. På ett formulär som bifogats skrivelsen uppgavs det att kommit- te´n bedömde att han inte hade sex års yrkeserfarenhet från en befattning som motsvarade de krav som angavs i kungörelsen för uttagningsprovet. F tillskrev uttagnings- kommitte´n och bad den ompröva sitt beslut. Uttagnings- kommitte´n meddelade honom emellertid att den vidhöll sitt beslut, eftersom den fann att F:s yrkeserfarenhet framför allt saknade såväl relevanta diplomatiska erfaren- heter som en relation till Europeiska unionens olika politikområden. F bestred detta beslut, men uttagnings- kommitte´n upplyste honom om att dess beslut var slutgil- tigt och att den avslutat sitt arbete. I sitt klagomål hävdade F att uttagningskommitte´ns moti- vering för att inte medge honom rätt att deltaga i uttagningsprovet var otillbörligt och stod i strid med de villkor som redovisats i kungörelsen om uttagningspro- vet. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande vidhöll kommissionen uttagningskommitte´ns ståndpunkt i sak. Den underströk särskilt att uttagnings- kommitte´ns beslut i fallet F helt och hållet omfattades av formuleringen i kungörelsen om uttagningsprovet. Dess- utom underströk den att uttagningskommitte´n i F:s fall hade sökt förklara skälen till varför den inte ansåg hans yrkeserfarenhet vara relevant med avseende på den befattning som skulle tillsättas. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll den klagande sina klagomål. Han tillade dessutom att den motivering uttagningskom- mitte´n redovisat, för sitt beslut att inte låta honom medverka i uttagningsprovet, hade formulerats på ett otydligt sätt. C 380/86 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Beslutet Enligt EG-domstolens rättspraxis har uttagningskommit- te´er omfattande diskretionära befogenheter. Vid utövan- det av dessa skall kommitte´erna respektera den rättsliga ramen för sin verksamhet, vilken läggs fast i kungörelsen för uttagningsprovet. Till följd av sin art innefattar där- utöver bedömningen av sökanden jämförande element. Den avgörande frågan i detta fall är huruvida uttagnings- kommitte´n hade respekterat ordalydelsen i kungörelsen om uttagningsprovet. Utifrån villkoren med avseende på yrkeserfarenhet föreföll det som att den sökande, för att medges rätt att medverka i uttagningsprovet, måste ha arbetat i förbindelse med internationella organisationer och besitta ett djupgående kunnande om gemenskapens politik. Uttagningskommitte´n tolkade detta som att den sökande skulle ha diplomatiska erfarenheter med relevans för den befattning som skulle tillsättas, som innefattade en relation till unionens politikområden. Det syntes som om uttagningskommitte´n därvid agerade i enlighet med kungörelsen. Vad beträffade anklagelsen att uttagningskommitte´ns motivering skulle brista i klarhet så måste det påpekas att motiveringen av ett beslut, enligt EG-domstolens rätts- praxis, måste göra det möjligt för mottagaren och en domare, för den händelse domstolsförfaranden skulle komma att inledas mot beslutet, att identifiera de skäl beslutet grundas på. Dessutom har EG-domstolen hävdat att man, vid bedömning av tillräckligheten hos den moti- vering som lämnas, skall beakta det sammanhang i vilket motiveringen har avgivits. Det var visserligen sant att uttagningskommitte´ns motivering i skrivelsen till den kla- gande var mycket kort: men de skäl som angavs föreföll ändå att göra det möjligt för F, eller en domare för den händelse F inlett rättegångsförfaranden mot beslutet, liksom även Europeiska ombudsmannen, att identifiera de två specifika punkter där kommitte´n funnit F:s erfa- renheter vara otillräckliga. Motiveringen syntes därför vara tillräcklig. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. rörande denna fråga den 7 november 1997, som även innefattade frågan om huruvida kommissionen borde meddela utvärderingskriterier till sökanden som så begär. 3. 1. 6. EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS DOMSTOL REKRYTERING: KRITERIER FÖR URVAL AV KANDIDATER VID ETT ÖPPET UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 869/10. 9. 96/EP/IT/DT mot Europeiska gemenskapernas domstol Klagomålet I september 1996 klagade P till Europeiska ombudsman- nen rörande sin avstängning från ett uttagningsprov för juridiska administratörer, som anordnats av EG-domsto- len (CJ/A/11). Efter hans ansökan den 30 augusti 1995 informerade uttagningskommitte´n honom den 23 maj 1996 om att han hade uteslutits, eftersom han inte hade kunnat visa sina goda kunskaper i andra gemenskaps- språk. Han överklagade och uttagningskommitte´n prö- vade på nytt sitt beslut med avseende på kraven på utländska språk. Den informerade emellertid P om att han fortfarande inte fick ta det skriftliga provet, eftersom uttagningskommitte´n i det andra skedet av urvalsproces- sen hade fastställt att hans genomsnittliga universitetsbe- tyg var sämre än de kriterier som fastställts för uttag- ningsprovet (99 av 110 poäng). Enligt klagandens åsikt var dessa kriterier för urval av kandidater nya och ogrundade. Efter ett andra överkla- gande bekräftade uttagningskommitte´n sitt beslut att inte låta honom delta i de skriftliga proven. På grund av ovanstående klagade P på den långa förse- ningen i urvalsförfarandet. Han hävdade också diskrimi- nering i uttagningskommitte´ns beslut att fastställa en minimibetygsnivå (99/110), utan något beaktande av hans yrkeserfarenhet som företagsjurist i sex år och som juridiskt ombud i ett och ett halvt år. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Undersökningen EG-domstolens yttrande Utifrån det betydande antal klagomål som inkommit till ombudsmannen, rörande bristande insyn i förfarandena vid de uttagningsprov gemenskapsinstitutionerna anord- nar, så inledde han på eget initiativ en undersökning Klagomålet vidarebefordrades till EG-domstolen. I sitt yttrande förklarade domstolen att urvalet av de kandida- ter som skulle ges tillträde till de skriftliga proven i uttagningsprov CJ/A/11 bestod av två skeden. De två 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/87 skedena förklarades i handledningen för uttagningspro- vet. I det första skedet upprättade uttagningskommitte´n en förteckning över kandidater som uppfyllde de krav som definierades i kungörelsen av uttagningsprovet (för- värvad titel och examen, yrkeserfarenhet, språklig erfa- renhet och åldersgräns). I det andra skedet fastställde uttagningskommitte´n och tillämpade därefter kriterier för utvärdering av examina, i syfte att besluta vilka kandida- ter som skulle ges tillträde till provet. Efter utvärderingen av kandidaterna beslöt uttagnings- kommitte´n att inte godta P:s ansökan, eftersom den inte angav de språkfärdigheter som erfordrades enligt avsnitt III. B. 2 i kungörelsen av uttagningsprovet. Efter klagan- dens begäran tog uttagningskommitte´n emellertid frågan under ny prövning och fann att ett dokument i själva verket bifogats kandidaturen, vilket visade att de erfor- derliga språkfärdigheterna var för handen. Artikel 2. 8 i ombudsmannens stadga föreskriver att inget klagomål får göras till ombudsmannen rörande arbetsre- lationer mellan gemenskapens institutioner och organ och deras tjänstemän och andra ämbetsmän om inte ”alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål, särskilt förfarandena som avses i artikel 90. 1—2 i tjänsteföreskrifterna, har uttömts av den berörda personen”. Detta procedurmässiga krav är endast tillämpligt för gemenskapens tjänstemän och andra ämbetsmän. En kandidat i ett öppet uttagningprov är inte en tjänsteman eller en annan ämbetsman hos gemenska- perna. En kandidat i ett öppet uttagningsprov får överklaga till första instansrätten i enlighet med artikel 91 i tjänsteföre- skrifterna. Alternativt kan kandidaten klaga till Europe- iska ombudsmannen. Efter att ha tagit P:s ansökan till urvalsförfarandets andra skede beslöt uttagningskommitte´n att utesluta honom, eftersom hans examen inte uppnådde de minimibetyg som bestämts som kriterier av uttagningskommitte´n. P valde att klaga till ombudsmannen. Det finns inga föreskrifter i ombudsmannens stadga som ålägger klagan- den någon skyldighet att vänta tills tidsgränsen för möj- liga juridiska åtgärder har uttömts. Endast om klaganden faktiskt inledde rättsliga förfaranden skulle ombudsman- nen förklara klagomålet såsom otillåtligt. Domstolen yttrade också att fallet enligt dess uppfattning inte låg inom ombudsmannens kompetensområde, efter- som i fråga om personalfrågor det förfarande som skulle följas var det som redovisades i artikel 90 punkt 1 och punkt 2 i personalförordningen. Den tillade att ombuds- mannen kunde informera P om att den lämpligaste åtgär- den vore att överklaga till första instansrätten. Klagandens kommentarer I sina kommentarer hävdade P att det av den skriftliga handledningen för uttagningsprovet tydligt borde ha framgått, i betydelseordning, vilka relevanta krav uttag- ningskommitte´n skulle komma att beakta i urvalsförfa- randet för provet. Klaganden vidhöll också sin missbelå- tenhet över den tid som urvalsförfarandet tagit. Beslutet 1) Klagomålets tillåtlighet 2) Tillämpning av medelpoängkriteriet Avsnitt VI i kungörelsen om uttagningsprov gav uttag- ningskommitte´n diskretionära befogenheter vad gällde att välja bland olika urvalskriterier. Vad gäller de poäng som erhålls vid universitetsstudier så hänvisas uttryckligen till ett sådant kriterium i det sista stycket. Därmed framstår det inte som oskäligt att göra ett urval på grundval av ett i förväg bestämt poänggenomsnitt, även om ett sådant kriterium kanske inte framstår som idealiskt. 3) Tid förutsedd för uttagningsprovets första skeden Tidplaneringen av urvalsförfarandet i avsnitt XII i kungö- relsen om uttagningsprovet presenterades såsom en upp- skattning och inte som en fast tidplan. Det stora antal kandidater som deltar i denna typ av uttagningsprov kan göra det nödvändigt att skjuta på det datum som ursprungligen har förutsetts för det första provet. Under fördragets system och ombudsmannens stadga så bestäms tillåtligheten av klagomål av ombudsmannen i enlighet med gemenskapsrätten. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. C 380/88 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 3. 2 KLAGOMÅL SOM DRAGITS TILLBAKA AV DEN KLAGANDE Mot bakgrund av att klaganden inte ville driva frågan ytterligare avslutade ombudsmannen fallet. 3. 2. 1 EUROPEISKA KOMMISSIONEN DRÖJSMÅL MED ATT GE SVAR TILL KLAGANDEN Beslut i klagomål 732/17. 7. 96/BAWA/NL/VK mot Europeiska kommissionen ANTI-DUMPNINGSTULLAR Beslut i klagomål 349/97/PD mot Europeiska kommissionen I juli 1996 klagade en holländsk advokatbyrå till ombudsmannen för två holländska företags räkning, över kommissionens påstådda underlåtenhet att besvara klago- mål om överträdelser av rådets direktiv 92/50/EEG (1) från Nederländernas sida. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sina kommentarer uppgav kommissionen att ett dröjsmål upp- kommit – till följd av ett missförstånd hos kommissio- nens avdelningar – och att den vidtagit åtgärder för att förbättra sina interna rutiner. Vad överträdelsen från Nederländernas sida beträffade så hävdade kommissionen att det inte förelåg någon rättslig grund för att vidta formella förfaranden mot Nederländerna. Kommissionens yttrande tillsändes den klagande, som svarade att han önskade lägga ner fallet. I april 1997 klagade ett företag till ombudsmannen rörande införandet av en anti-dumpningstull för zink utan föregående meddelande. Direktörerna hade under våren 1997 vid flera tillfällen frågat huruvida en tull skulle införas eller inte. De fick hela tiden svaret att en tull skulle komma att införas, men att detta inte var omedelbart förestående och att det normalt skulle med- delas sex till åtta veckor i förväg. Företagets direktörer sökte utan framgång kontakta kommissionen för ytterli- gare information i frågan. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionens ord- förande. Innan kommissionen hade svarat erhöll ombuds- mannen ytterligare en skrivelse från den klagande, varav framgick att denne önskade dra tillbaka klagomålet, eftersom företaget vid tidpunkten ifråga hade direkta kontakter med kommissionen. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Ombudsmannen avslutade därför fallet. REKRYTERING: FELAKTIG INFORMATION Beslut i klagomål 919/2. 10. 1996/LJ/B/PD mot Europeiska kommissionen I oktober 1996 klagade den belgiske medborgaren J till ombudsmannen rörande administrativa oegentligheter vid tillsättningen av en befattning i den Trinationella kom- missionen för ett utvecklingsprojekt i Latinamerika. Han hävdade att Europeiska kommissionen hade lämnat honom felaktig information rörande de kvalifikationer som erfordrades för att kunna få befattningen. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen att alla kandidater till befattningen hade fått samma information. Ett eventuellt fel skulle således ha varit till förfång för samtliga kandi- dater. I sina kommentarer uppgav klaganden att han, eftersom kommissionen hade insett att hans klagomål var välgrun- dat, inte ville driva frågan ytterligare. FORSKNING: FÖRVÄGRAN AV INFORMATION Beslut i klagomål 474/97/VK mot Europeiska kommissionen Den grekiska studenten B klagade till ombudsmannen i juni 1997 rörande en begäran om information som hon ställt till kommissionens representation i Aten. Hon häv- dade att kontorets personal, och i synnerhet dokumenta- tionsavdelningens direktör, varit ohyfsade och att de vägrade att tillhandahålla information till forsknings- studerande. informerade klaganden Under förfrågningarnas gång ombudsmannen om att hon inte längre önskade driva klagomålet, eftersom en ny direktör hade utsetts för kommissionens representation och situationen nu hade förbättrats. (1) EGT L 209, 24. 7. 1992, s. 1. Mot bakgrund av att klaganden inte längre önskade driva sitt klagomål avslutade ombudsmannen fallet. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/89 3. 3 KLAGOMÅL SOM AVSLUTATS AV ANDRA ANLEDNINGAR 3. 3. 1 EUROPAPARLAMENTET UPPSÄGNING FRÅN PARLAMENTETS SIDA Beslut i klagomål 458/27. 2. 96/HS/B/KT mot Europaparlamentet Den 15 februari 1996 ingav S ett klagomål till Euro- peiska ombudsmannen rörande Europaparlamentets upp- sägning av honom. Den 11 mars 1996 vidarebefordrades klagomålet till Europaparlamentets ordförande. Efter att ha fått in parla- mentets yttrande och klagandens kommentarer om yttrandet beslöt ombudsmannen att fortsätta sina under- sökningar med avseende på händelsen. juli 1997 Den 17 informerade Europaparlamentet ombudsmannen om att klaganden hade inlett rättsliga förfaranden i första instansrätten med avseende på sak- frågan i sitt klagomål. Kopior av rättegångshandlingarna vidarebefordrades till ombudsmannen. Eftersom de fakta som påståtts blivit föremål för rättsliga åtgärder avslutade ombudsmannen sin behandling av klagomålet den 21 juli 1997, i enlighet med artikel 138e i EG-fördraget. I enlighet med artikel 2. 7 i ombudsmannens stadga lades resultaten av ombudsmannens undersökningar fram till denna tidpunkt till handlingarna utan vidare åtgärder. drog av gemenskapsskatt från deras arvoden. Parlamentet antog denna praxis år 1983 på grundval av ett beslut av parlamentets presidium. Detta beslut ändrade artikel 78 i de regler som var tillämpliga för andra ämbetsmän, så att frilansmedarbetare kom att inräknas såsom hjälpsessions- personal. Kommissionen antog denna praxis genom en överenskommelse som ingicks 1989 med Association Internationale des Interpre`tes des Confe´rence (AIIC). Klaganden, som bor i Schweiz, blev föremål för dubbel- beskattning på sina ersättningar för åren 1989–1994, det vill säga erlade såväl schweizisk inkomstskatt som gemen- skapsskatt. 1994 ändrades AIIC-överenskommelsen så att den medgav återbetalning av de nationella skatterna. Kommissionen krävde emellertid detaljerad dokumenta- tion om redan erlagda nationella skatter. De klagande hävdade att detta krav kränkte deras rätt till privatliv. Under loppet av ombudsmannens undersökning inledde två av de klagande, nämligen A-C (770/29. 7. 96/MAC/ CH/PD) och L (1017/13. 11. 96/AVL/FR/JMA) förfaran- den mot kommissionen vid första instansrätten (mål T-202/96 och T-204/96). Dessa åtgärder förefaller att angå samma fakta som de som påstås i klagomålen till ombudsmannen. Enligt artikel 2. 7 i ombudsmannens stadga så lades resultaten av ombudsmannens undersökningar fram till denna tidpunkt till handlingarna utan ytterligare åtgär- der, vad dessa två klagomål beträffade. Ombudsmannen ansåg sig inte kunna fortsätta sina undersökningar med avseende på det tredje klagomålet, som ingivits av K (463/28. 2. 96/RK/CH/PD), utan att ta ställning i de fakta- och rättsfrågor som vid samma tidpunkt behandlades av första instansrätten i mål T- 202/96 och T-204/96. 3. 3. 2 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA KOMMISSIONEN Ombudsmannen sköt därför upp ett ytterligare beaktande av detta klagomål i avvaktan på domen i målet. AVDRAG AV GEMENSKAPSSKATT FRÅN EUROPEISKA KOMMISSIONENS OCH EUROPAPARLAMENTETS SIDA FÖR FRILANSTOLKAR Beslut i klagomål 463/28. 2. 96/RK/CH/PD, 770/29. 7. 96/MAC/CH/PD och 1017/13. 11. 96/AVL/FR/JMA mot Europeiska kommissionen och Europaparlamentet K, A-C, och L klagade var och en för sig till Europeiska ombudsmannen rörande avdrag av gemenskapsskatt från arvoden till frilanstolkar från Europaparlamentets och kommissionens sida. Klagomålen ingavs i februari 1996, juli 1996 respektive november 1996. 3. 3. 3 EUROPEISKA KOMMISSIONEN AVSAKNAD AV ERKÄNNANDE FRÅN DE SPANSKA MYNDIGHETERNAS SIDA AV MEDICINSKA EXAMINA INOM FOLKHÄLSOOMRÅDET Beslut i klagomål 713/11. 07. 96/LMV/ES/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet De klagande hade arbetat flera år som frilanstolkar för parlamentet och kommissionen. Bägge institutionerna I juni 1996 klagade M till ombudsmannen över att de spanska myndigheterna hade vägrat att erkänna hans C 380/90 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 kvalifikationer som han erhållit i Frankrike såsom folk- hälsospecialist, och kommissionens påstådda underlåten- het att säkerställa korrekt tillämpning från Spaniens sida av rådets direktiv 93/16/EEG (1). Efter att ha tagit sin medicinska examen i Frankrike sökte M få den erkänd av de spanska myndigheterna. Liksom när det gällde andra sökanden så vägrade de spanska myndigheterna att göra detta, eftersom den relevanta gemenskapslagstiftningen (direktiv 75/262/EEG), vid tid- punkten ifråga inte hade omvandlats till spansk lag. Även om direktiv 75/262/EEG senare kom att ändras i bety- dande grad av direktiv 93/16/EEG, så förblev dess vikti- gaste stadgande, artikel 8, oförändrat. Artikel 12b i den spanska genomförandelagstiftningen (RD 2072/95) tog med stadgandena i artikel 8 i direktivet, men endast till en del. Kommissionen inledde överträdelseförfaranden mot Spa- nien i denna fråga år 1990, men kom aldrig till det skede där ett motiverat yttrande översändes. Överträdelseförfa- randet återupptogs år 1996, eftersom Spanien då ändrade sin ursprungliga genomförandelag. En kompletterande formell anmälningsskrivelse hade översänts år 1996. Under de sex år under vilka förfarandet hade pågått angav kommissionen att den hade utvärderat den spanska lagstiftningen, i form av vissa kontakter och samman- komster med de spanska myndigheterna. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande meddelade kommissionen sin avsikt att driva överträdelseförfaranden mot Spanien till följd av dess bristande implementering av direktiv 93/16/EEG, samt att vidta de nödvändiga åtgärderna för att få saken prövad vid EG-domstolen. Den klagande inbjöds att inkomma med kommentarer rörande kommissionens yttrande. några ytterligare undersökningar av klagomålet. Euro- peiska ombudsmannen beslöt därför att avsluta fallet. PÅSTÅDD DISKRIMINERING VID EN EXAMINATION Beslut i klagomål 944/15. 10. 96/JBW/B/BB mot Europeiska kommissionen W hade deltagit i ett internt uttagningsprov anordnat av Europeiska kommissionen (KOM/T/A/96). Han klarade det skriftliga provet, men inte den muntliga examinatio- nen. I sitt klagomål till ombudsmannen den 3 oktober 1996 gjorde han gällande att en orättvis och diskriminerande fråga ställdes till honom vid det muntliga provet. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I en skrivelse daterad den 17 februari 1997 informerade kom- missionen ombudsmannen om att W hade ingivit ett överklagande den 5 november 1996 mot uttagningskom- mitte´ns beslut, enligt artikel 90 i tjänsteföreskrifterna, och att överklagandet ännu var under handläggning. Enligt artikel 2. 8 i Europeiska ombudsmannens stadga gäller att: ”Klagomål som rör arbetsförhållanden mellan gemen- skapens institutioner och deras tjänstemän och annan personal får inte inges till ombudsmannen om inte alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål, särskilt förfarandena som i tjänsteföreskrifterna, har avses uttömts av den berörda personen och tidsfristerna för svar från den myndighet till vilken hänvändelse har gjorts har gått ut. ” i artikel 90. 1–2 i tjänsteföreskrifterna hänvisade Eftersom det föreföll som att de förfaranden som artikel 90 fortfarande pågick, lade ombudsmannen ner fallet utan att bedriva sina undersökningar ytterligare. till Av den information som tillställts ombudsmannen syntes det som om M dessutom hade sänt en framställning i samma ärende till Europaparlamentet, och att utskottet för framställningar var i färd med att handlägga den. PERSONAL: PENSIONSRÄTTIGHETER FÖR EN LOKALANSTÄLLD PERSON Beslut i klagomål 970/24. 10. 96/DBR/B/BB mot Europeiska kommissionen Beslutet Mot bakgrund av det faktum att utskottet för framställ- ningar höll på att handlägga M:s framställning förelåg inga grunder för att ombudsmannen skulle genomföra (1) EGT L 165, 7. 7. 1993, s. 1. I oktober 1996 klagade R. till ombudsmannen över problem vid erkännandet av de pensionsrättigheter som hon intjänat som lokalanställd tjänsteman vid kommissio- nen. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som upplyste ombudsmannen om att R hade ingivit ett internt klagomål den 23 oktober 1996, enligt artikel 35 i den regelsamling som gäller för lokalanställda i Benin. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/91 Enligt artikel 2. 8 i Europeiska ombudsmannens stadga gäller följande: ”Klagomål som rör arbetsförhållanden mellan gemen- skapens institutioner och deras tjänstemän och annan personal får inte inges till ombudsmannen om inte alla andra möjligheter att framföra interna administrativa önskemål och klagomål, särskilt förfarandena som avses i tjänsteföreskrifterna, har uttömts av den berörda personen och tidsfristerna för svar från den myndighet till vilken hänvändelse har gjorts har gått ut. ” i artikel 90. 1–2 Eftersom det föreföll som att detta villkor inte var uppfyllt, avslutade ombudsmannen fallet utan att bedriva sina undersökningar ytterligare. Klagomålet vidarebefordrades till Europaparlamentet för yttrande. Parlamentet yttrade att meddelandet om tjäns- terna vid säkerhetstjänsten i Bryssel hade dragits tillbaka den 21 januari 1997. Parlamentets yttrande vidarebefordrades till klaganden med en inbjudan att inkomma med kommentarer om han så önskade. Inga kommentarer inkom. På grundval av ombudsmannens undersökningar fram- stod det som om parlamentet hade vidtagit åtgärder för att förebygga eventuell språkdiskriminering i samband med detta specifika meddelande om lediga tjänster vid parlamentets säkerhetstjänst i Bryssel. 3. 3. 4 REVISIONSRÄTTEN TILLÅTLIGHET: ÖVERSKRIDEN TIDSFRIST Europaparlamentet föreföll att ha löst frågan på ett tillfredsställande sätt för klaganden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Beslut i klagomål 525/25. 3. 96/HDC/FR/PD/IJH/XD mot revisionsrätten UTESLUTNING FRÅN EN ANBUDSINFORDRAN I juli 1995 anförde C. klagomål mot revisionsrätten till ombudsmannen rörande händelser som ägde rum på 1980-talet. Ombudsmannen förklarade klagomålet otillåtet enligt artikel 2. 4 i ombudsmannens stadga, efter- som de fakta klagomålet byggde på hade varit kända för den klagande i mer än två års tid. I mars 1996 anförde C. ytterligare ett klagomål mot revisionsrätten, med påstående om nya fakta. Efter beak- tande av revisionsrättens yttrande och klagandens kom- mentarer till yttrandet fastställde ombudsmannen att det nya klagomålet inte innehöll nya fakta jämfört med det tidigare. Han avvisade därför fallet såsom otillåtet enligt artikel 2. 4 i stadgan. 3. 4 FALL SOM LÖSTS AV INSTITUTIONEN 3. 4. 1 EUROPAPARLAMENTET REKRYTERING: SPRÅKDISKRIMINERING Beslut i klagomål 627/5. 6. 1996/PS/B/VK mot Europaparlamentet Beslut i klagomål 7/97/BB mot Europaparlamentet Klagomålet Den 3 januari 1997 klagade den belgiska medborgaren V. till ombudsmannen med anledning av att hon uteslutits från en anbudsinfordran som Europaparlamentet offent- internationella liggjort. Parlamentet publicerade den anbudsinfordran med rubriken ”Tillträde till Europapar- lamentet för funktionshindrade”. Klaganden sände in sitt anbud i rätt tid och reste på semester. Under tiden sände parlamentet ut en skrivelse till alla anbudsgivarna och förklarade att parlamentet till följd av ett administrativt problem vid mottagningen av posten var oförmöget att öppna anbuden. Därför begärde parlamentet att anbuds- givarna skulle skicka in kopior av sina anbud inom en ny tidsfrist. Vid återkomsten från sin semester fann V. att denna nya tidsgräns redan hade löpt ut. Hon sände omedelbart ett fax till parlamentet och förklarade situa- tionen, och föreslog att hon kunde skicka en kopia av sitt anbud följande måndag. Parlamentet svarade och häv- dade att V. inte var behörig att medverka i anbudsförfa- randet. Klaganden begärde att anbudsförfarandet skulle upphävas på grund av administrativa missförhållanden, och att en ny anbudsinfordran skulle utställas. Den belgiske medborgaren S klagade i juni 1996 till Europeiska ombudsmannen över ett meddelande om lediga tjänster vid Europaparlamentets övervaknings- och säkerhetstjänst i Bryssel som publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Enligt meddelandet krävdes det för dessa tjänster enbart kunskaper i franska. Klaganden hävdade att detta föreföll att diskriminera mot det flamländska språket. Undersökningen Den 6 februari 1997 vidarebefordrade Europeiska ombudsmannen klagomålet till parlamentets ordförande med en begäran om yttrande. C 380/92 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 V. skrev till ombudsmannen den 25 februari 1997 och konstaterade att parlamentet i en skrivelse av den 20 februari hade informerat henne att det hade beslutat att upphäva den ursprungliga anbudsinfordran, och att det i stället skulle utställa en ny infordran inom en nära framtid. V. uttryckte sin tillfredsställelse därmed och tackade ombudsmannen för hans undersökning i frågan. Parlamentets yttrande Parlamentet informerade Europeiska ombudsmannen den 9 april 1997 att anbudsinfordran hade upphävts genom en kungörelse i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av den 15 mars 1997, och att en ny infordran skulle utställas inom en nära framtid. Parlamentet förkla- rade att anledningen till att anbudsinfordran upphävdes var ett beklagligt administrativt fel den 30 oktober 1996 vid öppnandet av anbuden. Parlamentet nämnde att det hade informerat såväl V. som hennes advokater om detta. Beslutet Europaparlamentet föreföll ha löst frågan på ett tillfreds- ställande sätt för klaganden och ombudsmannen av- slutade därför fallet. BELOPP ERLAGDA TILL PRAKTIKANTER Beslut i klagomål 37/97/JMA mot Europaparlamentet P. klagade tillsammans med flera andra i januari 1997 till Europeiska ombudsmannen över att de belopp som beta- lats till dem såsom praktikanter vid Europaparlamentet inte motsvarade de belopp som från början hade angi- vits. När Europaparlamentets enhet för anställning av prakti- kanter informerade de klagande om att deras ansök- ningar om praktik hade godkänts angav den att de skulle betalas cirka 49 000 belgiska franc per månad. Senare informerades emellertid de klagande om att det månatliga beloppet endast skulle uppgå till 35 054 belgiska franc. Europaparlamentet motiverade denna ändring med att parlamentets generalsekreterare hade godkänt nya be- stämmelser om praktik under tiden mellan de två meddel- andena. De klagande ingav klagomål över tillämpningen av dessa nya villkor till parlamentets behöriga avdelningar och till ombudsmannen. Till följd av dessa initiativ omprövade parlamentet sin ståndpunkt och beslutade att till de klagande erlägga de ursprungligen erbjudna beloppen. P. informerade därför ombudsmannen om att de klagandes krav hade tillgodo- setts och att de inte ville driva klagomålet vidare. Europaparlamentet föreföll att ha löst frågan på ett tillfredsställande sätt för klaganden och ombudsmannen avslutade därför behandlingen av fallet. BEKRÄFTELSE AV EN FRAMSTÄLLNING TILL EUROPAPARLAMENTET Beslut i klagomål 569/97/IJH mot Europaparlamentet Klagomålet Den 21 juni 1997 ingav P. ett klagomål till Europeiska ombudsmannen, där han hävdade att Europaparlamentet hade underlåtit att bekräfta mottagandet av en framstäl- lan han tillställt parlamentets ordförande den 26 april 1997. Han hade sänt nya skrivelser den 18 maj 1997 och den 5 juni 1997, där han bett om en bekräftelse. Undersökningen Parlamentets yttrande Den 2 juli 1997 vidarebefordrades klagomålet till Euro- paparlamentets ordförande. I sitt yttrande gjorde parla- mentet sammanfattningsvis följande påpekanden: Sedan 1991 hade P. sänt en stadig ström av skrivelser, ofta med identisk ordalydelse, där han begärde att parla- mentet skulle uppmuntra användningen av esperanto. Tre av skrivelserna registrerades som framställningar (515/91, 364/93 och 270/95). Vid varje tillfälle avslutade utskottet för framställningar behandlingen av framställan, och upp- lyste honom om det övergripande beslut parlamentet fattat i fråga om användning av språk. P. skrev vid flera tillfällen och klagade över det beslut som fattats och insisterade på värdet av esperanto. Senare anhöll han om att få en ny framställan registrerad. Eftersom dess sakinnehåll och ordalydelse var detsamma som i de framställningar som hade behandlats, registre- rade parlamentet inte hans korrespondens som en ny framställan. I stället vidarebefordrades den till utskottet för framställningar, såsom korrespondens som anknöt till P:s senaste framställan, nr 270/95. Ordföranden i utskottet för framställningar avsåg att vid ett sammanträde i juni eller juli 1997 höra utskottet 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/93 angående hur P:s skrivelser borde följas upp. Han medde- lade utskottets sekretariat att det, innan dess, inte var nödvändigt – eller ens lämpligt – att bekräfta korrespon- dens från en person som sänt en stadig ström med skrivelser till parlamentet under årens lopp, vilka vid flera tillfällen registrerats såsom framställningar, översatts till samtliga språk samt granskats och besvarats av utskottet för framställningar. Utskottet för framställningar hade inte tid att ta itu med saken vid sina sammanträden i juni och juli 1997. Den 11 juli 1997 skrev ordföranden i utskottet för framställ- ningar till P. för att upplysa honom om att ärendet skulle behandlas i utskottet vid ett senare tillfälle, och att han skulle upplysas om resultatet. Klagandens kommentarer Parlamentets yttrande sändes till P. den 28 oktober 1997. I sina kommentarer konstaterade han att han ansåg att parlamentets yttrande gav en fullständig förklaring avse- ende hans klagomål och meddelade att han var tillfreds med att utskottet för framställningar skulle komma att ta upp saken. Han konstaterade att Europeiska ombuds- mannen kunde avsluta behandlingen av ärendet. Beslutet Mot bakgrund av yttrandet från Europaparlamentet och klagandens kommentarer föreföll det som om parlamen- tet hade behandlat frågan på ett för den klagande tillfredsställande sätt. Ombudsmannen avslutade därför fallet. 3. 4. 2 EUROPEISKA UNIONENS RÅD Frågan om ombudsmannens behörighet behandlas i del 2 (se sidan 9). Denna sammanfattning rör ombudsmannens beslut i fråga om ett av klagomålens sakförhållanden. I slutet av 1997 pågick ombudsmannens undersökningar av de övriga fem klagomålen fortfarande. Klagomålet I klagomålet hävdades att rådet föreföll att förstöra föredragningslistor för rådets (för rättsliga och inrikes frågor) möten efter ett år. Sammanfattningsvis gav B. följande belägg: Han skrev till rådet år 1995 och anhöll om föredrag- ningslistorna för elva möten med grupper inom K4- kommitte´n, samt föredragningslistorna för de möten som genomförts av ledningsgrupperna och deras arbetsgrup- per under år 1994. I bägge fallen konstaterades i rådets svar att föredragningslistorna endast förelåg i form av telexmeddelanden vilka inte bevaras i mer än ett år. I maj 1996 skrev B. till rådet med en liknande begäran, avseende de möten justitie- och inrikesministrarna hållit mellan juli 1994 och juni 1996. I sitt svar konstaterade rådet att dokumenten i fråga inte bevaras. B. skrev till rådet på nytt i juli 1996, och begärde att det skulle ompröva sin praxis att inte bevara dokumenten. Han fick ett svar från rådet som han ansåg underlät att ta upp hans begäran. BEVARANDE AV RÅDETS (FÖR RÄTTSLIGA OCH INRIKES ÄRENDEN) FÖRSLAG TILL FÖREDRAGNINGSLISTOR Framställningarna gjordes i enlighet med rådets beslut 93/731/EG av den 20 december 1993 om allmänhetens tillgång till rådets handlingar. (1) Beslut i klagomål 1054/25. 11. 96/STATEWATCH/UK/IJ mot rådet I november och december 1996 ingav B. sex klagomål mot rådet till Europeiska ombudsmannen. Efter ombudsmannens beslut att inleda undersökningar rörande de sex klagomålen ifrågasatte rådet ombudsman- nens befogenhet att ta upp dem. Den 15 april 1997 skrev ombudsmannen till rådet, och förklarade att han beslutat att klagomålen föll inom hans ämbetsområde, och den 20 juni 1997 inkom rådet med sitt yttrande rörande klag- omålets sakförhållanden. I sitt klagomål till ombudsmannen hänvisade B. även till rådets förordning (EEG, Euratom) nr 354/83 om öppnan- det för allmänheten av historiska arkiv (2), som fastställer att alla dokument och register som har administrativt eller historiskt värde skall överföras till historiska arkiv. Han hävdade att föredragningslistorna för möten rörande rättsliga och inrikes frågor innehåller för medborgarna väsentlig information genom att de redogör för rådets verksamhet, och att dessa dokument bör bevaras. (1) EGT L 340, 31. 12. 1993, s. 43. (2) EGT L 43, 15. 2. 1983, s. 1. C 380/94 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Undersökningen Rådets yttrande Klagomålet vidarebefordrades till rådet i januari 1997. Efter att ombudsmannen bekräftat att han är behörig att behandla ärendet sände rådet sitt yttrande rörande klago- målets sakförhållanden. I yttrandet konstaterades följ- ande: ”Detta klagomål gäller bevarande av och införlivande i de historiska arkiven av telexmeddelanden till delega- tioner för sammankallande av möten. Sådana telexmeddelanden bevaras i omkring ett års tid i det befintliga datasystemet för sändandet av telex- meddelanden. Efter denna tid ankommer den systema- tiska klassificeringen av sådana dokument på den interna organisationen vid respektive avdelning inom rådets allmänna sekretariat. Ett protokoll för varje sammankallat möte görs dess- utom upp enbart på grundval av föredragningslistan för mötet, vilken antas i början av mötet och som utgår från det förslag till föredragningslista som skickas ut med telex, men kan skilja sig från det förslaget. Sedan problemet uppkom till följd av B:s begäran har emellertid förslagen till föredragningslistor för justitie- och inrikesministrarnas möten systematiskt arkiverats av generalsekretariatets berörda avdelningar. ” 3. 4. 3 EUROPEISKA KOMMISSIONEN UNDERLÅTENHET ATT BESVARA KORRESPONDENS Beslut i klagomål 604/21. 5. 96/SW/IRL/IJH mot Europeiska kommissionen Klagomålet Den 16 maj 1996 ingav W. ett klagomål till Europeiska ombudsmannen och hävdade att kommissionen underlåtit att svara på korrespondens. Hon hade sänt en skrivelse till Europeiska kommissionens kontor i Dublin rörande de irländska myndigheternas vägran att erkänna de lärarkvalifikationer hon förvärvat i Förenade kungariket. Den 26 juli 1995 fick hon ett svar från kommissionens kontor i Dublin, som meddelade att hennes skrivelse skulle vidarebefordras till en tjänsteman vid kommissionens generalsekretariat, och att hon skulle få höra av honom inom en nära framtid. W. klagade över att hon inte fått några ytterligare med- delanden från kommissionen i frågan. Undersökningen Klagandens kommentarer Kommissionens yttrande Rådets yttrande vidarebefordrades till B. i juni 1997. I sina kommentarer konstaterade han att klagomålet tillgo- dosetts. Beslutet Enligt rådets kommentarer reagerade det på klagomålet genom att ändra sin praxis så att förslagen till föredrag- ningslistor för justitie- och inrikesministrarnas möten systematiskt började arkiveras av generalsekretariatets berörda avdelningar. I klagandens kommentarer konstaterades det att klago- målet tillgodosetts. Det föreföll därför som om rådet, genom att systematiskt arkivera förslagen till föredragningslistor för justitie- och inrikesministrarnas möten, hade tillfredsställt den kla- gande. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen att generalsekretariatet hade vidarebefordrat W:s skrivelse av den 12 juli 1995 till det behöriga generaldirektoratet samt att ”en intern undersökning hade visat att skrivelsen inte hade handlagts till följd av överhopning av korrespon- dens vid den berörda avdelningen, som också handläg- ger andra frågor rörande medborgare. Kommissionen beklagar eventuella olägenheter W. har förorsakats. Den vill också påpeka att ett tydligt svar på de specifika frågor hon ställt kan återfinnas i handboken för det allmänna systemet för erkännande av yrkeskva- lifikationer. ” I fråga om erkännandet av lärarkvalifikationerna på Irland konstaterades i kommissionens yttrande att hennes fall omfattades av rådets direktiv 89/48/EEG (1), som fastställer att värdstaten, då det föreligger väsentliga skillnader mellan den inflyttande personens utbildning (1) EGT L 19, 24. 1. 1989, s. 16. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/95 och den utbildning som värdstaten fordrar, kan kräva antingen en anpassningsperiod eller ett lämplighetstest, beroende på vad den berörda personen föredrar. Yttrandet avslutades med konstaterandet att kommissio- nen skulle kontakta den nationella samordnaren för till- lämpning av direktiv 89/48/EEG, för att införskaffa ytter- ligare information om W:s fall, samt att den skulle upplysa henne om resultatet. