title: Конвенция, съставена на основание член K.3 от Договора за Европейския съюз, относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела

formats: pdf print xhtml

text: 244 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 ПРИЛОЖЕНИЕ КОНВЕНЦИЯ, съставена на основание член K. 3 от Договора за Европейския съюз, относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела ВИСОКОДОГОВАРЯЩИТЕ СЕ СТРАНИ по настоящата конвенция, държави-членки на Европейския съюз, КАТО СЕ ПОЗОВАВАТ на Акта на Съвета от 28 май 1998 г. за съставяне, на основание член K. 3 от Договора за Европейския съюз, на Конвенция относно компетентността и признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела, КАТО ЖЕЛАЯТ да създадат норми, определящи компетентността на съдилищата на държавите-членки във връзка с производства по дела за развод, фактическа раздяла и унищожаване на брака, КАТО ОСЪЗНАВАТ значението на създаването на норми за компетентността във връзка с родителските права върху децата от страна и на двамата съпрузи по повод производства за разтрогване или прекратяване на брачната връзка, КАТО ЖЕЛАЯТ да осигурят опростяване на процедурата по признаването и изпълнението на такива съдебни решения в европейския регион, КАТО ВЗЕХА ПРЕДВИД принципите, на които се основава Конвенцията относно компетентността и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана на 27 септември 1968 г. в Брюксел, КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че член K. 3, параграф 2, буква в) от Договора за Европейския съюз предвижда възможност в конвенциите, съставени на основание член K. 3 от този договор, да бъде записано, че Съдът на Европейските общности има компетентност да тълкува техните разпоредби, в съответствие с определени от самите тях условия, СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНИТЕ РАЗПОРЕДБИ: ДЯЛ I ОБХВАТ Член 1 1. Настоящата конвенция се прилага спрямо: a) граждански производства във връзка с дела по развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака; б) граждански производства във връзка с дела за родителските права над децата и на двамата съпрузи по повод производствата по брачни дела, посочени в буква a). 2. Други производства, официално признати в някоя държава- членка, се разглеждат като равностойни на съдебното производ- ство. Терминът „съд“ припокрива всички органи, имащи компе- тентност по тези дела в държавите-членки. ДЯЛ II КОМПЕТЕНТНОСТ РАЗДЕЛ 1 ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ Член 2 Развод, фактическа раздяла и унищожаване на брака 1. По дела за развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака, компетентност имат съдилищата на държава-членка: a) на чиято територия: 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 245 — съпрузите имат обичайно местопребиваване, или 3. Компетентността, предоставена по силата на параграфи 1 и 2, се прекратява веднага след като: — е било последното обичайно местопребиваване на съпрузите, при условие че единият от тях все още живее там, или a) съдебното решение, с което се разрешава или се отказва да се даде ход на молбата за развод, фактическа раздяла или унищо- жаване на брака, стане окончателно, или — ответникът има обичайно местопребиваване, или — в случай на съвместна молба, всеки един от съпрузите има обичайно местопребиваване, или — молителят има обичайно местопребиваване, ако е живял там най-малко в продължение на една година непосред- ствено преди да бъде подадена молбата, или — молителят има обичайно местопребиваване, ако е живял там най-малко в продължение на шест месеца непосред- ствено преди да бъде подадена молбата и е гражданин на въпросната държава или има местоживеене там; б) чиито граждани са и двамата съпрузи или където имат место- живеене и двамата съпрузи, като са се установили дългосрочно там. 2. Всяка държава-членка посочва в декларация, която се прави при връчването на нотификацията по член 47, параграф 2, дали ще прилага критерия за гражданство или местоживеене, предвиден в параграф 1. 3. За целите на настоящата конвенция терминът „местоживеене“ има същото значение, както в правните системи на Обединеното кралство и Ирландия. Член 3 Родителски права 1. Съдилищата на държава-членка, упражняващи компетентност по силата на член 2 по молба за развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака, имат компетентност по дело, свързано с родителските права на двамата съпрузи над детето, когато същото има обичайно местопребиваване в тази държава-членка. 2. Когато детето няма обичайно местопребиваване в държавата- членка, посочена в параграф 1, съдилищата на тази държава имат компетентност по такова дело, ако детето има обичайно местопре- биваване в една от държавите-членки и б) по дела, по които все още има висящи производства във връзка с родителските права към датата, посочена в буква a), съдеб- ното решение в рамките на тези производства е станало окон- чателно, или в) производствата, посочени в букви a) и б) са приключили поради друга причина. Член 4 Отвличане на деца Съдилищата, притежаващи компетентност по смисъла на член 3, упражняват своята компетентност в съответствие с Хагската конвенция от 25 октомври 1980 г. за гражданските аспекти на отвличането на деца в чужбина, и в частност членове 3 и 16 от нея. Член 5 Насрещен иск Съдът, където производството е висящо на основание членове от 2 до 4, също има компетентност да разглежда насрещен иск, при условие че същият попада в обхвата на настоящата конвенция. Член 6 Преобразуване на фактическата раздяла в развод Без да се накърняват разпоредбите на член 2, съдът на за държава-членка, който е постановил съдебно решение фактическа раздяла, също така има компетентност да преобразува това тази държава-членка предвижда това. законът на решение съдебно развод, ако в Член 7 Изключителна компетентност по членове от 2 до 6 Съпруг, който: a) има обичайно местопребиваване на територията на държава- a) поне единият от съпрузите има родителски права над детето и, членка; или б) компетентността на съдилищата е приета от съпрузите и е в най-висшия интерес на детето. б) е гражданин на държава-членка или който има местоживеене на територията на държава-членка по смисъла на член 2, параграф 2, 246 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 може да бъде предаден на съд в друга държава-членка само в съот- ветствие с членове от 2 до 6. Член 8 Остатъчна компетентност 1. Когато нито един съд на държава-членка няма компетент- ността, предвидена в членове 2 до 6, подведомствеността във всяка отделна държава-членка се определя със законите на тази държава. 