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till W. , med en uppmaning att inkomma med kommentarer om hon så önskade. Inga kommentarer erhölls. Ytterligare undersökningar Den 16 oktober 1997 kontaktade ombudsmannens sekre- tariat W. per telefon. Hon meddelade att hon inte fått något ytterligare meddelande från kommissionen, vilket hade utlovats i kommissionens yttrande. 2. Även om en oväntat stor mängd korrespondens kan förklara förseningen med att besvara en skrivelse, utgör detta inte något godtagbart skäl att underlåta att svara. Detta gäller i synnerhet när kommissionen, som i det aktuella fallet, uttryckligen har meddelat den berörda personen att ett svar kommer att läm- nas. 3. Kommissionens yttrande påpekade också att ett svar på den klagandes fråga kunde återfinnas i handboken för det allmänna systemet för erkännande av yrkes- kvalifikationer. Det hade därför varit bra om man i kommissionens kontor i Dublin hade hänvisat den klagande till handboken, som ett svar på hennes efterfrågan. I detta sammanhang noterade ombuds- mannen att kommissionen (GD X) sedan augusti 1996 har tillhandahållit en tjänst, kallad ”Europa direkt”, som är avsedd att lämna snabba svar på allmänna förfrågningar till kommissionen. 4. Kommissionens skrivelse av den 18 november 1997 till den klagande föreföll att ha tagit upp de frågor hon ställde i sin skrivelse av den 12 juli 1995. Ombudsmannens sekretariat kontaktade då kommissio- nen för att göra förfrågningar om läget. Mot bakgrund av punkt 4 ansågs kommissionen ha agerat för att lösa klagomålen på ett tillfredsställande sätt. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Den 14 november 1997 sände kommissionen ombuds- mannen kopior av korrespondens om W:s fall, som GD XV sänt de irländska myndigheterna den 16 oktober 1997 och den 12 november 1997, tillsammans med ett svar från de irländska myndigheterna, daterat den 13 november 1997. Den 19 november 1997 skickade kommissionen ombuds- mannen en kopia av en skrivelse den sänt till W. den 18 november 1997, efter sin korrespondens med de irländ- ska myndigheterna. I denna skrivelse råddes W. kontakta de behöriga nationella myndigheterna för att meddela om hon skulle välja ett lämplighetstest eller en anpassnings- period. Skrivelsen upplyste henne om namn, adress, tele- fonnummer och faxnummer avseende den person hon skulle kontakta. I skrivelsen konstaterades också att gemenskapsinstitutio- nerna inte har någon befogenhet att upphäva ett admini- strativt beslut som fattats av nationella myndigheter, samt att artikel 8 i direktiv 89/48/EEG ger henne rätt att överklaga till en nationell domstol. UNDERLÅTENHET ATT BESVARA SKRIVELSER Beslut i klagomål 723/16. 7. 96/EJ/IRL/PD mot Europeiska kommissionen I juli 1996 klagade J. till ombudsmannen rörande kom- missionens underlåtenhet att besvara en skrivelse och en påminnelse från honom. I juli 1995 vände han sig till kommissionens representationskontor på Irland med en fråga rörande försäkring. Skrivelsen vidarebefordrades till kommissionen i Bryssel. Eftersom J. inte fick något svar från Bryssel sände han en påminnelse. Slutligen klagade han till ombudsmannen. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande bad kommissionen om ursäkt för att inte ha besvarat J:s skrivelse i tid. Den hävdade att underlåtenhe- ten berodde på ett fel i kommissionens interna postsys- tem, och att åtgärder hade vidtagits för att säkerställa en bättre uppföljning av inkommande post. Kommissionen bifogade dessutom en skrivelse av den 18 oktober 1996 som den tillställt J. och där den besvarade den fråga han tagit upp i sitt ursprungliga brev. Beslutet 1. I sitt yttrande hävdade kommissionen att den klagan- des skrivelse av den 12 juli 1995 inte handlagts på grund av att den berörda avdelningen överhopats med korrespondens. Den beklagade eventuella olägenheter som orsakats. Den klagande inkom inte med några kommentarer till kommissionens yttrande. Kommissionen hade erkänt och bett om ursäkt för det fel som förelegat, och hade vidtagit åtgärder för att rätta till C 380/96 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 saken och därmed lösa frågan på ett för den klagande tillfredsställande sätt. Ombudsmannen avslutade därför fallet. HANDLÄGGNING AV ETT KLAGOMÅL RÖRANDE HINDER FÖR SOCIALFÖRSÄKRINGSERSÄTTNINGAR Beslut i klagomål 785/2. 8. 96/PKP/IT mot Europeiska kommissionen Klagomålet Den 29 juli 1996 klagade P. till Europeiska ombudsman- nen över att kommissionen inte hade vidtagit några åtgärder med anledning av de italienska myndigheternas underlåtenhet att uppfylla kraven i förordningen om tillämpningen av systemen trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (1). för social P. anlände till Italien den 8 oktober 1994, efter att ha varit arbetslös i Finland sedan juni samma år. Hon registrerade sig vid arbetsförmedlingens kontor i Padua den 10 oktober 1994. Arbetsförmedlingens kontor krävde att hon skulle skaffa ett ’arbetskort’ från sin lokala myndighet, för att kunna erhålla arbetslöshetser- sättning. Eftersom P. inte var bosatt i Padua kunde detta dokument inte utställas till henne förrän i slutet av oktober 1994. Under denna period vägrade de italienska myndigheterna att betala någon arbetslöshetsersättning till henne. P. klagade över att de italienska myndigheternas krav att hon skulle uppfylla vissa administrativa krav för att få arbetslöshetsersättning stod i strid med artikel 69 i för- ordning (EEG) nr 1408/71. Efter att ha erhållit klagomålet hade kommissionen kon- taktat de italienska myndigheterna informellt. När det framstod att inga framsteg gjordes sände den en skrivelse till italienska ministeriet för arbetsmarknads- och socialfrågor, och uppmanade de behöriga myndig- heterna att tillämpa bestämmelserna i artikel 69 i förord- ning (EEG) nr 1408/71 i fallet. Senare kontaktade kom- missionen de italienska myndigheterna per telefon och försäkrades om att problemet skulle lösas omedelbart. Mot bakgrund av andra liknande fall hade kommissionen den uppfattningen att problemet skulle komma att lösas inom en nära framtid utan att det behövdes några ytterligare åtgärder. Därför ansåg man det inte vara nödvändigt att kontakta klaganden på nytt. Efter att ha kontaktats av ombudsmannen i denna fråga insåg kommissionen att otillräckliga framsteg hade gjorts, och kontaktade än en gång de italienska myndigheterna, som bekräftade att frågan skulle lösas. Klagandens kommentarer Kommissionens yttrande vidarebefordrades till P. Hon informerade senare ombudsmannen om att den arbetslös- hetsersättning hon krävde hade erlagts till henne den 26 ars 1997. Beslutet Eftersom P. hade mottagit den arbetslöshetsersättning hon krävde föreföll frågan ha lösts på ett för klaganden tillfredsställande sätt. Ombudsmannen avslutade därför fallet. P. klagade ursprungligen till EFTA:s övervakningsmyn- dighet, men till följd av Finlands anslutning till Euro- peiska unionen den 1 januari 1995 överfördes hennes klagomål till Europeiska kommissionen (GD V) den 28 mars 1995. Den 30 maj 1995 skrev hon till kommissio- nen om problemet. TILLGÅNG TILL DOKUMENT RÖRANDE ETT FÖRDRAGSBROTTSFÖRFARANDE Beslut i klagomål 790/5. 8. 96/GM/IT/DT mot Europeiska kommissionen Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Klagomålet M. klagade i juli 1996 till Europeiska ombudsmannen över att kommissionen hade underlåtit att göra dokument rörande ett fördragsbrottsförfarande enligt EG-fördragets artikel 169 mot Italien tillgängliga för honom. Fördrags- brottsförfarandet rörde tilldelandet av ett offentligt kon- trakt för uppförande av en bro över Messinasundet. (1) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 (EGT L 149, 5. 7. 1971, s. 2. M. hade ett yrkesmässigt intresse av utvecklandet av en landsvägsförbindelse över Messinasundet, för vilken han hade projekterat en specialbro. Han informerade kom- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/97 missionens dåvarande ordförande, Delors, om sina idee´r och bad om stöd för genomförande av planen. Kommis- sionen tackade M. för hans intresse och informerade honom om att den endast kunde medverka i projekt av detta slag om den italienska regeringen begärde att den skulle göra det. ursprungligen valts för byggandet inte hade godkänts, och att projektet därför inte skulle komma att genomfö- ras. Klaganden uttryckte sin tillfredsställelse över detta resultat, som föreföll eliminera problemet, och tackade ombudsmannen för hans engagemang och för de steg han vidtagit. IRI. Efter kontraktstilldelningen De italienska myndigheterna gav kontraktet åt ett företag vars huvudaktieägare var det italienska offentliga hol- dingbolaget inledde kommissionen fördragsbrottsförfaranden mot Italien. M. skrev till det italienska utrikesministeriet den 9 februari 1996 och begärde en kopia av den relevanta skriftväx- lingen med kommissionen. En kopia av skrivelsen tillställ- des kommissionen. Beslutet Eftersom klagandens kommentarer visade att frågan hade lösts på ett för honom tillfredsställande sätt föreföll det inte nödvändigt att genomföra ytterligare undersök- ningar. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Kommissionen svarade att det ankom på de italienska myndigheterna att lösa frågan. Det italienska utrikesmi- nisteriet svarade att diverse samråd med kommissionen hade visat att de begärda dokumenten inte kunde offent- liggöras. UNDERLÅTENHET ATT SVARA PÅ SKRIVELSER Beslut i klagomål 835/22. 8. 96/GL/F/VK mot Europeiska kommissionen Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: M. hade aldrig bett kommissionen direkt om dokumenten i fråga. Han hade endast sänt kommissionen en kopia av den begäran han tillställt det italienska utrikesministe- riet. Då det italienska utrikesministeriet rådfrågade kommis- sionen om denna begäran, svarade kommissionen att det hos kommissionen gällde sekretess, men klargjorde samti- digt att det stod de italienska myndigheterna fritt att bestämma sin egen politik i detta sammanhang. Om begäran hade sänts direkt till kommissionen hade kommissionen inte kunnat ge sitt medgivande till den, eftersom dokument rörande fördragsbrottsförfaranden faller inom ramen för de undantag som stadgas i kom- missionens beslut om offentlig tillgång till handlingar (1). Klagomålet L. , som arbetade vid den franska nationella statistikbyrån (INSEE), klagade i augusti 1996 till ombudsmannen om att kommissionen hade underlåtit att svara på hans skrivelser rörande standarder upprättade av Internatio- nella standardiseringsorganisationen (ISO). Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I kom- missionens yttrande konstaterades att L:s första skrivelse hade sänts till redaktionen för Europeiska unionens bulle- tin. Skrivelsen var utformad som ett meddelande som fäste uppmärksamhet vid vissa fakta utan att något svar begärdes. Den andra skrivelsen, som tillställts generalse- kretariatet, krävde däremot ett svar. Kommissionen beklagade att klagandens skrivelser hade förblivit obesva- rade till följd av interna samordningsproblem. En svars- skrivelse, som tog upp sakfrågan rörande ISO-standar- dena, hade sänts till klaganden. Klagandens kommentarer Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande konstate- rade M. att begäran om finansiering från det företag som (1) Kommissionens beslut 94/90/EKSG, EG, Euratom av den 8 februari 1994 om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar, EGT L 46, 18. 2. 1994, s. 58. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till klagan- den, med en uppmaning att inkomma med kommentarer om han så önskade. Som svar sände klaganden ombuds- mannen en kopia av sitt svar på kommissionens skrivelse. I detta svar uttryckte klaganden sin tillfredsställelse med vissa sakfrågor som behandlades i kommissionens skri- velse. Han uttryckte avvikande åsikt om andra sakfrå- gor. C 380/98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Beslutet Kommissionen bekräftade att den borde ha svarat tidi- gare på klagandens skrivelser och bad om ursäkt för sin underlåtenhet att göra det. Ingen ytterligare anmärkning var därför nödvändig från ombudsmannens sida. Av Europeiska kommissionens yttrande och klagandens kommentarer föreföll det som om kommissionen nu hade besvarat skrivelserna och klagandens frågor om ISO- standarder. tiden, informerade Europeiska ombudsmannen honom om att ombudsmannens undersökningar med anledning av flera andra klagomål hade fått honom att dra slutsat- sen att det skulle vara lämpligt med en mer allmän undersökning av kommissionens administrativa förfaran- den för handläggning av klagomål från medborgare, rörande medlemsstaters underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten. Den 15 april 1997 inledde ombudsmannen därför en undersökning på eget initiativ beträffande möjligheten att förbättra kommissio- nens administrativa förfaranden på detta område. Kommissionen föreföll därför ha löst frågan på ett för klaganden tillfredsställande sätt och ombudsmannen avslutade därför fallet. BEGÄRAN OM INFORMATION Beslut i klagomål 118/97/PD mot Europeiska kommissionen FRI RÖRLIGHET FÖR PERSONER: HANDLÄGGNING AV KLAGOMÅL TILL KOMMISSIONEN Klagomålet Beslut i klagomål 1100/16. 12. 96/FS/UK/KH mot Europeiska kommissionen Klagomålet S. klagade i december 1996 till ombudsmannen över att kommissionen inte på korrekt sätt handlagt ett klagomål han ingivit till kommissionen rörande Danmarks vägran att utställa ett uppehållstillstånd åt hans hustru, som är medborgare i ett tredje land. Undersökningen Under ombudsmannens undersökningar med anledning av klagomålet fortsatte klaganden sin direkta skriftväx- ling med kommissionen, vilken föreföll lösa frågorna på ett sätt som var tillfredsställande för klaganden. Efter att ha tagit emot kommissionens yttrande skrev klaganden till ombudsmannen och hävdade att han inte längre önskade driva sitt klagomål, och att han begränsade sig till att framföra kommentarer om hur han ansåg att kommissionens klagomålsförfaranden kunde förbättras i framtiden. Beslutet Kommissionen föreföll ha vidtagit åtgärder för att lösa frågan på ett för klaganden tillfredsställande sätt och ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen I februari 1997 klagade E. till Europeiska ombudsman- nen rörande kommissionens underlåtenhet att besvara en begäran om information. E. var reseledare för utländska turister i Österrike. Enligt honom innebär den österrikiska lagstiftningen att en utländsk reseledare, under sådana resor, inte får komma med några förklaringar eller någon bakgrundsinforma- tion, utan endast peka ut sevärdheter. E. undrade om detta stod i överensstämmelse med hans frihet att tillhan- dahålla tjänster i enlighet med artikel 59 i EG-fördraget. I en skrivelse av den 14 augusti 1996 vände han sig till kommissionen för att få frågan klarlagd. Eftersom han inte fick något svar klagade han till ombudsmannen. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande konstaterade kommissionen att den fråga som togs upp var besvärlig och komplicerad och hade varit föremål för diskussioner under flera år. Dessa diskussio- ner hade slutligen lett till att kommissionen den 13 maj 1997 hade antagit ett arbetsdokument. I avvaktan på att detta dokument skulle antas hade de ansvariga avdelning- arna inte besvarat E:s begäran, vilket kommissionen bad om ursäkt för. Dessutom konstaterade kommissionen att den nu sänt såväl arbetsdokumentet ifråga som annat relevant material till den klagande. Beträffande klagandens kommentarer om hur kommissio- nens administrativa förfaranden kunde förbättras i fram- Den klagande inkom inte med några kommentarer. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/99 Beslutet Av Europeiska kommissionens yttrande föreföll det som om kommissionen hade vidtagit åtgärder för att lösa frågan, och därmed tillfredsställt den klagande. Ombuds- mannen avslutade därför fallet. UNDERLÅTENHET ATT BESVARA ETT BREV Beslut i klagomål 375/97/PD mot Ekonomiska och sociala kommitte´n I maj 1997 klagade F till ombudsmannen över att Eko- nomiska och sociala kommitte´n inte besvarat hennes brev i juli 1996 rörande hennes problem med socialförsäk- ringsbetalningar i Grekland. Ombudsmannen kontaktade Ekonomiska och sociala kommitte´n som svarade att den inte kunde spåra F:s skrivelser. Den ansvarige tjänstemannen erbjöd sig att svara F, trots att den sak hon tog upp låg utanför Ekonomiska och sociala kommitte´ns behörighet. F upp- lystes således om Euro-Jus-nätverket, som kunde lämna henne råd rörande gemenskapslagstiftning med avseende på hennes problem med socialförsäkringen. Den klagande var tillfreds med det erhållna svaret och ombudsmannen lade därför ner fallet. 3. 4. 4 EUROPEISKA LÄKEMEDELSMYNDIGHETEN (EMEA) REGISTRERING AV VETERINÄRMEDICINSKA PREPARAT PÅ EMEA:s LISTA Beslut i klagomål 345/97/VK mot Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA) Ett företag med registrerat kontor i Tyskland som hand- lade med biologiska veterinärmediciner, klagade i april 1997 till Europeiska ombudsmannen. EMEA hade vägrat att behandla klagandens ansökan om registrering av veterinärmedicinska preparat med motiveringen att doku- menten i fråga inkommit efter att tidsfristen löpt ut. Företaget klagade på att det inte fått tillräcklig informa- tion om tidsfristen. I en skrivelse av den 20 maj 1997 informerade klaganden ombudsmannen om att ett möte med representanter för EMEA hade anordnats i London, och att missförstånden mellan parterna kunde klaras upp. Klaganden uttryckte sin uppskattning över ombudsmannens ingripande och tackade honom för hans arbete. information klaganden Av den tillställt Europeiska ombudsmannen föreföll det som om EMEA hade vidtagit åtgärder för att lösa frågan på ett för klaganden tillfreds- ställande sätt. Ombudsmannen avslutade därför fallet. 3. 5 VÄNSKAPLIGA FÖRLIKNINGAR SOM ÅSTADKOMMITS AV EUROPEISKA OMBUDSMANNEN 3. 5. 1 EUROPEISKA KOMMISSIONEN REKRYTERING: OFFENTLIGGÖRANDE AV GODKÄNDA SÖKANDES NAMN OCH RESULTAT I ETT UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 16/17. 1. 95/GS/IT mot Europeiska kommissionen Klagomålet S. deltog i ett uttagningsprov (KOM/A/770), som anord- nades av kommissionen för rekrytering av biträdande handläggare i lönegrad A 8. Genom en skrivelse av den 16 december 1994 informerade kommissionen honom om att han inte hade godkänts. I skrivelsen uppgavs även de poäng han erhållit vid de skriftliga proven och de därpå följande muntliga proven, samt den lägsta poäng- summa som krävdes för att bli godkänd. Den 22 december 1994 skrev S. till kommissionen och uppgav att det förelåg en betydande skillnad mellan de poäng han fått i de muntliga proven jämfört med de skriftliga proven. Han begärde att kommissionen skulle sända honom följande: 1) En förteckning över de godkända sökandena och de poäng dessa fått i de olika proven. 2) En förteckning över de ledamöter av uttagningskom- mitte´n som hållit de muntliga proven och hur var och en av dem poängsatt samtliga sökande som gran- skats. I en skrivelse av den 23 januari 1995 vägrade kommissio- nen att tillhandahålla den begärda informationen. I sitt klagomål till ombudsmannen i januari 1995 häv- dade S. att kommissionen, eftersom uttagningsproven hade finansierats med allmänna medel, för rekrytering av tjänstemän som skulle avlönas med allmänna medel, borde ha försett honom med en förteckning över de godkända sökandena och över de poäng var och en av dessa erhållit. Han begärde dessutom att ombudsmannen skulle kontrollera riktigheten i förfarandena vid uttag- ningsprovet och då i synnerhet 1) om de sökande vid de muntliga proven hade gran- skats av olika uttagningskommitte´er och om detta i så fall hade medfört betydande skillnader i utvärde- ringen, C 380/100 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 2) om de poäng han fått i de muntliga proven var korrekta mot bakgrund av hans poäng i de skriftliga proven. Ytterligare undersökningar Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: 1. 1 800 sökande bereddes tillträde till de skriftliga proven. Av dessa fick 600 gå vidare till de muntliga proven. I enlighet med villkoren i meddelandet om uttagningsprovet hade antalet godkända sökande begränsats till de 300 bästa. S. hade informerats om att han för de skriftliga och muntliga proven fått 78,75 poäng av 120 möjliga och att han, för att hamna bland de 300 bästa, hade behövt totalt 88,58 poäng. 2. S:s begäran om en förteckning över godkända sökande och över de poäng var och en av dem hade fått hade förvägrats med motiveringen att uttagnings- kommitte´ns arbete är konfidentiellt, och rör bedöm- ningar av personlig och jämförande art som inte kan meddelas den berörda sökanden annat än i form av en totalpoäng. 3. Det var inte möjligt att uppfylla begäran att få reda på de resultat de godkända sökandena fått, förutom att de alla hade fått en totalpoäng på minst 88,58 poäng. 4. S. hade kunnat föra fallet till första instansrätten, men hade inte gjort så. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande uppre- pade S. att skillnaden mellan poängen i det skriftliga och de muntliga proven ställde deras riktighet i tvivel. Han upprepade sin ursprungliga begäran till ombudsmannen att kontrollera riktigheten i förfarandena vid uttagnings- provet. Han hävdade också att det inte är acceptabelt, att resulta- ten från uttagningsprov som finansieras med allmänna medel i syfte att rekrytera tjänstemän som skall avlönas med allmänna medel, skall förbli hemliga. Efter noggrant övervägande av kommissionens yttrande och klagandens kommentarer framstod det som om alla påpekanden i klagomålet inte hade besvarats. Ombuds- mannen bad därför kommissionen upplysa honom om anledningarna till varför listan över namnen på de god- kända sökandena i ett uttagningsprov inte kan offentlig- göras. I kommissionens svar gjordes följande påpekan- den: 1. Att finnas med på en reservlista ger inte en sökande automatiskt rätt till anställning vid kommissionen. De flesta godkända sökande arbetar redan i befattningar utanför kommissionen, och det skulle därför kunna få negativa effekter för deras karriärmöjligheter om information offentliggjordes. Kommissionen sådan har därför som praxis att inte offentliggöra reservlis- tor över godkända sökande vid allmänna uttagnings- prov. 2. Enligt tjänsteföreskrifterna är uttagningskommitte´er- nas arbete konfidentiellt. Det är därför inte kommis- sionens praxis att publicera namnen på ledamöterna i uttagningskommitte´erna, och inte heller kommitte´er- nas rapporter. Ombudsmannens försök att uppnå vänskaplig förlikning I överensstämmelse med artikel 3. 5 i ombudsmannens stadga (1), sände ombudsmannen en skrivelse till kommis- sionen och gjorde sammanfattningsvis följande påpekan- den: 1. Unionens offentliga åtaganden vad gäller öppenhet (2) skapar en huvudregel om tillgång till information, med undantag för de fall där det föreligger viktiga intressen som uppväger offentlighetsprincipen. 2. I sitt yttrande till ombudsmannens ytterligare under- sökningar förklarade kommissionen sin förvägran att avslöja de godkända sökandenas namn med att det kunde vara skadligt för deras karriärer om så gjor- des. 3. Det förefaller som att kommissionens praxis kan ha antagits innan unionen förband sig till den öppenhet till vilken hänvisas ovan, och som om rådets och (1) ”Ombudsmannen skall så långt det är möjligt försöka att tillsammans med institutionen eller organet i fråga nå en lösning som rättar till felet eller gottgör försummelsen och som tillfredsställer den klagande. ” (2) Exempelvis förklaring nr 17, bifogad till slutakten till fördra- get om Europeiska unionen; den interinstitutionella deklara- tionen av den 25 oktober 1993 om demokrati, öppenhet och subsidiaritet (EGT C 329, 6. 12. 1993, s. 133. ) 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/101 Europaparlamentets praxis skiljer sig från den som tillämpas av kommissionen. Det förefaller därför vara lämpligt att se över kommissionens praxis, för att överväga om de skador som utan tvekan uppkommer genom avsaknad av öppenhet uppväger de eventuella fördelarna med att skydda de godkända sökandenas karriärmöjligheter. Som svar godtog kommissionen att klaganden skulle få tillgång till listan över godkända sökande i uttagnings- prov KOM/A/770. Dessutom konstaterade kommissionen att den i framtida meddelanden om uttagningsprov skulle ange att den ämnade publicera listan över godkända sökande. Klaganden informerades om kommissionens förslag till vänskaplig förlikning. I sitt svar angav den klagande två villkor för godtagande. För det första skulle kommissio- nen informera honom om de poäng de enskilda god- kända sökandena fått i uttagningsprov KOM/A/770. För det andra skulle kommissionen betala honom en summa på 500 000 italienska lire för att täcka kostnaderna för drivandet av klagomålet. Vad den första punkten beträffar bad Europeiska ombudsmannen att kommissionen skulle klarlägga sin ståndpunkt. I sitt svar stödde sig kommissionen på veder- tagen rättspraxis, som med avseende på uttagningskom- mitte´ns rätt att utvärdera de sökandes meriter innebar att meddelande om vilka poäng en sökande har fått uppfyller kraven på att en uttagningskommitte´ skall motivera sitt beslut. Vad kravet på kostnadsersättningar beträffar informerade Europeiska ombudsmannen klaganden om att han inte hade några befogenheter att bevilja kostnadsersättningar, och att han om han önskade driva frågan vidare måste vända sig direkt till kommissionen. Beslutet 1. Förvägran att offentliggöra namnen på uttag- ningskommitte´ns ledamöter och deras röstande 1. 1 Artikel 6 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna stadgar att uttagningskommitte´ns arbete skall vara konfi- dentiellt. Denna sekretess infördes i syfte att garan- tera uttagningskommitte´ers självständighet och ob- jektiviteten i dess åtgärder, genom att skydda dem mot all påverkan och alla påtryckningar. (1) 1. 2 Kommissionen föreföll därför att ha rätt att till- bakavisa klagandens begäran om en förteckning över de ledamöter i uttagningskommitte´n som genomfört de muntliga proven, och om vilka röster var och en av dessa givit de enskilda sökandena. 1. 3 Det föreföll därför inte föreligga några administra- tiva missförhållanden från kommissionens sida med avseende på denna aspekt av klagomålet. 2. Publicering av namnen på godkända sökande 2. 1 Som svar på ombudsmannens förslag att se över praxis i syfte att nå en vänskaplig förlikning gick kommissionen med på att ge klaganden tillgång till listan över namn på de godkända sökandena i uttagningsprov KOM/A/770, samt att vid framtida uttagningsprov offentliggöra sådana listor. 2. 2 Kommissionen föreföll därför att ha kommit fram till att de skador som uppkom med avseende på förlorad öppenhet, genom att inte offentliggöra namnen på de godkända sökandena, vägde tyngre än de eventuella fördelarna av att skydda god- kända sökandes framtida karriärmöjligheter. 2. 3 Genom att gå med på att publicera namnen på godkända sökande vid uttagningsprov har kommis- sionen tagit ett viktigt steg mot ökad öppenhet, och förefaller att ha löst denna aspekt av klagomå- let till klagandens tillfredsställelse. 3. Publicering av de godkända sökandenas poäng 3. 1 Det föreföll som att kommissionen avsåg att hålla fast vid sin hittillsvarande praxis att informera de sökande om de poäng de fått och om den lägsta poängsumma som krävdes för godkännande. 3. 2 Kommissionen motiverade detta ställningstagande genom hänvisning till vedertagen rättspraxis med innebörden att, mot bakgrund av en uttagnings- kommitte´s befogenheter att utvärdera de sökandes meriter, det faktum att en sökande meddelas de poäng han själv erhållit uppfyller kraven på att en uttagningskommitte´ skall motivera sitt beslut. (1) Se exempelvis dom av den 4 juli 1996 i mål C-254/95, Europaparlamentet mot Angelo Innamorati, REG 1996, s. I-3423. 3. 3 Kommissionen hade därför inte redogjort för anledningarna till varför den anser att huvudregeln om offentlighet inte omfattar de poäng som erhål- lits av godkända sökande. C 380/102 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 3. 4 Det föreföll lämpligt att undersöka frågan om publicering av poängen tillsammans med andra frågor om öppenhet, i en framtida undersökning på Europeiska ombudsmannens eget initiativ rörande rekrytering till gemenskapens institutioner och organ. Under dessa omständigheter syntes det inte föreligga några skäl till att genomföra ytterli- gare undersökningar med avseende på denna aspekt av fallet. 4. Med beaktande av bedömningsprocessens natur före- faller skillnaden mellan de poäng klaganden fick i de skriftliga och de muntliga proven inte ge ombudsman- nen någon anledning att ifrågasätta korrektheten i förfarandena vid uttagningsprov KOM/A/770. 5. Europeiska ombudsmannen har ingen befogenhet att bevilja kostnadsersättning till en klagande. 4. Regelenligheten hos förfarandet vid uttagnings- prov KOM/A/770 4. 1 Av kommissionens yttrande föreföll det som om 1 800 kandidater tillåtits delta i de skriftliga pro- ven. Av dessa fick 600 senare delta i de muntliga proven. Det föreföll dessutom som att uttagnings- kommitte´n vid det muntliga provet poängsatte de sökande i relation till varandra. Detta överensstäm- mer med EG-domstolens rättspraxis. (1) 4. 2 Mot bakgrund av bedömningsprocessens natur föreföll skillnaden mellan de poäng klaganden erhöll i de skriftliga respektive de muntliga proven inte utgöra något skäl för ombudsmannen att ifrågasätta regelmässigheten hos förfarandena vid uttagningsprovet. 5. Klagandens krav på kostnadsersättningar Europeiska ombudsmannen har ingen befogenhet att bevilja kostnadsersättning till en klagande. Slutsatser 1. Kommissionen hade rätt att vägra att godta klagan- dens begäran om en förteckning över de ledamöter i uttagningskommitte´n som hållit de muntliga proven och över de poäng var och en av dem tilldelat de sökande. 2. Genom att gå med på att offentliggöra namnen på godkända sökande vid uttagningsprov har kommissio- nen tagit ett viktigt steg på vägen mot förbättrad öppenhet, och förefaller ha löst denna aspekt av klagomålet till klagandens tillfredsställelse. 3. Frågan om offentliggörande av godkända sökandes poäng kommer att undersökas ytterligare, tillsam- mans med andra frågor om öppenhet, i en kommande undersökning på Europeiska ombudsmannens eget initiativ om rekrytering till gemenskapens institutioner och organ. (1) Ibid. Mot bakgrund av ovanstående slutsatser beslutade ombudsmannen avsluta fallet. FÖRSENAD BETALNING AV ARVODE OCH ERSÄTTNING FÖR RESEKOSTNADER Beslut i klagomål 748/22. 7. 96/LB/NL/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juli 1996 klagade B. till ombudsmannen beträffande ett tjänstekontrakt mellan honom och kommissionen. När kontraktet hade löpt ut uppkom en tvist rörande betal- ning och ersättning av resekostnader. Bakgrunden till klagomålet var att B. hade börjat arbeta för kommissionen i maj 1994. Det var ostridigt att kommissionen hade sänt B. ett skriftligt kontrakt för underskrift först den 10 juni 1994. B. undertecknade kontraktet och återsände det till kommissionen. Kommis- sionens ansvarige tjänsteman skrev inte under kontraktet förrän den 28 juni 1994. I kontraktet fastställdes det att det skulle träda i kraft för en period på tre månader från dagen för dess undertecknande, och att det kunde sägas upp av endera parten med en månads varsel. I ett telefax daterat den 30 juni 1994 sade kommissionen upp kontraktet med verkan från den 6 juli 1994. Det underskrivna kontraktet sändes inte till B. förrän den 18 juli 1994. Den 7 oktober 1994 sände B. sin faktura till kommissio- nen. Enligt fakturan uppgick hans ersättning, inklusive resekostnader, till 19 059,22 ecu, minus ett förskott på 7 128 ecu, varvid det totala utestående beloppet uppgick till 11 931,22 ecu. Denna faktura utgick från att B. hade arbetat 44 arbetsdagar för 373,58 ecu per dag. B. korri- gerade senare detta till 43 arbetsdagar, under perioden 6 maj – 6 juli 1994, vilket betydde att det totala utestående beloppet uppgick till 11 557,64 ecu. I kontraktet fastställdes att ”gemenskapen, med beak- tande av kontraktspartens utförande av de uppgifter som specificeras i detta kontrakt, till denne skall erlägga ett 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/103 fast belopp på 23 760 ecu”. Detta belopp hade beräknats på grundval av 63,6 arbetsdagar till 373,58 ecu per arbetsdag, det vill säga 23 760 ecu. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll den klagande sina klagomål. Av den korrespondens som bifogades klagomålet föreföll det som att kommissionen hade ändrat uppfattning om B:s faktura, men slutligen hävdade att den endast kunde gå med på att betala för de arbetsdagar som utförts efter den 3 juni 1994, med motiveringen att kommissionens styrekonom hade gått med på att godta datumet för godkännande av förslaget till åtagande, det vill säga den 3 juni 1994, som startdatum för arbetet. Denna kommis- sionens synpunkt skulle innebära betalning för 35 arbets- dagar. B. var inte nöjd med kommissionens ståndpunkt och ansåg att kontraktet gav honom rätt till ett fast belopp uppgående till 23 760 ecu, oberoende av hur många arbetsdagar som hade utförts. Vad resekostnaderna beträffar föreföll det som att det specifika kontraktet inte stadgade om detta. I de all- männa villkor som bifogades kontraktet, och som utarbe- tats av kommissionen, konstaterades emellertid att ”er- sättning för rese- och levnadskostnader skall, där så är lämpligt, utgå mot företeende av bestyrkande dokument, innefattande kvitton och använda biljetter”. Av den kor- respondens som bifogades klagomålet föreföll det som om kommissionen till en början hade ansett att resekost- nader inte omfattades av kontraktet. Senare hade kom- missionen gått med på att betala för resekostnader som uppkommit efter den 3 juni 1994, med samma motive- ring som för betalningen av arvodet. I sitt klagomål hävdade B. att kommissionens inställning att endast ersätta honom för arbete och resekostnader efter den 3 juni 1994 var ogrundad. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande uppgav kommissionen att kontraktet inte skrevs under förrän den 28 juni 1994, till följd av administrativa förseningar hos kommissionen. I fråga om betalningen av arvodet vidhöll kommissionen att den inte kunde betala någon ersättning för arbetsda- gar som utförts innan förslaget till åtagande godkändes den 3 juni 1994. Ombudsmannens försök att uppnå vänskaplig förlikning Efter att ha övervägt B:s klagomål, kommissionens ytt- rande och den klagandens kommentarer vände sig ombudsmannen till kommissionen i enlighet med artikel 3. 5 i ombudsmannens stadga. I sin skrivelse till kommis- sionen påpekade han sammanfattningsvis följande: — Vad ersättningen beträffade hade kommissionen inte anfört något annat skäl till att inte betala för samtliga de ursprungligen fakturerade 43 dagarna, än argu- mentet rörande dess egna interna ekonomiska kon- trollorgans godkännande av ifrågavarande förslag till åtagande. Ombudsmannen noterade i synnerhet att kommissionen inte bestred att B. faktiskt utfört 43 arbetsdagar. — Vad resekostnaderna beträffade hade kommissionen växlat mellan olika ståndpunkter, och hade slutligen inte i detalj redogjort för de skäl som lett till dess åsikt att resekostnader inte omfattades av kontrak- tet. Mot denna bakgrund fann ombudsmannen, att undersök- ningen av detta ärende inte hade övertygat honom om att kommissionens agerande motsvarade de höga krav med- borgarna har rätt att ställa på gemenskapens institutio- ner. Han föreslog därför att kommissionen skulle ompröva sin ståndpunkt, i syfte att uppnå en vänskaplig förlikning. I sitt svar upplyste kommissionen ombudsmannen om att den hade föreslagit B. att den skulle erlägga det utestå- ende beloppet på hans ursprungliga faktura, vilket B. hade godtagit. Beslutet Efter ombudsmannens initiativ föreföll det som om kom- missionen och den klagande uppnått en vänskaplig förlik- ning beträffande klagomålet. Ombudsmannen avslutade därför fallet. SENA BETALNINGAR FÖR ÖVERSÄTTNINGSTJÄNSTER Beslut i klagomål 1038/25. 11. 96/WS/UK/JMA mot Europeiska kommissionen Klagomålet I fråga om resekostnader hävdade kommissionen att den av juridiska skäl inte kunde godta kraven. I november 1996 ingav S. ett klagomål till Europeiska ombudsmannen rörande kommissionens dröjsmål med att C 380/104 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 betala en faktura för översättningstjänster. S. hade åtagit sig att översätta dokumentet ”Guide de l’artisanat et de la petite entreprise dans l’Union Europe´enne” till engel- ska. När arbetet var slutfört i slutet av juni 1996 skickade S. en faktura till kommissionen. staterna att erkänna fordringsägares rätt till ränta på fordringar på det nationella planet. (1) Dessutom hade kommissionen i ett meddelande av den 10 juni 1997, om försenade betalningar och ränta på fordringar, (1) fastsla- git fordringsägarnas rätt att erhålla ränta vid försenade betalningar. I enlighet med den klagandes kontrakt skulle betalningen ha gjorts inom 60 dagar efter mottagandet av fakturan. Eftersom S. inte fått någon betalning inom denna tidsfrist skickade han två påminnelser till kommissionen, i augusti respektive oktober 1996. Kommissionen betalade först i november 1996, fyra och en halv månad efter det att den klagande hade utställt fakturan. S. bad ombudsmannen säkerställa att kommissionen gjorde någonting åt osäkerheten i samband med kon- traktstagarnas rättigheter och institutionens förpliktelser när det gällde sena betalningar, samt att om möjligt sörja för betalning av ersättning för de ekonomiska förluster som åsamkats honom. Undersökningen Kommissionens yttrande Kommissionen meddelade att den långa förseningen beträffande betalningen berodde på att de ansvariga avdelningarna måste genomföra en detaljerad kontroll av kvaliteten på översättningen av ett långt dokument (över 200 sidor), under semestersäsongen och under en pågå- ende administrativ omorganisation. Kommissionen konstaterade att översättningen höll hög kvalitet och bad om ursäkt för den långa förseningen med betalningen. I fråga om vederlag konstaterade kom- missionen att ramkontraktet inte innehöll några bestäm- melser om ersättning i händelse av försenad betalning, och att den därför inte kunde betala någon ersättning. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande insiste- rade S. på att kommissionen skulle införa ett allmänt system för fall av försenade betalningar. Han ansåg att man, i samband med att ramkontraktet reviderades, skulle införa bestämmelser om betalning av dröjsmåls- ränta om betalningsfristen på 60 dagar för en faktura överskreds. Kommissionens vägran att ersätta S. framstod därför som inkonsekvent, och ombudsmannen föreslog att kommis- sionen skulle tillämpa den policy den fastslagit i sitt eget meddelande av den 10 juni 1997 på detta fall, och således betala den klagande ränta. I sitt svar konstaterade kommissionen att den redan vidtagit åtgärder för att säkerställa räntebetalning vid försenade betalningar; och att den var beredd att erbjuda S. en betalning utan juridisk förpliktelse. Den bad också om ursäkt för de olägenheter den försenade betalningen givit upphov till. Ombudsmannen bad den klagande att överväga den lösning kommissionen föreslagit. I sitt svar godtog den klagande kommissionens erbjudande och dess ursäkter. S. uttryckte också sin tillfredsställelse över Europeiska ombudsmannens ansträngningar för att uppnå en vän- skaplig förlikning. Beslutet Efter ombudsmannens ingripande hade institutionen och den klagande uppnått en vänskaplig förlikning beträf- fande klagomålet. Ombudsmannen avslutade därför fal- let. 3. 6 FALL SOM AVSLUTATS MED EN KRITISK ANMÄRKNING FRÅN OMBUDSMANNEN 3. 6. 1 EUROPEISKA KOMMISSIONEN UNDERLÅTENHET ATT GENOMFÖRA TILLRÄCKLIGA KONTROLLER FÖRE UTNÄMNANDE AV EN BRE-KONTAKTPERSON Beslut i klagomål 171/09. 10. 95/HGF/UK mot Europeiska kommissionen Klagomålet Klagomålet ingavs till Europeiska ombudsmannen i okto- ber 1995 av Tony Cunningham, ledamot av Europaparla- mentet, på uppdrag av en person i dennes valkrets, F. Sammanfattningsvis var de relevanta fakta som hävdades av F. följande: Ombudsmannen sände en skrivelse till kommissionen i syfte att uppnå en vänskaplig förlikning i enlighet med artikel 3. 5 i stadgan. Ombudsmannen hänvisade till det faktum att kommissionen hade rekommenderat medlems- (1) Kommissionens rekommendation 95/198/EG av den 12 maj 1995 om betalningsfrister vid handelstransaktioner (EGT L 127, 10. 6. 1995, s. 19. (1) SEK (97)1205. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/105 F. utvecklade ett system för markstabilisering. 1993 pre- senterades han för A. , som drev ett företag med namnet Cumbria International Trade Centre (CITC). A. visade F. ett skriftligt avtal mellan honom och Europeiska kommis- sionen. F. utgick från att detta avtal innebar att A. var en kontrakterad representant för kommissionen. A erbjöd sig att lämna in en finansieringsansökan inom ramen för European Community Investment Partnership (ECIP) för F:s företags räkning. Ansökan skulle avse markstabiliseringssystem innefattande forskning och part- nerskapsarbete i Pakistan, Indien och Afghanistan. Senare berättade A. för F. att ansökan hade varit framgångsrik och att han erhållit ECIP-finansiering för den, som han skulle utbetala till F. Eftersom F. inte fick några pengar antog han att A. hade erhållit och sedan för egen räkning använt ECIP-finansieringen för hans projekt avseende ett markstabiliseringssystem. Han kontaktade kommissionen telefonledes och fick av en tjänsteman vid ECIP-kontoret besked om att finansie- ring av ett liknande projekt i Malaysia hade tilldelats, och att frågor i ärendet skulle ställas till A. F. fick senare av A. veta att denne hade en samarbets- partner vid ECIP-kontoret, som hjälpte honom att få ECIP-finansiering för att sedan kunna använda den för eget bruk. F. hävdade att ECIP-myndigheterna skulle ha kontrollerat A. innan de utsåg honom till representant och att de underlåtit att göra så på korrekt sätt. Av det dokument som bifogades klagomålet föreföll det som om det skriftliga avtalet mellan A. och kommissio- nen utgjorde ett avtal som för CITC:s räkning utsåg A. till kontaktperson för BRE (Kontoret för företagssamar- bete). Undersökningen ning av ECIP-medel i anknytning till F. och dennes företag. Kommissionen fick aldrig någon begäran om finansiering inom ECIP-programmet för F. eller för de företag han var involverad i. Kommissionen fick år 1992 en ECIP- ansökan rörande A. Ansökan avsåg identifiering av inves- teringsprojekt och investeringsparter i Argentina och Chile och godkändes för finansiering. F. hade missuppfattat sina telefonsamtal med en tjänste- man vid kommissionen. Han hade inte informerats om att finansiering av hans projekt skulle ha tilldelats, och inte heller om att han var tvungen att agera med eller via A. Kommissionen tillbakavisade helt påståendet att A. har en ”samarbetspartner vid ECIP-kontoret”. UCLAF har genomfört ytterligare en dubbelkontroll, som bekräftade kommissionens tillbakavisande av utsagorna med avse- ende på ECIP:s utbetalningsmekanismer. A:s ansökan om att bli BRE-kontaktperson godtogs med beaktande av hans registrering som legitimt företag ”. och den faktainformation han tillhandahöll med avseende på sina möjligheter att verka för BRE-samarbetsmöjlighe- ter hos företag inom sitt område. ” Cumbria International Trade Centres geografiska position i norra England, ett område med dålig täckning vad gäller BRE-kontaktperso- ner, utgjorde ytterligare ett argument till förmån för hans ansökan. Om A. förklarade för F. att han kunde ordna kommis- sionsfinansiering via BRE gav han en vilseledande bild av sig själv och BRE, eftersom det sistnämnda uteslutande är ett program för partneridentifiering, som inte beviljar någon som helst finansiering. Kommissionens yttrande redogjorde också för innehållet i BRE-avtalet mellan kommissionen och BRE-kontaktper- sonerna. Kommissionens yttrande vidarebefordrades till Cunning- ham och till F:s juridiska ombud. F. sände sina kommen- tarer till yttrandet via sitt juridiska ombud. I kommenta- rerna vidhöll han i allt väsentligt sitt ursprungliga klago- mål. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Beslutet Kommissionen hade känt till F:s påståenden sedan mars 1994 och hade vidtagit åtgärder för att undersöka dem. Kommissionens bedrägeribekämpningsenhet (UCLAF) hade genomfört en ingående undersökning och hade funnit att kommissionens medel i det specifika fall F. tog upp inte på ett otillbörligt sätt begärts, godkänts eller utbetalats. Även revisionsrätten hade genomfört under- sökning och meddelat kommissionen att den inte hade funnit några utbetalningar eller någon bedräglig använd- 1. Inledande kommentarer om Europeiska ombuds- mannens roll 1. 1 Fördraget ger Europeiska ombudsmannen befogen- het att undersöka eventuella administrativa miss- förhållanden i samband med gemenskapsinstitutio- ners och gemenskapsorgans verksamhet. Ombuds- mannens undersökningar med anledning av detta C 380/106 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 klagomål var inriktade på att frågan huruvida det förekom missförhållanden i Europeiska kommissio- nens verksamhet. mest sannolika förklaringen till skillnaderna mellan redogörelserna från parterna. Det finns inga belägg för någon avsikt att vilseleda eller för vårdslöst tillhandahållande av oriktig information. 1. 2 Vid handläggning av frågor om missförhållanden som rör skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen beaktar ombudsmannen verksamheten vid såväl revisionsrätten som vid kommissionens bedrägeribekämpningsenhet UCLAF. 1. 3 Ombudsmannen upprepade därför inte de under- sökningar som revisionsrätten och UCLAF utförde i denna fråga. Inte heller var ombudsmannens undersökningar inriktade på att fastställa riktighe- ten i de påståenden om bedrägerier som gjordes i detta fall. 2. Utbetalningsförfaranden för ECIP-finansiering 2. 1 I klagomålet väcktes frågan om huruvida admini- strativa missförhållanden förekommit prima facie, i det att ECIP-finansiering avsedd för en ansökan ingiven för F:s företag hade utbetalats genom ett förfarande som gjorde det möjligt att förskingra medel. 2. 2 Av kommissionens yttrande framgick det att kom- missionen själv, UCLAF och revisionsrätten hade försäkrat sig om att ingen sådan ansökan någonsin gjorts. 2. 3 Mer allmänt föreföll det av kommissionens ytt- rande som att den hade tagit påståendet om bedrä- gerier i samband med ECIP-finansiering och utbe- talningsförfarandena på allvar, och att den samar- betat till fullo vid UCLAF:s och revisionsrättens undersökningar. 2. 4 Ombudsmannen fann därför inga belägg för admi- i fråga om denna nistrativa missförhållanden aspekt av klagomålet. 3. Information som lämnats F. per telefon från kom- missionens ECIP-kontor 3. 1 Såväl i sitt ursprungliga klagomål som i kommen- tarerna till kommissionens yttrande hävdade F. att han fick besked per telefon från en tjänsteman vid kommissionen om att frågor om ECIP-finansiering skulle ställas till A. I det ursprungliga klagomålet konstaterades dessutom att kommissionens tjänste- man sagt att pengar för markstabiliseringsprojektet hade utbetalats. 3. 2 Beläggen för vad som sagts vid telefonsamtalen är begränsade. Ett missförstånd synes dock vara den 3. 3 Ombudsmannen fann därför inga belägg för miss- förhållanden i fråga om denna aspekt av klagomå- let. 4. Underlät kommissionen att kontrollera BRE-kon- taktpersonens ärliga uppsåt tillräckligt? 4. 1 Det står klart att en BRE-kontaktperson inte har någon behörighet, i kraft av BRE-avtalet, att fram- ställa sig såsom representant för kommissionen beträffande ansökningar om ECIP- eller annan gemenskapsfinansiering. 4. 2 Avtalet mellan BRE-kontaktpersonerna och Euro- peiska kommissionen konstaterar att: ”BRE är ett instrument som upprättats och drivs av kommissionen. instrumentets utövande på lokal nivå litar till ett nätverk av kontaktperso- ner. ” En ”kontaktperson” definieras i avtalet såsom ”en person eller ett organ som godkänts av kom- missionen för att agera lokalt – utan något exklu- sivt berättigande – som representant för nätver- ket”. 4. 3 BRE-kontaktpersoner förefaller därför vara perso- ner som godkänts av kommissionen för att på lokal nivå representera det BRE-nätverk som kom- missionen driver. Enligt god förvaltningssed borde kommissionen därför försäkra sig om att en före- slagen kontaktperson är lämplig att representera den i BRE-nätverkets syften. 4. 4 Kommissionens yttrande om klagomålet syntes utvisa att den enda oberoende undersökning som gjordes innan A. utsågs till BRE-kontaktperson för CITC, var en kontroll av att CITC var ett registre- rat företag. Normal administrativ praxis vid mel- lanhavanden med ett tidigare okänt företag borde innefatta ytterligare kontroller, exempelvis genom uppföljning av referenser. Detta är ännu viktigare i fall där ett avtal mellan kommissionen och ett företag eller en individ innefattar att den sist- nämnde skall agera i en representerande roll, om än i begränsad utsträckning. 4. 5 Det faktum att norra England utgjorde ett område som var dåligt täckt med BRE-kontaktpersoner kunde inte ursäkta att kommissionen underlät att undersöka det ärliga uppsåtet hos en person som 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/107 utsetts att representera den inom ramen för BRE- nätverket. 4. 6 Det föreföll därför som om kommissionen underlå- tit att göra tillräckliga efterforskningar innan A. utsågs till BRE-representant. fråga om räckvidd och den begränsade finansieringen av dem. I klagomålet hävdades att åtgärderna inte omfattade de områden där de flesta portugisiska tulltjänstemännen arbetade, det vill säga Porto och Lissabon, som utgör en del av gemenskapens yttre gränser. Dessutom var det enligt gällande portugisisk lagstiftning inte möjligt att följa de särskilda krav som dessa initiativ uppställde. Slutsatser Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat ansåg ombudsmannen att det var nödvändigt att framföra föl- jande kritiska anmärkningar: BRE-kontaktpersoner förefaller att vara personer som utsetts av kommissionen för att på lokal nivå represen- tera det BRE-nätverk som kommissionen driver. Enligt god förvaltningssed bör kommissionen därför förvissa sig om att en föreslagen kontaktperson är lämplig att repre- sentera den inom ramen för BRE-nätverket. Europeiska kommissionen underlät att genomföra till- räckliga efterforskningar, exempelvis genom att kräva referenser, innan A. utsågs till BRE-kontaktperson för Cumbria International Trade Centres räkning, för att på lokal nivå representera det BRE-nätverk kommissionen driver. F. sände Europaparlamentet en framställning i samma fråga år 1991 (framställning nummer 688/91). Efter att ha beaktat omfattningen av det bistånd Europeiska kom- missionen tänkt sig för sektorn hade utskottet för fram- ställningar bestämt sig för att avsluta behandlingen av fallet. I sitt klagomål till ombudsmannen 1995 hävdade F. att gemenskapen, genom att inte handla på erforderligt sätt, hade ådragit sig utomobligatoriskt skadeståndsansvar. F. klagade också över att han den 19 juli 1995 sänt kommissionär Pinheiro en rapport som inte hade besva- rats. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden med avseende på specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att söka en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Undersökningen Kommissionens yttrande ÅTGÄRDER VIDTAGNA AV KOMMISSIONEN FÖR ATT BITRÄDA PORTUGISISKA TULLTJÄNSTEMÄN EFTER DEN INRE MARKNADENS IKRAFTTRÄDANDE Beslut i klagomål 262/27. 11. 95/APF/PO/EF-po mot Europeiska kommissionen Klagomålet F. klagade i november 1995 till ombudsmannen över påstått ineffektiva åtgärder från kommissionens sida för att skydda portugisiska tulltjänstemäns intressen. Enligt klaganden fick den inre marknadens ikraftträdande den 31 december 1992 särskilt negativa effekter för portugisiska tulltjänstemän. Detta berodde på specifika faktorer inom denna sektor i Portugal, eftersom den, trots sin privata natur, i stor utsträckning hade reglerats av regeringen. Enligt klagandens uppfattning var de åtgärder gemenska- pen vidtagit för att lösa problemet otillräckliga, både i Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande. Den bekräftade att situa- tionen för tulltjänstemän, efter att den inre marknaden trätt i kraft, var allvarlig. Även om det huvudsakligen var medlemsstaterna som ansvarade för omstruktureringen av denna sektor, hade problemets betydelse lett till att kommissionen beslutat stödja nationella ansträngningar genom kompletterande åtgärder. Dessa bestod av åtgär- der inom tre områden: i) enskilda åtgärder genom Euro- peiska socialfonden; ii) åtgärder från de regionala utveck- lingsfonderna, särskilt Interreg-initiativ; samt iii) övriga åtgärder, särskilt avsedda för denna sektor, enligt rådets förordning (EEG) nr 3904/92. Det sistnämnda initiativet hade en budget på 30 miljoner ecu, av vilka 2,8 miljoner ecu var avsedda för Portugal. De ansvariga portugisiska myndigheterna valde bistånds- systemet för genomförande av förordningen bland flera stödalternativ. Detta system tillät att vissa geografiska områden som inte omfattades av Interreg (i synnerhet regionerna Porto och Lissabon) erhöll finansiering. Kom- missionen konstaterade att klaganden hade informerats C 380/108 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 till fullo om dessa initiativ, som offentliggjorts i Portugals officiella tidning, och att gruppen i fråga lämnat sitt stöd för den typ av finansiering som valts. 1. 2 Även om kommissionen ansåg att stöd till tullsek- torn i första hand ankom på medlemsstaterna, förefaller den också ha ansett det vara lämpligt att vidta stödjande gemenskapsåtgärder. Beträffande de medel som tilldelats initiativet, hävdade kommissionen att det belopp som beviljas dessa initiativ faller inom EG:s budgetansvariga myndighets ansvarsom- råde och att denna har fullständiga diskretionära rättig- heter i frågan. Klaganden hade skrivit till kommissionsledamot Pinheiro, men de behöriga avdelningarna vid kommissionen (GD V) hade inte informerats om detta, och var därför oför- mögna att besvara skrivelsen. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande insiste- rade klaganden på att kommissionen borde ha insett den bristande effektiviteten i den typ av stöd de portugisiska myndigheterna valt inom förordning (EEG) nr 3904/92, eftersom endast 7 portugisiska kommissionsombud drog nytta av biståndet. Denna situation stod i kontrast till motsvarande situation i länder som Belgien, Frankrike och Nederländerna. Å andra sidan hade den portugisiska regeringen inte tagit något initiativ för att förbättra situationen, till exempel genom program för förtidspen- sionering. Även om de portugisiska myndigheterna hävdade att stödet var mycket framgångsrikt, hade den behöriga portugisiska myndigheten själv kommit fram till att endast tre portugisiska officiella kommissionsombud hade dragit nytta av Interreg I-programmet, och att endast tretton fick stöd enligt förordning (EEG) nr 3904/92. Sammanfattningsvis ansåg F. att kommissionen tilläm- pade subsidiaritetsprincipen för att undkomma sitt an- svar, samt att Europeiska ombudsmannen skulle bevilja dem ersättning för de skador de lidit. Beslutet 1. Utövandet av kommissionens ansvar i frågan 1. 1 Kommissionen har enligt artikel 7c i EG-fördraget ansvar för att i) ”ta hänsyn till de påfrestningar som vissa eko- nomier på olika utvecklingsnivåer kommer att utsättas för under den tid då den inre markna- den upprättas” och ii) att överväga förslag till ”lämpliga bestämmel- 1. 3 Det är inte lämpligt att Europeiska ombudsman- nen, när han undersöker eventuella administrativa missförhållanden, försöker avgöra tvister beträf- fande effektiviteten eller lämpligheten hos gemen- skapspolitik, vilket även skulle omfatta politiska bedömningar. 1. 4 Eftersom kommissionen vidtog åtgärder för att fullgöra sitt ansvar förefaller det inte finnas några belägg för missförhållanden avseende denna aspekt av fallet. 1. 5 Ombudsmannen noterade emellertid att Europa- parlamentet har tagit ställning i frågan genom att anta ett flertal kritiska resolutioner, till exempel den 17 september och den 20 november 1992, samt betänkandet av Jackson av den 4 november 1992. 2. Kravet på kompensation 2. 1 Klaganden uppmanade ombudsmannen att er- känna hans rätt till kompensation från gemenska- pen för skador som åsamkats de portugisiska offi- ciella kommissionsombuden. Mot bakgrund av punkt 1. 3 ovan är det otillbörligt att undersöka detta anspråk. 2. 2 Ombudsmannen noterar att EG-domstolen, enligt artikel 215 i EG-fördraget, har behörighet att bevilja skadestånd för utomobligatoriskt ansvar. Första instansrätten kommer att överväga en sådan möjlighet vad gäller tullombuden (1). 3. Underlåtenheten att svara på klagandens skri- velse 3. 1 Klaganden sände en rapport som aldrig besvarades till kommissionsledamot Pinheiro. I sina kommen- tarer motiverar kommissionen detta uteblivna svar med det faktum att de behöriga avdelningarna (GD V) aldrig fick rapporten. 3. 2 Enligt fördragen utgör kommissionen en enda juri- disk enhet. De olika avdelningarna inom kommis- sionen kan därför inte betraktas som oberoende organ, utan snarare som delar av en enda admini- strativ struktur. Samtidigt som kommissionen har befogenhet att bestämma sin egen interna organisa- tion på det sätt som den finner att den bäst kan ser”. (1) Mål T-113/96 (EGT C 318, 26. 10. 96, s. 10. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/109 uppfylla sina uppgifter, så kan denna interna orga- nisation, enligt principerna för god förvaltningssed, inte motivera underlåtenheten att svara på en skri- velse från en medborgare. 3. 3 I det föreliggande fallet kunde klaganden skäligen ha förväntat sig att en skrivelse som sänts till den portugisiske kommissionsledamoten skulle vidare- befordras till den behöriga avdelningen för besva- rande. 3. 4 Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden med avseende på specifika händelser i det för- gångna föreföll det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Slutsats Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar angående detta klagomål föreföll det nödvändigt med följande kritiska anmärkning: Samtidigt som kommissionen har befogenhet att bestämma sin egen interna organisation på det sätt den finner bäst lämpar sig för dess uppgifter, så kan denna interna organisation enligt principerna för sund förvalt- ning inte motivera en underlåtenhet att besvara en skri- velse som inkommit från en medborgare. I det föreliggande fallet kunde klaganden skäligen ha förväntat sig att en skrivelse ställd till kommissionsleda- moten skulle vidarebefordras till den behöriga tjänsten för besvarande. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden med avseende på specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att söka en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. ANSTÄLLNING: OSKÄLIGA OCH OPROPORTIONELLA ÅTGÄRDER MOT EN SÖKANDE Beslut i klagomål 448/2. 2. 1996/MS/B/PD-fr mot Europeiska kommissionen Klagomålet S. , med fransk och portugisisk nationalitet, klagade i januari 1996 till ombudsmannen och hävdade att Euro- peiska kommissionen på felaktiga grunder återkallat en tjänst som erbjudits henne genom en byrå för tillfälliga anställningar, och att den hade ”svartlistat” henne, så att byrån inte skulle föreslå henne för några framtida tillfäl- liga anställningar vid kommissionen. Av handlingarna framgick det att en byrå för tillfälliga anställningar i december 1995 hade givit S. ett kontrakt, enligt vilket hon i fem dagar skulle arbeta för kommissio- nen som assistent i lönegrad B vid generaldirektorat X. S. infann sig vid kommissionens personalavdelning den 6 december 1995 och ombads att skriva under en meritför- teckning samt att på den skriva följande: ”Jag, underteck- nad, bekräftar på heder och samvete att ovanstående information är sann och fullständig. ” Denna meritför- teckning hade inte upprättats på något visst formulär för detta syfte, och enligt uppgifterna i fallet förelåg inga krav i det avseendet. Den tjänsteman som handlade ärendet försvann ett ögonblick och återvände sedan och hävdade att S:s meritförteckning inte var korrekt, och angav som skäl att hon hade hävdat att hon hade ett examensintyg över treåriga översättarstudier vid ett uni- versitet, medan det ur kommissionens handlingar fram- gick att hon också hade en femårig magistersexamen i tillämpade språk. Mot bakgrund av detta beslutade kom- missionens personalavdelning att klaganden inte kunde anställas för de fem dagarna. Dessutom kontaktade den byrån för tillfälliga anställningar för att upphäva hennes kontrakt och för att instruera den att tills vidare inte föreslå henne för några andra tjänster vid kommissio- nen. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande konstaterade kommissionen att samtidigt som ett intyg över treåriga studier kvalificerade en sökande för en anställning i lönegrad B, såsom den aktuella, så diskvalificerade ett intyg över femåriga studier henne inte. Kommissionen hävdade emellertid att S. avsiktligen dolt det faktum att hon innehade en fullständig universitetsex- amen (intyg över fem års studier) och att detta innebar att hennes meritförteckning var ”felaktig genom uteläm- nande”. Att underteckna ett dokument som var ”felaktigt genom utelämnande” innebar en överträdelse av den lojalitetsprincip som utgör en integrerad del av varje förhållande mellan offentliga myndigheter och deras tjän- stemän. Vad gällde skälet till det avsiktliga utelämnandet ansåg kommissionen, delvis på grundval av klagandens egna utsagor, att det var att hon uteslutits från att delta i ett uttagningsprov som kommissionen hade anordnat år 1994 för tjänster i kategori C. Kommissionen uteslöt henne från detta uttagningsprov, i enlighet med sin praxis, av det skälet att hon innehade fullständig univer- sitetsexamen. Kommissionen erkände att första instans- rätten år 1993 bedömt denna praxis som lagstridig. (1) S:s (1) Mål T-60/92, Noonan mot kommissionen, Rec. 1993, s. II-911. C 380/110 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 avstängning från uttagningsprovet på dessa grunder var därför lagstridig. Detta ändrade emellertid inte kommis- sionens uppfattning att hon hade brutit mot lojalitets- principen. Vad gäller den rättsliga grunden för denna princip häv- dade kommissionen att den, trots att detta inte uttryckli- gen nämndes i tjänsteföreskrifterna, var underförstådd i relationerna med alla offentligt anställda. I detta sam- manhang hänvisade kommissionen till första instansrät- tens beslut i mål T-146/89, Williams mot revisionsrät- ten (1), samt till artikel 50. 1 i anställningsvillkoren för övriga tjänstemän, som underströk den vikt som gemen- skapens lagstiftare lade vid ingivandet av falsk informa- tion. Vad gällde klagandens juridiska rätt att få den befattning hon erbjudits hävdade kommissionen att det endast före- låg ett rättsförhållande mellan henne och den byrå som föreslagit henne för tillfälliga anställningar hos ett offent- ligt eller privat organ. Kommissionen bröt därför inte något kontrakt med S. , eftersom det inte fanns något kontrakt mellan henne och kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen slutligen att det inte längre förelåg någon anvisning till byråer för tillfäl- liga anställningar att inte föreslå S. för anställningar vid kommissionen. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande vidhöll klaganden i allt väsentligt att kommissionen hade behandlat hennes fall på ett felaktigt och orättvist sätt. Hon insisterade på att kommissionen inte hade rätt att jämföra information som ingivits i en sökandes meritför- teckning med dokument som ingivits av samma person vid tidigare tillfällen. Dessutom hävdade hon att det fortfarande förelåg en anvisning till byråer för tillfälliga anställningar att inte föreslå henne för befattningar vid kommissionen. S. försökte få skriftliga bekräftelser från byråerna i det avseendet, men enligt klaganden var byrå- erna motvilliga att ge henne någon skriftlig bekräftelse av fruktan för kommissionen. Beslutet Ombudsmannen konstaterade inledningsvis att han inte kände till någon regel som hindrade kommissionen från att kontrollera att information som lämnades i en merit- förteckning var korrekt. Vad beträffar de åtgärder kommissionen vidtagit i S:s fall anmärkte han att det var ostridigt att hon inte nämnt sin femåriga universitetsexamen i den meritförteckning hon ingivit. Det var likaledes ostridigt att denna examen inte hade någon som helst relevans för den tjänst till vilken hon skulle anställas. Det fastställdes att kommissionen ansåg att det att hon inte nämnde sin mastersexamen var ett ”fel genom utelämnande”, med resultatet att hon inte kunde anställas till tjänsten i fråga och att hennes byrå uppmanades att inte föreslå henne på nytt för jobb vid kommissionen. Den fråga klagomålet därmed väckte var huruvida denna reaktion från kommissionen var skälig och proportioner- lig. Det var inte av avgörande betydelse för bedömningen av denna fråga, om S:s underlåtenhet att nämna sin mastersexamen var avsiktlig eller inte. Kommissionen motiverade sina åtgärder med en lojalitets- princip som är tillämplig på förbindelserna mellan insti- tutionerna och alla offentliga tjänstemän och hänvisade härvid till målet Williams mot revisionsrätten. Kommis- sionen hävdade dessutom att gemenskapens lagstiftare hade ägnat särskild uppmärksamhet åt felaktig informa- tion i samband med anställning och hänvisade till artikel 50. 1 i anställningsvillkoren för övriga tjänstemän. Ombudsmannen kommenterade att målet Williams mot revisionsrätten rörde en tjänsteman som genom att sprida ärekränkande uttalanden inte hade uppfyllt sina skyldig- heter enligt artiklarna 12 och 21 i tjänsteföreskrifterna, och att artikel 50. 1 i anställningsvillkoren för övriga tjänstemän rörde tillfälliga tjänstemän. Det stod klart att inget av dessa lagrum kunde tillämpas direkt på S:s fall, i synnerhet eftersom hon anställts av en byrå för fem dagars arbete. Även om artikel 50 kunde tillämpas på ett sådant fall, måste det först noteras att artikeln gäller felaktig information. S:s meritförteckning innehöll ingen information som inte stämde överens med sanningen. Samma yrkeskarriär kan föranleda väldigt många olika meritförteckningar, vissa mera omfattande än andra, utan att den kortare versionen därmed är felaktig. Den merit- förteckning som ingavs var möjligen ofullständig. För det andra säger artikel 50 att det, för att falska uppgifter skall föranleda sanktioner, skall fastställas att ”dessa falska uppgifter varit avgörande för att [den berörda personen] fick anställningen”. Enligt kommissionens egen utsaga hade S:s mastersexamen ingen som helst betydelse för anställningsbeslutet. Det föreföll därför som om det saknade betydelse om denna examen nämndes eller inte. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/111 Slutsatser 1996 planerade kommissionen att minska sitt engage- mang i Systran-utvecklingsprojektet, vilket ledde till att utvecklingspersonalen skulle friställas. Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar angående detta klagomål föreföll det nödvändigt med följande kritiska anmärkning: De åtgärder kommissionen vidtagit mot den klagande var oskäliga och oproportionella. Kommissionen borde inte ha tagit tillbaka den anställning som erbjudits S. på de grunder att hon lämnat in en felaktig meritförteckning som nämnde en treårig universitetsexamen, och kommis- sionen borde inte ha anvisat hennes anställningsbyrå att inte föreslå henne för anställningar vid kommissionen. Mot bakgrund av att kommissionens generalsekreterare hade försäkrat att anvisningen tagits tillbaka, fann ombudsmannen att det inte förelåg några skäl för ytterli- gare undersökningar och avslutade därför fallet. UNDERLÅTENHET ATT VIDTA TILLRÄCKLIGA ÅTGÄRDER FÖR ATT INFORMERA EXTERN PERSONAL OM DESS STÄLLNING Mot bakgrund av ovanstående anförde S. att Europeiska kommissionen var, om inte juridiskt ansvarig, så åtmin- stone moraliskt ansvarig för den utvecklingsgrupp som kommit till Luxemburg enbart för att arbeta för en institution de litade på, och som nu hotades av friställ- ning. Han hävdade att kommissionen borde upprätta en ”institutionell ram” för utvecklingsgruppen inom sina tjänster, eller vid översättningscentret för Europeiska unionens organ. Undersökningen Kommissionens yttrande Beslut i klagomål 503/20. 3. 96/AS/L/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande. Klagomålet S. , som arbetade med Systran-maskinöversättningsprojek- tet, anförde i mars 1996 ett klagomål mot kommissionen till ombudsmannen. Nedan sammanfattas relevanta fakta, såsom dessa läggs fram i klagomålet: 1979 erbjöds S. ett ettårskontrakt som lingvistisk pro- grammerare av ett företag som hade kontrakt med Euro- peiska kommissionen för utveckling av maskinöversätt- ningssystemet Systran. 1996 arbetade S. fortfarande med samma projekt. Från 1979 till 1996 utfördes Systran-utvecklingsarbetet i Luxemburg inom ramen för upp till 20 på varandra följande kontrakt, som i tur och ordning tilldelades tre olika företag. Under denna period arbetade den utvecklingsgrupp som S. ingick i kontinuerligt med projektet, som anställda vid det företag som kommissionen kontrakterat för utförande av utvecklingsarbetet. När kontraktet tilldelades ett annat företag tog det nya företaget över som arbetsgivare för utvecklingsgruppen i dess helhet. I kommissionens kon- trakt ingick bestämmelser som krävde att Systran-utveck- lingspersonalen skulle ha frihet att flytta från en entrepe- nör till en annan, och kommissionen beslutade vilka som skulle anställas och fastställde semestrar och personalens löner. Kommissionen (GD XIII) undersökte maskinöversätt- ningsområdet så tidigt som år 1975. Denna verksamhet var riskfylld och genomfördes därför med regler som normalt tillämpades för utvecklingsprojekt genom en serie kontrakt för tillhandahållande av tjänster som finan- sierades via flera åtgärdsplaner för flerspråkighet. Under dessa 20 år behövdes ytterst specialiserad personal, varför en del av personalen, trots förfaranden med anbudsinfordringar och byte av entreprenörer, förblev oförändrad under årens lopp. Tillgängligheten till medel är beroende av politiska beslut av gemenskapens budgetansvariga myndighet. Tilldel- ningen av medel till en viss entreprenör måste överens- stämma med de förfaranden som fastställs i budgetför- ordningen och andra tillämpliga bestämmelser. Kontrakt ingås för en begränsad period, som inte får överstiga tre år. Mot bakgrund av dessa faktorer kan de personer som engageras i projekt som är beroende av finansiering från gemenskapens budget inte skäligen förvänta sig att finan- sieringen skall fortsätta på obestämd tid. Systranprojektet har befunnit sig i utvecklingsfasen under en ovanligt lång tid. Projektet är också ovanligt i det att kommissionen också spelar en framträdande roll som användare av den färdiga produkten. C 380/112 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 De som arbetade med projektet varnades genom den ändrade ordalydelsen i sina anställningskontrakt år 1984, som innehöll följande bestämmelse: ”i inget fall kan entreprenören till följd av utförandet av sina uppgifter enligt detta kontrakt anse sig ha förvärvat en rätt, eller någon som helst moralisk eller annan förbindelse, att anställas av kommissionen. ” Efter utredning av en expertpanel gjordes 1993 en pre- sentation av framtiden för maskinöversättning vid kom- missionen för all projektpersonal, med rekommendatio- nen att man borde diversifiera sig inom det språktekniska området och inte enbart lita till gemenskapsfinansiering. Sedan 1994 har kommissionen förklarat möjligheterna för diversifiering för entreprenören och hans personal vid ett flertal tillfällen. Klagandens kommentarer I sina kommentarer till kommissionens yttrande fram- förde S. sitt ursprungliga anspråk mer i detalj. Kommen- tarerna innehöll också ett antal ytterligare påpekanden, innefattande sammanfattningsvis följande: Kommissionen har alltid haft riktlinjer och uppträdande- regler med avseende på sina relationer med externa entreprenörer och tjänstetillhandahållare, för att för- hindra missbruk och nepotism. Dessa begränsar längden på kontrakt till högst tre år. Kommissionen hade medve- tet använt de olika tillfälliga Systran-entreprenörerna för att kringgå tidsgränserna med avseende på Systran-perso- nalens tjänster. Den kontraktsparagraf som citeras i kommissionens ytt- rande avser entreprenören och inte utvecklingspersonalen. Utvecklingspersonalen har alltid betraktat kommissionen som sin de facto-arbetsgivare. Om utvecklingspersonalen betraktas som den faktiske entreprenören så har kommis- sionen enligt Luxemburgs lag åtagit sig juridiska skyldig- heter beträffande utvecklingspersonalen. Beslutet 1. 2 Anställning av en extern entreprenörs personal, vilkas tjänster kommissionen inte längre behöver, skulle varken stå i överensstämmelse med de förfa- randen eller de syften som stadgas i tjänsteföre- skrifterna. 1. 3 Påståendet att kommissionen skulle ha en skyldig- för het att upprätta en ”institutionell ram” Systran-utvecklingsgruppen vid sina tjänster, eller vid översättningscentret för Europeiska unionens organ, kan därför inte godtas. 2. Systranprojektets ovanligt långa utvecklingspe- riod 2. 1 Det finns regler som begränsar den tid under vilken personal från företag som tillhandahåller tjänster inom specifika program (extern personal) får arbeta i kommissionens lokaler. Dessa regler tycks specifikt vara avsedda att förhindra uppkomsten av de facto-anställningsförhållanden utanför ramen för tjänsteföreskrifterna. En överträdelse av dessa regler skulle kunna utgöra ett administrativt miss- förhållande. 2. 2 Av den undersökning som gjorts förefaller det som om Europeiska kommissionen har arbetat med samma utvecklingspersonal för Systran-översätt- ningssystemet, via olika bolag, i många års tid. Kommissionen har i sina kommentarer medgett att perioden i fråga är ovanligt lång. På grundval av den bevisning som finns tillgänglig för ombuds- mannen förefaller det emellertid inte som om reg- lerna skulle ha överträtts. 2. 3 Enligt principerna för god förvaltningssed borde kommissionen säkerställa att extern personal görs medveten om sina anställningsvillkor och om de regler som gäller för utnyttjande av extern perso- nal. 2. 4 När det gäller extern personal som anställts för en ovanligt lång tidsperiod, och som utvecklar en viktig produkt med kommissionen som slutanvän- dare, har kommissionen ett särskilt ansvar att vidta åtgärder för att undvika den förutsebara risken för att den externa personalen kan komma att miss- uppfatta sina framtida utsikter. 1. Kravet på att kommissionen skall upprätta en ”institutionell ram” för utvecklingsgruppen 1. 1 Anställning som tjänsteman eller övrig anställd vid Europeiska gemenskaperna skall ske i enlighet med de förfaranden och syften som fastställs i tjänstefö- reskrifterna. 2. 5 Av det material som finns tillgängligt för ombuds- mannen förefaller det som om kommissionen underlåtit att från 1979 till 1993 vidta lämpliga åtgärder för att göra Systran-utvecklingspersonalen medveten om att den i sina karriärplaner inte skulle lita på att Systran-programmet fortsätter. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/113 2. 6 Ombudsmannen fann i sina undersökningar beträf- fande detta klagomål inga belägg på att Systran- utvecklingspersonalens karriärer skulle ha blivit lidande till följd av den ovanligt långa perioden för Systran-utvecklingen. Dessutom rör ombudsman- nens slutsatser en specifik period, som löpte ut 1993. Det är därför inte lämpligt för ombudsman- nen att eftersträva en vänskaplig förlikning i denna aspekt av fallet. 3. 3. 1 Påståendet om att kommissionen enligt Luxem- burgs lag har skyldigheter mot utvecklingsperso- nalen Påståendet att kommissionen enligt Luxemburgs lag har skyldigheter mot utvecklingspersonalen berör nationell lagstiftning och kan komma att innefatta tvister rörande fakta och tolkningen av dem. 3. 2 Dessa frågor kan endast hanteras på ett fullstän- digt sätt av en domstol med behörig domsrätt, och som kan höra vittnesmål och bedöma motstridiga bevis i frågor om fakta och relevant nationell lagstiftning. 3. 