2. Както срещу ответник, който няма обичайно местопребиваване и не е гражданин или няма местоживеене на територията на държава-членка по смисъла на член 2, параграф 2, всеки гражда- нин на държава-членка, който има обичайно местопребиваване на територията на друга държава-членка, може, подобно на гражда- ните на тази държава, да се ползва от правата на приложимите в тази държава норми във връзка с компетентността. РАЗДЕЛ 2 РАЗГЛЕЖДАНЕ ПО ОТНОШЕНИЕ НА КОМПЕТЕНТНОСТТА И ДОПУСТИМОСТТА Член 9 Разглеждане по отношение на компетентността В случай че съд на държава-членка е сезиран с дело, по което той няма компетентност по смисъла на настоящата конвенция и по което съд на друга държава-членка има компетентност по силата на тази конвенция, той заявява по своя собствена инициатива, че няма компетентност. Член 10 Разглеждане по отношение на допустимостта 1. В случай на неявяване на ответник, съдът, който има компе- тентност, спира производството докато не се докаже, че ответникът е бил в състояние своевременно да получи документа за образу- ване на производството или равностоен документ, за да може да организира своята защита, или че са били предприети всички необходими стъпки за тази цел. 2. Разпоредбите на член 19 от Конвенцията от 26 май 1997 г. за връчване в държави-членки на Европейския съюз на съдебни и извънсъдебни документи по граждански и търговски дела се при- лагат вместо разпоредбите на параграф 1, ако документът, с който се образува производството, е трябвало да бъде предаден в чуж- бина в съответствие със същата конвенция. РАЗДЕЛ 3 LIS PENDENS И ВИСЯЩИ ИСКОВЕ Член 11 1. Когато производства с едни и същи мотиви на иска и между същите страни се предявят пред съдилища на различни държави- членки, съдът, който е сезиран втори, по своя собствена инициа- тива спира производството си, докато се установи компетентността на съда, който е бил сезиран пръв. 2. Когато производства по дела за развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака, с несъвпадащи мотиви на иска и между същите страни, се предявяват пред съдилища на различни държави-членки, съдът, който е сезиран втори, по своя собствена инициатива спира производството си, докато се установи компе- тентността на съда, който е бил сезиран пръв. 3. Когато е установена компетентността на съда, който е бил сезиран пръв, съдът, който е сезиран втори, се отказва от компе- тентност в полза на този съд. В този случай страната, която е предявила въпросния иск пред съда, който е сезиран втори, може да предяви този иск пред съда, който е бил сезиран пръв. РАЗДЕЛ 4 ВРЕМЕННИ И ЗАЩИТНИ МЕРКИ Член 12 В неотложни случаи разпоредбите на настоящата конвенция не са пречка съдилищата на дадена държава-членка да предприемат такива временни, включително защитни, мерки спрямо лица или активи в тази държава, с каквито те могат да разполагат по силата на вътрешното право на тази държава-членка, дори ако по силата на настоящата конвенция съдът на друга държава-членка има компетентност по съществото на делото. ДЯЛ III ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ Член 13 Значение на термина „съдебно решение“ 1. За целите на настоящата конвенция, терминът „съдебно реше- ние“ означава развод, фактическа раздяла или унищожаване на 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 247 брак, постановени от съд на държава-членка, както и съдебно решение във връзка с родителските права на съпрузите, постано- вено по повод на такова брачно производство, независимо от наименованието на съдебното решение, включително постановле- ние, определение или решение. 2. Разпоредбите на настоящия дял се прилагат също така при определяне размера на съдебните разноски и издръжки по смисъла на настоящата конвенция и при изпълнение на всяко разпореж- дане, свързано с такива разноски и издръжки. 3. За целите на прилагането на настоящата конвенция, документи, които формално са били съставени или регистрирани като автентични актове и подлежат на изпълнение в една държава- членка, а също и споразумения, които са били одобрени от съд в хода на съдебно производство и подлежат на изпълнение в държавата-членка, където са били сключени, се признават и обявяват за подлежащи на изпълнение при същите условия, както и съдебните решения, посочени в параграф 1. РАЗДЕЛ 1 ПРИЗНАВАНЕ Член 14 Признаване на съдебно решение 1. Съдебно решение, произнесено в държава-членка, се признава в другите държави-членки, без да се изисква каквато и да било спе- циална процедура. 2. В частност, и без да се нарушава действието на разпоредбата на параграф 3, не се изисква специална процедура за актуализиране на регистрите за гражданското състояние на държава-членка въз основа на съдебно решение за развод, фактическа раздяла или уни- щожаване на брака, постановено в друга държава-членка и срещу което няма подадена жалба по силата на закона на тази държава- членка. 3. Всяка заинтересована страна може, в съответствие с процеду- рите, предвидени в раздели 2 и 3 от този дял, да поиска с решение да бъде признато или не съдебното решение. 4. Когато признаването на съдебно решение е повдигнато като произтичащ въпрос в съд на държава-членка, този съд може да реши този въпрос. Член 15 Основания за непризнаване 1. Съдебно решение за развод, фактическа раздяла или унищожа- ване на брака не се признава: a) ако такова признаване явно противоречи на държавната поли- тика на държавата-членка, където се иска признаването; б) когато то е направено в случай на неявяване, ако на ответника не е бил надлежно връчен документът, с който се образува про- изводството или равностоен документ, своевременно, за да се даде възможност на ответника да организира своята защита, освен ако категорично е установено, че ответникът е приел съдебното решение; в) ако то е несъвместимо със съдебно решение, постановено в про- изводство между същите страни в държавата-членка, където се иска признаването; г) ако то е несъвместимо с предходно съдебно решение, постано- вено в друга държава-членка или в държава-нечленка между същите страни, при условие че предходното съдебно решение изпълнява необходимите условия за неговото признаване в държавата-членка, където се иска признаването. 2. Съдебно решение за родителските права на съпрузите, поста- новено по повод на брачен процес по член 13, не се признава: a) ако такова признаване явно противоречи на държавната поли- тика на държавата-членка, където се иска признаването, като се вземат под внимание най-висшите интереси на детето; б) ако то бъде направено, освен в неотложни случаи, без да се даде възможност на детето да бъде изслушано, в нарушение на основните процесуални норми на държавата-членка, където се иска признаването; в) когато то е направено в случай на неявяване, ако на неявилото се лице не е бил надлежно връчен документът, с който се обра- зува производството или равностоен документ, своевременно, за да се даде възможност на това лице да организира своята защита, освен ако категорично е установено, че ответникът е приел съдебното решение; г) по искане на всяко лице, претендиращо, че съдебното решение нарушава неговите родителски права, ако то е било постано- вено без да се даде възможност на това лице да бъде изслушано; д) ако то е несъвместимо с последващо съдебно решение за родителските права, постановено в държавата-членка, където се иска признаването; или е) ако то е несъвместимо с последващо съдебно решение за родителските права, постановено в друга държава-членка или в държавата-нечленка, където детето има обичайно местопре- биваване, при условие че последващото съдебно решение 248 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 изпълнява необходимите условия за признаването му в държавата-членка, където се иска признаването. Член 16 Непризнаване и установени факти 1. Наред с това, съдебното решение не се признава в случая, пред- виден в член 43. 2. При разглеждането на основанията за компетентността в случая по параграф 1, съдът, сезиран с това искане, е обвързан от устано- вените факти, въз основа които съдът на държавата-членка по про- изхода е обосновал своята компетентност. 3. Без да се нарушава действието на разпоредбата на параграф 1, компетентността на съда на държавата-членка по произхода може да не се преразглежда. Преценката за съответствие на държавната политика, съгласно член 15, параграф 1, буква a) и парграф 2, буква a), може да не се прилага спрямо нормите, свързани с ком- петентността, съдържащи се в членове от 2 до 8. Член 17 Различия при приложимото право Признаването на съдебно решение за развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака не може да бъде отказано по причина че вътрешното право на държавата-членка, където такова признаване се иска, не би разрешило развод, фактическа раздяла или унищожаване на брака въз основа на същите факти. РАЗДЕЛ 2 ПРИНУДИТЕЛНО ИЗПЪЛНЕНИЕ Член 20 Съдебни решения, подлежащи на принудително изпълнение 1. Съдебно решение във връзка с упражняването на родителски права над дете и от двете страни в държава-членка, което подлежи на принудително изпълнение в тази държава, принудително се изпълнява в друга държава-членка, когато, по молба на която и да било заинтересована страна, то е обявено за подлежащо на при- нудително изпълнение там. 2. Независимо от това, в рамките на Обединеното кралство такова съдебно решение подлежи на изпълнение в Англия и Уелс, в Шот- ландия или в Северна Ирландия, когато по искане на която и да било заинтересована страна то е било регистрирано с оглед при- нудително изпълнение в тази част на Обединеното кралство. Член 21 Компетентност на националните съдилища 1. Молбата се подава, както следва: — в Белгия — до „Tribunal de première instance“ или „Rechtbank van eerste aanleg“ или „erstinstanzliche Gericht“), — в Дания — до „byret (fogedret)“, — във Федерална република Германия — до „Familiengericht“, — в Гърция — до „Μονομελές Πρωτοδικείο“, — в Испания — до „Juzgado de Primera Instancia“, — във Франция — до председателстващия съдия на „Tribunal de grande instance“, — в Ирландия — до Върховния съд (High Court), Член 18 — в Италия — до „Corte d’apello“, Непреразглеждане по същество При никакви обстоятелства съдебно решение не може да бъде преразглеждано по същество. — в Люксембург — до председателстващия съдия на „Tribunal d’arrondissement“, — в Нидерландия — до председателстващия съдия на „arrondissementsrechtbank“, — в Австрия — до „Bezirksgericht“, — в Португалия — до „Tribunal de Comarca“ или „Tribunal de Член 19 Família“, Спиране на производството 1. Съд на държава-членка, където се иска признаване на съдебно решение, постановено в друга държава-членка, може да спре про- изводството, ако срещу съдебното решение има подадена обикно- вена жалба. 2. Съд на държава-членка, където се иска признаване на съдебно решение, постановено в Ирландия или Обединеното кралство, може да спре производството, ако изпълнението му временно е прекратено в държавата-членка по произхода поради обжалване. — във Финландия — до „käräjäoikeus/tingsrätt“, — в Швеция — до „Svea hovrätt“, — в Обединеното кралство, a) в Англия и Уелс — до Върховния съд (High Court of Justice); б) в Шотландия — до Court of Session (Върховния граждан- ски съд на Шотландия); в) в Северна Ирландия — до Върховния съд (High Court of Justice). 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 249 2. a) Компетентността на националните съдилища във връзка с молба за изпълнение се определя като се взема предвид оби- чайното местопребиваване на лицето, срещу което се иска изпълнение или като се вземе предвид обичайното место- пребиваване на детето, което е обект на молбата; б) В случай че не е възможно да се установи нито едно от мес- тата по буква a) в държавата-членка, където се иска изпъл- нение, компетентността на националните съдилища се опре- деля с оглед на мястото за изпълнение. 