3 Under dessa omständigheter förefaller det inte vara motiverat att Europeiska ombudsmannen genom- för ytterligare undersökningar angående detta klagomål. Slutsats Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar angående detta klagomål föreföll det nödvändigt med följande kritiska anmärkningar: Enligt principerna för god förvaltningssed borde kommis- sionen säkerställa att extern personal görs medveten om sin anställningsstatus och om de bestämmelser som gäller användning av extern personal. Då extern personal anställs för en ovanligt lång period, och då den utvecklar en viktig produkt med kommissio- nen som slutanvändare, har kommissionen ett särskilt ansvar att vidta åtgärder för att undvika den förutsebara risken för att den externa personalen kan missuppfatta sina framtida utsikter. Av det material som finns tillgängligt för ombudsmannen förefaller det som om kommissionen från 1979 till 1993 underlät att vidta lämpliga åtgärder för att göra Systran- utvecklingspersonalen medveten om att den i sina karriär- planer inte skulle lita på att Systran-programmet fortsät- ter. Ombudsmannens undersökningar rörande detta klagomål uppdagade inga bevis för att Systran-utvecklingspersona- lens karriärer skulle ha blivit lidande till följd av den ovanligt långa tidsperioden för Systran-utvecklingen. Dessutom avsåg ombudsmannens slutsatser en specifik period, som löpte ut 1993. Det är därför inte lämpligt för ombudsmannen att eftersträva en vänskaplig förlikning i denna aspekt av fallet. Ombudsmannen avslutade därför fallet. ANSVAR FÖR GEMENSKAPSFINANSIERADE PROJEKT: LIFE-PROGRAMMET Beslut i klagomål 555/17. 4. 96/ALDM/ES/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet M. klagade i april 1996 till ombudsmannen som ombud för kommunfullmäktige i Isabadalen i Navarra, Spanien, mot kommissionens GD XI. Bakgrunden till klagomålet var kommissionens åtgärd för att skydda brunbjörnarna i Pyrene´erna genom ekonom- iskt stöd från Life-programmet. År 1995 diskuterade de lokala och regionala organisatio- ner som var mottagare av gemenskapens bistånd upprät- tandet av ett samarbetsavtal. Roncaldalens regionråd samtyckte inte till de åtgärder som stipulerades i avtalet, eftersom det skulle få till följd att regionrådets kontroll och förvaltning av naturresurserna inom området skulle komma att begränsas. Som en följd härav beslöt kom- munfullmäktige för Isabadalen, som är en del av Roncal- dalen, att inte medverka i åtgärder som finansierades genom Life-programmet. Kommunfullmäktiges ställningstagande kritiserades av P. , som publicerade utsagor som antogs återspegla kommis- sionens intressen. Klaganden skrev vid flera tillfällen till GD XI och begärde bland annat a) att kommunfullmäktige i Isabadalen skulle anses utgöra en part vid varje gemenskapsåtgärd för skydd av brunbjörnen, och att kommunfullmäktige skulle få administrera varje åtgärd som skulle genomföras inom dess gränser, samt b) att GD XI till kommunfullmäktige skulle sända det beslut eller den rapport som kommissionen utarbetat, som enligt den information som publicerades av P. , innehöll kritiska anmärkningar på kommunfullmäkti- ges ställningstagande. C 380/114 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Klagande gjorde gällande att kommissionen inte hade reagerat på dessa begäranden på korrekt sätt. nationella instanser dessa enheter eller individer kan vända sig till för att få sina ärenden behandlade. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Kommissionen hade redan besvarat alla de frågor M. tog upp. I sin skrivelse till M. hade kommissionen informerat honom om att vissa av de frågor han tog upp uteslutande rörde medlemsstater. För att kunna genomföra gemenskapens naturskyddspoli- tik bör kommissionen samarbeta med de myndigheter som utsetts av medlemsstaterna. Vid tillämpning av subsi- diaritetsprincipen utgör dessa myndigheter de ansvariga nationella organen för dessa frågor. Ombudsmannen ansåg att Europeiska kommissionens svar på den klagandes begäranden på ett tydligare och mera ingående sätt borde ha redogjort för institutionens befogenheter vid genomförandet av Life-programmet, liksom också för de lämpliga nationella instanser klagan- den kunde ha vänt sig till för att nå en lösning på problemet. 2. Tredje parters offentliga utsagor om kommunalfullmäktige i Isabadalen I sitt yttrande hävdade kommissionen att den inte hade några förbindelser med P. Ombudsmannens undersök- ningar uppdagade inga bevis som skulle ha bestridit kommissionens utsaga. Slutsats Det fanns inga förbindelser mellan kommissionen och P. , även om dennes vetenskapliga anseende värderades högt. Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar angående detta klagomål föreföll det nödvändigt med följande kritiska anmärkningar: Kommissionens yttrande vidarebefordrades till M. med en uppmaning att inkomma med kommentarer om han så önskade. Inga kommentarer inkom. Beslutet Mot bakgrund av den tillgängliga informationen kom Europeiska ombudsmannen till följande slutsatser: 1. Eventuell medverkan av kommunfullmäktige i Isabadalen vid urval och administration av Life-projekt Rådets förordning nr 1973/92 om Life-programmet ger medlemsstaterna en förmedlande roll mellan gemenska- pen och tredje parter. Huvudansvaret för uppställandet av prioriteringar mellan potientiella projekt, liksom också för deras uppföljning, ligger således i hög grad hos medlemsstaterna. På grund av denna särskilda ställning har medlemsstaterna de bästa möjligheterna att samordna de olika nationella myndigheter som påverkas av genom- förandet eller administrationen av gemenskapsfinansie- rade projekt. Även om kommissionens roll i detta sammanhang är begränsad har den skyldigheter mot enheter eller indivi- der som påverkas av gemenskapsfinansierade projekt. Kommissionen bör informera dessa på ett korrekt sätt om arten av sin egenskap av finansiär, samt ange vilka Kommissionen har skyldigheter mot enheter eller indivi- der som berörs av gemenskapsfinansierade projekt. Kom- missionen bör på lämpligt sätt informera dessa om sin egenskap av finansiär, samt ange vilka nationella instan- ser dessa enheter eller individer kan vända sig till för att få sina ärenden behandlade. Ombudsmannen ansåg att Europeiska kommissionens svar på den klagandes begäranden på ett tydligare och mera ingående sätt borde ha redogjort för institutionens befogenheter vid genomförandet av LIFE-programmet, liksom också för de lämpliga nationella instanser klagan- den kunde ha vänt sig till för att nå en lösning på problemet. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. SEN UTBETALNING AV ARVODEN OCH OMKOSTNADER, OCH UNDERLÅTENHET ATT BESVARA SKRIVELSER Beslut i klagomål 606/22. 5. 96/AH/UK/IJH mot Europeiska kommissionen Klagomålet I maj 1996 anförde H. klagomål till ombudsmannen över omfattande fördröjningar av utbetalning av arvoden och 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/115 omkostnader för arbete hon utfört för kommitte´n för säkerhet och hälsa i gruvindustrin och andra råämnesför- brukande industrier. I synnerhet gällde att H. vid tid- punkten för klagomålet, den 15 maj 1996, inte erhållit betalning för en faktura ingiven den 13 december 1995, trots att kontraktet stadgade betalning inom 60 dagar. H. klagade också över att faxmeddelanden hon sänt i frågan inte hade besvarats. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande. Den första faktura som klaganden utställt i september 1995 uppfyllde inte budgetbestämmelserna. Klaganden ingav en reviderad faktura i början av 1996. Eftersom räkenskapsåret hade ändrats fick den berörda avdel- ningen börja om det ekonomiska förfarandet från åtagan- destadiet, eftersom de erforderliga anslagen löper ut i slutet av varje år. Betalningen enligt kontraktet fördröjdes också av admini- strativa skäl och verkställdes slutligen under den andra hälften av 1996. Kommissionen hävdade dessutom: ”Med avseende på dialogen mellan tjänstemän och klaganden var det, eftersom ingen information hade tillhandahållits av de avdelningar som handlade denna fråga, eller eftersom den kom för sent, inte möjligt att lämna en detaljerad förklaring. ” Kommissionen borde ha erbjudit en ersättning för för- dröjningen med betalningen av arvodet och omkostna- derna. Ytterligare undersökningar Efter att ha beaktat kommissionens yttrande och klagan- dens kommentarer framstod det som om flera aspekter av klagomålet fortfarande var obesvarade. Ombudsmannen skrev därför till kommissionen på nytt, bifogade kom- mentarerna och frågade kommissionen om den kunde erbjuda kompensation för förseningen. I svaret — bad kommissionen om ursäkt för fördröjningen med slutbetalningen av omkostnaderna, — åtog sig kommissionen att vidta varje ansträngning för att säkerställa att sådana fördröjningar inte skulle uppkomma i framtiden, — uppgav kommissionen att den erbjudit 245 ecu som ersättning för denna fördröjning. H. bekräftade till ombudsmannen att hon hade godtagit och var nöjd med denna ersättning. Hon hävdade emel- lertid att kommissionens erbjudan om ersättning gjordes den 11 april och godtogs av henne den 12 april, och att hon hade försäkrats om att betalning skulle ske inom högst 30 dagar, men att betalningen i själva verket skedde den 23 juni. H. uttryckte också en förhoppning om att hennes klago- mål skulle kunna leda till en förbättring av kommissio- nens effektivitet, som inte bara skulle gagna henne utan också många andra i samma ställning. Klagandens kommentarer Beslutet Kommissionens yttrande vidarebefordrades till H. Sam- manfattningsvis gjorde hon följande påpekanden: 1. Försenad betalning av omkostnader Yttrandet rörde endast frågan om arvodet enligt kontrak- tet, och inte förseningarna i utbetalningen av omkost- nadsersättningar. Kommissionen hade inte lämnat någon detaljerad förkla- ring på förseningen av betalningen av arvodet. Den reviderade fakturan hade ingivits per post och fax den 13 december 1995 och inte i början av 1996. Kommissionen hade bekräftat och bett om ursäkt för en omotiverad försening med betalningen av omkostnader till klaganden. Den hade betalt ersätt- ning för förseningen. Kommissionen föreföll därför att ha löst denna aspekt av klagomålet till klagan- dens tillfredsställelse. 2. Försenad betalning av återstoden av arvodet Arvodet betalades till slut den 4 oktober 1996, mer än nio månader efter att fakturan ingivits. 2. 1 Vid tidpunkten för det ursprungliga klagomålet hade återstoden av arvodet enligt kontraktet inte C 380/116 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 betalats. Mot bakgrund av de fakta som klaganden lade fram och som kommissionen antingen bekräf- tade eller inte bestred betalades återstoden slutligen mer än nio månader efter ingivandet av den rele- vanta fakturan, under det att betalningen enligt kontraktet skulle ha gjorts inom 60 dagar. Kom- missionen erbjöd ingen tillfredsställande förklaring för denna försening, och bad heller inte om ursäkt för den. 2. 2 Denna aspekt av klagomålet vidhölls därför. Kom- missonen iakttog inte principerna om god förvalt- ningssed när den betalade mer än sju månader senare än den borde ha gjort enligt villkoren i dess kontrakt med klaganden. förseningarna med utbetalningar, och föreslår utbetalning av ränta när förseningar uppkommer. Ombudsmannen kommer att hålla uppsikt över situatio- nen med avseende på klagomål mot kommissionen rörande sena betalningar av arvoden och omkostnader, i syfte att bedöma om det kan vara lämpligt att genomföra en undersökning på eget initiativ i ärendet. PÅSTÅDD ÖVERTRÄDELSE AV ETT DIREKTIV: HANDLÄGGNING AV ETT KLAGOMÅL SOM INGIVITS TILL KOMMISSIONEN 3. Underlåtenhet att besvara skrivelser Beslut i klagomål 620/3. 6. 96/DH/DK/PD mot Europeiska kommissionen 3. 1 Kommissionen föreföll att ha bekräftat att den hade underlåtit att på ett tillfredsställande sätt hantera skrivelser från klaganden. Kommissionen erbjöd emellertid vare sig någon tillfredsställande förklaring till varför felet uppkommit, eller bad om ursäkt för det. 3. 2 Denna aspekt av klagomålet vidhölls därför. Kom- missionen iakttog inte principerna för god förvalt- ningssed när den underlät att besvara klagandens skrivelser. Slutsats Klagomålet H. från Danmark klagade i juni 1996 till ombudsmannen över att kommissionen inte på ett korrekt sätt hade handlagt ett klagomål som han hade ingivit mot de danska myndigheterna. Hans klagomål till kommissionen gjorde gällande att de danska myndigheterna hade över- trätt direktiv 83/515/EEG och underlåtit att beakta arti- kel 23 i förordning (EEG) nr 4028/86, bägge rörande fiskerisektorn. I sitt svar till H. hävdade kommissionen att undersökningen av klagomålet hade lett till att inga överträdelser av gemenskapsrätten hade kunnat konstate- rats. Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar angående detta klagomål föreföll det nödvändigt med följande kritiska anmärkning: Undersökningen Kommissionen iakttog inte principerna för god förvalt- ningssed när den betalade mer än sju månader senare än den borde gjort enligt villkoren i kontraktet med klagan- den, och när den underlät att besvara hennes skrivelser. Kommissionens yttrande Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från Europeiska ombudsmannen Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande. Klagomålet rör ett beslut av kommissionen enligt artikel 169 i EG-fördraget. Det utgör fastlagd rättspraxis att kommissionen har diskretionära beslutsrättigheter i detta avseende, vilket utesluter möjligheten för privatpersoner att kräva av den att ta upp ett fall inför EG-domstolen. Genom att besluta att inte tillämpa förfarandet i detta fall har kommissionen agerat i enlighet med sina rättigheter enligt domstolens rättspraxis. Europeiska ombudsmannen noterade meddelandet från kommissionsledamöterna Gradin och Liikanen, tillsam- mans med kommissionens ordförande, rörande tidsgrän- ser för betalningar från kommissionen och dröjsmålsränta (SEK (97)1205, 10 juni 1997). Av detta meddelande förefaller det som om kommissionen försöker reducera Syftet med bestämmelserna i det direktiv som klaganden påstod att Danmark hade brutit mot, är att fastställa de detaljerade villkoren för beviljande av ekonomiskt stöd om en medlemsstat beslutar upprätta ett program för ekonomiskt stöd. Eftersom Danmark inte hade upprättat 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/117 något sådant program förelåg ingen överträdelse. Beträf- fande artikel 23 i förordning (EEG) nr 4028/86 är det etablerad rättspraxis att medlemsstaterna inte har rätt att ändra bestämmelserna i en förordning, eftersom förord- ningar är direkt tillämpliga som lag i medlemsstaterna. KOMMISSIONENS ANSVAR FÖR ”FÖRMEDLANDE ORGANISATIONER” Beslut i klagomål 630/6. 6. 96/CJ/UK/IJH mot Europeiska kommissionen Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll klaganden sina klagomål och uppmanade ombudsmannen att vidta rättsliga åtgärder mot Danmark. Beslutet I sin bedömning av klagomålet hänvisade ombudsmannen först till att EG-fördraget endast ger honom behörighet att undersöka eventuella administrativa missförhållanden vid gemenskapens institutioner och organ. Ombudsman- nen har inte rätt att undersöka den verksamhet som utövas av nationella myndigheter, och kan inte heller vidta rättsliga åtgärder mot en medlemsstat. Kommissionens hänvisning i sitt yttrande till sina diskre- tionära rättigheter enligt artikel 169 i EG-fördraget, är irrelevant. Det framgick tydligt av kommissionens ytt- rande att den ansåg att Danmark inte gjort sig skyldig till några överträdelser i detta fall. Följaktligen kan ingen fråga uppkomma om den diskretionära rätten att besluta om inledande av åtgärder enligt artikel 169. Vad kommissionens bedömning av klagomålet beträffar hänvisade ombudsmannen till att den högsta auktoriteten för tolkning av gemenskapsrätten är EG-domstolen. Inga fakta i detta fall gjorde det uppenbart att kommissionens bedömning var felaktig. Vad gäller kommissionens handläggning av klagomålet framstod det som om kommissionen hade behandlat det och besvarat H:s påståenden. Kommissionen hade emel- lertid inte gett H. någon motivering till slutsatsen att Danmark inte hade överträtt stadgandena i fråga, förrän denne klagade till ombudsmannen. Om kommissionen hade redovisat motiven tidigare hade behovet av ett klagomål till ombudsmannen inte uppkommit. Ombuds- mannen riktade därför en kritisk anmärkning till kom- missionen med innebörden att den borde ha redovisat sina motiveringar för klaganden i sitt svar på klagomå- let. Klagomålet C. var ordförande i en kommitte´ som anordnade VM i segling för handikappade i Förenade kungariket i augusti 1994. I november 1993 ansökte han om ett anslag till stöd för evenemanget hos en organisation baserad i Nederländerna, FIPA (Foundation for International co- operation of Projects and other activities for humanita- rian affairs). I mars 1994 erbjöd FIPA ekonomiskt bistånd från Europeiska kommissionen uppgående till 18 % av de sammanlagda tillåtna kostnaderna, upp till högst 7 130 ecu. Erbjudandet var underkastat vissa vill- kor, bland annat offentligt erkännande av kommissionens stöd och ingivande av reviderade räkenskaper senast den 30 november 1994. Utbetalningen skulle göras först efter det att kommissionen tagit emot och godkänt räken- skaperna. C. bad FIPA om förskottsbetalning för att undvika räntor på ett lån. Denna begäran avslogs och F. tog därför ett lån. I november 1994 ingav C. reviderade räkenskaper till FIPA. Trots upprepade telefonsamtal gjordes emellertid ingen utbetalning förrän i maj 1995. Den betalning som gjordes var på ett mindre belopp än det maximibelopp som ursprungligen hade erbjudits. På grund av förse- ningen hade organisationskommitte´n till slut beslutat sig för att vidta andra arrangemang för att kunna återbetala lånet, och informerade FIPA att den inte längre behövde stöd. I maj 1996 klagade C. och Caroline Jackson, ledamot av Europaparlamentet, för hans räkning, över att 1) utbetalning av anslag i efterskott medför onödiga extrakostnader, 2) det var oskäligt av kommissionen att begära offentligt erkännande när man inte gav något definitivt löfte att tillhandahålla finansiering, 3) utbetalning av hela beloppet hade förvägrats på felak- tiga grunder, 4) det hade förelegat en onödig försening av utbetal- ningen. Undersökningen Kommissionens yttrande Eftersom kommissionen till slut tillställt klaganden sina motiveringar förelåg inget behov av ytterligare undersök- ningar. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som inledde sitt yttrande med att påpeka att den ofta använ- C 380/118 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 der sig av förmedlande organisationer som FIPA för att förvalta särskilda stödprogram. I sitt yttrande anförde kommissionen följande beträffande klagomålets fyra aspekter: 1. C. informerades av FIPA om att låneräntorna kunde uppföras på debetsidan i organisationens räkenskaper. C. var då villig att underteckna kontraktet och att ansöka om ekonomiskt stöd. 2. Bestämmelser om offentligt erkännande av gemen- skapsstöd är praxis. Det föreligger ett definitivt löfte att tillhandahålla finansiering om den berörda organi- sationen uppfyller villkoren i kontraktet. 3. På basis av de räkenskaper som ingavs till FIPA hade utbetalning av det belopp som ursprungligen beviljats C. (7 130 ecu) resulterat i ”vinst”, definierat som intäkter utöver kostnaderna. Detta var förbjudet enligt artikel 3. 1 i FIPA:s avtal med kommissionen. Dessutom förbehöll sig FIPA i punkt 6 i kontraktet med C. rätten ”återta ekonomiskt stöd om inkomst- och utgiftsberäkningen inte rättfärdigar utnyttjande av ekonomiskt stöd”. Behovet av att undvika vinst hade också tidigare klargjorts muntligen för C. av FIPA. I maj 1995 betalade FIPA ett förskott på 40 % av den ursprungligen beviljade summan (2 852 ecu) till C. Därefter erbjöds C. en slutbetalning på 2 155 ecu, det vill säga stödbeloppet minus den ”vinst” som framgick av räkenskaperna och det förskott som redan erhållits. C. vägrade ta emot den slutbetalning som erbjöds. 4. Enligt avtalet mellan kommissionen och FIPA skulle den senares ekonomiska räkenskaper ha ingivits den 31 december 1994. I verkligheten mottogs de först den 12 september 1995. Denna försening kan ha medfört en kedjereaktion med inverkan på organisa- tioner som väntade på betalningar från FIPA. Ansva- ret för förseningen låg huvudsakligen hos FIPA. I slutet av 1994 beslöt kommissionen att mera strikt tillämpa de befintliga arrangemangen för betalning av ekonomiskt stöd. Fram till dess hade en enskild organisation ingivit sina räkenskaper till FIPA när dessa var klara. FIPA vidarebefordrade dem sedan till kommissionens GD X. När kommissionen hade konstaterat att räkenskaperna var korrekta betalade den ut en lämplig summa till FIPA, som i sin tur sedan betalade den till organisationen. Detta arrange- mang innebar en mycket stor administrativ börda för kommissionen. Den ekonomiska avdelningen vid GD X beslöt därför att införa en ny metod för räkenskapsåret 1994. Fallen skulle inte längre handläggas på individuell basis. FIPA skulle få ett förskott på 40 % av totalan- slaget, medan de återstående 60 % skulle erhållas först efter att de övergripande räkenskaperna hade ingivits. FIPA vidarebefordrade C:s räkenskaper till kommis- sionen som om det tidigare arrangemanget fortfa- rande gällde. Eftersom det nya arrangemanget nu gällde granskade GD X inte räkenskaperna, eftersom man hade fått anvisningar att inleda granskning först efter att FIPA:s övergripande verksamhetsrapport och detaljerade räkenskaper hade ingivits. C:s upprepade telefonförfrågningar gjordes till FIPA och inte till kommissionen. Kommissionen beklagade förseningen men hävdade att sådana problemfall är sällsynta. Kommissionen konstaterade även att såväl FIPA som kommissionen av fallet hade lärt sig behovet av öppen kommunika- tion när potentiella problem uppkommer. Klagandens kommentarer C:s kommentarer innefattade sammanfattningsvis föl- jande påpekanden: Det är varje välgörenhetsorganisations skyldighet att bedriva sin verksamhet på ett kostnadseffektivt sätt. Detta innefattar att inte ta på sig ökade kostnader bara därför att räkningen kommer att betalas av någon annan organisation. Som skattebetalare godtog han inte kom- missionens inställning i detta avseende. Till följd av förseningarna från FIPA:s och kommissio- nens sida erbjöds slutbetalningen flera månader efter det att organisationen redan hade lagts ner efter slutfört arbete. Det fanns därför inga möjligheter att ta emot den. Kommissionen borde ha bett om ursäkt för förseningen. Beslutet 1. Betalning i efterskott 1. 1 Avtalet mellan klaganden och FIPA avsåg endast efterskottsbetalning av stöd. Det föreföll som om FIPA hade rätt att vägra att göra en förskottsbetal- ning och det förelåg därför inga missförhållanden beträffande denna aspekt av klagomålet. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/119 1. 2 Klagandens kommentarer aktualiserade den all- männa frågan om huruvida betalning i efterskott kunde medföra ökade kostnader för gemenskapens skattebetalare. Vid specificering av de ekonomiska villkoren för gemenskapsstöd måste kommissionen iaktta bestämmelserna i budgetförordningen, inklu- sive kravet på sund ekonomisk förvaltning. Kom- missionens verksamhet övervakas i detta avseende av Revisionrätten och Europaparlamentet. Det för föreföll därför ombudsmannen att undersöka denna allmänna fråga. föreligga några skäl inte tes med ett belopp motsvarande det belopp med vilket enligt C:s räkenskaper intäkterna översteg utgifterna (”vinst”). I sin motivering av sänkningen hänvisade kommissionen till artikel 3. 1 i FIPA:s avtal med kommissionen, och till punkt 6 i klagan- dens avtal med FIPA. Den uppgav även att FIPA muntligen för C. hade klarlagt behovet av att undvika ”vinst”. 3. 4 En bestämmelse i avtalet mellan FIPA och kommis- sionen kan inte anses utgöra en rättslig grund för sänkning av en betalning inom ramen för ett avtal mellan FIPA och C. 2. Kravet på att erkänna gemenskapsstöd 2. 1 Det föreföll att vara praxis att kräva offentligt 3. 5 erkännande av gemenskapsstöd. 2. 2 Gemenskapsstöd utbetalas endast i enlighet med villkoren i kontraktet. Löftet om finansiering är därför villkorligt snarare än definitivt. Av kommis- sionens yttrande framgick det emellertid att den anser att uppfyllandet av villkoren ligger inom mottagarens kontroll. 2. 3 Det föreföll inte vara oskäligt att kommissionen begärde offentligt erkännande av villkorat gemen- skapsbistånd, om uppfyllandet av villkoren ligger inom mottagarens kontroll. 2. 4 Det föreföll därför heller inte föreligga några admi- nistrativa missförhållanden beträffande denna aspekt av klagomålet. 3. Det utbetalda stödbeloppet 3. 1 I en skrivelse av den 4 juni 1995 hade C. tackat FIPA för utbetalningen av förskottet på 40 %, och konstaterade att organisationskommitte´n hade be- slutat att avsluta räkenskaperna och vidtagit alter- nativa arrangemang för att betala sitt utestående lån samt meddelat att man inte längre behövde återstoden av stödet från FIPA. Det föreföll därför inte föreligga någon avtalstvist mellan C. och vare sig FIPA eller kommissionen. 3. 2 Det var lämpligt att ombudsmannen undersökte om kommissionen, i sina mellanhavanden med klaganden rörande det stöd som skulle utbetalas, agerade i enlighet med de allmänna principerna för god förvaltningssed, vilket även omfattade en enty- dig rättslig grund för de åtgärder som vidtogs. Punkt 6 i C:s avtal med FIPA krävde att han skulle ”avstå från allt ekonomiskt stöd om inkomst- och utgiftsberäkningen inte motiverade utnyttjande av ekonomiskt stöd”. Som anges i 2. 2 ovan förefaller det av kommissionens yttrande som att den anser att uppfyllandet av villkoren i avtalet om bevil- jande av stöd ligger inom mottagarens kontroll. Det skulle inte stå i överensstämmelse med denna åsikt att man tolkar punkt 6 i avtalet som så, att befogenheten att sänka stödet överförs på FIPA genom hänvisning till villkor som inte klargjorts för mottagaren i förväg. 3. 6 Kommissionens påstående om att behovet att und- vika ”vinst” klargjordes av FIPA muntligen bestrids inte av C. Allmänna principer för god förvaltningssed kräver emellertid att villkor som gäller för erbjudande av stöd också skall meddelas skriftligen, så att den berörda myndigheten själv och andra kan försäkra sig om att villkoret har meddelats stödmottagaren. Det förefaller som om kommissionen inte har uppfyllt de allmänna princi- perna för god förvaltningssed i detta fall, eftersom den enbart meddelat detta villkor muntligen. 3. 7 Dessutom är det inte självklart att ett muntligt meddelande kan utgöra en rättslig grund för den kontraktsmässiga giltigheten hos ett sådant villkor. Kommissionen har därför inte lyckats visa att dess åtgärder med avseende på denna aspekt av fallet har en tydlig rättslig grund. 4. Administrativ försening med utbetalningen 3. 3 I sitt yttrande förklarade kommissionen på vilken grundval den slutbetalning som erbjöds hade beräknats. Det ursprungliga biståndsbeloppet sänk- 4. 1 I sitt yttrande bekräftade kommissionen att organi- sationer som väntade på betalningar kan ha påver- C 380/120 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 kats av det faktum att FIPA:s räkenskaper, som skulle ha ingivits den 31 december 1994, inte ingavs förrän den 12 september 1995. Enligt kom- missionen låg ansvaret för förseningen huvudsakli- gen hos FIPA. 4. 2 Av kommissionens svar förefaller det som om förseningen, i klagandens fall, uppkommit efter att kommissionen infört nya arrangemang för godkän- nande av räkenskaper. Enligt kommissionen vida- rebefordrade FIPA C:s räkenskaper till kommissio- nen som om det gamla arrangemanget fortfarande hade gällt. På grund av det nya arrangemanget granskade GD X inte räkenskaperna när de kom in, eftersom det hade instruerats att vänta tills FIPA ingivit sina egna räkenskaper. Enligt kommis- sionen gjordes C:s upprepade telefonförfrågningar i frågan till FIPA och inte till kommissionen. 4. 3 I sina kommentarer beklagade kommissionen den försening som uppkommit. Ingen ytterligare an- märkning från ombudsmannens sida förefaller där- för vara nödvändig. Slutsats I sitt yttrande hävdade kommissionen att såväl FIPA som kommissionen av detta fall hade lärt sig behovet av öppen kommunikation när potentiella problem uppkom- mer. På grundval av Europeiska ombudsmannens under- sökningar beträffande detta klagomål föreföll det emeller- tid nödvändigt att avge följande kritiska anmärkning: De allmänna principerna för god förvaltningssed kräver att ett villkor som gäller för ett erbjudande om stöd skall nämnas skriftligen, så att den berörda myndigheten och andra kan förvissa sig om att villkoret har meddelats stödmottagaren. Det förefaller som om kommissionen inte har uppfyllt de allmänna principerna för god förvalt- ningssed i detta fall, eftersom den uteslutande litat till muntligt meddelande av ett sådant villkor. Det är vidare inte självklart att ett muntligt meddelande kan utgöra en rättslig grund för den kontraktsmässiga giltigheten för ett sådant villkor. Kommissionen har därför inte lyckats visa att dess åtgärder beträffande denna aspekt av fallet har en tydlig rättslig grund. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen I kommissionens yttrande påpekades att den ofta använ- der sig av förmedlande organisationer för att admini- strera olika stödprogram. På flera punkter kan kommissionens yttrande tolkas som att kommissionen, om en förmedlande organisation inte agerar i enlighet med vedertagna principer för god för- valtningssed, inte är ansvarig för detta. I samarbetet vid ombudsmannens undersökningar är det väsentligt att kommissionen exakt specificerar hur och var eventuell underlåtenhet att iaktta de allmänna princi- perna för god förvaltningssed har inträffat. Detta kan och bör innefatta klargörande, i tillämpliga fall, av att felet uppkommit inom en förmedlande organisation snarare än inom kommissionen. Kommissionen förblir emellertid ansvarig för kvaliteten på den administration som genomförs via en förmedlande organisation. REKRYTERING: BEDÖMNINGSKRITERIER SAMT UTLÄMNANDE AV PROVGRANSKARNAS NAMN Beslut i klagomål 659/24. 6. 96/AEKA/FIN/IJH mot Europeiska kommissionen och Europaparlamentet Klagomålet I juni 1996 klagade Centralförbundet för Akavas special- organisationer (Finlands fackförbund för akademiska yrken) till ombudsmannen rörande rekryteringen av fin- ska översättare och biträdande översättare. Unionen konstaterade att sammanlagt sjutton översättare som arbetade vid kommissionens representation i Hel- singfors deltog i ett allmänt uttagningsprov som anord- nades av Europeiska kommissionen och Europaparlamen- tet, och att sexton av dem inte godkändes. Centralförbundet klagade över att: 1. Kandidaterna inte kunde få information om bedöm- ningskriterierna. 2. Vare sig kraven för val av provgranskare eller deras namn offentliggjordes. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/121 3. Översättare från finska till franska behandlades, enligt den information Centralförbundet hade fått, särskilt strängt, eftersom endast två eller tre översättare gått vidare till det muntliga provet. 2. Att meddela det uppnådda resultatet utgör en tillräck- lig motivering till en sökande som inte godkänts. Vid uttagningsprovet i fråga hade alla erforderliga motive- ringar framförts till kandidaterna. 4. Det var nödvändigt att förbättra insynen, såväl i syfte att skydda de sökandes lagenliga rättigheter som för att säkerställa lika behandling. Centralförbundet noterade att det av ekonomiska skäl föreföll rimligare att ompröva de icke godkända sökan- denas prov på nytt, än att anordna ett nytt uttagnings- prov. Undersökningen Klagomålen vidarebefordrades till kommissionen och par- lamentet. Kommissionens yttrande I sitt yttrande anförde kommissionen följande: 1. De översättare som arbetade vid kommissionens representation i Helsingfors hade rekryterats genom ett skriftligt översättningsprov och en intervju, inte genom ett allmänt uttagningsprov. 2. Den grundläggande principen för allmänna uttag- ningsprov är lika behandling av samtliga sökande. 3. För varje uttagningsprov utses en uttagningskommit- te´, som arbetar självständigt och konfidentiellt. Uttag- ningskommitte´n består av representanter för admini- strationen och personalkommitte´erna. För att värna om uttagningskommitte´ns självständighet, och und- vika påtryckningar utifrån, avslöjas inte uttagnings- kommitte´ns medlemmars identiteter. 4. Uttagningskommitte´n utser de personer som skall rätta de skriftliga proven. För att säkerställa en hög bedömningskvalitet utser uttagningskommitte´n dug- liga och erfarna lingvister till detta arbete. Varje prov bedöms av minst två sådana granskare oberoende av varandra. 5. De sökandes anonymitet säkerställs vid granskningen av de skriftliga proven. Parlamentets yttrande I sitt yttrande anförde parlamentet följande: 1. Uttagningskommitte´n hade rättat de sökandes prov på ett opartiskt sätt. Minst två granskare bedömde varje prov på grundval av de bedömningskriterier som uttagningskommitte´n fastställt. 3. Den klagandes påstående om svårighetsgraderna för olika språk stämde inte med verkligheten. Samtliga språk hade behandlats lika. Dessutom var påståendet om antalet godkända översättare från finska till fran- ska inte korrekt, eftersom dessa hade varit betydligt fler. 4. Yppande av uttagningskommitte´ernas och granskar- nas identiteter för samtliga sökande var inte förenligt med konfidentialiteten i uttagningskommitte´ernas arbete, som fastställts i tjänsteföreskrifterna och i etablerad rättspraxis. Konfidentialiteten ger uttag- ningskommitte´erna möjlighet att arbeta självständigt och opartiskt. Parlamentet hade beaktat alla bestäm- melser om urval av granskare. 5. Parlamentet kunde inte godta centralförbundets för- slag att uppgradera de poäng som givits vid uttag- ningsprovet. 6. De sökande som inte godkänts hade under alla förhål- landen möjlighet att delta i nya uttagningsprov som skulle anordnas i slutet av år 1996. Klagandens kommentarer I sina anmärkningar vidhöll centralförbundet sitt klago- mål. Beträffande parlamentets kommentarer konstaterade förbundet att den inte begärt att poängen skulle uppgra- deras, utan att de skulle omprövas. Beslutet 1. De bedömningskriterier som tillämpats vid uttag- ningsprovet 1. 1 I enlighet med EG-domstolens rättspraxis och prin- ciperna för god förvaltningssed skall uttagnings- kommitte´erna meddela de sökande de motiveringar och andra uppgifter som krävs för att dessa skall kunna förstå de beslut kommitte´erna fattar. 1. 2 Ombudsmannen ansåg det vara otillfredsställande att varken kommissionen eller parlamentet, trots förbundets begäran, lämnade ut mer detaljerad information om uttagningskommitte´ernas bedöm- ningskriterier. 1. 3 Ombudsmannen hade emottagit ett antal klagomål om gemenskapsinstitutionernas rekrytering. Dessa klagomål avsåg i synnerhet den bristande insynen i C 380/122 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 förfarandena. Bland annat hade det anförts klago- mål om att man inte kunde få information om bedömningskriterier trots att detta begärts. sökande med de motiveringar och andra uppgifter som krävs för att dessa skall kunna förstå de beslut kommitte´- erna fattar. 1. 4 Enligt artikel 138e i EG-fördraget har Europeiska ombudsmannen befogenhet att företa undersök- ningar på eget initiativ beträffande eventuella miss- förhållanden i gemenskapsinstitutionernas eller gemenskapsorganens verksamhet. I enlighet med denna bestämmelse inledde ombudsmannen den 7 november 1997 en undersökning på eget initiativ om de förfaranden kommissionen tillämpade vid rekrytering av personal. 1. 5 I denna undersökning uppmärksammar ombuds- mannen kommissionen på att den, genom att lämna de sökande information om bedömningskri- terierna, i hög grad skulle öka insynen i rekryte- ringsförfarandet, och också kunde minska uttag- ningskommitte´ernas arbete med att handlägga för- frågningar och klagomål från sökande. 2. Yppande av namnen på och kriterierna för val av granskare Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Ombudsmannens undersökningar av detta klagomål och andra klagomål rörande rekryteringen av personal visade att det behövdes en mera allmän undersökning i frågan. Den 7 november 1997 inledde ombudsmannen en under- sökning på eget initiativ beträffande de förfaranden kom- missionen tillämpade vid rekryteringen av personal. ¸ 2. 1 Gemenskapsrätten föreskriver för närvarande ingen skyldighet för vare sig kommissionen eller parla- mentet att offentliggöra namnen på och kriterierna för val av granskare för sökande som så begär. REKRYTERING: FÖRFARANDEN VID ETT ÖPPET UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 675/1. 7. 96/AL/FIN/KT mot Europeiska kommissionen 2. 2 Som en del av sin undersökning på eget intiativ kommer ombudsmannen att undersöka om kom- missionen ämnar vidta åtgärder för att göra det möjligt att offentliggöra granskarnas namn för de sökande. 3. Val av språk och lika behandling av de sökande 3. 1 Ombudsmannens undersökningar uppdagade inte tillräckliga bevis för att kunna styrka administra- tiva missförhållanden vid kommissionen eller par- lamentet beträffande behandlingen av de sökande på grundval av deras val av språk. Slutsats Klagomålet I juni 1996 klagade L. till ombudsmannen på de förfa- randen kommissionen tillämpade vid ett uttagningsprov. Hon medverkade i det öppna uttagningsprovet KOM/ A/907, och var en av de 40 kandidater som gick vidare till det muntliga provet. Hon placerades emellertid inte på reservlistan. I juli 1995 upplyste kommissionen L. om resultaten, och meddelade de poäng hon erhållit. Den 17 augusti 1995 skrev L. till uttagningskommitte´ns ordfö- rande och begärde en omprövning av sina poäng samt att få sig tillsänt kopior av sina rättade examensprov. L. klagade till ombudsmannen över att: 1. Hon inte fått något svar på sin skrivelse av den 17 augusti 1995. Mot bakgrund av ombudsmannens undersökningar av detta klagomål föreföll det nödvändigt att göra följande kritiska anmärkning: 2. Uttagningskommitte´n hade vägrat att tillsända henne kopior av hennes rättade examensprov. I enlighet med EG-domstolens rättspraxis och principerna för god förvaltningssed bör uttagningskommitte´er förse 3. Hon aldrig fick någon information om de utvärde- ringskriterier eller den betygsskala som uttagnings- kommitte´n tillämpade. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/123 Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. Sam- manfattningsvis yttrade kommissionen följande: 1. Kungörelsen om uttagningsförfarandet angav att högst 20 sökande skulle placeras på reservlistan. Omkring 40 kandidater gick vidare till det muntliga provet efter att ha godkänts i de skriftliga proven. De poäng som uttagningskommitte´n gav L. innebar att hon inte kom att höra till de 20 mest framgångsrika kandidaterna. 2. I en skrivelse daterad den 27 juni 1996 hävdade L. att hon sänt en skrivelse till kommissionen den 17 augusti 1995, där hon anhållit om en omprövning av sitt fall och begärt att hennes examensprov skulle sändas till henne. Kommissionens rekryteringsenhet gick sedan igenom L:s handlingar, men kunde inte hitta hennes skrivelse av den 17 augusti 1995. 3. L. skrev till uttagningskommitte´ns ordförande den 9 maj 1996, och bifogade en kopia av sin skrivelse av den 17 augusti 1995. Kommissionen besvarade skri- velsen av den 9 maj 1996 den 13 september 1996. I denna skrivelse bad kommissionen om ursäkt för förseningen med att besvara L:s skrivelse av den 9 maj 1996. Klagandens kommentarer L. vidhöll sitt klagomål. Hon bifogade en styrkt kopia av ett inlämningskvitto för ett rekommenderat brev, daterat den 22 augusti 1995. Detta brev var ställt till ordföran- den för uttagningsprov KOM/A/907 vid Europeiska kom- missionen GD IX. 1. 2 Kommissionen hade i sitt yttrande hävdat att den inte hade hittat den klagandes skrivelse av den 17 augusti 1995. 1. 3 Principerna för god förvaltningssed kräver att en skrivelse som inkommit till kommissionen skall besvaras. Det faktum att kommissionen hade tap- pat bort den klagandes skrivelse av den 17 augusti 1995 utgjorde ett administrativt missförhållande. Ombudsmannen uppmärksammade därför kom- missionen på att den måste se till att sådant inte skulle inträffa i framtiden. 2. Kopior av examensprov 2. 1 Tjänsteföreskrifterna föreskriver att en uttagnings- kommitte´ skall utses för varje uttagningsprov, och att den skall arbeta självständigt och konfidentiellt. Gemenskapsrätten ger för närvarande ingen rättslig grund för att anse att kommissionen skulle ha någon skyldighet att förete en kopia av ett rättat examensprov för kandidaten. 2. 2 Europeiska ombudsmannen har fått in ett antal klagomål avseende gemenskapsinstitutionernas re- krytering. Dessa klagomål rör i synnerhet den bristande insynen i förfarandena. De klagande har bland annat klagat på att de inte kunnat erhålla kopior av rättade examensprov när de begärt detta. 2. 3 Enligt artikel 138e i EG-fördraget har ombudsman- nen befogenhet att på eget initiativ undersöka om det eventuellt förekommit administrativa missför- hållanden i gemenskapsinstitutionernas och gemen- skapsorganens verksamhet. I kraft av detta stad- gande inledde han den 7 november 1997 på eget initiativ en undersökning av de förfaranden kom- missionen tillämpade vid sin rekrytering av perso- nal. L. påpekade därutöver att hon inte hade bett att få sig tillsänt sina examensprov, som det påstods i kommissio- nens yttrande, utan endast kopior av sina rättade examensprov och utvärderingen därav, i syfte att kunna sätta sig in i dem och analysera dem för framtiden. 2. 4 Som en del av detta sitt initiativ kommer ombuds- mannen att undersöka huruvida kommissionen avser att vidta åtgärder i syfte att medge att kopior av rättade examensprov tillställs berörd kandidat. Beslutet 3. De utvärderingskriterier som uttagningskommitte´n tillämpar 1. Förlust av skrivelse från en kandidat 1. 1 Den klagande hade tillställt ombudsmannen en styrkt kopia av ett inlämningskvitto för rekommen- derad post avseende hennes skrivelse avsänd den 22 augusti 1995. 3. 1 I enlighet med domstolens rättspraxis och princi- perna för god förvaltningssed skall uttagningskom- mitte´er tillställa de sökande de motiveringar och det material som är erforderligt för att de skall kunna förstå de beslut kommitte´n fattar. Ombuds- C 380/124 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 mannen ansåg det vara otillfredsställande att kom- missionen inte, trots den klagandes begäran, läm- nat mer detaljerad information om de utvärde- ringskriterier uttagningskommitte´n tillämpade. REKRYTERING: INFORMATION TILL SÖKANDE Beslut i klagomål 686/3. 7. 96/GR/D/VK mot Europeiska kommissionen 3. 2 Ombudsmannen uppmärksammade kommissionen på att den, genom att underrätta kandidaterna om utvärderingskriterierna, i hög grad skulle komma att öka insynen i rekryteringsförfarandet, samt också underlätta uttagningskommitte´ernas arbete med att handlägga förfrågningar och klagomål från kandidater. Slutledning På grundval av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar av detta klagomål syntes det nödvändigt att göra följande kritiska anmärkningar: Principerna för god förvaltningssed kräver att en skrivelse som inkommit till kommissionen skall besvaras. Det faktum att kommissionen hade tappat bort den klagandes skrivelse av den 17 augusti 1995 utgjorde ett administra- tivt missförhållande. Ombudsmannen uppmärksammade därför kommissionen på att den borde se till att sådant inte skulle hända i framtiden. I enlighet med EG-domstolens rättspraxis och principerna för god förvaltningssed skall uttagningskommitte´er förse sökande med de motiveringar och det material, som erfordras för att dessa skall kunna förstå de beslut kommitte´n fattar. Ombudsmannen ansåg det vara otill- fredsställande att kommissionen inte, trots den klagandes begäran, lämnat mer detaljerad information avseende de urvalskriterier uttagningskommitte´n tillämpade. Eftersom dessa aspekter av fallet rörde förfaranden avse- ende specifika händelser i det förgångna, var det inte tillämpligt att söka få till stånd en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Klagomålet I juli 1996 klagade R. till ombudsmannen på brist på information och betydande förseningar med avseende på ett av kommissionens uttagningsprovförfaranden. Den klagande deltog i ett uttagningsprov för tjänster inom området bioteknologi. Han erhöll en mottagnings- bekräftelse fyra månader efter det att han skickat in sina personliga dokument. Under en period på två år fick han inte någon ytterligare information från kommissionen. Hans återkommande anhållanden om ytterligare informa- tion om rekryteringsförfarandet resulterade bara i att han tillsändes samma mottagningsformulär. Den klagande underströk att urvalsförfarandet syntes vara för utdraget. Han tvivlade på att förfarandet genomfördes på korrekt sätt och på att hans handlingar utvärderades vederbörli- gen. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen att urvalsförfarandet var avsett att upprätta en reservlista för tillfälligt anställda. Listan skulle göra det möjligt för kommissionens olika tjänster att välja ut kandidater. Kandidaterna kunde inte på rättslig grund göra anspråk på att kallas till en intervju, och de som klarat uttagningsprovet kunde heller inte göra anspråk på att anställas. Förseningarna berodde på det stora antalet medverkande, och på andra problem som hade sin grund i uttagningskommitte´ns sammansätt- ning. R:s anklagelser om att hans ansökningshandlingar inte skulle ha undersökts vederbörligen var ogrundade, eftersom uttagningskommitte´n gick igenom ansöknings- handlingarna för varje kandidat för sig. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Ombudsmannens undersökningar av detta fall, och av andra fall rörande rekryteringen av personal, visade att det var lämpligt att inleda en mer allmän undersökning av frågan. Den 7 november 1997 inledde Europeiska ombudsman- nen en undersökning på eget initiativ avseende de förfa- randen kommissionen tillämpade vid rekryteringen av personal. Klagandens kommentarer Den klagande påpekade följande: Kommissionen tycktes inte ha agerat på två år. Forskningssektorn utvecklas hela tiden, och sökanden till tjänster inom detta område måste därför ha fullt dagsaktuella kvalifikationer. Den bety- dande försening vid urvalsförfarandet var obegriplig. Den klagande påpekade vidare att om man i allmänt hållna ordalag går ut med en kungörelse om att en tjänst 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/125 ledigförklarats och har en relativt vag befattningsbeskriv- ning, då kommer man mot bakgrund av den nu rådande arbetslöshetssituationen med säkerhet att få en stor mängd ansökningar. Kommissionen kunde ha varit beredd på ett stort antal ansökningar, och borde ha vidtagit lämpliga åtgärder för att kunna hantera dem på lämpligt sätt. heter mot honom enligt gemenskapsrätten. Till följd av hans klagomål hade kommissionen en skriftväxling med myndigheten för konsumentfrågor i Irland. Vid två tillfäl- len hade klaganden bett kommissionen att få kopior av denna skriftväxling, men hade fått avslag på sin begä- ran. Beslutet Enligt den information som kommit ombudsmannen till del syntes det som om den klagande, från februari 1995 och framöver, inte erhållit några vidare upplysningar om sin ansökan. Som medverkande var han självfallet intres- serad av hur det skulle gå vid urvalsförfarandet. I hän- delse av förseningar hör det till god förvaltningssed att kandidaterna informeras om det aktuella läget vid urvals- förfarandet, i synnerhet när de själva begärt att få sådan information. Att samma mottagningsbekräftelse utsänts vid upprepade tillfällen syntes inte uppfylla kravet på information. Kommissionen bekräftade att en försening uppkommit. Den uppgav att den klagande personligen skulle upplysas av uttagningskommitte´n om resultatet. På grundval av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar av detta klagomål syntes det nödvändigt att göra följande kritiska anmärkning: Det hör till god förvaltningssed att svara på förfrågningar i rätt tid. I det föreliggande fallet hade den klagande inte fått någon information på minst ett och ett halvt år. Kommissionen borde ha upplyst den klagande om det aktuella läget vid urvalsförfarandets aktuella läge, då han gjorde förfrågningar därom. Eftersom kommissionen var medveten om att ledigförklarade tjänster attraherar många sökande, borde den ha handlagt frågan på lämp- ligt sätt, så att de sökande hade upplysts om situationen i skälig tid. Eftersom denna aspekt av fallet rörde specifika tidigare förfaranden, så var det inte på sin plats att söka uppnå en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslu- tade därför fallet. FÖRVÄGRAD TILLGÅNG TILL HANDLINGAR Beslut i klagomål 709/9. 7. 96/TC/IRL/KT mot Europeiska kommissionen Klagomålet Sammanfattningsvis anförde kommissionen följande skäl för sitt avslag: I beslutet om allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar sägs uttryckligen att om ett dokument har sitt ursprung utanför kommissionen (exempelvis myndighe- tens för konsumentfrågor skrivelser till kommissionen) så måste ansökan hänskjutas till utställaren. Dessutom hade byrån för konsumentfrågor begärt konfidentialitet. Vad gäller kommissionens skrivelser till myndigheten för kon- sumentfrågor så hävdade kommissionen att ett utläm- nande därav skulle skada kommissionens intresse av konfidentialitet i sina överläggningar, som är en av de grunder enligt vilka kommissionen äger rätt att förvägra tillgång enligt sitt beslut om offentlig tillgång till kommis- sionens dokument. Undersökningen Ombudsmannen fastställde att den fråga som tagits upp låg inom hans ämbetsområde, eftersom den handlade om en begäran om tillgång till dokument som var i Europe- iska kommissionens besittning. Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande vidhöll kommissionen de skäl den ursprungligen anfört för att vägra tillgång till skrivelserna från myndig- heterna för konsumentfrågor till kommissionen. Vad kommissionens skrivelser till myndigheten för konsu- mentfrågor beträffade ändrade kommissionen emellertid sitt ursprungliga beslut ”mot bakgrund av två års erfa- renhet av att tillämpa sin politik för allmänhetens tillgång till kommissionens handlingar”, och ansåg ”att den kunde bevilja” C:s begäran om tillgång till skrivelsen, som därför bifogades kommissionens yttrande. C. från Irland klagade i juli 1996 till ombudsmannen över att Europeiska kommissionen förvägrat honom till- gång till en skriftväxling mellan kommissionen och den irländska myndigheten för konsumentfrågor. C. hade skrivit till kommissionen och hävdat att den irländska myndigheten för konsumentfrågor bröt mot sina skyldig- I sina kommentarer till kommissionens yttrande angav klaganden att han hade bett myndigheten för konsument- frågor om en kopia av dess skrivelse till kommissionen men att han förvägrats detta. Han ifrågasatte huruvida Klagandens kommentarer C 380/126 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 reglerna om allmänna handlingars offentlighet borde skilja sig från ett land till ett annat. Beslutet I sin bedömning av klagomålet anförde ombudsmannen först att EG-fördraget inte innehåller något stadgande om insyn, och att det inte heller finns någon allmän regel som gäller för alla gemenskapsinstitutioner och gemen- skapsorgan som innebär att allmänheten generellt skall ha tillgång till deras handlingar. Han angav också att endast gemenskapens institutioner och organ omfattades av hans bevakning och att nationella regler om allmänna handlingars offentlighet därför låg utanför hans ämbets- område. Kommissionen och rådet har överenskommit om en upp- förandekodex för allmänhetens tillgång till rådets och kommissionens handlingar (hädanefter: reglerna). Dessa regler har utarbetats av kommissionen och rådet och för kommissionens del stadfästes de genom kommissionens beslut av den 8 februari 1994. (1) Ombudsmannens undersökningar i de frågor som tagits upp av klaganden inriktades därför på frågan om huru- vida kommissionen hade agerat i enlighet med dessa regler när man förvägrat tillgång till skriftväxlingen i fråga. De relevanta stadgandena i reglerna lyder som följer: ”Om den handling som förvaras av en institution upprättats av en fysisk eller juridisk person, medlems- stat, en annan gemenskapsinstitution eller ett annat gemenskapsorgan, eller något annat nationellt eller internationellt organ, skall ansökan ställas direkt till den som upprättat handlingen. [Institutionerna] får också vägra tillgång [till handling- arna] för att skydda institutionens intresse med avse- ende på sekretess vid dess överläggningar. ” Vad beträffar skrivelsen från myndigheten för konsu- mentfrågor till kommissionen så synes det av de anförda stadgandena som om en inkommande skrivelse till kom- missionen ligger utanför tillämpningsområdet för kom- missionens beslut om offentlig tillgång till dokument. Kommissionens beslut om C:s begäran syntes därför stå i överensstämmelse med gällande regler. Vad beträffar kommissionens skrivelse till myndigheten för konsumentfrågor anmärkte ombudsmannen att det av första instansrättens dom i mål T-194/94 Carvel och Guardian Newspapers mot Rådet (1) framgår att insti- tutioner, när de åberopar konfidentialiteten hos sina överläggningar, måste avväga medborgarnas intresse av att få tillgång till deras dokument mot eventuella egna intressen av att skydda den sekretess som deras överlägg- ningar omfattas av. Av kommissionens beslut att vägra tillgång till dess egna skrivelse föreföll det inte som att den gjort någon sådan avvägning. Under loppet av ombudsmannens undersök- ningar hade kommissionen själv vidtagit åtgärder för att korrigera detta fel, genom att lämna ut dokumentet i fråga. Ombudsmannen begränsade sig därför till en kri- tisk anmärkning till kommissionen om att den i framti- den måste uppfylla kravet på sådan avvägning. Mot denna bakgrund avslutade ombudsmannen fallet. REKRYTERING: ÖVERKLAGANDE AV ETT BESLUT AV EN UTTAGNINGSKOMMITTÉ Klagomål 773/29. 7. 96/SS/FIN/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I juli 1996 klagade S. till ombudsmannen, för sin egen del och för tre andra erfarna översättare och sökande. Klago- målet rörde ett allmänt uttagningsprov anordnat av kom- missionen för svensktalande översättare (EUR/LA/76). Efter att ha misslyckats i det skriftliga provet bad klagan- den uttagningskommitte´n att gå igenom betygssättningen och sända honom en kopia av det rättade provdokumen- tet. I sitt klagomål till ombudsmannen hävdade S. att uttag- ningskommitte´n, i det svar den sände till honom den 14 maj 1996, hade gjort sig skyldig till administrativa miss- förhållanden. I sin skrivelse hade uttagningskommitte´n hävdat att den gått igenom rättningen och att rättningen gjorts på ett korrekt och rättvist sätt. Vad beträffar klagandens begäran om att få se det korrigerade provdo- kumentet hävdade kommitte´n att den tyvärr inte kunde ge honom tillgång till det, med beaktande av att kommit- te´ns åtgärder var konfidentiella samt med tillämpning av principen om lika behandling av alla sökanden. I sina klagomål begärde S. också att ett annat organ än uttag- ningskommitte´n skulle gå igenom rättningen av hans skriftliga prov. (1) EGT L 340, 31. 12. 1993, s. 41, och EGT L 46, 18. 2. 1994, s. 58. (1) REG 1995, s. II-2765. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/127 Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen. I sitt yttrande hävdade kommissionen generellt att rättningen av det skriftliga provet vid ett uttagningsprov handlar om jämförelser mellan olika sökande och därför omfattas av sekretessbestämmelserna för uttagningskommitte´ers åt- gärder, och att gemenskapens domstolar har erkänt att kommitte´erna har omfattande diskretionära befogenheter när det gäller att utvärdera sökandes skriftliga prov. Vad S. fall beträffar hävdade kommissionen att uttag- ningskommitte´n hade utnämnt rättare som var behöriga och erfarna lingvister och att varje provdokument hade bedömts separat av minst två rättningsansvariga. Kom- mitte´n hade därefter bestämt hur många poäng varje kandidat skulle få, och det kunde, enligt gemenskapens domstolars rättspraxis, ”inte komma ifråga att något annat organ än kommitte´n skulle bestämma de sökandes poängtal”. Beslutet I sitt ställningstagande till klagandens påstånde om kom- missionens skrivelse av den 14 maj 1996, anmärkte ombudsmannen att kommissionen först motiverat sin vägran att ge S. tillgång till sitt rättade provdokument med hänvisning till principen om lika behandling av sökande. Denna princip innebär att identiska situationer skall behandlas på samma sätt, och att olika situationer inte skall behandlas lika. Beslutet om huruvida en kopia av det rättade provdokumentet skall lämnas till sökanden eller inte är ett beslut som skall fattas inom den rättsliga ram som bestäms av tjänsteföreskrifterna och av gemen- skapens domstolars rättspraxis, och den princip till vilket man hänvisat tycks inte ha någon relevans för ett sådant beslut. Dessutom noterade ombudsmannen att kommis- sionen inte hade upprepat detta argument i sina kommen- tarer till honom. Ombudsmannen ansåg därför att det var missvisande att kommissionen hänvisat till denna princip i sitt svar till klaganden och gjorde en kritisk anmärkning med den innebörden. Det finns för närvarande ingen rättslig grund inom gemenskapsrätten för påståendet att kommissionen är skyldig att lämna ut en kopia av ett rättat provdokument till en sökande. Med beaktande av detta och uttagnings- kommitte´ernas omfattande diskretionära befogenheter, vilka erkänts av gemenskapens domstolar, är det så mycket viktigare att uttagningskommitte´er rättar sig efter rättsliga garantier som fastslagits av gemenskapens dom- stolar, och efter principer för god förvaltningssed. I sitt svar på S. begäran om omprövning hävdade uttagnings- kommitte´n bara att den hade fastställt att rättningen av detta prov hade utförts på ett korrekt och rättvist sätt. Klaganden fick inget besked om på vilket sätt och på vilka grunder uttagningskommitte´n fattat sitt beslut. Ombudsmannen fann detta otillfredsställande och riktade därför en kritisk anmärkning till kommissionen med innebörden att uttagningskommitte´er, med vederbörligt beaktande av gemenskapens domstolars rättspraxis och god förvaltningssed, bör underrätta sökandena om grun- derna för sina beslut för att sökandena skall förstå de beslut som fattats. Vad gäller klagandens begäran om att provsvaren skulle tas upp till omprövning av ett annat organ än uttagnings- kommitte´n, så anmärkte ombudsmannen att det i gäl- lande regler för uttagningsproven inte finns stadgat om någon besvärsinstans som kan pröva hur en uttagnings- kommitte´ rättat proven. På grundval av ovanstående slutsatser lade ombudsman- nen ner fallet. ERKÄNNANDE AV EXAMENSBEVIS: OTILLFREDSSTÄLLANDE BEHANDLING AV KLAGOMÅL Beslut i klagomål 956/18. 10. 96/RM/B/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I oktober 1996 ingav B. genom sin belgiske advokat ett klagomål till ombudsmannen mot kommissionen. B. är nederländsk medborgare och bosatt i Belgien. Hon har en nederländsk sjuksköterskeexamen, ”Diploma Ver- pleegkundige A”, som hon tog 1965. I februari 1994 upplystes hon av de belgiska myndigheterna om att hennes examensbevis inte kunde erkännas. I april 1994 klagade B. till kommissionen över att hennes examensbevis inte hade erkänts, vilket hon ansåg stå i strid med gemenskapsrätten. Hon ansåg att examensbevi- set borde erkännas i enlighet med rådets direktiv 77/ 452/EEG av den 27 juni 1977 om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sju- kvård samt åtgärder för att underlätta det faktiska utö- vandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster (1). (1) EGT L 176, 25. 7. 1997, s. 1. C 380/128 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 B. klagade till ombudsmannen eftersom hon ansåg att kommissionens bedömning och handläggning av klago- målet var otillfredsställande. meddelade kommissionen att den hade informerat B. om sin rättsliga bedömning i en skrivelse av den 25 november 1996. Undersökningen Beslutet Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande förklarade att B. hade tagit sin examen innan ikraftträdandet av direktiv 77/452/EEG. Dessutom beror det ömsesidiga erkännandet av examensbevis i enlighet med direktiv 77/452/EEG på examensbevisets överensstämmelse med kraven i rådets direktiv 77/453/ EEG av den 27 juni 1977 om samordning av bestämmel- serna i lagar och andra författningar om verksamhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjuk- vård (1). B:s examensbevis avsåg emellertid en utbildning som inte uppfyllde de minimikrav som fastställts i direk- tiv 77/453/EEG. Kommissionen förklarade vidare att B. inte hade möjlig- het att dra fördel av bestämmelserna i artikel 4 i direktiv 77/452/EEG gällande examensbevis som inte uppfyller alla de krav som fastställts i direktiv 77/453/EEG, efter- som hon inte kunde uppvisa det intyg som föreskrivs i artikel 4. Mot bakgrund av EG-domstolens rättspraxis ansåg kom- missionen emellertid att de belgiska myndigheterna borde försöka underlätta B:s möjligheter att utöva sitt yrke trots att direktivet inte var tillämpligt i hennes fall. De natio- nella myndigheterna borde jämföra det berörda examens- beviset med de krav som fastställts i direktiv 77/453/EEG och meddela medborgaren om eventuella kvalifikationer som saknades. Genom att lämna denna information kunde myndigheterna göra det möjligt för medborgaren att avgöra om han eller hon skulle skaffa sig de kvalifika- tioner som ansågs saknas. Kommissionen uppgav att den hade hänskjutit detta ärende samt även andra liknande ärenden till kommitte´n av högre tjänstemän inom hälsoväsendet, som upprättats genom de nämnda direktiven i syfte att undersöka svårig- heter i samband med tillämpningen av dessa. Den redo- gjorde därefter för sina talrika kontakter med de belgiska och nederländska myndigheterna i förbindelse med dessa fall. Kommissionen påpekade att kommitte´n av högre tjänstemän inom hälsoväsendet först på hösten 1996 lade fram sina slutsatser, vilka var i överensstämmelse med kommissionens rättsliga bedömning enligt ovan. Slutligen (2) EGT L 176, 15. 7. 1977, s. 8. Det förefaller av kommissionens bedömning av det ursprungliga klagomålet som lämnades in till kommissio- nen, som att den delade de belgiska myndigheternas uppfattning om att det berörda examensbeviset inte upp- fyllde minimikraven i direktiv 77/453/EEG. Det framgår tydligt av artikel 4 i direktiv 77/452/EEG att ett examens- bevis endast kan erkännas om det åtföljs av ett intyg. Detta intyg skall bekräfta att innehavaren ”utövat verk- samhet som sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård i minst tre år under en femårsperiod före dagen för utfärdandet av intyget”. I de fall där tillträdet till ett yrke och det ömsesidiga erkännandet av examensbevis inte regleras av gemenska- pens lagstiftare, skall den fria rörligheten tillämpas direkt på grundval av gällande bestämmelser i fördraget, i detta fall artiklarna 48 och 52 i EG-fördraget. Dessa bestäm- melser har direkt verkan och kan därför tillämpas av de nationella domstolarna. EG-domstolen anger de förplik- telser som de nationella myndigheter har i enlighet med fördraget i sådana situationer (2). Domstolen har fastsla- git att: ”När de behöriga myndigheterna i en medlemsstat mottar en ansökan om tillåtelse att utöva ett yrke, som enligt nationell lagstiftning kräver ett examensbevis eller yrkesmässiga kvalifikationer, skall de ta hänsyn till utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis, som den berörda personen förvärvat i syfte att kunna utöva detta yrke i en annan medlemsstat, genom att göra en jämförelse mellan den kompetens som dessa bevis styrker och de krav och kvalifikationer som de nationella bestämmelserna ställer upp. (Domen i Arani- tis, punkt 31). Kommissionens bedömning förefaller mot denna bak- grund som motiverad. Det bör emellertid erinras om att EG-domstolen är den högsta auktoriteten när det gäller frågor om gemenskapsrätten. Ombudsmannens undersökningar i förbindelse med detta klagomål påvisade därför inga administrativa missförhål- landen från kommissionens sida vad gäller tolkningen av de två direktiven. (2) Mål C-164/94, Aranitis, REG 1996, s. I-135, mål C-104/91, Aguirre Borrel, Rec. 1992, s. I-3003 och mål C-340/89, Vlassopoulou, Rec. 1991, s. I-2357. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/129 Det framgår av kommissionens yttrande, i vilket den hänvisar till en rad kontakter med nationella myndigheter om detta och andra liknande fall, att den aktivt behand- lat klagomålet. Emellertid framgår det även av klagomå- let och kommissionens yttrande att den klagande under minst ett års tid inte blev informerad om kommissionens behandling av ärendet. Undersökningen Kommissionens yttrande På grundval av ombudsmannens undersökningar av denna aspekt av klagomålet syntes det nödvändigt att framföra följande kritiska anmärkning: Principerna för god förvaltningssed, som kommissionen har förpliktigat sig till att följa, kräver att en klagande regelbundet informeras om den fortlöpande handlägg- ningen av klagomålet. Kommissionen skulle därför regel- bundet ha hållit den klagande informerad om hur den handlade klagomålet. Att lämna den klagande utan någon information under ett helt år strider därför mot nämnda princip. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. VAL AV KONSULT FÖR GENOMFÖRANDE AV ETT TACIS-PROJEKT Beslut i klagomål 999/07. 11. 96/SN/UK/JMA mot Europeiska kommissionen Klagomålet I november 1996 ingav Stan Newens, ledamot av Euro- paparlamentet, på M:s vägnar ett klagomål till ombuds- mannen angående den påstått ineffektiva och oetiska praxis som tillämpades av en av kommissionens företrä- dare med ansvar för ett projekt, som finansierades genom TACIS-programmet. Klagomålet gällde tre punkter: 1. Enligt M. underlät EU-institutionerna att upprätta och respektera realistiska tidsfrister för projektet. 2. Villkoren för projektet var otillfredsställande. I syn- nerhet var den tid som avsattes för olika verksamhe- ter otillräcklig och de arvoden som skulle utgå till konsulterna var för låga. 3. Den metodik M. hade utvecklat för projektet vid sitt förberedelsearbete vidarefördes till andra. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande påpekade att projektet gällande statistik över ”prisutvecklingen inom byggbranschen” utgjorde en del av ett tekniskt biståndsprogram på statistikområdet för TACIS-länderna. Enligt programmet utfördes merparten av arbetet av medlemsstaternas nationella statistiska institut (MSNSI). Ansökningar om finansiering av projekt inom ramen för programmet skulle bedömas och besva- ras av en rådgivande styrgrupp med en företrädare för kommissionen som ordförande och med deltagande av TACIS-ländernas och medlemsstaternas nationella statis- tiska institut. Privata företag fick endast delta om med- lemsstaternas nationella statistiska institut inte var villiga eller i stånd till att utföra arbetet. Projektet gällande statistik över ”prisutvecklingen inom byggbranschen” utformades till följd av en begäran från flera centralasiatiska länder i oktober 1994. Eftersom medlemsstaternas nationella statistiska institut inte var beredda att utföra arbetet vände sig Förenade kungarikets statistiska centralbyrå (CSO/UK) till M:s konsultföretag (DLC) för att förhöra sig om företagets intresse för projektet. Efter det att DLC hade utsetts som en möjlig partner, fick ärendet vänta tills nödvändiga budgetresur- ser blev tillgängliga. Så snart budgetresurserna blivit tillgängliga i mars 1996 uppmanades DLC att utarbeta ett konkret förslag, vilket ingavs i maj 1996. Förslaget bedömdes som alltför dyrt, och efter vissa förhandlingar beslutade DLC att inte acceptera de ekonomiska villkor som TACIS kunde erbjuda. Dessa villkor stod i överensstämmelse med kom- missionens riktlinjer för effektiv förvaltning för TACIS statistikprogram. Kommissionen försökte sedan på nytt engagera en av medlemsstaternas nationella statistiska institut i styrgrup- pen. I september 1996 påtog sig det tyska federala statistiska institutet ansvaret för projektet. DLC upplystes omedelbart om den nya situationen. Det förslag DLC ingivit lämnades inte ut till andra konkurrenter. Under loppet av diskussionerna gällande projektet uppmärksammade berörda parter naturligtvis denna text. Genomförandet av projektet grundades dock inte på denna text, eftersom det tyska federala statistiska C 380/130 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 institutet tillämpade sina egna metoder för berörda statis- tikområde. Inga kommentarer mottogs från den klagande. hand var avsett för att finansiera arbete utfört av med- lemsstaternas nationella statistiska institut, och att pri- vata företag endast inbjöds att delta om de nationella statistiska instituten var ovilliga, eller inte i stånd, till att utföra arbetet. Beslutet 1. Förhandlingarnas varaktighet Det föreföll också som att de nationella statistiska institu- ten deltog i styrgruppen som behandlade finansieringsför- slagen, och som därigenom normalt skulle få tillgång till de skriftliga förslagen från privata företag. Enligt ombudsmannens undersökningar föreföll det som att DLC kontaktades för första gången om projektet ”statistik över prisutvecklingen inom byggbranschen” i november 1994. Av budgetmässiga skäl gjorde kommis- sionen emellertid inte något slutligt åtagande att finan- siera projektet förrän i mars 1996. DLC uppmanades då att lämna ett konkret förslag, som mottogs i maj 1996. Det slutliga beslutet om att låta det tyska federala statis- tiska institutet genomföra projektet fattades i oktober 1996. Den främsta orsaken till fördröjningen föreföll därför vara bristen på tillräckliga budgetresurser för projektet. Därför föreföll det inte finnas någon grund för att anta att kommissionen eller dennes företrädare orsakade onö- diga administrativa fördröjningar. 2. Projektvillkoren Kommissionen uppgav i sitt yttrande att projektvillkoren var i överensstämmelse med kommissionens riktlinjer för effektiv förvaltning av TACIS statistikprogram. Ombuds- mannen har inte förelagts något material som motsäger denna uppgift. Innehållet i riktlinjerna för effektiv för- valtning ligger under kommissionens ansvar, och kom- missionen kontrolleras av revisionsrätten och Europapar- lamentet vad gäller frågor om lämplig ekonomisk förvalt- ning. Då den bemyndigade tredje man att kontakta DLC på sina vägnar, borde kommissionen emellertid ha säkerställt att DLC hade informerats om villkoren för ett eventuellt kontrakt. På så sätt skulle kommissionen ha undvikit risken, som uppstod på grund av att DLC inte var i direkt kontakt med kommissionen, för att DLC skulle missuppfatta omfattningen av förhandlingen om dessa villkor. 3. Överlämnande av den klagandes förslag till andra Av den information som lämnats av kommissionen före- faller det som att det berörda TACIS-programmet i första När DLC uppmanades att inge ett förslag borde kommis- sionen uttryckligen ha upplyst företaget om att dess förslag skulle överlämnas till de nationella statistiska instituten och att ett nationellt statistiskt institut med intresse av att utföra arbetet skulle ges företräde. Detta skulle ha förhindrat all risk för att konsultföretaget skulle kunna ha föranletts att tro att dess förbindelser med kommissionen i detta ärende reglerades av de vanliga principerna om lika behandling i förbindelse med en anbudsinfordran. Kommissionen uppgav emellertid att det federala tyska statistiska institutets genomförande av projektet inte grundades på innehållet i DLC:s förslag. Inga bevis på motsatsen har förelagts ombudsmannen. Slutsats Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat ansåg ombudsmannen det nödvändigt att göra följande kritiska anmärkningar: 1. När den bemyndigade tredje man att kontakta DLC på sina vägnar, borde kommissionen ha säkerställt att DLC hade informerats om villkoren för ett eventuellt framtida kontrakt. På så sätt skulle kommissionen ha undvikit risken, som uppstod på grund av att DLC inte var i direkt kontakt med kommissionen, för att DLC skulle missuppfatta omfattningen av förhand- lingen om dessa villkor. 2. När den klagandes företag uppmanades att inge ett förslag borde kommissionen uttryckligen ha upplyst konsultföretaget om att dess förslag skulle överlämnas till de nationella statistiska instituten och att ett nationellt statistiskt institut med intresse av att utföra arbetet skulle ges företräde. Detta skulle ha förhindrat all risk för att konsultföretaget skulle kunna ha föranletts att tro att dess förbindelser med kommis- sionen i detta ärende reglerades av de vanliga princi- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/131 perna om lika behandling i förbindelse med en anbudsinfordran. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. PERSONAL: FELAKTIG KLASSIFICERING AV EN EXPERT Beslut i klagomål 1034/19. 11. 96/MS/IT/PD mot Europeiska kommissionens beslut Klagomålet S. från Italien klagade i november 1996 till ombudsman- nen över att kommissionen inte hade behandlat en skri- velse som han skickade till kommissionen den 24 maj 1995. Orsaken till att S. vände sig till kommissionen var sam- manfattningsvis följande. Den 3 oktober 1994 tecknade han ett avtal med ”European Association for Develop- ment”. Kontraktet undertecknades för ”European Asso- ciation for Development” genom två tjänstemän från kommissionen. Kontraktet fastställde att S. som utbild- ningsexpert skulle tillbringa ett år vid kommissionens delegation i Buenos Aires i Argentina. I kontraktets enda stycke i ingressen fastställdes det att vistelsen skulle ge honom möjlighet att få arbetserfarenhet och praktiska kunskaper om samarbetet mellan Europeiska gemenska- pen och utvecklingsländerna. I ett dokument som upprät- tades samma dag med beteckningen ”Mandat nr 1625/ EF”, som S. och kommissionen undertecknade, åtog sig S. att delta i delegationens verksamhet samt att med utgångspunkt från sin utbildningsnivå utföra de uppgifter delegationschefen gav honom. Efter att ha varit vid delegationen i omkring åtta måna- der skrev S. ovannämnda skrivelse av den 24 maj 1995 till en av kommissionens tjänstemän i Bryssel, som hade skrivit under kontraktet. I sin skrivelse hävdade han främst att det arbete han tilldelats låg under den nivå han hade förväntat sig och var av en annan art. Enligt S. berodde detta på att delegationen hade förväntat sig en ekonom och inte en person med utbildning inom jord- bruksområdet. Han avslutade sin skrivelse med att för- klara att han var öppen för förslag som skulle göra det möjligt för honom att utnyttja sina yrkesmässiga erfaren- heter i Buenos Aires, i Bryssel eller vid en annan delega- tion. genom delegationschefen. Detta skedde den 7 juni 1995 och i sitt följebrev tog delegationschefen i allt väsentligt avstånd från innehållet i S. skrivelse. Delegationschefen hävdade att även om det arbete som utfördes inom delegationen inte särskilt gällde utvecklingen av landsbyg- den eller jordbruket, så rörde det sig ändå om utveckling helt allmänt; och även om S. arbete kanske inte motsva- rade hans förväntningar, så låg det inte under hans yrkesmässiga nivå. Delegationschefen avslutade sitt följe- brev med att föreslå att man vid kontraktets slut kunde förflytta S. till en annan delegation, där arbetet hade mera med landsbygden och jordbruket att göra. S. fick en kopia av detta följebrev. Senare förekom kontakter mellan S. och kommissionen i Bryssel. Uppenbarligen föreslog man S. att stannna i Buenos Aires och invänta den nya delegationschefen. I oktober 1995 skrev S. under en ettårig förlängning av sitt kontrakt. I en skrivelse av den 6 oktober 1995 hävdade S. att det skulle vara fel att byta delegation om han inte, som gottgörelse för de skador han lidit, fick möjlighet att arbeta för en annan delegation under en ny period på två år. I sitt klagomål till ombudsmannen underströk S. att han erbjöds tjänsten i Buenos Aires på grund av att kommis- sionen av misstag hade trott att han var ekonom, även om det från hans papper klart framgick att han var expert på jordbruksfrågor. Han styrkte detta påstående. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande för det första hävdade att syftet med utbild- ningskontrakt inte nödvändigtvis var att personen ifråga fick ytterligare utbildning inom sitt specialområde. Inne- hållet i utbildningsprogrammet var inriktat på admini- stration och förvaltning av program som avtalats med det berörda landet i enlighet med ett bilateralt eller multilate- ralt avtal. Därför utfördes ingen formell klassificering enligt utbildningskontrakt efter den berörda personens specialistområden. Eftersom skrivelsen var ett internt dokument gällande till adressaten personalfrågor vidarebefordrades den För det andra förklarade kommissionen att den betrak- tade delegationschefens följebrev av den 7 juni 1995, som S. fått en kopia av, som ett svar på S:s skrivelse av den C 380/132 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 24 maj 1995. Kommissionen förklarade dessutom att den i allmänhet undvek att ge sig in i formella direkta diskussioner med delegationens olika organ, eftersom den då skulle åsidosätta delegationschefen, som i egenskap av kommissionens företrädare bar ansvaret för genomföran- det av utbildningsprogrammet. För det tredje förklarade kommissionen att S. systema- tiskt hade hållits informerad om administrationens stånd- punkt, i synnerhet genom en skrivelse av den 16 novem- ber 1995 ställd till delegationschefen, som S. hade fått en kopia av. I denna skrivelse fastslogs det att han skulle utföra de arbetsuppgifter som låg i tjänstens intresse. genom en gemensam överenskommelse i oktober 1995, och i skrivelsen av den 16 november 1995 från huvud- kontoret i Bryssel till delegationschefen, som S. fick en kopia av, fastställdes det att S. skulle tilldelas arbetsupp- gifter i tjänstens intresse. Förslaget att förnya hans kon- trakt för ytterligare ett år i Buenos Aires utgjorde ett underförstått svar på hans eventuella önskemål om att förflyttas till en annan delegation. De två nämnda skrivel- serna handlade bägge om hans missnöje med arbetsupp- gifterna. Mot denna bakgrund fann ombudsmannen att kommissionen hade behandlat skrivelsen från S. av den 24 maj 1995, och att det inte fanns någon anledning till att föreslå kommissionen att S. skulle beviljas en ny utbildningsperiod på två år. Kommissionen kommenterade inte frågan om huruvida dess tjänstegrenar felaktigt hade klassificerat S. som ekonom. Beslutet Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll klaganden sitt klagomål och begärde att kommissionen skulle bevilja honom ytterli- gare en utbildningsperiod på två år som gottgörelse för de skador han lidit. Beslutet Klaganden hade lagt fram ett styrkt påstående om att han felaktigt klassificerats som ekonom. Vid behandlingen av detta påstående konstaterade ombudsmannen till att börja med att de kontrakt som undertecknats av S. , ”Association for Development” och kommissionen, inte angav något visst arbetsområde, och att utbildningspro- grammens mål inte nödvändigtvis var att ge personen ifråga ytterligare utbildning inom hans specialområde. Kommissionen bestred emellertid inte påståendet att en korrekt klassificering av S. som jordbruksexpert kunde ha varit av betydelse för beslutet om var han skulle placeras, och kommissionen bestred inte heller att dess tjänstegre- nar hade klassificerat S. felaktigt. Mot denna bakgrund riktade ombudsmannen en kritisk anmärkning till kom- missionen för att understryka att den borde ha klassifice- rat S. korrekt. För det andra föreföll det som att S. inte hade fått något officiellt och uttryckligt skriftligt svar på alla punkterna i sin skrivelse av den 24 maj 1995. Delegationschefens följebrev, som S. fick en kopia av, kunde inte anses utgöra ett fullständigt svar eftersom delegationschefen inte hade befogenheter att behandla alla de punkter som togs upp i S:s skrivelse. S. kontrakt med delegationen i Buenos Aires förnyades emellertid för ytterligare ett år På grundval av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar i förbindelse med detta klagomål syntes det nöd- vändigt att göra följande kritiska anmärkning: Kommissionen borde ha gjort en korrekt klassificering av S. som expert i jordbruksfrågor. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. UNDERLÅTENHET ATT IAKTTA MEDICINSK SEKRETESS Beslut i klagomål 1098/96/BB mot Europeiska kommissionen Klagomålet I december 1996 klagade X. till ombudsmannen över (1) att kommissionens läkartjänst inte hade respekterat den medicinska sekretessen och (2) över omotiverad fördröj- ning med att översända ett dokument. I enlighet med artikel 2. 3 i ombudsmannens stadga klassificerades klagomålet som konfidentiellt på den kla- gandes begäran. X. arbetade på frilansbasis för kommissionen. De europe- iska institutionerna har ingått ett avtal med ett försäk- ringsbolag i syfte att skydda den berörda kategorin av frilansmedarbetare mot förlorade inkomster i händelse av sjukdom under kontraktsperioden. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/133 Under sitt arbete för kommissionen behövde den kla- gande komma under läkarbehandling för akut sjukdom. Alla de erforderliga intygen lämnades omedelbart till administrationen tillsammans med en ”behandlingsplan” från den ansvarige läkaren. Detta dokument översändes i ett förseglat kuvert adresserat till chefen för kommissio- nens läkartjänst med påskriften ”medicinsk sekretess”. Den klagande informerades senare av kommissionen om att hans begäran om ersättning hade godtagits och att handlingarna hade översänts till försäkringsbolaget. X. hävdade att det förelåg en fördröjning på flera veckor innan försäkringsbolaget i själva verket erhöll handling- arna. I december 1996 stod det klart för X att såväl en anställd vid försäkringsbolaget som den avdelning vid kommissio- nen med vilken X hade tecknat ett frilanskontrakt kände till den konfidentiella informationen om läkarbehand- lingen. Undersökningen Kommissionens yttrande Med hänsyn till upplysningarnas konfidentiella karaktär hävdade kommissionen att den inte på något sätt kunde hållas ansvarig för försäkringsbolagets handlingar. Kom- missionen påminde emellertid försäkringsbolaget om dess sekretesskyldighet efter ett möte med den klagande. Vad beträffar de allmänna principerna för konfidentiell behandling av läkarhandlingar förklarade kommissionen att översändelsen av läkarhandlingar i förseglade kuvert för uteslutande bruk av försäkringsbolagens läkare, kom- missionens läkare och försäkringstagaren utgjorde en valmöjlighet i försäkringens villkor. På blanketten för begäran om ersättning har försäkringstagaren möjlighet att ange de dokument som skall behandlas på detta sätt. Personer som omfattas av den berörda frilanskategorin och som har begärt att få omfattas av sjukförsäkringen måste följa de bestämmelser och förfaranden som fast- ställts i denna. Klagandens kommentarer Den klagande vidhöll klagomålet och bekräftade att kom- missionen hade sänt ett meddelande den 31 oktober 1996. Den klagande underströk emellertid att försäk- ringsbolaget den 24 november 1996 fortfarande inte hade mottagit detta dokument. Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde följande: Beslutet I enlighet med försäkringsreglerna lämnade X en rad handlingar rörande läkarbehandlingen till kommissionen, bland annat ett intyg över den behandling X fått, och dessa handlingar skulle vidarebefordras till försäkringsbo- laget. Enligt artikel 7 i försäkringsreglerna och den blankett som användes vid tidpunkten ifråga skulle dokumentet som redogjorde för ingreppets karaktär ha översänts till försäkringsbolaget i ett förseglat kuvert. Till följd av X:s klagomål påmindes de berörda tjänste- männen om det korrekta förfarandet som skulle tillämpas i framtiden i liknande fall. Kommissionen påpekade att de tjänstemän som behandlade X:s klagomål hade tyst- nadsplikt enligt tjänsteföreskrifterna. Kommissionen erhöll X:s ansökan den 16 oktober 1996 och skickade den till försäkringsbolaget den 31 oktober 1996, efter det att den hade behandlats av kommissio- nens läkartjänst. Kommissionen begärde ett mottagnings- bevis, som försäkringsbolaget inte lämnade. Kommissio- nen kunde därför inte godta påståendet om att den skulle ha fördröjt översändelsen av dessa dokument till försäk- ringsbolaget, som hade svarat X den 4 december 1996. 1. Påståendet om brott mot den medicinska sekretes- sen 1. 1 I enlighet med god förvaltningssed skall kommis- sionen alltid säkerställa att dokument som omfat- tas av medicinsk sekretess behandlas med nödvän- dig omsorg. 1. 2 Det föreföll av ombudsmannens undersökningar som att kommissionen hade bekräftat att doku- mentet med uppgifter om den klagandes läkarbe- handling borde ha översänts till försäkringsbolaget i ett förseglat kuvert. 1. 3 Ombudsmannen ansåg det beklagligt att kommis- sionen inte hade behandlat den klagandes läkar- handlingar med nödvändig omsorg, och att detta utgjorde ett administrativt missförhållande. 1. 4 Mot denna bakgrund uppmärksammade ombuds- mannen därför kommissionen på att den skulle säkerställa att kritiken i beslutet förelades de tjän- stemän som hade ansvaret för behandlingen av dokument som omfattas av den medicinska sekre- C 380/134 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 tessen, i syfte att säkerställa att sådana misstag inte skulle göras i framtiden i liknande fall. BRISTANDE INSYN I GENOMFÖRANDET AV ETT UTTAGNINGSPROV 2. Påståendet om fördröjd översändelse av dokumen- ten till försäkringsbolaget 2. 1 Kommissionen mottog den klagandes ansökan den 16 oktober 1996. Efter läkartjänstens behandling av ärendet sände kommissionen en skrivelse till försäkringsbolaget den 31 oktober 1996. 2. 2 Kommissionen lämnade en kopia av ovannämnda skrivelse till ombudsmannen. I denna skrivelse begär kommissionen ett mottagningsbevis, som för- säkringsbolaget inte lämnade. Vid bedömningen av huruvida kommissionen gjort sig skyldig till en fördröjning måste man ta hänsyn till att försäk- ringsbolaget svarade den klagande den 4 december 1996, ungefär en månad efter datum på kommis- sionens skrivelse. 2. 3 Det föreföll därför av ombudsmannens undersök- ningar som att det inte förelåg tillräckliga grunder för påståendet att kommissionen skulle ha dröjt med att sända den klagandes dokument till försäk- ringsbolaget. Slutsatser Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det nödvändigt att framföra följande kritiska anmärkningar: Europeiska ombudsmannen fann att principerna för god förvaltningssed kräver att kommissionen alltid säkerstäl- ler att dokument som omfattas av medicinsk sekretess behandlas med nödvändig omsorg. Det föreföll av ombudsmannens undersökningar som att kommissionen hade erkänt att det dokument som inne- höll upplysningar om den klagandes läkarbehandling borde ha sänts till försäkringsbolaget i ett förseglat kuvert. Ombudsmannen ansåg det beklagligt att kommissionen inte hade behandlat den klagandes läkarhandlingar med nödvändig omsorg, och att detta utgjorde ett administra- tivt missförhållande. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Beslut i klagomål 105/97/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I januari 1997 klagade D till ombudsmannen över kom- missionens genomförande av ett interinstitutionellt uttag- ningsprov (EUR/LA/97), som han hade deltagit i under 1996. I en skrivelse av den 14 november 1996 meddelade uttagningskommitte´n D om att han inte hade uppnått ett tillräckligt högt poängantal i det första skriftliga provet och att hans övriga skriftliga prov inte skulle rättas. D bad uttagningskommitte´n att ompröva det poängantal han hade fått på provet ifråga. Han begärde dessutom följande: ”Förutom en förnyad behandling vore jag tacksam om jag dessutom kunde få se det rättade provet, så att jag kan lägga fram nödvändiga kommentarer till stöd för mitt ärende. ” Som svar på D:s huvudsakliga begäran meddelade uttag- ningskommitte´n honom ingående om de bedömningskri- terier som hade tillämpats vid provet ifråga, och anförde följande: ”Vi har behandlat ditt prov på nytt och önskar härmed påpeka att de resultat du har fått meddelande om överensstämmer med det poängantal uttagningskom- mitte´n gett. Som det framgick i meddelandet om uttagningsprovet var syftet med provet att upprätta en kort förteckning över de sökande som uppnått de högsta poängantalen (144 för A7-provet, och 96 för A8-provet). Proven rättades av erfarna översättare vid Europeiska unio- nens institutioner, och man tillämpade samma stränga bedömningskriterier i varje enskilt fall. Prov (a) var avsett att bedöma kunskaperna i källsprå- ket, kunskaperna i spanska och förmågan att lösa översättningsproblem. För din information kan nämnas att de faktorer som beaktades vid fastställandet av den totala poängsumman omfattade följande: — Vad gäller källspråket: uppenbara, allvarliga eller mindre allvarliga förståelsefel och felaktigheter. — Vad gäller målspråket bedömdes på motsvarande sätt stavning (större, allvarliga och mindre allvar- liga fel), morfologi och syntax (överensstämmelse, 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/135 prepositionsanvändning, felaktiga syntaktiska kon- struktioner med mera) och ordförråd (utelämnande av ett eller flera ord, utelämnande av en mening, felaktig terminologi, språkfel), stilistiska fel och felaktig interpunktion. Å andra sidan räknades god stilistik, korrekt översätt- ning av ett relativt svårt stycke eller utmärkt översätt- ning av ett särskilt svårt stycke till fördel för den sökande. Varje prov rättades av två personer som arbetade oberoende av varandra, och den sökandes anonymitet säkerställdes under hela förloppet. Vissa prov rättades också av en tredje person, när uttagningskommitte´n ansåg detta vara nödvändigt. Proven rättades med särskild omsorg, och jag beklagar att behöva meddela dig att uttagningskommitte´ns beslut vad gäller ditt prov är slutgiltigt. ” Vad gäller D:s begäran om att få kännedom om det rättade provet svarade uttagningskommitte´n följande: ”Slutligen vill vi meddela dig att vi inte kan skicka en kopia av ditt prov, eftersom vi av principiella skäl är skyldiga att behandla alla sökande lika och eftersom uttagningskommitte´ns arbete är konfidentiellt. ” I sitt klagomål till ombudsmannen hävdade D att han inte ifrågasatte uttagningskommitte´ns bedömning av hans prov. Eftersom han inte hade någon kännedom om det rättade provet visste han inte om uttagningskommitte´n hade tillämpat bedömningskriterierna korrekt i hans fall. Han hävdade att uttagningskommitte´ns motivering för att inte ge honom kännedom om det rättade provet var otillräcklig och inte tillät någon insyn i förfarandet. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande hävdade att uttagningskommitte´n hade age- rat i enlighet med meddelandet om uttagningsprovet, och att kommitte´n hade varit mycket tillmötesgående mot D genom att informera honom om bedömningskriterierna för provet ifråga. Vad beträffar de skäl uttagningskom- mitte´n anförde för att inte ge D tillträde till det rättade provet fastslog kommissionen att det var en allmän praxis inom gemenskapens institutioner att inte låta de sökande se de rättade proven, och att uttagningskommit- te´er enligt EG-domstolens rättspraxis hade omfattande diskretionära befogenheter. Enligt kommissionen var uttagningskommitte´er i detta avseende endast skyldiga att meddela de sökande det poängantal de erhållit. Vad gäller frågan om insyn förklarade kommissionen att man inte på grund av bestämmelserna om insyn kan åsidosätta artikel 6 i bilaga III i tjänsteföreskrifterna, enligt vilken uttagningskommitte´ers förfaranden är hem- liga. Enligt kommissionen innebär detta krav att uttag- ningskommitte´er kan utföra sitt arbete på ett självstän- digt sätt, utan att utsättas för någon form av påtryck- ningar. Klagandens kommentarer I sina kommentarer vidhöll D klagomålet. Han under- strök särskilt att han inte hade begärt att få det rättade provet, utan att han endast ville få kännedom om det, och att han därmed överlät till uttagningskommitte´n att finna ett sätt på vilket detta kunde anordnas. D hävdade att han var fullt beredd att godta att man tog bort eventuella tecken som gjorde det möjligt att identifiera den person som rättat provet. D önskade endast se de rättelser som gjorts. Vad gäller frågan om insyn uppgav D att syftet med artikel 6 i bilaga III till tjänsteföreskrifterna, att säker- ställa att uttagningskommitte´erna arbetar oavhängigt, inte motiverade att kommissionen nekade honom infor- mation om det rättade provet, så länge identiteten på den person som rättat provet hemlighölls. Beslutet I sitt klagomål undrade D om uttagningskommitte´n hade rätt att neka honom information om det rättade provet. Vid bedömningen av denna fråga konstaterades det inled- ningsvis att det inte var oberättigat att uttagningskommit- te´n hade uppfattat D:s begäran om kännedom om det rättade provet som en begäran om att erhålla provet sitt avslag ifråga. Uttagningskommitte´n motiverade genom att hänvisa till principen om lika behandling av sökanden och till att uttagningskommitte´ns arbete är konfidentiellt. Principen om lika behandling av de sökande innebär att identiska situationer inte skall behandlas på olika sätt, medan olika situationer inte skall behandlas på samma sätt. Beslutet om att lämna ut ett rättat prov skall fattas på grundval av tjänsteföreskrifterna och EG-domstolens rättspraxis, och nämnda princip förefaller inte att ha någon relevans för detta beslut. Det bör påpekas att kommissionen inte hänvisade till denna princip i sitt yttrande till D:s klagomål till ombudsmannen. Uttag- ningskommitte´ns hänvisning till den var därför förvir- rande. Principer om god förvaltningssed kräver att uttag- ningskommitte´er lämnar de sökande korrekta skäl till C 380/136 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 sina beslut. Hänvisningen till principen om lika behand- ling framstod inte som korrekt, eftersom denna princip inte hade någon relevans för beslutet om man skulle ge tillträde eller ej till rättade prov. Mot denna bakgrund framförde ombudsmannen en kritisk anmärkning till kommissionen. ombudsmannen fastslagit att uttagningskommite´ernas diskretionära befogenheter och det faktum att deras arbete är konfidentiellt inte förhindrar att de efterlever principer om god förvaltningssed. I sin motivering till avslaget hänvisade uttagningskommit- te´n vidare till att kommitte´ns arbete var konfidentiellt och gemenskapsrätten föreskriver för närvarande inte heller någon skyldighet för kommissionen att lämna ut rättade prov till de sökande som begär detta. Uttagnings- kommitte´n hade därmed rätt att neka att lämna ut provet med hänvisning till principen om att uttagningskommitte´- ernas arbete är konfidentiellt. Slutsatser Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det nödvändigt att framföra följande kritiska anmärkningar: Kommissionen borde inte ha motiverat sin vägran att lämna ut det rättade provet med hänvisning till principen om lika behandling av de sökande, eftersom denna prin- cip inte har någon betydelse för beslutet att lämna ut rättade prov. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Till följd av det stora antalet klagomål som lämnats in till ombudsmannen gällande bristande insyn i gemenskapsin- stitutionernas rekryteringsförfaranden, inledde ombuds- mannen en undersökning av denna fråga på eget initiativ den 7 november 1997, för att bland annat undersöka om kommissionen avser att tillåta de sökande att ta med sig provfrågorna från provlokalen och lämna ut rättade kopior av proven till de sökande. I sin skrivelse har KRITIK MOT GENOMFÖRANDET AV ETT UTTAGNINGSPROV Beslut i klagomål 142/97/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I februari 1997 klagade V till ombudsmannen över kommissionens genomförande av ett interinstitutionellt uttagningsprov (EUR/LA/98), som han hade deltagit i under 1996. I en skrivelse av den 14 november 1996 meddelade uttagningskommitte´n V att han inte hade uppnått ett tillräckligt högt poängantal i det första skriftliga provet (a) och att hans övriga skriftliga prov därför inte skulle rättas. I sina skrivelser av den 18 och den 20 november 1996 bad V uttagningskommitte´n att ompröva de poäng han erhållit för prov (a) och att delge honom det rättade provet. Han förklarade att han inte på något sätt ifråga- satte att de rättelser som gjorts var korrekta och objek- tiva, men att han fann det svårt att förstå att han fått ett så lågt poängantal. Han förklarade dessutom att de sökande i prov (b) hade fått besvara frågor som inte hade angetts i meddelandet om uttagningsprovet och att inte heller prov (d) hade varit i överensstämmelse med upplys- ningarna i meddelandet. Vad gäller de två berörda proven uppgav meddelandet följande: (b) Prov bestående av ett antal frågor om de viktigaste etapperna i det europeiska enandet och om de olika gemenskapspolitiska områdena. (d) Översättning till spanska med hjälp av ordböcker av en allmän text på cirka 45 rader om Europeiska unionens verksamhet från ett språk som den sökande fritt väljer bland de språk som anges i avsnitt V punkt B. 3, men som skall vara ett annat språk än de som valts för proven (a) och (c). Vad gäller prov (b) ansåg V att flera av de frågor som ställdes inte hade att göra med de viktigaste etapperna i det europeiska enandet eller de gemenskapspolitiska områdena. Enligt V gällde detta följande frågor: 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/137 — En fråga om Europaparlamentets generalsekretariat. omfattande diskretionära befogenheter, så länge riktlin- jerna i meddelandet följdes. — En fråga om första instansrättens befogenheter. — En fråga om Ekonomiska och sociala kommitte´n. — En fråga om Europaparlamentets ledamöters organi- sation. — En fråga om längden på Europeiska kommissionens mandatperiod. — En fråga om antalet kommissionsledamöter från vissa medlemsstater. — En fråga om gemenskapslagstiftning, inklusive till- lämpningen av gemenskapsförordningar. Enligt den klagandes uppfattning var det ännu mer uppenbart att dessa frågor inte omfattades av upplysning- arna i meddelandet, med tanke på att meddelandet läm- nade följande information om det muntliga provet: ”Intervju med uttagningskommitte´n för att göra en slutlig bedömning av den sökandes lämplighet att utföra de arbetsuppgifter som anges i avsnitt I. Färdigheter i andra språk och kunskaper om unionens institutioner och poli- tik kommer också att bedömas under intervjun. ” V hävdade att en sökande som läste detta skulle få den uppfattningen att frågor rörande institutionerna inte skulle ställas i det skriftliga provet (b). Vad gäller prov (d) hävdade V att provet inte bestod av cirka 45 rader, som det angavs i meddelandet, utan av 61 rader. I skrivelser av den 18 december 1996 och den 16 januari 1997 svarade uttagningskommitte´n på den klagandes skrivelser. Vad gäller hans begäran om omprövning med- delade uttagningskommitte´n honom att den hade gått igenom hans prov på nytt och att hans poängantal var riktigt. Dessutom beklagade kommitte´n att den inte kunde lämna ut det rättade provet till V med hänvisning till principen om lika behandling av de sökande och till principen om att uttagningskommitte´ns arbete är hem- ligt. V var inte nöjd med dessa svar utan klagade till ombuds- mannen. Han hävdade att svaren från uttagningskommit- te´n kännetecknades av bristande öppenhet. Enligt honom var det normalt att en sökande gavs möjlighet att se det rättade provet, eller att på annat sätt få se de rättelser som gjorts. Han menade att uttagningskommitte´n lade alltför stor vikt vid principen om att dess arbete skulle vara hemligt. Han fasthöll dessutom att innehållet i prov (b) och (d) inte var korrekt. Undersökningen Kommissionens yttrande Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande förklarade att uttagningskommitte´n hade följt riktlinjerna i meddelandet om uttagningsprovet. Vad beträffar de skäl uttagningskommitte´n anförde för att inte låta V se det rättade provet förklarade kommissionen att det var en allmän praxis inom gemenskapsinstitutio- nerna att inte lämna ut de rättade proven till de sökande, och att uttagningskommitte´er enligt EG-domstolens rätts- praxis hade omfattande diskretionära befogenheter. Enligt kommissionen var uttagningskommitte´er i detta avseende endast skyldiga att meddela de sökande det poängantal de erhållit. Vad gällde V:s påstående gällande prov (b) förklarade kommissionen att med hänsyn till de goda resultat han uppnått i detta prov var hans påstående ogrundat och stred mot hans eget intresse. Vad gäller prov (d) förkla- rade kommissionen att uttagningskommitte´ns val av en text på 61 rader föll inom ramen för uttagningskommit- te´ernas diskretionära befogenheter. Den klagande framförde inga kommentarer till kommis- sionens yttrande. Beslutet Vad gäller uttagningskommitte´ns vägran att låta V se det rättade provet motiverade uttagningskommitte´n detta beslut genom att hänvisa till principen om lika behand- ling av de sökande och till principen om att dess arbete är hemligt. Vad beträffar påståendet gällande prov (b) fastslog uttag- ningskommitte´n att samtliga frågor som ställts direkt eller indirekt var i överensstämmelse med beskrivningen i meddelandet. Både med hänsyn till prov (b) och prov (d) tillade kommitte´n att den, enligt EG-domstolens rätts- praxis, var helt självständig och oberoende och hade Principen om lika behandling av sökanden innebär att identiska situationer inte skall behandlas på olika sätt, medan olika situationer inte skall behandlas på samma sätt. Beslutet om att lämna ut ett rättat prov skall fattas på grundval av tjänsteföreskrifterna och EG-domstolens rättspraxis, och nämnda princip förefaller inte att ha C 380/138 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 någon relevans för detta beslut. Det bör påpekas att kommissionen inte hänvisade till denna princip i sitt yttrande till V:s klagomål till ombudsmannen. Uttag- ningskommitte´ns hänvisning till denna princip var därför förvirrande. Principer om god förvaltningssed kräver att uttagningskommitte´er lämnar de sökande korrekta skäl till sina beslut. Det föreföll inte korrekt att hänvisa till principen om lika behandling, eftersom denna princip inte har någon relevans för beslutet om att ge tillträde eller inte till rättade prov. Mot denna bakgrund fram- förde ombudsmannen en kritisk anmärkning till kommis- sionen. I sin motivering till avslaget hänvisade uttagningskommit- te´n vidare till att kommitte´ns arbete var konfidentiellt och gemenskapsrätten föreskriver för närvarande inte heller någon skyldighet för kommissionen att lämna ut rättade prov till de sökande som begär detta. Uttagnings- kommitte´n hade därmed rätt att neka att lämna ut provet med hänvisning till principen om att uttagningskommitte´- ernas arbete är konfidentiellt. Vad gäller V:s påstående gällande prov (b) skulle detta prov enligt meddelandet vara inriktat på de olika etap- perna i det europeiska enandet och på de gemenskapspo- litiska områdena, medan det muntliga provet enligt med- delandet också skulle omfatta frågor om Europeiska unionens institutioner. Meddelandet gav intrycket av att frågor som uteslutande berörde institutionerna inte skulle ställas i prov (b). I själva verket omfattade prov (b) emellertid frågor om institutionerna och dessa frågor hade inte någon klar förbindelse med de olika etapperna i det europeiska enandet. personligt intresse av det berörda problemet. Med hänsyn till kommissionens andra argument kräver principerna för god förvaltningssed att medborgarna skall kunna lita på att kommissionens offentliga utsagor är korrekta. Det var därför inte motiverat att kommissionen använde sig av en beskrivning som kunde ge medborgarna den uppfatt- ningen att ämnesområdet för provet skulle vara mer begränsat än vad som i själva verket var fallet. Mot denna bakgrund framförde ombudsmannen en kritisk anmärkning till kommissionen. Vad gäller V:s påstående gällande prov (d) har uttag- ningskommitte´er enligt EG-domstolens rättspraxis omfat- tande diskretionära befogenheter, förutsatt att de följer riktlinjerna i meddelandet om uttagningsprovet. I meddel- andet om uttagningsprovet angavs det att en text på cirka 45 rader skulle översättas i prov (d), medan den faktiska texten omfattade 61 rader, vilket var omkring 33 % mer. Detta överskridande av antalet rader stod inte i överens- stämmelse med meddelandet om uttagningsprovet. Euro- peiska ombudsmannen framförde därför en kritisk anmärkning till kommissionen. Slutsatser Mot bakgrund av Europeiska ombudsmannens undersök- ningar av detta klagomål syntes det nödvändigt att fram- föra följande kritiska anmärkningar: Kommissionen borde inte ha motiverat sin vägran att lämna ut det rättade provet med hänvisning till principen om lika behandling av de sökande, eftersom denna prin- cip inte har någon relevans för beslutet huruvida de rättade proven skulle lämnas ut eller inte. Kommissionen borde ha utformat meddelandet om uttag- ningsprovet så att medborgarna inte vilseleddes vad gäller innehållet i proven, och kommissionen borde ha respekte- rat meddelandets beskrivningar. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. Kommissionen framförde två argument i detta samman- hang: För det första att V inte hade något intresse av att ifrågasätta frågornas innehåll, eftersom han hade klarat provet med goda resultat. För det andra att frågorna hade ett direkt eller indirekt samband med det ämnesom- råde som angavs i meddelandet. Vad gäller det första argumentet bör det betonas att medborgarna i enlighet med artikel 138e i EG-fördraget har rätt att inge klago- mål till den europeiska ombudsmannen och att denna rätt inte beror på om den enskilde medborgaren har ett Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Till följd av det stora antalet klagomål som ingetts till ombudsmannen gällande bristande insyn i gemenskapsin- stitutionernas rekryteringsförfaranden, inledde ombuds- mannen en undersökning av denna fråga på eget initiativ den 7 november 1997, för att bland annat undersöka om 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/139 kommissionen avser att tillåta de sökande att ta med sig provfrågorna från provlokalen och lämna ut rättade kopior av proven till de sökande. I sin skrivelse har ombudsmannen fastslagit att uttagningskommite´ernas diskretionära befogenheter och det faktum att deras arbete är hemligt inte förhindrar att de efterlever princi- per om god förvaltningssed. kommissionen under tiden hade betalat ut det berörda beloppet. Kommissionen beklagade den ”oförklarliga” fördröjningen som hade uppstått. Dessutom förklarade kommissionen att förfarandet i samband med utbetal- ningarna av sådana ersättningar nu hade ändrats i syfte att undvika liknande förseningar i framtiden. ERSÄTTNING FÖR LÄKARKOSTNADER Beslut i klagomål 319/97/PD mot Europeiska kommissionen Klagomålet I april 1997 klagade K till ombudsmannen över att kommissionen underlåtit att betala ut ersättning till honom för läkarkostnader som han hade ådragit sig på kommissionens begäran. Den klagande hade klarat uttagningsprov KOM/A/764 som anordnades av kommissionen. Kommissionen bad honom i november 1994 att genomgå en läkarundersök- ning. Vid denna läkarundersökning ombads han att genomgå ytterligare en specialistundersökning hos en läkare som han själv fick välja ut. De kostnader som uppkom i samband med denna undersökning skulle ersät- tas av kommissionen. I januari 1995 vidarebefordrade han läkarräkningen till kommissionen. I juni 1995 erbjöd kommissionen K en tjänst, men den försenade ersätt- ningen för hans läkarkostnader och även andra negativa erfarenheter av kommissionen i förbindelse med själva uttagningsprovet fick K att avböja erbjudandet. I oktober 1995 skrev han till kommissionen för att påpeka att han ännu inte mottagit någon ersättning. I april 1996 skrev han ännu en gång till kommissionen för att kräva ersätt- ning för sina utgifter. I sitt klagomål hävdade K att det var oacceptabelt att kommissionen varken hade ersatt honom för hans läkar- kostnader eller svarat på hans två påminnelser. Undersökningen Kommissionens yttrande Kommissionen kommenterade inte K:s påstående om att han inte fått något svar på sina skrivelser. Klagandens kommentarer I sina kommentarer uttryckte K sin tillfredsställelse över att hans klagomål till ombudsmannen hade fått kommis- sionen att betala ut ersättningen för de berörda läkar- kostnaderna. Han beklagade emellertid att han hade varit tvungen att vända sig till ombudsmannen för att få kommissionen att uppfylla sin förpliktelse att ersätta alla utgifter, och dessutom kunde han inte godta att kommis- sionen inte hade kommenterat underlåtenheten att svara på hans skrivelser. Beslutet Det föreföll av kommissionens yttrande och klagandens kommentarer som om kommissionen hade betalat ut ersättning för den klagandes utgifter. Det framgick dess- utom att kommissionen under tiden hade ändrat sina förfaranden vid sådana utbetalningar, så att dessa utbe- talningar i framtiden skulle kunna utföras utan fördröj- ningar. Ombudsmannen drev därför inte denna aspekt av klagomålet vidare. Kommissionen förnekade inte att den inte hade svarat på de två skrivelserna. Ombudsmannen framförde därför en kritisk anmärkning till kommissionen för att understryka att den omedelbart borde ha svarat på K:s skrivelser. Eftersom denna aspekt av fallet rörde förfaranden i samband med specifika händelser i det förgångna var det inte lämpligt att eftersträva en vänskaplig förlikning i frågan. Ombudsmannen avslutade därför fallet. 3. 7 UNDERSÖKNINGAR SOM UTFÖRTS AV OMBUDSMANNEN PÅ EGET INITIATIV GENOMFÖRANDE AV ETT UTTAGNINGSPROV Beslut i undersökningen på eget initiativ 674/COMLA/F/PD Klagomålet vidarebefordrades till kommissionen, som i sitt yttrande framförde att K:s läkarkostnader inte hade betalats i tid eftersom originalen av räkningarna och andra bestyrkande handlingar hade försvunnit, men att I juli 1996 inledde ombudsmannen en undersökning på eget initiativ till följd av ett klagomål över genomförandet av uttagningsprov EUR/LA/76 anordnat av Europeiska kommissionen. C 380/140 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Undersökningen Ombudsmannen uppmanade kommissionen att lämna information om följande två punkter i förbindelse med uttagningsprovet: 1. Kraven på kunskaper i tyska hos de personer som ansvarade för att rätta proven i det skriftliga tysk- svenska översättningsprovet. 2. Hade de sökande rätt att få se de rättade proven och, om inte, av vilka orsaker? bristande tillgång till de rättade proven, men också över bristande insyn i rekryteringsförfarandena som anord- nades av gemenskapsinstitutionerna. Ombudsmannen beslöt därför att inleda en undersökning på eget initiativ om insynen i rekryteringsförfarandena och inom ramen för den undersökningen skulle frågan om rätten att få tillträde till rättade prov även behandlas. Mot denna bakgrund fann ombudsmannen att det inte förelåg några grunder för ytterligare undersökningar och fallet avslutades därför. Kommissionens yttrande KOMMISSIONENS ADMINISTRATIVA FÖRFARANDEN VID HANDLÄGGNING AV KLAGOMÅL ÖVER MEDLEMSSTATERNAS ÖVERTRÄDELSE AV GEMENSKAPSRÄTTEN Kommissionen svarade ombudsmannen genom en skri- velse av den 18 oktober 1996. Beslut i undersökningen på eget initiativ 303/97/PD I sitt yttrande framförde kommissionen följande: 1. De personer som rättade uttagningsprov EUR/LA/76 var samtliga erfarna översättare med tyska som första språk. Kommissionen förklarade dessutom att alla prov hade rättats av två olika personer, och i de fall där uttagningskommitte´n ansåg det nödvändigt hade en tredje rättning utförts av en tredje oberoende översättare. 2. ”Det har aldrig varit praxis inom kommissionen (eller någon annan gemenskapsinstitution) att skicka till- baka proven till de sökande. Tjänsteföreskrifterna föreskriver att uttagningskommitte´ernas arbete skall vara konfidentiellt. Uttagningskommitte´erna måste arbeta på ett självständigt sätt och de bedömer själva de sökandes prestationer. Desssutom skulle det inne- bära en administrativ börda; till exempel fanns det omkring 56 000 sökande till enbart de två uttagnings- proven KOM/A/770 och 764. Det kunde också leda till att de sökande inte behandlades lika om proven endast skickades tillbaka till dem som begärde det. ” Beslutet I april 1997 inledde ombudsmannen en undersökning på eget initiativ i enlighet med artikel 138e i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Undersök- ningen gällde möjligheten att förbättra kvaliteten på kommissionens administrativa förfaranden för handlägg- ning av klagomål gällande medlemsstaternas överträdelser av gemenskapsrätten, under perioden innan ärendet förs vidare till domstol. Bakgrunden till undersökningen Den allmänna bakgrunden till att denna undersökning inleddes var att ett av de främsta målen med ombuds- mannens verksamhet är att förbättra förbindelserna mel- lan gemenskapsinstitutionerna och medborgarna. En betydande del i förbindelserna gäller ett av kommissio- nens viktigaste uppdrag, nämligen kommissionens roll som fördragens väktare i enlighet med artikel 155 i EG-fördraget. Kommissionen har alltid erkänt att den i stor utsträckning är beroende av enskilda medborgare och företag för att få kännedom om medlemsstaternas överträdelser av gemenskapsrätten. Därför är det av stör- sta betydelse att medborgarna har förtroende för kom- missionens förmåga att behandla påstådda överträdelser. Vad gäller frågan om kraven på kunskaper i tyska hos de personer som hade ansvaret för att rätta proven i förbin- delse med uttagningsprov EUR/LA/76 konstaterade ombudsmannen att denna undersökning inte hade påvisat några administrativa missförhållanden. Vad gäller de sökandes rätt att få tillträde till sina rättade prov påpekade ombudsmannen att han sedan undersök- ningens början hade fått in ett stort antal klagomål över Det mer specifika skälet till undersökningen var att ombudsmannen hade fått in många klagomål över de administrativa förfaranden kommissionen tillämpar vid handläggningen av klagomål som ingivits av privata med- borgare över medlemsstaternas underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten. Dessa klago- mål gällde inte kommissionens rätt att bestämma om den skulle vidta rättsliga åtgärder mot en medlemsstat i enlighet med artikel 169 i fördraget, utan snarare det 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/141 administrativa förfarande som skall tillämpas innan even- tuella rättsliga åtgärder kan inledas. Påståendena i de klagomål som ingivits till ombudsmannen gällde i synner- het den överdrivet långdragna behandlingen av klagomål, bristen på information om den pågående behandlingen av klagomålet och avsaknaden av motivering till hur kom- missionen hade kommit fram till slutsatsen att en med- lemsstat inte gjort sig skyldig till några överträdelser. Undersökningen Mot denna bakgrund intresserade sig ombudsmannen särskilt för de administrativa förfaranden som kommis- sionen tillämpade vid handläggningen av ett klagomål. Oavsett frågan om huruvida gemenskapsrättens principer eventuellt kunde innebära att de medborgare som ingav ett klagomål till kommissionen skulle ha större rättigheter vad gäller förfaranden, fann ombudsmannen att kommis- sionen själv hade möjlighet att ge dessa medborgare större förfarandemässiga rättigheter som ett uttryck för god förvaltningssed. Detta skulle vara förenligt med EG- domstolens rättspraxis, som fastslår att enskilda medbor- gare inte kan väcka talan inför EG-domstolen angående kommissionens beslut om att inte vidta åtgärder enligt artikel 169. Ombudsmannen föreslog därför att kommissionen skulle skicka, till de klagande som registrerats, sina provisoriska slutsatser om att det inte förelåg någon överträdelse av gemenskapsrätten samt kommissionens uppgifter till stöd för dessa slutsatser. Samtidigt skulle kommissionen upp- mana de klagande att framföra eventuella kommentarer inom en given tidsfrist, innan det slutliga beslutet fat- tades. Han påpekade att ett sådant förfarande medförde två fördelar. För det första skulle det med stor sannolik- het bidra till en mer effektiv förvaltning, eftersom de klagande skulle få en möjlighet att kritisera kommissio- nens ståndpunkt och därmed ge kommissionen en möjlig- het att besvara denna kritik. För det andra skulle det förbättra medborgarnas förtroende för kommissionen, genom att ge dem möjlighet att mer fullständigt delta i artikel 169-förfarandet och därmed skapa ökad insyn i dessa förfaranden. villig att fortsätta detta arbete. Kommissionen förklarade dessutom att alla klagomål som kommer in till kommissionen registreras och att man inte gör några undantag till denna regel. Så fort kommis- sionen får in ett klagomål bekräftar den att den mottagit klagomålet genom att skicka en skrivelse till den kla- gande med en bilaga, som förklarar de olika etapperna i fördragsbrottsförfarandet. När klagomålet har registre- rats informeras den klagande om de åtgärder som skall vidtas till följd av klagomålet och om framställningar som skall göras till berörda nationella myndigheter. Den klagande informeras också om resultatet av den under- sökning som görs i samband med hans eller hennes klagomål, om inga åtgärder har vidtagits till följd av klagomålet eller om fördragsbrottsförfarandet har inletts. Den klagande informeras också i fall andra förfaranden redan pågår i samma fråga. Vad gäller tidsfrister för behandlingen av klagomål för- klarade kommissionen att den i enlighet med sin egen interna arbetsordning skall fatta beslut om att avsluta ett fall utan att vidta några åtgärder eller beslut om att inleda det officiella fördragsbrottsförfarandet, inom en period på högst ett år från det datum då fallet registre- rades, utom i särskilda fall som måste motiveras. Kom- missionen påpekade dessutom att förseningar i handlägg- ning av klagomål ofta beror på att diskussioner och kontakter med nationella myndigheter kräver mycket tid. Kommissionen anser det vara en av dess främsta målsätt- ningar att begränsa sådana förseningar. Ombudsmannen hade föreslagit att förslaget till beslut om att avvisa klagomålet skulle föreläggas den klagande, och kommissionen förklarade att den i flera fall informe- rat den klagande i förhand om att klagomålet skulle avvisas och många gånger lämnades en motivering till det föreslagna avvisandet. Kommissionen förklarade sig beredd att utvidga denna praxis, med undantag av de fall där klagomålet uppenbarligen saknade grund och där den klagande inte hört av sig. Kommissionens yttrande Beslutet I sitt yttrande fastslog kommissionen att klagomål från enskilda medborgare förblir den viktigaste källan till stöd för kommissionen i arbetet med att övervaka tillämp- ningen av gemenskapsrätten. Av den anledningen bekräf- tade kommissionen att de klagande spelade en viktig roll i fördragsbrottsförfarandet och att de, under perioden innan rättsliga åtgärder kan vidtas, har garantier vad gäller förfarandet, som kommissionen ständigt har utvecklat och förbättrat. Kommissionen förklarade sig Kommissionen var konstruktiv och tjänstvillig i förbin- delse med undersökningen. Ombudsmannen noterade med tillfredsställelse att kommissionen lade vikt vid en konstant utveckling och förbättring av medborgarnas ställning i artikel 169-förfarandet, under perioden innan eventuella rättsliga åtgärder kan vidtas. C 380/142 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 Vad gäller behandlingen av klagomålen och den tid detta tar framförde kommissionen följande i sitt yttrande: klagande förefaller att inte längre ha ett intresse i kla- gomålet. 