3. Във връзка с процедури по член 14, параграф 3, компетент- ността на националните съдилища се определя от вътрешното право на държавата-членка, където е образувано производството за признаване или непризнаване. Член 22 Процедура по изпълнение 1. Процедурата за подаване на молбата се урежда от вътрешното право на държавата-членка, където е поискано изпълнение. 2. Молителят следва да посочи адрес за връчване на съдебните книжа в рамките на юрисдикцията на съда, до който е подадена молбата. Независимо от това, ако вътрешното право на държавата- членка, където е поискано изпълнение, не предвижда предоставя- нето на такъв адрес, молителят следва да определи свой предста- вител ad litem. 3. Към молбата се прилагат документите, посочени в членове 33 и 34. Член 23 Решение на съда 1. Съдът, до който е подадена молбата, постановява решението си незабавно. Лицето, срещу което се иска изпълнение, няма право на този етап от процедурата да подава каквито и да било документи, свързани с молбата. 2. Молбата може да бъде отказана само на някое от основанията, приведени в членове 15 и 16. Член 25 Обжалване на решението за изпълнение 1. Ако изпълнението бъде разрешено, лицето, срещу което е поис- кано изпълнение, може да обжалва решението в едномесечен срок от връчването на последното. 2. Ако това лице има обичайно местопребиваване в държава- членка, различна от тази, където е взето решението за разрешаване на изпълнението, срокът за обжалване е двумесечен и тече от датата на връчване лично на самия него или по местопребиваване. Не се допуска удължаване на срока на основание дистанцията. Член 26 Апелативни съдилища и способи за обжалване 1. Жалбите срещу съдебни решения, разрешаващи изпълнение, се подават регламентиращ установения състезателните производства: законов ред, по — в Белгия — до „Tribunal de première instance“ или „Rechtbank van eerste aanleg“ или „erstinstanzliche Gericht“), — в Дания — до „landsret“, — във Федерална република Германия — до „Oberlandesgericht“, — в Гърция — до „Εφετείο“, — в Испания — до „Audiencia Provincial“, — във Франция — до „Cour d’appel“, — в Ирландия — до Върховния съд (High Court), — в Италия — до „Corte d’appello“, — в Люксембург — до „Cour d’appel“, — в Холандия — до „arrondissementsrechtbank“, — в Австрия — до „Bezirksgericht“, — в Португалия — до „Tribunal da Relação“, — във Финландия — до „Hovioikeus/Hovrätt“, 3. Съдебно решение не може при никакви обстоятелства да бъде преразглеждано по същество. — в Швеция — до „Svea hovrätt“, — в Обединеното кралство, Член 24 Съобщаване на решението Съответният служител на съда незабавно уведомява молителя за решението по молбата, в съответствие с установения за тази цел законов ред в държавата-членка, където е поискано изпълнението. a) в Англия и Уелс — до Върховния съд (High Court of Justice); б) в Шотландия — до Court of Session (Върховния граждан- ски съд на Шотландия); в) в Северна Ирландия — до Върховния съд (High Court of Justice). 250 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 2. Възражение срещу съдебно решение, обект на обжалване, е въз- можно само: — в Белгия, Гърция, Испания, Франция, Италия, Люксембург и в Нидерландия — чрез касационна жалба, — в Дания — чрез жалба до „Højesteret“, с разрешение на „Procesbevillingsnævnet“, — в Ирландия — до Върховния съд (High Court), — в Италия — до „Corte d’appello“, — в Люксембург — до „Cour d’appel“, — в Нидерландия— до „gerechtshof“, — в Австрия — до „Bezirksgericht“, — във Федерална република Германия — чрез — в Португалия — до „Tribunal da Relação“, „Rechtsbeschwerde“, — във Финландия — до „Hovioikeus/Hovrätten“, — в Ирландия — чрез жалба по правен въпрос до Върховния съд, — в Швеция — до „Svea hovrätt“, — в Австрия — чрез „Revisionsrekurs“, — в Обединеното кралство, — в Португалия — чрез „recurso restrito à matéria de direito“, a) в Англия и Уелс — до Върховния съд (High Court of Justice); — във Финландия — чрез жалба до „Korkein oikeus/högsta domstolen“, б) в Шотландия — до Court of Session (Върховния граждан- ски съд на Шотландия); — в Швеция — чрез жалба до „Högsta domstolen“, — в Обединеното кралство — чрез единична последваща жалба по правен въпрос. Член 27 Спиране на производството 1. Съдът, където е подадена жалбата, може, по молба на моли- теля, да спре производството, ако има подадена обикновена жалба срещу съдебното решение в държавата-членка по произхода или ако още не е изтекъл срокът за такова обжалване. В последния слу- чай съдът може да посочи срока, в рамките на който следва да бъде подадена жалба. 2. В случай че съдебното решение е произнесено в Ирландия или Обединеното кралство, в държавата-членка по произхода, се разглежда като обикновена жалба за целите на параграф 1. вид жалба, допустима всякакъв Член 28 Съд, пред който се обжалват съдебни решения, с които е отказано изпълнение в) в Северна Ирландия — до Върховния съд (High Court of Justice). 2. Лице, срещу което се иска изпълнение, се призовава да се яви пред апелативния съд. В случай на неявяване на това лице, прила- гат се разпоредбите на член 10. Член 29 Възражение срещу апелативното решение Съдебно решение, постановено по жалба по член 28, може да бъде оспорено само: — в Белгия, Гърция, Испания, Франция, Италия, Люксембург и Нидерландия — чрез касационна жалба, — в Дания — чрез жалба до „Højesteret“ с разрешение на „Procesbevillingsnævnet“, — във Федерална република Германия — чрез „Rechtsbeschwerde“, — в Ирландия — чрез жалба по правен въпрос до Върховния съд (Supreme Court), — в Австрия — чрез „Revisionsrekurs“, — в Португалия — чрез „recurso restrito à matéria de direito“, 1. В случай че е отхвърлена молбата за изпълнение, молителят може да обжалва: — във Финландия — чрез жалба до „Korkein oikeus/högsta domstolen“, — в Белгия — до „Cour d’appel“ или „hof van beroep“, — в Дания — до „Landsret“, — в Швеция — чрез жалба до „Högsta Domstolen“, — в Обединеното кралство — чрез единична нова жалба по пра- вен въпрос. — във Федерална република Германия — до „Oberlandesgericht“, — в Гърция — до „Εφετείο“, — в Испания — до „Audiencia Provincial“, — във Франция — до „Cour d’appel“, Член 30 Частично изпълнение 1. Когато има постановено съдебно решение по няколко правни въпроса и не може да бъде разрешено изпълнението по всички тях, съдът разрешава изпълнение по един или повече от тях. 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 251 2. Всеки молител може да поиска частично изпълнение на съдебно решение. б) при нужда, документ, удостоверяващ, че молителят получава правна помощ в държавата-членка по произхода. Член 31 Правна помощ 1. Молител, който се е ползвал в държавата-членка по произхода с пълна или частична правна помощ или освобождаване от раз- ходи или разноски, има право, в хода на процедурите по членове 21 до 24, да се ползва с най-благоприятната правна помощ или най-широкото освобождаване от разходи и разноски, предвидено по силата на вътрешното право на замолената държава-членка. 2. Молител, който иска изпълнение на съдебно решение, произнесено от административен орган в Дания, може да се ползва в замолената държава-членка с правото, предвидено в разпоред- бата на параграф 1, ако представи документ, издаден от датското Министерство на правосъдието за тази цел, удостоверяващ, че изпълнява икономическите критерии за да се кандидатира за отпускане на пълна или частична правна помощ или освобожда- ване от разходи или разноски. 2. Наред с това, в случай на съдебно решение, постановено по служебен път, лицето, което търси признаване или подава молба за изпълнение, представя: a) оригинал или заверено копие от документа, с който се устано- вява, че на виновната страна е бил връчен актът за образуване на производството или равностоен документ; или б) друг документ, категорично удостоверяващ, че ответникът е приел съдебното решение. 3. Лице, искащо да бъде извършена промяна в регистъра за граж- данското състояние на държава-членка, както е посочено в член 14, парграф 2, представя също така документ, сочещ, че съдебното решение не подлежи на последващо обжалване по силата на националното законодателство на държавата-членка, където е пос- тановено съдебното решение. Член 34 Други документи Член 32 Обезпечение, залог или депозит Страна, която подава молба за изпълнение, представя също така всички документи, установяващи, че съгласно националното законодателство на държавата-членка по произхода съдебното решение подлежи на изпълнение и е било връчено. Независимо, че са описани, не се изисква никакво обезпечение, залог или депозит от страна, която подава в една държава-членка молба за изпълнение на съдебно решение, постановено в друга държава-членка, на основание, че тя е чужд гражданин или че няма адресна регистрация или обичайно местопребиваване в държавата-членка, където се иска изпълнение. Член 35 Липса на документи РАЗДЕЛ 3 ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ Член 33 Документи 1. В случай че не бъдат представени документите, посочени в член 33, параграф 1, буква б) или парграф 2, съдът може да посочи срок за тяхното представяне, да приеме равностойни документи или, ако счете, че разполага с достатъчно информация преди това, да освободи въпросната страна от задължението да ги представи. 2. В случай че Съдът изиска това, тези документи се предоставят в превод. Преводът се заверява от лице, притежаващо правоспособ- ност да направи това в една от държавите-членки. Член 36 Легализация или други сходни формалности 1. Страната, която търси или оспорва признаване или подава молба за изпълнение на съдебно решение, представя: a) копие от съдебното решение, което отговаря на необходимите условия за установяване на неговата автентичност; Не се изисква легализация или друга сходна формалност по отношение на документите, посочени в членове 33, 34 и 35, параграф 2 или по отношение на документ за определяне на представител ad litem. 252 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 ДЯЛ IV ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ Член 37 1. Разпоредбите на настоящата конвенция се прилагат само спрямо започнали процесуални действия, документи, съставени или регистрирани под формата на автентични актове, и споразу- мения, които са били одобрени от съд в хода на производство след влизането ѝ(cid:65) в сила в държавата-членка по произхода и когато е поискано признаване или изпълнение на съдебно решение или автентични актове в замолената държава-членка. 2. Независимо от това, съдебни решения, постановени след датата на влизане в сила на настоящата конвенция между държавата- членка по произхода и замолената държава-членка в производство, започнало преди тази дата, се признават и изпълняват в съответ- ствие с разпоредбите на Дял III, ако е била установена компетент- ност съобразно норми, които са в съгласие с нормите, съдържащи се в Дял II от настоящата конвенция или в конвенция, сключена между държавата-членка по произхода и замолената държава- членка, която е била в сила при започване на процесуалните дей- ствия. ДЯЛ V ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ общности, в съответствие с установените в протокола про- цедури за тълкуване от Съда на Европейските общности на настоящата конвенция; в) нормите, свързани с компетентността, в което и да било бъдещо споразумение, което предстои да бъде сключено между държавите-членки, посочени в (a), и които са свър- зани с въпроси, уредени с настоящата конвенция, трябва да съответстват на установените с настоящата конвенция; г) съдебни решения, постановени в която и да било от Северните държави, направили декларацията по буква (a), в рамките на съд, имащ компетентност, съответстваща на някоя от установените в дял II от настоящата конвенция, се признават и изпълняват в останалите държави-членки по реда, установен с дял III от нея. 3. След влизане в сила на настоящата конвенция, държавите- членки не могат да сключват или прилагат споразумения помежду си, освен с цел да се допълнят разпоредбите на конвенцията или да се улесни прилагането на съдържащите с в нея принципи. 