1. Kommissionen bekräftar att den tagit emot klagomå- let. 2. Den klagande hålls informerad om de åtgärder kom- missionen vidtar. 3. I enlighet med kommissionens interna arbetsordning skall ett beslut om att avsluta ett fall utan att vidta några åtgärder eller ett beslut om att inleda det officiella fördragsbrottsförfarandet fattas inom en period på högst ett år från det datum då klagomålet registrerades, utom i särskilda fall som skall motive- ras. Motiveringen kan gälla den tid nödvändiga dis- kussioner med berörda nationella myndigheter krävt eller den tid man väntat på ett svar på kommissionens begäran om ytterligare information från samma myn- digheter. Om dessa regler efterlevs har man en rimlig säkerhet för att medborgaren hålls informerad om behandlingen av klagomålet och att klagomålet kommer att handläggas utan otillbörlig fördröjning inom en period på högst ett år, om inte särskilda skäl föreligger. Ombudsmannen fann därför att undersökningen inte hade påvisat några administrativa missförhållanden på denna punkt. Detta är ett viktigt framsteg i kommissionens strävan efter att konstant utveckla och förbättra den klagandes ställning i samband med artikel 169-förfaranden, under perioden innan rättsliga åtgärder kan vidtas. Medbor- garna får därmed en möjlighet att framföra sina åsikter och kritisera kommissionens ståndpunkt, innan den fattar sitt slutgiltiga beslut om att det inte föreligger några överträdelser av gemenskapsrätten. Mot bakgrund av dessa undersökningsresultat syntes det inte föreligga några administrativa missförhållanden och ombudsmannen avslutade därför fallet. Ytterligare kommentarer från ombudsmannen Kommissionen har förklarat att den när den bekräftar mottagandet av ett klagomål bifogar den klagande en bilaga, som ingående förklarar fördragsbrottsförfarandet. I denna bilaga lämnar kommissionen också information om den roll de nationella domstolarna spelar när det gäller att säkerställa en korrekt tillämpning av gemen- skapsrätten. Även i andra sammanhang betonar kommis- sionen den avgörande roll de nationella domstolarna spelar i detta avseende. Kommissionen har noterat de förslag som lagts fram för att förbättra medborgarnas rättigheter i samband med artikel 169-förfarandet, under perioden innan rättsliga åtgärder kan vidtagas. Det föreföll att kommissionen i framtiden i samtliga fall skall informera den klagande om sin avsikt att avsluta fallet, tillsammans med motiveringen till varför kommissionen anser att det inte föreligger någon överträdelse av gemenskapsrätten, med undantag av de fall då ett klagomål är klart ogrundat eller då den I medlemsstaterna finns också viktiga icke-rättsliga meka- nismer, som till exempel nationella ombudsmän och liknande organ, vars målsättning är att säkerställa med- borgarnas möjligheter att inge klagomål när de utsätts för en felaktig rättstillämpning. Ombudsmannen föreslog därför att kommissionen eventuellt också vid behov kunde informera de klagande om dessa organ. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/143 4. FÖRBINDELSER MED EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH KOMMISSIONEN Den europeiska ombudsmannens uppgift är att inom ramen för sitt ämbetsområde skydda och verka för de europeiska medborgarnas rättigheter enligt gemenskaps- rätten. Den uppgiften delas med andra organ i gemenska- pen. Effektiva åtgärder för att säkra medborgarnas rättig- heter kräver samarbete, goda arbetsrelationer, ömsesidigt förtroende och regelbundna kontakter mellan ombuds- mannen och andra gemenskapsorgan, särskilt Europapar- lamentet och Europeiska kommissionen som också hand- lägger klagomål från medborgarna. 4. 1 EUROPAPARLAMENTET OCH UTSKOTTET FÖR FRAMSTÄLLNINGAR Unionens medborgare har rätt att inge framställningar till Europaparlamentet och att klaga till den europeiska ombudsmannen (artikel 8d i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen). Ombudsmannen och utskottet för framställningar i parlamentet är därför kompletterande institutioner. Ett samarbete mellan de två organen är följaktligen av särskild betydelse. Sedan inrättandet av den europeiska ombudsmannen har ett nära samarbete upprättats med utskottet för framställ- ningar och de två sekretariaten har regelbunden kontakt. De två organens respektive funktioner och arbetsmetoder har blivit tydligare. Det finns en överenskommelse om den ömsesidiga överföringen av klagomål och framställ- ningar i tillämpliga fall och med den klagandes eller framställarens medgivande. Ett standardformulär som kan användas för att inge klagomål till ombudsmannen har fått stor spridning. På formuläret kan de klagande ange om de samtycker till att deras klagomål överförs till ett annat behörigt organ om ombudsmannen inte kan behandla det. Vad gäller klagomål som ligger utanför ombudsmannens behörighetsområde, men som kan behandlas som fram- ställningar av Europaparlamentet, överför ombudsman- nen klagomålet direkt till parlamentet, förutsatt att den klagande har gett sitt samtycke. I de fall där klagomåls- formuläret inte har använts skriver ombudsmannen till den klagande och föreslår att klagomålet överförs till Europaparlamentet för att handläggas som en framställ- ning. men som inte är tydligt formulerade eller tillräckligt dokumenterade, upplyser ombudsmannen den klagande om möjligheten att lämna in en framställning till Europa- parlamentet och bifogar ett exemplar av broschyren som handlar om rätten att lämna in en framställning. År 1997 överfördes två framställningar till ombudsman- nen för att behandlas såsom klagomål. Tretton klagomål överfördes till Europaparlamentet för att behandlas som framställningar och 86 klaganden rekommenderades att lämna in en framställning till Europaparlamentet. Utskottet för framställningar behandlar ombudsmannens årsrapport och utarbetar ett betänkande om den till parlamentet. Ombudsmannen överlämnade sin årsrapport för 1996 till utskottet för framställningar i Bryssel den 21 april 1997. Den 14 juli 1997 lade Jacob Söderman fram årsrapporten för 1996 på Europaparlamentets plenarsammanträde i Strasbourg. Parlamentet diskuterade därefter årsrappor- ten och betänkandet från utskottet för framställningar. Ombudsmannen mottog en inbjudan till att delta i en presskonferens, som anordnades av utskottet för fram- ställningar den 15 juli, tillsammans med Alessandro Fon- tana, ordförande i utskottet för framställningar, och Nicolaos Papakyriazis, föredragande för utskottets betän- kande. I enlighet med artikel 3. 7 i stadgan har ombudsmannen möjlighet att förelägga Europaparlamentet en särskild rapport i de fall där parlamentet kan vidta åtgärder för att bistå ombudsmannen i enlighet med bestämmelserna i stadgan. Den 15 december överlämnade ombudsmannen sin första särskilda rapport till Europaparlamentets ordförande, Jose´ María Gil-Robles. Ombudsmannen hade på eget initiativ utfört en undersökning om allmänhetens möjlig- heter att få tillträde till dokument hos 15 olika gemen- skapsinstitutioner och -organ. Undersökningen inleddes i juni 1996 och avslutades med ombudsmannens beslut av den 20 december 1996, som innehöll förslag till rekom- mendationer gemenskapsinstitutioner och -organ (1). till 14 Samtliga institutioner och organ sände detaljerade yttran- den till ombudsmannen i enlighet med artikel 3. 6 i När det gäller klagomål som behandlar frågor som even- tuellt skulle kunna utgöra föremål för en framställning, (1) Årsrapport 1996, s. 81-87 (EGT C 272, 8. 9. 1997, s. 40–43). C 380/144 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 stadgan. I den särskilda rapporten analyserade ombuds- mannen de detaljerade yttrandena och drog uppmärksam- heten till frågor som Europaparlamentet eventuellt kunde behandla. Rapporten inehöll emellertid inga formella rekommendationer. För att underlätta utformningen av sådana klagomål har kommissionen publicerat ett standardformulär i Europe- iska gemenskapernas officiella tidning (1). Utöver kontakterna med utskottet för framställningar deltog Jacob Söderman också i ett sammanträde i utskot- tet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet den 24 september i Bryssel, under vilket änd- ringsförslag till parlamentets arbetsordning diskuterades. Ändringsförslagen till artikel 161 lades fram i ett förslag till betänkande från föredraganden, Brian Crowley. Utskottet för framställningar avgav sitt yttrande den 10 november 1997. Vid sitt besök i Belgien den 25–27 november deltog den europeiska ombudsmannen i ett sammanträde i Europa- parlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgar- rätt i syfte att diskutera utskottets betänkande om kom- missionens fjortonde årsrapport om genomförandet av gemenskapsrätten (föredragande Astrid Thors). Jacob Söderman informerade utskottet om den undersök- ning han inlett på eget initiativ om kommissionens admi- nistrativa förfaranden vid behandlingen av klagomål över medlemsstaternas överträdelser av gemenskapsrätten. (Den 29 januari 1998 antog Europaparlamentet utskot- tets betänkande och en resolution i vilken ombudsman- nens initiativ välkomnades). 4. 2 EUROPEISKA KOMMISSIONEN Den andra europeiska institution som ombudsmannen upprätthåller en regelbunden dialog och ett regelbundet samarbete med är Europeiska kommissionen. De flesta klagomål som leder till att ombudsmannen inleder en undersökning gäller påstådda administrativa missförhål- landen i kommissionens verksamheter. Detta är normalt eftersom kommissionen är det huvudsakliga gemenskaps- organ som fattar beslut som har en direkt inverkan på medborgarna. Enligt artikel 155 i Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen kommer det an på kommissionen att säkerställa att gemenskapslagstiftningen efterlevs, särskilt i medlemsstaterna. Kommissionen kan enligt artikel 169 i fördraget föra ärenden vidare till domstolen. I egenskap av ”fördragets väktare” har kommissionen ett viktigt ansvar för att säkerställa att unionsmedborgarnas juri- diska rättigheter respekteras. Medborgarna har möjlighet att framföra klagomål till kommissionen om de upplever att deras rättigheter kränks, särskilt av en medlemsstat. Under året inledde och avslutade ombudsmannen en undersökning på eget initiativ om kommissionens admini- strativa förfaranden vid handläggning av klagomål gäl- lande medlemsstaternas överträdelser av gemenskapsrät- ten. Del 3 innehåller en sammanfattning av ombudsman- nens beslut efter avslutandet av undersökningen. Europeiska ombudsmannen hade ett sammanträde med kommissionsledamöterna under ordförande Santers ord- förandeskap den 23 april och lade vid detta tillfälle fram sin årsrapport för 1996. Kommissionsledamöterna och Jacob Söderman diskuterade frågor av gemensamt intresse. Den 4 juli hade Jacob Söderman tillsammans med sin förvaltningsdirektör Ian Harden ett sammanträde med kommissionens generaldirektörer. Den 10 oktober mötte Jose´ Martinez Aragon, förste juridiske handläggare, och Ursula Garderet, sekreterare, tjänstemän från generaldirektoratet för sysselsättning, arbetsmarknad och socialpolitik (GD V) för att gå igenom dokument i förbindelse med ett klagomål. Jacob Söderman och hans förvaltningsdirektör Ian Har- den mötte kommissionens generalsekreterare, Carlo Tro- jan, och Jean-Claude Eeckhout, direktör för generaldirek- toratets direktorat E i Strasbourg, den 21 oktober. Ombudsmannen och generalsekreteraren kom överens om att det i vissa fall kunde vara lämpligt att hålla ett informellt möte för att försöka uppnå en vänskaplig förlikning i enlighet med artikel 3. 5 i stadgan och disku- terade möjligheterna för kommissionen att eventuellt anta en kodex för god förvaltningssed för sina tjänstemän. De kom också överens om att samarbeta för att anordna ytterligare ett seminarium för samverkande tjänstemän från de nationella ombudsmannainstitutionerna och lik- nande organ. Slutligen meddelade ombudsmannen gene- ralsekreteraren att de deltidsarbetande juridiska rådgi- varna, som arbetade för Euro-Jus-nätverket via kommis- sionens representationer i medlemsstaterna, enligt honom gjorde en mycket värdefull insats för att ge unionsmed- borgarna klar och tydlig information om deras rättigheter i enlighet med gemenskapsrätten. (1) EGT C 26, 1. 2. 1989, s. 6. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/145 4. 3 EUROPEISKA UNIONENS RÅD Jacob Söderman mötte Piris, generaldirektör för rådets rättstjänst, den 22 april i Bryssel. Han mötte också Boixareu, generaldirektör för rådets sekretariat för bud- get, administration och förbindelser med gemenskapsin- stitutionerna. administrativa missförhållanden när rådets generalsekre- tariat agerar i egenskap av tillsättningsmyndighet i enlig- het med tjänsteföreskrifterna. Hädanefter har rådets generalsekreterare befogenhet till att handlägga sådana klagomål och att direkt lämna relevant information till den europeiska ombudsmannen. Rådets generalsekreterare, Jürgen Trumpf, meddelade ombudsmannen att rådet den 9 juni hade antagit ett nytt förfarande för handläggning av klagomål över påstådda Coreper inbjöd Jacob Söderman till lunch i Bryssel den 25 juli. Han redogjorde då för sitt arbete som europeisk ombudsman och svarade på frågor. C 380/146 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 5. FÖRBINDELSER MED NATIONELLA OMBUDSMÄN OCH LIKNANDE ORGAN För att säkerställa de europeiska medborgarnas rättig- heter håller ett flexibelt samarbetssystem på att utvecklas mellan den europeiska ombudsmannen och ombudsmän och liknande organ i medlemsstaterna. om hur det framtida samarbetet skulle genomföras i praktiken. Ett förslag lades till exempel fram om att den europeiska ombudsmannen skulle utarbeta ett regelbun- det nyhetsbrev och att man skulle anordna fler semina- rier. Ansvaret för tillämpningen av många aspekter av gemen- skapslagstiftningen faller på nationella, regionala eller lokala myndigheter i medlemsstaterna. Klagomål från medborgare som anser att dessa myndigheter har kränkt deras rättigheter enligt gemenskapsrätten faller utanför ramen för ombudsmannens ämbetsområde, även om en unionsmedborgares rättigheter berörs, till exempel rätten till fri rörlighet som garanteras i artikel 8a i EG- fördraget. I flera fall skulle sådana klagomål effektivt kunna behandlas av nationella ombudsmän eller liknande organ (som till exempel utskottet för framställningar), som i allt större utsträckning engageras i frågor som rör nationella myndigheters tillämpning av gemenskapsrät- ten. 5. 1 ETT NÄTVERK AV SAMVERKANDE TJÄNSTEMÄN Vid ett seminarium i Strasbourg i september 1996 enades de nationella ombudsmännen och liknande organ och den europeiska ombudsmannen om att upprätta ett nätverk av samverkande tjänstemän. Nätverket har till uppgift att främja ett fritt informationsflöde om gemenskapsrätten och dess genomförande och att göra det möjligt att överföra klagomål till det organ som är bäst lämpat för att handlägga dem. Europeiska ombudsmannen anordnade ett seminarium för de samverkande tjänstemännen i Bryssel den 23–24 juni 1997, under vilket man diskuterade genomförandet av gemenskapsrätten på det nationella planet. Bland talarna var Jacob Söderman, Alessandro Fontana, ordfö- rande i Europaparlamentets utskott för framställningar, Lars Clevesköld från den svenska ombudsmannainsti- tutionen, Axel Voss, Euro-Jus-representant från kommis- sionens informationskontor i Tyskland, Peter Dyrberg från den europeiska ombudsmannainstitutionen, van Nuffel från Europeiska kommissionens rättstjänst och Saverio Baviera från Europaparlamentets utskott för framställningar. Deltagarna i seminariet deltog också i en del av ett sammanträde i utskottet för framställningar. Det första nyhetsbrevet skickades ut i slutet av oktober 1997. Med tiden är det tänkt att nyhetsbrevet skall ges ut i elektronisk form. För att underlätta denna utveckling och möjligheten till att upprätta en Internet-användar- grupp inom nätverket undersöker den europeiska ombudsmannens sekretariat hur de nationella ombuds- männen och liknande organ använder e-post och Inter- net. Claude Desjean, den franska ombudsmannainstitutionens generalsekreterare, besökte den europeiska ombudsman- nens kontor den 5 juni 1997. Ian Harden informerade honom om förvaltnings- och budgetfrågor i samband med tillhandahållandet av administrativa tjänster beträf- fande den europeiska ombudsmannen. 5. 2 SAMARBETE VID HANDLÄGGNING AV KLAGOMÅL Vid 1996 års seminarium i Strasbourg kom man överens om att den europeiska ombudsmannen skulle ta emot förfrågningar från nationella ombudsmän om gemen- skapsrätten, och antingen svara direkt eller föra frågan vidare till lämplig institution eller lämpligt organ inom unionen. 1997 behandlades två sådana undersökningar till den europeiska ombudsmannen. De sändes in av den irländ- ska ombudsmannen och gällde klagomål som han hade under behandling. Den första förfrågan som skickades in den 14 mars 1997 gällde tolkningen av gemenskapsrät- tens betsämmelser för utbetalning av extensifieringsbi- drag. Den andra förfrågan var daterad den 20 juni 1997 och gällde tilldelningen av en särskild referenskvantitet av mjölk enligt rådets förordning (EG) nr 2055/93. Förfrågningarna vidarebefordrades till kommissionen, med begäran om svar inom tre månader. Erhållna svar sändes till den irländska ombudsmannen. Under seminariets sista del, som genomfördes med Michael Brophy från den irländska ombudsmannainsti- tutionen som ordförande, lade deltagarna fram förslag Europeiska ombudsmannen vidarebefordrade tre klago- mål, som var riktade mot nationella myndigheter och därför låg utanför hans ämbetsområde, till den berörda nationella ombudsmannen för handläggning: 17/97/BB 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/147 (ett konfidentiellt ärende) och 1006/97/BB vidarebeford- rades till det finska parlamentets ombudsman, och 650/ 97/PD skickades till Nederländarnas nationella ombuds- man. Klagomål 705/97/VK överfördes på motsvarande sätt till Luxemburgs parlament för behandling som en framställning. I slutdeklarationen från seminariet underströks behovet av ett närmare samarbete. Man beslöt att de regionala ombudsmännen och liknande organ också skulle utse samverkande tjänstemän för att samordna samarbetet med den europeiska ombudsmannen på området för gemenskapsrätten. Ombudsmannen för Belgiens flam- ländska samhälle, Jan Goorden, åtog sig att anordna ett uppföljningsseminarium under 1998. I ett annat fall (257/97/IJH) klagade en ledamot av Europaparlamentet på hur sekretariatet i utskottet för framställningar hade behandlat en framställning från en person i hans valkrets. Den europeiska ombudsmannen fastslog att det inte fanns någon grund för att inleda en undersökning. Han begärde emellertid information om ärendet från den portugisiska ombudsmannen (Provedor de justiça), Jose´ Mene´res Pimentel, som gällde de portugi- siska myndigheternas konfiskering av ett fordon som tillhörde en person i ledamotens valkrets. Pimentel upp- lyste den europeiska ombudsmannen om att en portugi- sisk domstol hade fattat beslut i frågan och bifogade en kopia av det berörda domstolsbeslutet. Den europeiska ombudsmannen vidarebefordrade denna information till ledamoten. 5. 3 SAMARBETE MED REGIONALA OMBUDSMÄN OCH LIKNANDE ORGAN I syfte att främja ett effektivt samarbete mellan den europeiska ombudsmannen och hans kollegor på det regionala planet anordnade Kataloniens ombudsman, El Síndic de Greuges de Catalunya, Anton Cañellas, ett tvådagarsseminarium i Barcelona den 28–30 oktober. Den europeiska ombudsmannen deltog i mötet tillsam- mans med Peter Dyrberg och Jose´ Martinez Aragon från sitt sekretariat. Övriga deltagare var företrädare för regio- nala ombudsmän och regionala utskott för framställ- ningar i medlemsstaterna, ordföranden för Europaparla- mentets utskott för framställningar, Alessandro Fontana, samt chefen för utskottets sekretariat Saverio Baviera. I sitt anförande talade Jacob Söderman om hur de europeiska institutionerna och de regionala ombudsmän- nen och liknande organ kunde samarbeta för att över- vaka genomförandet av gemenskapslagstiftningen (El papel del Defensor del pueblo). 5. 4 MÖTE MED DE NATIONELLA OMBUDSMÄNNEN I EUROPA Den 9–11 september deltog Jacob Söderman i de europe- iska nationella ombudsmännens sjätte årsmöte i Jerusa- lem i Israel. Han åtföljdes av sin förvaltningsdirektör Ian Harden och sin pressattache´ Ilta Helkama. Mötets värd var domare Miriam Ben-Porat, ansvarig för den högsta förvaltningsrättsliga klagoinstansen (Public Complaints Commissioner) och statsrevisor. Deltagarna kom från över 20 länder. Ben-Porat talade i sitt inledningsanförande om ombuds- mannen som demokratins och de mänskliga rättigheter- nas försvarare. I sitt tal nämnde hon att hon som ansvarig för den högsta förvaltningsrättsliga klagoinstan- sen hädanefter skulle låta sig kallas ”ombudsmannen”. Hon välkomnade definitionen på begreppet ”administra- tiva missförhållanden” som gjordes i Europeiska ombuds- mannens årsrapport för 1995. Jacob Söderman talade om den europeiska ombudsman- nens roll under det första mötet, för vilket Claes Eklundh, den svenske chefsjustitieombudsmannen, var ordförande. Marten Oosting, Nederländernas ombuds- man (de nationale ombudsman) och Jacques Pelletier, den franske ombudsmannen (Me´diateur de la Re´publique) som också var mötets ordförande, talade om vilket inne- håll och vilka följder en ombudsmans årsrapport bör ha. Dyrberg analyserade i sitt inlägg EG-domstolens senaste rättspraxis inom ett antal områden, som bland annat omfattade den fria rörligheten och principen om icke- diskriminering. Martinez Aragon talade om de lokala enheternas och regionernas roll i unionens arbete, i synnerhet med avseende på deras ansvar för att säker- ställa en korrekt tillämpning av gemenskapsrätten. Vid det sista mötet där Sir William Reid, Förenade kungarikets tidigare ombudsman, hade ordförandeskapet, talade Katalin Gönczöl från Ungern om asylpolitik, flyk- tingar och invandring. Under den efterföljande debatten kom deltagarna överens om att Amsterdamfördragets bestämmelser om asyl och invandring nödvändiggjorde ett utökat samarbete mellan de europeiska nationella ombudsmännen. Den europeiska ombudsmannen fick i uppdrag att organisera detta samarbete. C 380/148 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 6. PUBLIC RELATIONS Den europeiska ombudsmannens informationsstrategi har två målsättningar. Den första består i att informera personer, som kan ha ett verkligt skäl att klaga över administrativa missförhållanen vid den verksamhet som utövas av gemenskapens institutioner eller organ, om deras rätt att klaga till Europeiska ombudsmannen och om hur detta görs. Den andra målsättningen består i att förbättra förbindel- serna mellan unionen och dess medborgare, genom att informera allmänheten i stort om ombudsmannens roll när det gäller att förverkliga unionens engagemang för öppna, demokratiska och ansvarstagande administrativa förfaringssätt. Det är samtidigt viktigt att inte väcka falska förväntningar, som kanske bara leder till ett ökat atal klagomål utanför Europeiskaombudsmannens äm- betsområde. Informationsstrategin har därför huvudsakligen inriktats på att målinrikta korrekt informatin till olika grupper av potentilla klagande. Samtidigt är såväl konventionella publikationer som ombudsmannens hemsida avsedda att vara intressanta och livfulla, så att de också kan använ- dasi utbildningssyften, i synnerhet när det gäller att lära unga människor om Europa. Under år 1997 gjordes framsteg vid uppnåendet av bägge målsättningarna. Såväl det totala antalet klagomål som antalet tillåtna klagomål ökade. Det står emellertid klart att mycket återstår att göras, i synnerhet med avseende på sådana medlemsstater som Italien och Tyskland, för att säkerställa att var och en som kan ha en verklig anledning att klaga till ombudsmannen får kännedom om sin rätt att göra detta. CHADWYCK-HEALEY-UTMÄRKELSEN Den Europeiska informationsföreningen European Infor- mation Association tilldelade den 29 april Jacob Söder- man sin första EIA Chadwyck-Healey-utmärkelse, för hans insatser för europeisk information under år 1997. Chadwyck-Healey-utmärkelsen utdelas årligen till den person som gjort mest för att främja och utveckla tillgången till information om Europeiska unionen och Europa i vidare bemärkelse. Utmärkelsen tilldelades Jacob Söderman som ett erkän- nande för hans bidrag till att främja den europeiska medborgarens rätt at få tillgång till officiella doument vid gemenskapens institutioner, inklusive hans krav på att tillgång till dokument skulle garanteras i det reviderade Fördraget om Europeiska unionen. Prissumman done- rades till Amnesty International. OECD-SEMINARIUM OM ETIK INOM DEN OFFENTLIGA SEKTORN Jacob Söderman mdverkade i ett symposium om ”Etik inom den offentliga sektorn: utmaningar och möjligheter för OECD-länderna” den 3–4 november i Paris. Vid symposiet medverkade regeringsföreträdare och akade- miska experter, och de tog upp sådana frågor som etik och ökad insyn i regeringsarbete, etik och värderingar för ny offentlig förvaltning samt frågan om hur offentliga och privata sektorer griper in i varandra. Jacob Söderman satt ordförande vid den första arbetssessionen som gick under namnet ”Ethical challenges in a time of change”. 6. 1 HÖJDPUNKTER UNDER ÅR 1997 FÖRELÄGGANDE AV DEN ÅRLIGA RAPPORTEN FÖR 1996 FÖR EUROPAPARLAMENTET DEN OFFICIELLA INVIGNINGEN AV KONTORET I STRAS- BOURG Europeiska ombudsmannens årliga rapport för 1996 förelades Europaparlamentet vid dess plenarsammanträde i Strasbourg den 14 juli 1997. Den officiella invigningen av Europeiska ombudsmannens kontor i Strasbourg ägde rum den 8 april, i närvaro av Europaparlamentets ordförande Jose´ María Gil-Robles, den franska ministern för Europafrågor (De´le´gue´ aux affaires europe´ennes) Michel Barnier, och den franska nationella ombudsmannen (Me´diateur de la Re´publique) Jacques Pelletier. En gemensam presskonferens med anledning av tilldragel- sen genomfördes av Barnier, Pelletier och Jacob Söde- ran. FÖRELÄGGANDE AV OMBUDSMANNENS FÖRSTA SPE- CIALRAPPORT Ombudsmannen förelade sin första specialrapport för Europaparlamentets ordförande, Jose´ María Gil-Robles, den 15 december. Rapporten hade upprättats i enlighet med artikel 3. 7 i stadgan, och redovisar resultaten av en undersökning som ombudsmannen gjort på eget inititiv om offentlig tillgång till dokument vid gemenskapens institutioner och organ. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/149 6. 2 KONFERENSER OCH SAMMANTRÄFFANDEN En informationskampanj för att öka den europeiska medborgarens medvetenhet om Europeiska ombudsman- nens existens inleddes år 1995. Viktiga bidrag till denna kampanj utgörs av ombudsmannens program med offi- ciella besök i medlemsstaterna, som inleddes 1996, liksom också av offentliga föreläsningar och medverkan vid konferenser och möten. Under 1997 fortsatte Jacob Söderman sitt program för att i medlemsstaternas massmedier föra ut Europeiska ombudsmannen till de europeiska medborgarna. Ombudsmannen och hans personal fortsatte också att vid europeiska och internationella kongresser, seminarier och sammanträffanden ge föreläsningar och hålla anföranden om Europeiska ombudsmannens roll och funktioner. Dessutom hade Jacob Söderman möten med många olika forskare och besöksgrupper. Utöver de specifika besök om redovisas nedan gjordes regebundna besök i Bryssel och Luxemburg, för sammanträffanden med andra gemenskapsinstitutioner (se även kapitel 4). BELGIEN Den 18 mars sammanträffade Europeiska ombudsman- nen med de nyvalda belgiska federala ombudsmännen Pierre-Yves Monette och Herman Wuyts i Bryssel, och utbytte arbetserfarenheter med dem. Jacob Söderman åtföljdes av Peter Dyrberg. Den 6 maj deltog Peter Dyrberg vid konferensen ”EU- medborgarskap — nuvarande tillstånd och framtidsper- spektiv” i Bryssel, som anordnas av European Citizens Action Service. Jacob Söderman gjorde ett officiellt besök i Belgien den 25–27 november. Under sin vistelse besökte han de belgiska federala ombudsmännens kontor och träffade de federala ombudsmännen, Wuyts och Monette. Han höll också ett anförande inför kontorets juridiska personal om sina erfarenheter som europeisk ombudsman och som riksdagens ombudsman i Finland dessförinnan. Jacob Söderman besökte dessutom det belgiska represent- anthuset, där han välkomnades av parlamentets vice ordförande van Der Mael och andra ledamöter av det belgiska parlamentet. Han höll ett anförande inför det belgiska parlamentets utskott för framställningar och för parlamentsutskottet med ansvar för europafrågor. Besökets sista dag ägnades åt en sammankomst med representanter för det civila belgiska samhället. Samman- träffandet anordnades i Europaparlamentets byggnad. Många olika personer medverkade vid mötet och många frågor ställdes till Europeiska ombudsmannen. Vid den efterföljande presskonferensen närvarade journalister från de viktigaste belgiska tidningarna, såsom De Morgen, Le Soir, La Libre Belgique, Het Laatste Nieuws och De Financieel Economische Tijd, som gav en god täckning av Europeiska ombudsmannens besök i Belgien. Under sitt besök i Belgien besökte Jacob Söderman kom- missionens representation i Belgien. Han träffade Vande- bon, representationens chef, Moës, biträdande chef, liksom också P Vande Casteele från Euro-Jus-nätverket, som talade om sin erfarenhet såsom Euro-Jus-rådgivare. DANMARK Den 19–21 mars besökte Europeiska ombudsmannen Danmark tillsammans med Peter Dyrberg. Han träffade och utbytte åsikter med Ove Fich, ordförande i Folketing- ets utskott för EU-frågor, Bjørn Elmquist, ordförande i utskottet för rättsliga frågor, samt ledamöterna i de två utskotten. Utskottet för EU-frågor upprättade senare ett betänkande om Europeiska ombudsmannens årsrapport för 1996, som det publicerade den 8 oktober 1997. Jacob Söderman sammanträffade också med den danske ombudsmannen (Folketingets Ombudsmand), Hans Gam- meltoft Hansen, och hans personal. Vid Europaparlamentets informationskontor välkom- nades Jacob Söderman av avdelningschefen Thomas och förste handläggaren Boumans. Erfarenhetsutbytet rörde ombudsmannens arbete och informationskontorets funk- tion, liksom också möjligheterna att främja medborgar- nas medvetenhet om Europeiska ombudsmannen, vid den Europadag som skall firas den 9 maj 1998. Jacob Söderman träffade också Thomas A. Christensen, chef för kommissionens representation i Köpenhamn och hans personal, som hade anordnat besöket, och höll en presskonferens. Han träffade också Mikael Bramsen, chef för parlamentets informationskontor. Vid parlamentets informationskontor hade han ett lunchsammanträffande med bland andra Ole Due, tidigare ordförande för EG- domstolen. C 380/150 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 TYSKLAND Jacob Söderman besökte Tyskland den 3–5 mars tillsam- mans med Vicky Kloppenburg. I Mainz träffade han ombudsmannen för Rheinland-Pfalz, Ullrich Galle. De såväl jämförde sina olika ämbetsområden och funktioner som diskuterade konkreta fall som rörde gemenskapsrät- ten. Jacob Söderman träffade också vice ordföranden i delstatsparlamentet i Rheinland-Pfalz, Hans-Günter Heinz och ordföranden för dess utskott för framställ- ningar, Klaus Hammer. Vid presskonferensen gav Jacob Söderman en översiktlig redogörelse för sitt arbete och diskuterade olika fall han handlagt. I Bonn medverkade Jacob Söderman i en konferens om ”Rätten att lämna in framställningar”, som anordnades av Christa Nickels, ordförande i den tyska förbundsdagen (Deutsche Bundestag) utskott för framställningar, i sam- band med ett initiativ att införa ett nationellt ombuds- mannasystem i Tyskland. Jacob Söderman tog också tillfället i akt till ett meningsutbyte med tjänstemän inom förvaltningen för förbundsdagens utskott för framställ- ningar, däribland Friederike Freifrau von Welck, Franz Kremser och den sambandsansvarige Inge Gerstberger. Jacob Söderman träffade också den biträdande departe- mentschefen vid utrikesministeriet och Tysklands repre- sentant vid regeringskonferensen, dr Werner Hoyer, för ett meningsutbyte och för information. iska ombudsmannen och de nationella och regionala ombudsmännen i medlemsstaterna, samt diskuterade möjligheten att genomföra en sammankomst med ombudsmännen på delstatsnivå i Tyskland. Galle fick också möjlighet att träffa ordföranden för utskottet för framställningar, Sandro Fontana, vice ord- föranden Ullmann och Schmidbauer, en av ledamötena i utskottet för framställningar. Han träffade dessutom Wil- lie Rothley, vice ordförande i utskottet för rättsliga frågor. SPANIEN Jacob Söderman medverkade i mötet VI Jornadas Euro- peas en el Parlament de Catalunya, som anordnades av Europarörelsens katalanska råd i Barcelona, Spanien. Ombudsmannen höll anförandet El papel del Defensor del Pueblo Europeo y la ciudadanía europea (Europeiska ombudsmannens roll och medborgarna i Europa) den 27 januari. Några av talarna var ordföranden för det Katal- anska parlamentet, Joan Reventós, ordföranden för Euro- parörelsens katalanska råd Eduard Sagarra, samt ordför- anden för Europarörelsens federala råd i Spanien, Carlos Ma Bru. Mötet fick en bra presstäckning och Jacob Söderman gav flera radiointervjuer. Jacob Söderman inbjöds att hålla ett anförande om sitt arbete och ämbetsområde vid en middag som anordnades av Europarlamentets kontor i Bonn, för representanter för EU-relaterade föreningar och organisationer, höga ämbetsmän och journalister från Bonn. Dessutom genom- fördes en rundabordskonferens vid kontoret, med repre- sentanter för föreningar för konsumentintressen, miljöfrå- gor, jordbruk, handel och industri. Jacob Söderman träf- fade också chefen för Europeiska kommissionens kontor i Bonn, Axel Bunz, och medborgarrådgivaren, Axel Voss, för ett meningsutbyte. Han träffade dessutom journalister vid pressklubben i Bonn. Den 27–29 januari representerade Jose´ Martinez Aragon ombudsmannen vid konferensen ”Regeringskonferensen: Information och medborgarnas roll”, som anordnades av Universidad Alvalá de Henares i Madrid, Spanien. Bland talarna var den spanska europaministern, De Miguel, Moran (ordförande i utskottet för institutionella frågor), Medina, Verde I Aldea och Robles Piquer (vice ordföran- den i Europaparlamentet), den spanska ombudsmannen, Fernández Miranda, liksom också universitetsfolk och journalister. Martinez Aragon höll ett anförande om ombudsmannens arbete ur aspekten öppenhet. Evene- manget fick en bra täckning i pressen. Peter Dyrberg höll ett anförande om ”Europeiska ombudsmannen som en del av unionens engagemang för insyn och demokrati” vid en konferens med temat ”Euro- pas civila samhälle”, som genomfördes i Lochum i Tysk- land den 4 april och som anordnades av den tyska stiftelsen Mitarbeit. Galle, ombudsman för Rheinland-Pfalz, gjorde