4. Държавите-членки изпращат в депозитара на настоящата конвенция: a) копие от споразуменията и унифицираните закони, с които се въвеждат тези споразумения, посочени в параграф 2, букви a) и в) и параграф 3; б) всяко денонсиране или промяна в тези споразумения или унифицирани закони. Член 38 Член 39 Връзка с други конвенции Връзка с определени международни конвенции 1. Под резервата на разпоредбите на членове 37, 40 и параграф 2 от настоящия член, настоящата конвенция има предимство за държавите-членки, които са страни по нея, пред съществуващите конвенции към датата на влизане в сила на настоящата конвенция, които са били сключени между две или повече държави-членки и касаят въпроси, уредени с настоящата конвенция. 2. a) Към датата на нотификацията по член 47, Дания, Финлан- дия и Швеция имат възможност да декларират, че конвен- цията от 6 февруари 1931 г. между Дания, Финландия, Исландия, Норвегия и Швеция, съдържаща разпоредби от областта на международното частно право, свързани с брака, осиновяването и попечителството, заедно със Заключителния протокол към нея, ще се прилага изцяло или частично в отношенията между тях, вместо нормите на настоящата конвенция. Тази декларация може по всяко време да се оттегли напълно или частично; В отношенията между държавите-членки, които са страни по нея, настоящата конвенция има предимство пред следните конвенции, доколкото те касаят материя, уредена с настоящата конвенция: — Хагската конвенция от 5 октомври 1961 г. за правомощията на държавните органи и приложимото право във връзка със закрилата на малолетните и непълнолетните, — Люксембургската конвенция от 8 септември 1967 г. за приз- наване на решения във връзка с действителността на браковете, — Хагската конвенция от 1 юни 1970 г. за признаване на разводите и фактическата раздяла, б) принципът за неприлагане на дискриминация, основаваща се на националната принадлежност, между гражданите на Съюза се спазва и наблюдава от Съда на Европейските — Европейската конвенция от 20 май 1980 г. за признаване и изпълнение на решения, свързани с попечителството над деца и възстановяването на попечителство над деца, 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 253 — Хагската от конвенция за 19 подведомствеността, приложимото право, признаването, изпълнението и сътрудничеството в областта на родителските права и мерките за закрила на детето, при условие че въпрос- ното дете има обичайно местопребиваване в държава-членка. октомври 1996 г. Член 40 Разширяване на действието 1. Споразуменията и конвенциите, посочени в членове 38 и 39, запазват правното си действие по въпроси, за които настоящата конвенция не се прилага. 2. Те запазват правното си действие по отношение на постановени съдебни решения и документи, съставени или регистрирани под формата на автентични документи, преди влизането в сила на настоящата конвенция. 4. Държавите-членки изпращат в депозитара на настоящата конвенция: a) копие от договорите, посочени в параграфи 1 и 3; б) всяко денонсиране или промени в тези договори. Член 43 Непризнаване и неизпълнение на съдебни решения, основаващи се на член 8 Настоящата конвенция не е пречка дадена държава-членка да поеме, в конвенция за признаването и изпълнението на съдебни решения, задължение към държава-нечленка да не признава съдебно решение, постановено в друга държава-членка, където в случаите, предвидени в член 8, съдебното решение би могло да се основава единствено на компетентност, различна от посочените в членове 2 до 7. Член 41 Член 44 Споразумения между държави-членки Държави-членки с две или повече правни системи Без да се накърняват основанията за непризнаване, предвидени в дял III, съдебни решения, постановени в съответствие със споразуменията, посочени в член 38, параграф 3, се признават и изпълняват в държави-членки, които не са страни по тези споразумения, при условие че въпросните съдебни решения са постановени в правораздавателен орган, съответстващ на органа, предвиден в дял II. По отношение на държава-членка, където две или повече правни системи или групи от норми, касаещи материя, уредена с настоя- щата конвенция, се прилагат в различни териториални единици: a) всяко позоваване на обичайно местопребиваване в тази държава-членка се отнася до обичайно местопребиваване в териториална единица; Член 42 Договори със Светия престол 1. Настоящата конвенция се прилага без да се засяга действието на разпоредбите на Международния договор (Конкордат) между Светия престол и Република Португалия, подписан от Ватикана на 7 май 1940 г. 2. Всяко решение за недействителност на брак, взето по силата на Договора, посочен в параграф 1, се признава в държавите-членки при условията, установени с дял III от настоящата конвенция. 3. Установените в параграфи 1 и 2 разпоредби се прилагат и спрямо следните международни договори (конкордати) със Светия престол: — Concordato lateranense от 11 февруари 1929 г. между Италианската република и Светия престол, изменен със спора- зумението, с допълнителен Протокол, подписан в Рим на 18 февруари 1984 г. , — Споразумение между Светия престол и Испанската държава по правни въпроси от 3 януари 1979 г. б) всяко позоваване на националността се отнася до териториал- ната единица, определена със закона на тази държава; в) всяко позоваване на компетентния орган на държава-членка, получил молба за развод или фактическа раздяла или унищо- жаване на брака се отнася до компетентния орган на терито- риалната единица, която е получила такава молба; г) всяко позоваване на правните норми на замолената държава- членка се отнася до правните норми на териториалната еди- ница, където се извършва позоваване на компетентност, приз- наване или изпълнение. ДЯЛ VI СЪД НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ Член 45 Съдът на Европейските общности има компетентност да дава предписания относно тълкуването на настоящата конвенция, в съответствие с разпоредбите на Протокола, съставен от Акта на Съвета от 28 май 1998 г. 254 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 ДЯЛ VII ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ 2. Текстът на настоящата конвенция на езика или езиците на присъединяващата се държава-членка, така както е съставен от Съвета, е автентичен. Член 46 Декларации и резерви 1. Без да се засяга действието на разпоредбите на член 38, параг- раф 2 и член 42, настоящата конвенция не може да бъде предмет да никакви резерви. 2. Независимо от параграф 1, настоящата конвенция действа под резервата на направените от Ирландия и Италия декларации, при- ложени към настоящата конвенция. 3. Въпросната държава-членка може по всяко време да оттегли напълно или частично една такава декларация. Всяка такава дек- след ларация нотификацията на депозитара за оттеглянето. валидността деветдесет загубва дни си Член 47 Приемане и влизане в сила 1. Настоящата конвенция подлежи на приемане от държавите- членки в съответствие с техните конституционни норми. 2. Държавите-членки нотифицират депозитара за изпълнението на конституционните норми за приемане на настоящата конвенция. 3. Настоящата конвенция и всяка промяна в нея, предвидена в член 49, параграф 2, влиза в сила деветдесет дни след нотификацията по параграф 2 от държавата, която, като се явява член на Европейския съюз към момента на приемане от Съвета на Акта, с който е съставена настоящата конвенция, последна е изпълнила това процедурно изискване. 4. До влизането в сила на настоящата конвенция, всяка държава- членка може, когато прави нотификацията по параграф 2 или на по-късна дата, да декларира, че, доколкото това я засяга, конвен- цията, с изключение на член 45, се прилага за нейните отноше- ния с държави-членки, направили същата декларация. Такива дек- ларации се прилагат деветдесет дни след датата на депозиране. 3. Документите за присъединяване се депозират при депозитара. 4. Настоящата конвенция ще влезе в сила по отношение на всяка държава-членка, която се присъедини към нея, на деветдесетия ден след депозиране на документа за нейното присъединяване или в деня на влизане на конвенцията в сила, ако тя още не е влязла в сила при изтичане на споменатия деветдесетдневен период. 5. Когато настоящата конвенция не е в сила към датата на депозиране на документа за тяхното присъединяване, спрямо държавите-членки, които се присъединяват, се прилага член 47, параграф 4. Член 49 Изменения 1. Промени в настоящата конвенция могат да бъдат предложени от всяка държава-членка или от Комисията. Всяко предложение за промяна се изпраща на депозитара, който уведомява за него Съвета. 2. Промените се изготвят от Съвета, който препоръчва тяхното приемане от държавите-членки в техните конституционни норми. Така приетите изменения влизат в сила в съответствие с член 47, параграф 3. съответствие с 3. Независимо от това, по искане на заинтересованата държава- членка, цитираните в членове 21, параграф 1, 26, параграфи 1 и 2, 28, параграф 1 и 29 съдилища или пътища за обжалване, могат да бъдат променени с решение на Съвета. Член 50 Депозитар и публикуване 1. Генералният секретар на Съвета действа като депозитар на настоящата конвенция. 2. Депозитарът публикува в Официален вестник на Европейските общности: a) приеманията и присъединяванията; б) датата, на която конвенцията влиза в сила; Член 48 Присъединяване в) декларациите по членове 2, параграф 2, 38, параграф 2, 46, 47, параграф 4 и 48, парграф 5, както и измененията или оттегля- нето на такива декларации; 1. Настоящата конвенция е открита за присъединяване от всяка държава, която става член на Европейския съюз. г) промените в настоящата конвенция по член 49, парграфи 2 и 3. 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 255 En fe de lo cual los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Convenio. Til bekræftelse heraf har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne konvention. Zu Urkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschrift unter dieses Übereinkommen gesetzt. Σε πίστωση των ανωτέρω, οι υπογράφοντες πληρεξούσιοι έθεσαν την υπογραφή τους κάτω από την παρούσα σύμβαση. In witness whereof, the undersigned Plenipotentiaries have signed this Convention. En foi de quoi, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas de la présente convention. Dá fhianú sin, chuir na Lánchumhachtaigh thíos-sínithe a lámh leis an gCoinbhinsiún seo. In fede di che i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto le loro firme in calce alla presente convenzione. Ten blijke waarvan de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder dit verdrag hebben gesteld. Em fé do que, os plenipotenciários abaixo-assinados apuseram as suas assinaturas no final da presente convenção. Tämän vakuudeksi alla mainitut täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen. Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna konvention. Hecho en Bruselas, el veintiocho de mayo de mil novecientos noventa y ocho, en un ejemplar único en lenguas alemana, danesa, española, finesa, francesa, griega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa y sueca, siendo cada uno de estos textos igualmente auténtico, que se depositará en los archivos de la Secretaría General del Consejo de la Unión Europea. Udfærdiget i Bruxelles, den otteogtyvende maj nitten hundrede og otteoghalvfems, i ét eksemplar på dansk, engelsk, finsk, fransk, græsk, irsk, italiensk, nederlandsk, portugisisk, spansk, svensk og tysk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed; de deponeres i arkiverne i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union. Geschehen zu Brüssel am achtundzwanzigsten Mai neunzehnhundertachtundneunzig in einer Urschrift in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, irischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, schwedischer und spanischer Sprache, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist; die Urschrift wird im Archiv des Generalsekretariats des Rates der Europäischen Union hinterlegt. Έγινε στις Βρυξέλλες, στις είκοσι οκτώ Μαΐου χίλια εννιακόσια ενενήντα οκτώ, σε ένα μόνο αντίτυπο στην αγγλική, γαλλική, γερμανική, δανική, ελληνική, ιρλανδική, ισπανική, ιταλική, ολλανδική, πορτογαλική, σουηδική και φινλανδική γλώσσα. Έκαστο κείμενο είναι εξίσου αυθεντικό, το δε πρωτότυπο αυτό κατατίθεται στα αρχεία της Γενικής Γραμματείας του Συμβουλίου της Ευρωπαϊκής Ένωσης. Done at Brussels on the twenty-eighth day of May in the year one thousand nine hundred and ninety-eight, in a single original, in the Danish, Dutch, English, Finnish, French, German, Greek, Irish, Italian, Portuguese, Spanish and Swedish