ett offi- ciellt besök hos Europeiska ombudsmannen den 21 okto- ber. Vid överläggningarna framhöll Galle och Jacob Söderman behovet av ett gott samarbete mellan Europe- De latinamerikanska ombudsmännens andra årskongress genomfördes i Toledo i Spanien den 14–16 april. På inbjudan av den spanska ombudsmannen (Defensor del Pueblo), Fernando Álvarez de Miranda y Torres, höll Jacob Söderman inledningsanförandet över ämnet ”Med- borgarnas rättigheter och de ekonomiska integreringspro- cesserna” (Derechos ciudadanos y procesos de integra- ción económica: Reflexiones críticas desde la perspectiva de la unión europea). Vid kongressen deltog samtliga nationella ombudsmän från Latinamerika, ordförandena i regionens kommissioner för de mänskliga rättigheterna, ombudsmännen från Spanien och Portugal samt alla spanska regionala ombudsmän. Kongressens arbete var 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/151 inriktat på urbefolkningarnas mänskliga rättigheter och ombudsmannens roll som övervakare av rättsväsendet. Efter en inbjudan från professor Carlos Moreiro vid det Europeiska centret för juridiska studier höll Jacob Söder- man ett anförande om Europeiska ombudsmannens roll (El papel del Defensor del pueblo europeo) den 16 april 1996, vid Carlos III-universitet i Madrid. Han berättade för studenterna om de möjligheter de europeiska medbor- garna har att skydda sina rättigheter, och om sina egna erfarenheter såsom europeisk ombudsman. Efter en inbjudan från ombudsmannen för Valenciaregio- nen, Lizón, besökte Jacob Söderman Valencia den 27 oktober för att hålla ett anförande om Europeiska ombudsmannens roll (El papel del Defensor del pueblo europeo) vid en konferens som anordnats av Club de Encuentro Manuel Broseta, för personer från statsförvalt- ningen, affärsmän, akademiska lärare och studenter. Klubben anordnade en presskonferens och Jacob Söder- man gav intervjuer för flera tidningar, däribland El País, EFE, El Periodico och Avui. Zigensk ungdoms första Europakongress genomfördes i Barcelona den 6–9 november. Evenemanget utgjorde ett av initiativen inom det europeiska året mot rasism. Det samlade runt 300 unga zigenare från hela Europa, i syfte att söka försvara och främja romanikulturen. Hans Majestät Felipe de Borbón var ordförande vid öppnings- ceremonin. (Europeiska ombudsmannens uppgift sedan ämbetet inrättades genom Maastrichtfördraget). Andra anföran- den hölls av Pierre Chaubon och Philippe Bardiaux, från den franska nationella ombudsmannens kontor, Alberto Olivo, Difensore civico di Trento samt Yves Salesse, Conseiller d’Etat. Harden representerade Europeiska ombudsmannen såsom en av deltagarna i panelen vid det regionala forum l’Europe et la vie quotidienne, som genomfördes i Ver- saille den 27 mars. Detta forum anordnades inom ramen för den franska regeringens ”Nationella dialog för Europa” och hade tre teman: utbildning i Europa, arbete i Europa och att vara europeisk medborgare. Den franske Europaministern Michel Barnier satt ordförande. Andra medverkande i panelen var den franske statssekreteraren från hälsovårdsdepartementet, Gaymard, Europaparla- mentets vice ordförande Nicole Fontaine, samt den fran- ska ledamoten i Europeiska revisionsrätten, Bernicot. Den franske nationelle ombudsmannen Jacques Pelletier bjöd in Jacob Söderman till ett besök vid sitt kontor i Paris den 7–9 oktober. Vid besöket biträddes ombuds- mannen av Olivier Verheecke och Daniela Tirelli. Jacob Söderman hade bjudits in att medverka vid kon- gressen, och att föra ordet vid avslutningssessionen, där också ordföranden för Kataloniens regionala regering, Pujol, närvarade. Jacob Söderman betonade hur viktigt det var att bekämpa alla former av diskriminering, för att kunna utveckla ett fritt och öppet samhälle. Kongressen fick stor uppmärksamhet i pressen, däribland i La Vanguardia, El País, ABC, El Periodico, Avui och El Punt. De viktigaste ämnen som kom upp till diskussion med Pelletier och hans rådgivare för externa förbindelser, Bardiaux, var den franske ombudsmannens erfarenheter av att förhandla fram vänskapliga uppgörelser och till- lämpning av principen om lika behandling. En översikt över det franska ombudsmannasystemets arbetssätt och struktur gavs av cheferna för de olika enheterna. Vid lunchen fick Jacob Söderman möjlighet att träffa Denoix de Saint Marc, vice ordförande i Conseil d’Etat. FRANKRIKE Ian Harden representerade Europeiska ombudsmannen vid ett symposium över temat ”Europeiskt medborgar- skap”, som genomfördes på Korsika den 20–21 februari, på inbjudan av det Regionala institutet för administration i Bastia. Symposiet anordnades inom ramen för den franska regeringens ”Nationell dialog för Europa”. Symposiet öppnades av Korsikas prefekt, Claude Erignac, och ledamoten av Europaparlamentet Jean Baggioni, som också är ordförande i Korsikas exekutiva råd. Harden höll ett anförande benämnt La fonction du Me´diateur europe´en depuis sa cre´ation dans le Traite´ de Maastricht I Lille besökte Jacob Söderman den 8 oktober De´le´gation De´partementale du Me´diateur för regionen Nord-Pas- de-Calais och Centre Interministe´riel des Renseignements Administratifs (CIRA). Han träffade här Fiems, De´le´gue´ De´partemental och direktör för CIRA, som förklarade vilken roll De´le´gue´ De´partemental spelar i det franska ombudsmannasystemet. Efter ett sammanträffande med prefekten Alain Ohrel gav Jacob Söderman en presskon- ferens för lokala journalister. Han tackade också ja till en inbjudan från Rougerie, De´le´gue´ à la Citoyennete´ et à la Me´diation till ett besök i stadshuset i Lille. Rougerie förklarade Lilles stadsfullmäktiges initiativ att inrätta en medlingstjänst på den kommunala nivån. Den presskonfe- rens Pelletier och Jacob Söderman gav i Lille rapporte- rades i L’Union, Nord Éclair och La Voix du Jeudi. C 380/152 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 I Paris träffade Söderman den 9 oktober ordförandena för Paris advokatsamfund och den franska advokatkonfe- rensen, och de besökte domstolarna tillsammans. Vid Europaparlamentets informationskontor och Europeiska kommissionens representation i Paris träffade han de två kontorens chefer, Bernard Chevallier och Jean-Louis Giraudy, och höll en presskonferens tillsammans med Pelletier. Söderman besökte också Conseil Constitutionnel och togs emot av dess ordförande Roland Dumas. Innan han avslutade sitt besök höll Söderman ett anfö- rande om sin roll såsom Europeisk ombudsman, inför ett sammanträffande mellan de nationella ombudsmän som medverkade i tillskapandet av förbundet för franskta- lande ombudsmän. Ian Harden höll ett anförande över ämnet L’acce`s aux documents des Institutions et des organes de l’Union europe´enne vid informationsdagen L’Europe: sources d’information, som Centre d’Information sur les Institut- ions Europe´ennes anordnade i Strasbourg den 20 okto- ber. ITALIEN Peter Dyrberg medverkade i en konferens som anord- nades i Florens av det europeiska universitetsinstitutet den 28 februari–1 mars, rörande gemenskapens decentra- liserade organ. Han redogjorde översiktligt för Europe- iska ombudsmannens arbete och gick i synnerhet in på en undersökning om offentlig tillgång till dokument som utförts på ombudsmannen seget initiativ. Vicky Kloppenburg medverkade i ett seminarium om ”Europeiska unionens medborgares rättigheter” som anordnades av divisionen för Europaärenden vid den autonoma provinsen Sydtyrolens regering i Bolzano i Italien den 7 november 1997. Hon höll ett anförande om den Europeiska ombudsmannens ämbetsområde och roll, jämfört med den Europaparlamentets utskott för fram- ställningar spelade. Andra talare var professor Fausto Capelli, direktör för Europainstitutet i Parma, och dr Walter Oberwexer från universitetet i Innsbruck. Ian Harden medverkade i ett forum om ”Nya vägar för Europainformation”, som anordnades av Europeiska informationstjänsten i Florens i Italien den 8–10 novem- ber. Han höll ett anförande över ämnet ”Den Europeiska ombudsmannen och offentlig tillgång till dokument hos gemenskapens institutioner och organ”. Bland övriga talare märktes Andrea Pierucci från kommissionsledamo- ten Orejas kabinett, samt Peter Doyle som företrädde kommissionens generaldirektorat X. LUXEMBURG Den 15–16 maj medverkade Jacob Söderman vid Euro- Jus-mötet i Luxemburg, tillsammans med Peter Dyrberg. Han höll ett anförande om sin roll som europeisk ombudsman och beskrev sitt arbete. NEDERLÄNDERNA Peter Dyrberg höll ett anförande om Europeiska ombuds- mannen och öppenhet vid en konferens om det kom- mande Amsterdamfördraget, som anordnades i Amster- dam 31 maj av de holländska ledamöterna av Europapar- lamentets socialistiska grupp. Den 18–19 september medverkade Jacob Söderman vid seminariet ”Insyn och öppenhet”, som anordnades av Europeiska institutet för offentlig förvaltning (EIPA) i Maastricht. Han höll ett anförande om Europeiska ombudsmannens roll och inflytande vad gäller tillgång till dokumentation och insyn i beslutsfattande. Ian Harden medverkade vid den konferens om förvalt- ning av Europeiska unionens nya fördrag: frågor om flexibilitet och legitimitet, som genomfördes vid Europe- iska institutet för offentlig förvaltning i Maastricht den 26–28 november 1997, för att diskutera Amsterdamför- dragets inverkan på Europeiska ombudsmannens behörig- het. ÖSTERRIKE Jacob Söderman besökte Österrike den 3–6 juni. Han sammanträffade med Benita Ferrero-Waldner, statssekre- terare vid utrikesdepartementet, och ambassadör Gregor Woschnagg, chef vid departementet för europafrågor, samt med andra representanter för ministeriet. Dessutom träffade han Peter Wittmann, statssekreterare vid för- bundskanslersämbetet. Efter ett besök vid det österrikiska parlamentet (Nationalrat) deltog han i en middag med Heinrich Neisser, det österrikiska parlamentets andre ordförande, samt österrikiska journalister. När 20-årsdagen av inrättandet av den österrikiska natio- nella ombudsmannainstitutionen (Österreichische Volks- antwaltschaft) firades höll Jacob Söderman ett anförande över ämnet ”Finns det en klassisk parlamentarisk ombudsman?”. Jacob Söderman besökte dessutom förbundsakademin för offentlig förvaltning och höll ett föredrag om Europeiska 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/153 ombudsmannens roll och uppgifter. Vid detta besök träffade han akademins chef, Walter Dohr, och förde diskussioner med forskningsstuderande från akademin vilka specialiserat sig på EU-frågor. Vid sitt besök i Wien fick Jacob Söderman också möjlig- het att besöka den österrikiska landsorganisationen ÖGB där han träffade Karl Heinz Nachnebel, chef för det internationella ÖGB-sekretariatet. Dessutom besökte han: den federala jordbrukskammaren där han träffade dess ordförande Rudolf Schwarzböck och andra representan- ter; den österrikiska arbetsmarknadskammaren, där han träffade ordföranden Herbert Tumpel; samt den österri- kiska handelskammaren. Vid en arbetslunch träffade han dessutom Wolfgang Streitenberger, chef för Europeiska kommissionens representation i Wien, samt Michael Reinprecht, chef för Europaparlamentets informations- kontor. FINLAND Jacob Söderman höll ett anförande vid Nordiska Admini- strativa Förbundets möte den 21–22 augusti 1997 i Helsingfors. Vid mötet deltog omkring 200 personer som var medlemmar av förbundet, bestående av advokater med arbetsuppgifter inom rättsväsendet, den offentliga förvaltningen och universiteten i de nordiska länderna. SVERIGE Den 29–31 januari medverkade Jacob Söderman vid ett seminarium vid universitetet i Göteborg och höll ett anförande med rubriken ”Europeisk ombudsman – en verklig makt eller demokratisk kosmetika?” En presskon- ferens, anordnad av Europeiska kommissionens represen- tation, följde på mötet. Söderman deltog också i seminariet ”Nya dimensioner till välfärden” tillsammans med Pádraig Flynn, ledamot av Europeiska kommissionen, och Pauline Green, ledamot av Europaparlamentet, samt medverkade vid en pressträff och ett öppet hus för medborgarna för att diskutera Europafrågor vid centralstationen i Göteborg. Den 4 december höll Jacob Söderman ett anförande över ämnet ”Den Europeiska ombudsmannens arbetssätt” vid ett evenemang som anordnades av EL§A, en organisation bestående av studenter som läser gemenskapsrätt vid Göteborgs universitet, med biträde av Europaparlamen- tets informationskontor. Vid anförandet var mer än 100 personer närvarande, däribland inbjudna advokater och jurister från regionen. FÖRENADE KUNGARIKET Vid sitt besök i Förenade kungariket den 13–14 mars höll Jacob Söderman den årliga gästföreläsningen vid Institute of European Public Law vid universitetet i Hull. Anför- andet, Thousand and one complaints — The European Ombudsman en route (Tusen och ett klagomål — Euro- peiska ombudsmannen på väg), publicerades senare i tidskriften European Public Law, som redigeras av insti- tutets föreståndare, professor Patrick Birkinshaw. Vid sitt besök i London den 29 april sammanträffade Jacob Söderman med Geoffrey Martin, chef för Europe- iska kommissionens representation, och med Martyn Bond, chef för Europaparlamentets informationskontor i London. Tillsammans med den juridiska handläggaren Benita Broms besökte Jacob Söderman London den 8–10 juli. Den 8 juli framträdde Jacob Söderman med en muntlig utsaga inför överhusets ständiga utskott för Europeiska gemenskapen, under ordförandeskap av lord Tordoff. Mötet spelades in för framtida utsändning och en rapport publicerades senare av det ständiga utskottet, (4:e rappor- ten, session 1997–1998, HL 18). Jacob Söderman träf- fade dessutom parlamentets kommissionär för förvalt- ningsfrågor, Michael Buckley. Jacob Söderman intervjuades av Norman Smith vid BBC:s studio i Westminster för Radio 4-programmet ”Europe Now” den 8 juli 1997. Den 9 juli 1997 gav ombudsmannen en intervju i London på såväl engelska som spanska för Bloomberg Television, som genomfördes av Geraldine Rijs för programmet ”Financial Markets Commodities News”. Den 10 juli träffade ombudsmannen chefen för Europe- iska kommissionens representation i London Geoffrey Martin, och åt en arbetslunch under värdskap av Martin Bond, chef för Europaparlamentets informationskontor i London, tillsammans med den brittiska delen av Euro- pean Association of Journalists. Vid Solicitors’ European Groups kvällsmöte höll Jacob Söderman anförandet ”Den Europeiska ombudsmannens roll”, samt medverkade vid en middag tillsammans med gruppens vice ordförande Simon Holmes, och medlem- mar av gruppen. Ian Harden representerade ombudsmannen vid ett semi- narium om insyn och tillgång till den Europeiska läkeme- delsmyndighetens (EMEA) dokument, som anordnades av EMEA i London den 30 oktober. Några andra medver- kande var Jose´-Luis Valverde López, ledamot av Europa- parlamentet, samt representanter för industri, konsumen- C 380/154 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 ter, pressen och den amerikanska livsmedelsmyndigheten. Harden höll ett anförande inför seminariet om ombuds- mannens undersökning på eget initiativ avseende offentlig tillgång till dokument. En grupp studenter från den danska handelshögskolan Niels Brock togs emot i Bryssel den 29 april av Peter Dyrberg, som höll ett anförande om Europeiska ombuds- mannens arbete. 6. 3 ANDRA EVENEMANG Pressattache´erna vid Finlands alla ambassader i Europe- iska unionens medlemsstater träffade Europeiska om- budsmannen i Strasbourg den 15 januari. De nordiska fackföreningarnas representanter i Bryssel, Sven Svensson, John Svenningsen, Knut-Arne Sanden och Heikki Pohja, höll ett möte med Europeiska ombudsman- nen i Strasbourg den 15 januari. Benita Broms och Ilta Helkama medverkade vid den 9:e ”Stammtisch Pierre PFLIMLIN” över temat ”Des Finlan- dais à Strasbourg” i Strasbourg den 29 januari, och redogjorde för Europeiska ombudsmannens roll och funktioner. Den 14 februari tog Jacob Söderman emot en grupp studenter från universitetet i Lie`ge och gav en översikt över Europeiska ombudsmannens roll och ansvar. En grupp på 25 studenter från den juridiska fakulteten vid Erasmusuniversitetet i Rotterdam, med inriktning på internationell och europeisk rätt, besökte Europeiska ombudsmannen den 19 februari. Finlands justitieminister, Kari Häkämies, besökte Europe- iska ombudsmannen den 8 april tillsammans med Jan Törnqvist, lagstiftningsdirektör och Raija Toiviainen, senior regeringssekreterare vid justitieministeriet. Den 12 maj träffade Jacob Söderman en grupp finländska statstjänstemän, som medverkade vid den kurs ”La France et l’Union europe´enne”, som anordnades av Centre des Etudes europe´ennes de Strasbourg. En grupp på 17 studenter från Torneås institut för företagsekonomi och datateknik besökte europeiska ombudsmannen, och en grupp om 40 svenska pensionä- rer och entreprenörer, ”Aktiva Seniorer”, besökte europe- iska ombudsmannen i Strasbourg den 13 maj. Jacob Söderman träffade Sahravouiska republikens pre- miärminister Mahfoud Ali Beiba i Strasbourg den 14 maj. Den juridiska handläggaren Benita Broms medverkade i ett seminarium benämnt ”Det 21:a århundradets sociala stadga”, som anordnades av Europeiska rådets sekretariat i Strasbourg den 14–16 maj. Den 15 maj och 9 september 1997 redogjorde Vicky Kloppenburg översiktligt för Europeiska ombudsmannens arbete för besöksgrupper från Niedersachsen i Tyskland, på inbjudan av ledamoten av Europaparlamentet Brigitte Langenhagen. Europaparlamentet anordnade ett öppet hus i Strasbourg den 18 maj i samband med en Europadag. Evenemanget blev en stor framgång med ett stort antal besökare. Vid ombudsmannens monter inbjöds besökarna att delta i en frågetävling om Europeiska ombudsmannens roll och funktioner. De som klarade tävlingen fick smärre priser. Professor Roy Gregory vid Centre for Ombudsman Stu- dies vid universitetet i Reading diskuterade med Jacob Söderman i Strasbourg den 18 april, med avseende på forskningsprojekt som behandlade Europeiska hans ombudsmannen och finansierades av Leverhulmestiftel- sen. Den 31 maj besökte Jacob Söderman Oslo i Norge. Han medverkade vid Europeiska regionala mötet för Lex Mundi, en global sammanslutning av 134 självständiga advokatbyråer, och höll ett anförande om Europeiska ombudsmannens arbete med avseende på insyn: ”En öppen och offentlig europeisk administration”. Söderman höll ett anförande om ombudsmannens roll och arbete vid den middag som Nordic Women’s Network genomförde i Bryssel den 21 april. Ledamöter av utskottet för framställningar i delstatspar- lamentet i Rheinland-Pfalz togs emot i Bryssel den 22 april av Peter Dyrberg, som presenterade Europeiska ombudsmannens arbete. Paulina Oros, biträdande direktör vid det ungerska justi- tieministeriet, och två av tjänstemännen därifrån, besökte ombudsmannens kontor i Bryssel den 3 juni. Peter Dyr- berg gav en översiktlig redogörelse för Europeiska ombudsmannens roll. Den 4 juni presenterade Peter Dyrberg Europeiska ombudsmannens arbete för en grupp doktorander från 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/155 Institutet för internationell ekonomisk rätt vid universite- tet i Helsingfors, i samband med deras besök i Bryssel. Den franska ombudsmannens generalsekreterare Claude Desjean besökte Europeiska ombudsmannens kontor den 5 juni 1997, och informerades av Ian Harden om förvalt- nings- och budgetfrågor med avseende på tillhandahållan- det av administrativa tjänster till Europeiska ombuds- mannen. Den ledande tjänstemannen (assistant clerk) vid det brit- tiska underhusets skatte-och finansutskott (Treasury Committee) Jennifer Long besökte Europeiska ombuds- mannens kontor den 12 juni och informerades av Ian Harden om ombudsmannens arbete. Den 18 juni tog Peter Dyrberg i Bryssel emot en grupp lärare från den tyska delstaten Sachsen-Anhalt och pre- senterade Europeiska ombudsmannens arbete. Giuseppe Guarneri, tidigare chef för divisionen för de mänskliga rättigheterna vid Europarådet, gav ett anfö- rande inför ombudsmannens personal om sitt arbete vid en informell lunch den 11 juli. På uppdrag av den tyska regeringen gjorde det tyska produktionsbolaget l’image den 14–15 juli ett videopor- trätt av Europeiska ombudsmannen, riktat till unga män- niskor. En grupp på 28 domare och advokater från Finland träffade Europeiska ombudsmannen under sitt studiebe- sök i Strasbourg den 22 september. Biträdande justitieombudsmannen vid Finlands riksdag, Riitta-Leena Paunio, och en delegation från hennes kon- tor i Helsingfors, besökte Europeiska ombudsmannen den 26 september. Den 3 oktober träffade ombudsmannen Ulf Öberg, nota- rie vid Europeiska gemenskapernas domstol, som förbere- der en doktorsavhandling om insyn. En grupp studenter från Vichtis’ kommun i Finland besökte Europeiska ombudsmannen den 14 oktober. Ytterligare en grupp besökare från Finland togs emot den 20 oktober. Linda Reif, professor vid universitetet i Alberta i Edmon- ton i Kanada, och redaktör vid det Internationella ombudsmannainstitutet, besökte ombudsmannens kontor i Strasbourg den 20–24 oktober för forskning i Europe- iska ombudsmannens arbete. Den 22 oktober 1997 och den 17 december 1997 inbjöds Vicky Kloppenburg av ledamoten av Europaparlamentet Gerhard Schmid, för att tala inför representanter för lokala och regionala förvaltningar i Bayern om Europe- iska ombudsmannens arbetes relevans för tyska medbor- gare. Den 18 november tog Jacob Söderman emot en grupp om 18 studenter i Strasbourg, efter ett program som genomförts inom ramen för det internationella juridiska samarbetet vid den juridiska fakulteten vid Vrije Univer- siteit Brussel, och redogjorde översiktligt över sin roll som europeisk ombudsman för dem. Jacob Söderman åt lunch med Nordiska rådets ordfö- rande Olof Salmen, när denne besökte Strasbourg den 19 november. Salmen åtföljdes av Berglind Ausgeirsdottir, generaldirektör vid Nordiska rådets sekretariat, Susanne Eriksson, notarie vid Ålands lagting, samt Guy Lind- ström, generalsekreterare för Finlands delegation vid Nordiska rådet. Den 21 november tog Jacob Söderman emot en grupp om 24 lärare från Handelsskolen i Ballerup i Danmark, och redogjorde översiktligt för Europeiska ombudsman- nens arbete. Peter Gjerloeff Bonnor, doktorand från den juridiska avdelningen vid Europeiska universitetsinstitutet, besökte Europeiska ombudsmannens kontor den 24–25 november och intervjuade Jacob Söderman och Ian Harden. Domaren vid Europeiska gemenskapernas domstol Leif Sevón, och domaren vid förstainstansrätten Virpi Tiili, besökte Europeiska ombudsmannens kontor i Strasbourg den 1 december. Jacob Söderman redogjorde översiktligt för sitt arbete. Sevón och Tiili höll anföranden om domstolarnas rättsskipning för de juridiska tjänstemän- nen vid ombudsmannens kontor. Señor Pallicer, lokal ombudsman för fast bosatta och turister i staden Calvià på Mallorca, besökte ombuds- mannens kontor den 2 december. Señor Pallicer och Jacob Söderman informerade varandra om sina respektive roller och funktioner och utbytte åsikter. Professor Moreiro från centret för europeiska juridiska studier vid universitetet Carlos III i Madrid besökte tillsammans med sina studenter den Europeiska ombuds- mannen den 12 december. Den 16 december var ombudsmannen inbjuden talare vid en lunch som genomfördes av Kangaroo Group. Vid C 380/156 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 evenemanget medverkade att 50-tal ledamöter av Europa- parlamentet, anhängare till Kangaroo Group och gäster. Jacob Söderman höll ett anförande där han förklarade de olika typer av problem de europeiska medborgarna vände sig till Europeiska ombudsmannen med. 6. 4 PUBLIKATIONER ”Europeiska ombudsmannen — frågor och svar” är en broschyr som är avsedd såväl för den som tänker in- komma med ett klagomål, som för att upplysa den bredare allmänhet om ombudsmannens arbete. Broschy- ren har fått en omfattande spridning genom Europaparla- mentets och Europeiska kommissionens informationskon- tor i medlemsstaterna, de nationella ombudsmännens kontor och liknande organ, samt olika grupperingar och nätverk såsom Europeiska infocenters, Euro Info-Points, europeiska dokumentationscentra, Euro-Libraries och ett antal specifika mottagare såsom konsumentorganisatio- ner, handelskammare och yrkesorganisationer. Under 1997 var efterfrågan på broschyren så stor att den ursprungliga upplagan på 100 000 exemplar tog slut och ett nytryck blev nödvändigt. Europeiska ombudsmannen medverkade också i allmänna unionspublikationer och informationsprogram såsom Medborgarnas Europa, ett gemensamt initiativ från Euro- paparlamentet och Europeiska kommissionen, som ingår i ”Informationsprogrammet för europeiska medborgare”. Ombudsmannen avser att till fullo dra nytta av de nya möjligheter till information och samverkan som Internet erbjuder. Under år 1997 inrättade ombudsmannen en särskild adress till sin hemsida (http://www. euro-ombuds- man. eu. int) där sådan grundläggande information om ombudsmannen som de årliga rapporterna, ombudsman- nens viktigaste anföranden och beslut, liksom också bro- schyren och klagomålsformuläret finns tillgängliga. Det går lätt att gå till denna sida direkt från Europaparlamen- tets hemsida och vice versa. Det finns också en länk till och från ”Europa”-servern. Från och med början av år 1998 kommer ett betydligt mer omfattande material, exempelvis pressreleaser och sammanfattningar av om- budsmannens beslut, att finnas med och uppdateras regel- bundet. 6. 5 MEDIERELATIONER Ett effektivt utnyttjande av massmedia är viktigt för informationsstrategins bägge målsättningar. Massmedia når ut till människor som kan ha verkliga skäl för att klaga över administrativa missförhållanden i den verk- samhet som utövas av gemenskapsinstitutioner eller gemenskapsorgan, och informerar dessutom de europe- iska medborgarna generellt om ombudsmannens existens och funktioner. Presskonferenser (sammanlagt nio) anordnades regelmäs- sigt i medlemsstaterna vid Jacob Södermans besök, liksom också vid andra särskilda tillfällen, exempelvis vid öppnandet av Europeiska ombudsmannens kontor i Strasbourg den 8 april. Detta öppnande täcktes av omkring 20 journalister. I samband med att ombudsmannens årliga rapport för 1996 framlades Europaparlamentet i Strasbourg, den 14 juli, åt Jacob Söderman middag med en grupp journalis- ter från olika medlemsstater. Han medverkade också vid en presskonferens som anordnades av utskottet för fram- ställningar den 15 juli, tillsammans med Nicolaos Papa- kyriazis, ordförande i utskottet för framställningar. Den 20 februari var Jacob Söderman inbjuden till Stras- bourgs pressklubbs traditionella torsdagslunch. Han höll ett anförande för klubbens medlemmar om sin roll och sina skyldigheter såsom Europeisk ombudsman. Jacob Söderman träffade dessutom flera olika journalist- grupper vid sina besök i de olika medlemsstaterna och i Bryssel och Strasbourg, bland annat den brittiska sektio- nen inom European Association of Journalists den 10 juli i London, en grupp med 17 nordiska journalister som var medlemmar i Nordisk Journalistcenter, den 10 april i Bryssel, samt en grupp med 12 radiojournalister från Danmarks radios nyhetsredaktion den 17 september i Strasbourg. Han medverkade också vid National Union of Journalists möte i Bryssel i september och tog emot flera journalistgrupper från olika medlemsstater i Strasbo- urg. Informationen på Internet utgör emellertid ett komple- ment till och inte en ersättning för publikationer av konventionellt slag, som också fortsättningsvis kommer att finnas tillgängliga för en betydligt större del av befolkningen än den som har tillgång till Internet. Jacob Söderman lät sig intervjuas av elever från en skola i Rom den 17 april, för ett italienskt TV-program om barns uppfattningar om Europeiska unionen. Programmet producerades i samarbete med kommissionens GD X. Ombudsmannens årliga rapport för år 1996 förelades Europaparlamentet den 14 juli 1997, och har distribue- rats till de europeiska institutionerna, internationella ombudsmannainstitutioner, ombudsmännen i medlems- staterna, universitetsbibliotek, europeiska dokumenta- tionscentra och media. Den återgavs också i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och gjordes tillgänglig på ombudsmannens hemsida. Bordry intervjuade Europeiska ombudsmannen för Lett- res des Europe´ens den 6 november i Strasbourg. Utöver intervjuerna med media vid sitt besök i medlems- staterna (se ovan) gav Jacob Söderman också journalister från tidningar, tidskrifter, radio och TV i medlemssta- 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/157 terna omkring 50 andra intervjuer, bland annat The European Voice, The European, The Insider, holländska Algemene Dagblad och NRC Handelsblad, belgiska De Morgen, tyska Badische Zeitung, svenska Dagens Nyhe- ter och Finanstidningen, finska Turun Sanomat, Keskisu- omalainen, Ilkka och Nykypäivä, brittiska The Times, tyska Wirtschaftswoche och EU Magazin, holländska Plus, BBC Radio, France Inter, Radio France Internatio- nale, Deutsche Welle, Radio Nederland, Radio Portu- guesa, italienska RAI, svenska Sveriges radio och Sveriges radio/Gotland, Finlands rundradio YLE, Television Espa- ñola, Danmarks television, svenska STV och de finländ- ska televisionsbolagen YLE och MTV. Jacob Söderman gav också media utanför unionen inter- vjuer, exempelvis den chilenska tidningen El Mercurio, den ungerska tidningen Magyar Hírlap och den japanska TV-stationen Japan Broadcasting Company. C 380/158 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 BILAGA BILAGA A STATISTIK ÖVER EUROPEISKA OMBUDSMANNENS ARBETE UNDER 1997 A. ÄRENDEN SOM HANDLAGTS UNDER ÅR 1997 1. Sammanlagt antal ärenden handlagda 1. 1. 1997–31. 12. 1997 — Klagomål och förfrågningar som inte avslutats per den 31. 12. 1996 — Klagomål inkomna under 1997 — Nya egna initiativ från Europeiska ombudsmannens sida 2. Avslutad undersökning om tillåtlighet/otillåtlighet 3. Klassificering av klagomålen a) I enlighet med Europeiska ombudsmannens ämbetsområde — omfattas av ämbetsområdet — omfattas inte av ämbetsområdet b) Skäl till att klagomålen fallit utanför ämbetsområdet — den klagande är inte behörig att klaga — klagomålet gäller inte en gemenskapsinstitution eller ett gemenskapsorgan — klagomålet rör inte administrativa missförhållanden c) Analys av klagomål som ligger inom ämbetsområdet t i l l å t n a k l a g o m å l — påbörjade undersökningar — grund för undersökning saknas — behandlas eller har avgjorts av utskottet för framställningar — övrigt O t i l l å t n a k l a g o m å l : Otillåtliga till följd av: — Framställare/sakfråga ej identifierad — Tidsfristen har överskridits — Tidigare administrativa möjligheter ej utnyttjade — Hanteras av, eller har hanterats av, domstol — Interna möjligheter ej uttömda vad gäller personalfrågor B. PÅBÖRJADE UNDERSÖKNINGAR: (196 tillåtna klagomål och fyra initiativ från Europeiska ombudsmannens sida) 1. Institutioner och organ som varit föremål för undersökningar (2) 1 412 227 (1) 1 181 4 97 % 368 (27 %) 998 (73 %) 10 946 42 230 196 34 17 17 138 48 4 64 17 5 200 — Europeiska kommissionen — Europaparlamentet 163 (80 %) 18 (9 %) (1) Varav två initiativundersökningar av Europeiska ombudsmannen och 106 tillåtna klagomål. (2) En del fall rör två eller flera institutioner eller organ. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/159 — Europeiska unionens råd — Övriga — Ekonomiska och sociala kommitte´n: — Europeiska miljöbyrån: — Europeiska läkemedelsmyndigheten: — EG-domstolen: — Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer: — Byrån för harmonisering på den inre marknaden: 2. Typ av påstådda administrativa missförhållanden (i en del fall påstås två olika typer av administrativa missförhållanden ha förekommit) — Avsaknad av eller förvägran av information, öppenhet — Diskriminering — Förfaranden, rätt att försvara sig — Orättvisa, maktmissbruk — Försening som kunnat undvikas — Försummelse — Underlåtenhet att säkerställa uppfyllande av skyldighet (artikel 169) — Rättsligt fel — Annat administrativt missförhållande C. TOTALT ANTAL BESLUT RÖRANDE NEDLÄGGNING AV ETT FALL ELLER GENOMFÖRANDET AV EN UNDERSÖKNING: 1. Klagomål som inte fallit inom ämbetsområdet 13 klagomål har överförts till Europaparlamentet som en framställan, 3 till nationella ombudsmän, 1 som en framställan till ett nationellt parlament och 490 klaganden har rekommenderats att kontakta ett annat organ: — Nationella/regionala ombudsmän eller framställan till parlamentet — Att inge en framställan till Europaparlamentet — Europeiska kommissionen — EG-domstolen — Övriga 2. Klagomål som fallit inom ämbetsområdet, men som är otillåtna 3. Klagomål som omfattas av ämbetsområde, som är tillåtna, men där skäl till undersök- ning inte föreligger: 4. Undersökningar som lagts ner med ett motiverat beslut (En undersökning kan läggas ner av ett eller flera följande skäl) — Inga administrativa missförhållanden konstaterade — Med en kritisk anmärkning till institutionen — Löst av institutionen (1) Därav två undersökningar på eget initiativ. 14 (7 %) 8 (4 %) 3 1 1 1 1 1 60 (25 %) 42 (17 %) 32 (13 %) 23 (9 %) 22 (9 %) 22 (9 %) 20 (8 %) 14 (6 %) 9 (4 %) 1 271 998 254 86 76 1 73 138 34 101 59 (1) 21 16 C 380/160 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 — Vänskaplig uppgörelse — Avbruten av den klagande — Övriga D. INFORMATION AVSEENDE DE KLAGOMÅL SOM REGISTRERATS UNDER ÅR 1997 (1 181 klagomål) 1. Klagomålets källa — Ingivet direkt till Europeiska ombudsmannen — från enskilda medborgare — från företag — från föreningar — Förmedlat via en ledamot av Europaparlamentet — Framställningar överförda till Europeiska ombudsmannen: 2. Klagomålens geografiska ursprung Jämförelse med befolkningen och klagomål — september 1995 till december 1997 3 2 6 (1) 1 162 1 067 38 57 17 2 25 20 15 10 5 0 D UK F I E NL EL B P S A DK FIN IRL L andra % av befolkningen i EU % av klagomål till EO (1) Tre avslutades till följd av att juridiska förfaranden inleddes. Tre avslutades därför att ombudsmannen efter att ha initierat en undersökning fick tillgång till fakta som visade att klagomålet var otillåtet. 7. 12. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 380/161 BILAGA B OMBUDSMANNENS BUDGET Enligt artikel 12 i Europeiska gemenskapernas budgetförordning skall ombudsmannen före den 1 maj varje år inge en uppställning över sina förväntade intäkter och kostnader för det påföljande året till Europapar- lamentet. Europeiska ombudsmannens stadga föreskriver att ombudsmannens budget skall biläggas avsnitt 1 (Europaparlamentet) i Europeiska gemenskapernas allmänna budget, som publiceras i Europeiska gemenska- pernas officiella tidning. Löner, traktamenten och andra personalrelaterade kostnader omfattas av avdelning 1 i budgeten. Denna avdelning omfattar även kostnader för resor. Avdelning 2 i budgeten omfattar byggnader, utrustning och diverse driftskostnader. För att undvika onödig dubblering av administrativ och teknisk personal så tillhandahålls många av de tjänster ombudsmannen behöver av eller genom Europaparlamentet. Då dessa tjänster medför tillkommande direkta kostnader för parlamentet debiterades vanligtvis en avgift under 1997, varvid betalning verkställdes via samverkanskontot. Hyra för kontor och översättningstjänster utgör de största kostnadsposterna som hanteras på detta sätt. Från början av år 1997 omfattade ombudsmannens tjänsteförteckning 16 befattningar, tre mer än vid utgången av år 1996. Samtliga befattningar är tillfälliga. Summan av alla de anslag som fanns tillgängliga inom ombudsmannens budget för år 1997 uppgick till 2 581 819 ecu. Avdelning 1 (löner, traktamenten och andra personalrelaterade kostnader) uppgick till 1 815 819 ecu. Avdelning 2 (byggnader, utrustning och diverse driftskostnader) uppgick till 764 000 ecu. Uppställningen nedan redovisar de faktiska kostnaderna under år 1997 uttryckt i form av ianspråktagna tillgängliga anslag. Avdelning 1 Avdelning 2 Sammanlagt 1 519 865 ecu 599 120 ecu 2 119 852 ecu Intäkterna utgörs av avdrag från ombudsmannens och hans personals ersättningar. De sammanlagda intäkterna under år 1997, relativt de erhållna ersättningarna, uppgick till 209 413 ecu. Den under år 1997 utarbetade budgeten för år 1998 baseras på en tjänsteförteckning omfattande 17 personer, vilket innebär en ökning med en person jämfört med tjänsteförteckningen för år 1997. De sammanlagda anslagen för år 1998 uppgår till 2 782 178 ecu. Avdelning 1 (löner, traktamenten och andra personalrelaterade kostnader) uppgår till 2 003 178 ecu. Avdelning 2 (byggnader, utrustning och diverse driftskostnader) upgår till 772 000 ecu. Budgeten för år 1998 räknar med sammanlagda intäkter (avdrag från ombudsmannens och hans personals ersättningar) på 264 421 ecu. C 380/162 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 7. 12. 98 BILAGA C OMBUDSMANNENS PERSONAL EUROPEISKA OMBUDSMANNEN Jacob Söderman EUROPEISKA OMBUDSMANNENS SEKRETARIAT Huvudkontor 1, av. du Pre´sident Robert Schuman BP 403 F-67001 Strasbourg Cedex Tfn (33-3) 88 17 23 13 (33-3) 88 17 23 83 Fax (33-3) 88 17 90 62 Ian Harden Förste handläggare Tfn (33-3) 88 17 23 84 Jose´ Martinez Aragon Förste juridiska handläggare Tfn (33-3) 88 17 24 01 Olivier Verheecke Juridisk handläggare (från den 1. 9. 1997) Tfn (33-3) 88 17 53 46 Vicky Kloppenburg Juridisk handläggare Tfn (33-3) 88 17 23 83 Benita Broms Juridisk handläggare Tfn (33-3) 88 17 24 23 Katja Heede Juridisk handläggare (till den 14. 2. 1997) Ilta Helkama Pressattache´ Tfn (33-3) 88 17 23 98 Francesca Mancini Assistent (till den 30. 9. 1997) Daniela Tirelli Assistent Tfn (33-3) 88 17 24 02 Panayotis Thanou Assistent Tfn (33-3) 88 17 24 03 Nathalie Christmann Europeiska ombudsmannens sekreterare (till den 13. 7. 1997) Administrativ handläggare (från den 14. 7. 1997) Tfn (33-3) 88 17 23 83 Murielle Richardson Sekreterare (till den 13. 7. 1997) Europeiska ombudsmannens sekreterare (från den 14. 7. 1997) Tfn (33-3) 88 17 23 88 Isabelle Foucaud Sekreterare Tfn (33-3) 88 17 23 91 Stephanie Kunze Sekreterare (från den 1. 9. 97) Tfn (33-3) 88 17 23 93 Patrick Schmitt Vaktmästare (från den 1. 2. 1997) Tfn (33-3) 88 17 70 93 Praktikanter Xavier Denoël (från den 1. 7. 1997) Ida Palumbo (från den 1. 10. 1997) Brysselkontoret (från den 1. 2. 1997) Rue Wiertz Eastman B-1047 Brüssel Tfn (32-2) 284 21 80 Fax (32-2) 284 49 14 Peter Dyrberg Förste juridiske handläggare (från den 16. 2. 97) Tfn (32-2) 284 20 03 Ursula Garderet Sekreterare (från den 1. 2. 1997) Tfn (32-2) 284 23 00 Anna Ruscitti Sekreterare (till den 30. 6. 1997 i Strasbourg) Tfn (32-2) 284 63 93 Hanna Mari Anttilainen Praktikant (från den 1. 7. 1997)