languages, each text being equally authentic, such original being deposited in the archives of the General Secretariat of the Council of the European Union. Fait à Bruxelles, le vingt-huit mai mil neuf cent quatre-vingt-dix-huit, en un exemplaire unique, en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, grecque, irlandaise, italienne, néerlandaise, portugaise et suédoise, les textes établis dans chacune de ces langues faisant également foi, exemplaire qui est déposé dans les archives du secrétariat général du Conseil de l’Union européenne. Arna dhéanamh sa Bhruiséil, ar an ochtú lá is fiche de Bhealtaine sa bhliain míle naoi gcéad nócha a hocht, i scríbhinn bhunaidh amháin sa Bhéarla, sa Danmhairgis, san Fhionlainnis, sa Fhraincis, sa Ghaeilge, sa Ghearmáinis, sa Ghréigis, san Iodáilis, san Ollainnis, sa Phortaingéilis, sa Spáinnis agus sa tSualainnis, agus comhúdarás ag gach ceann de na téacsanna sin; déanfar an scríbhinn bhunaidh sin a thaisceadh i gcartlann Ardrúnaíocht Chomhairle an Aontais Eorpaigh. 256 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 Fatto a Bruxelles, addì ventotto maggio millenovecentonovantotto, in unico esemplare in lingua danese, finlandese, francese, greca, inglese, irlandese, italiana, olandese, portoghese, spagnola, svedese e tedesca, ciascun testo facente ugualmente fede; l’esemplare è depositato negli archivi del Segretariato generale del Consiglio dell’Unione europea. Gedaan te Brussel, de achtentwintigste mei negentienhonderd achtennegentig, in één exemplaar in de Deense, de Duitse, de Engelse, de Finse, de Franse, de Griekse, de Ierse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese, de Spaanse en de Zweedse taal, zijnde alle teksten gelijkelijk authentiek, dat wordt nedergelegd in het archief van het Secretariaat-generaal van de Raad van de Europese Unie. Feito em Bruxelas, em vinte e oito de Maio de mil novecentos e noventa e oito, em exemplar único, nas línguas alemã, dinamarquesa, espanhola, finlandesa, francesa, grega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa e sueca, ficando esse exemplar depositado nos arquivos do Secretariado-Geral do Conselho da União Europeia. fazendo igualmente fé cada um dos textos, Brysselissä vuonna Tehty tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäkahdeksan englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, portugalin, ranskan, ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kielellä yhtenä kappaleena, jonka jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen ja joka talletetaan Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristön arkistoon. kahdentenakymmenentenäkahdeksantena toukokuuta iirin, päivänä Som skedde i Bryssel den tjugoåttonde maj nittonhundranittioåtta i ett enda exemplar på danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken, varvid varje text äger samma giltighet, och detta exemplar skall deponeras i arkiven hos generalsekretariatet för Europeiska unionens råd. Pour le gouvernement du Royaume de Belgique Voor de regering van het Koninkrijk België Für die Regierung des Königreichs Belgien For regeringen for Kongeriget Danmark Für die Regierung der Bundesrepublik Deutschland Για την κυβέρνηση της Ελληνικής Δημοκρατίας 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 257 Por el Gobierno del Reino de España Pour le gouvernement de la République française Thar ceann Rialtas na hÉireann For the Government of Ireland Per il governo della Repubblica italiana Pour le gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg Voor de regering van het Koninkrijk der Nederlanden 258 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 Für die Regierung der Republik Österreich Pelo Governo da República Portuguesa Suomen hallituksen puolesta På finska regeringens vägnar På svenska regeringens vägnar For the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 259 ДЕКЛАРАЦИЯ НА ИРЛАНДИЯ, КОЯТО СЛЕДВА ДА БЪДЕ ПРИЛОЖЕНА КЪМ КОНВЕНЦИЯТА Независимо от разпоредбите на настоящата конвенция, Ирландия може да запази компетентността, която има да откаже признаването на развод, получен в друга държава-членка, където този развод е получен в резултат на съзнателно подвеждане на съда на въпросната държава от страната или страните, във връзка с изискванията на нейната юрисдикция, според които признаването на развода е несъвместимо с Конституцията на Ирландия. Тази декларация ще се прилага за период от пет години. Тя подлежи на подновяване веднъж на пет години. 260 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 ДЕКЛАРАЦИЯ, КОЯТО СЛЕДВА ДА БЪДЕ ПРИЛОЖЕНА КЪМ КОНВЕНЦИЯТА ОТ ВСЯКА ОТ СЕВЕРНИТЕ ДЪРЖАВИ-ЧЛЕНКИ, КОИТО ИМАТ ПРАВО ДА НАПРАВЯТ ИЗЯВЛЕНИЕ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 38, ПАРАГРАФ 2 Прилагането на конвенцията от 6 февруари 1931 г. между Дания, Финландия, Исландия, Норвегия и Швеция, съдържаща международни частноправни разпоредби относно брака, осиновяването и попечителството, заедно със Заключителния протокол към нея, е в съответствие с член K. 7 от Договора, доколкото конвенцията не е пречка за установяване на по-тясно сътрудничество между две или повече държави-членки, стига това сътрудничество да не влиза в конфликт със или да не препятства предвиденото в конвенцията. Те се ангажират да не прилагат в бъдеще член 7, параграф 2 of Северното съглашение от 1931 г. в техните взаимоотношения и да преразгледат в кратък срок нормите на приложимата юрисдикция в рамките на това Съглашение, в светлината на принципа, заложен в член 38, параграф 2, буква б) от конвенцията. Основанията за отказ, използвани в контекста на унифицираните закони, на практика се прилагат съгласувано с посочените в дял III от настоящата конвенция. 19/т. 11 BG Официален вестник на Европейския съюз 261 ДЕКЛАРАЦИЯ НА ИТАЛИАНСКАТА ДЕЛЕГАЦИЯ, КОЯТО СЛЕДВА ДА БЪДЕ ПРИЛОЖЕНА КЪМ КОНВЕНЦИЯТА По отношение на член 42 от конвенцията, Италия си запазва правото, по отношение на съдебни решения на португалски духовни съдилища, да възприеме процедурите и да извърши проверките, предвидени в собствената ѝ(cid:65) правна система по отношение на сходни съдебни решения на духовни съдилища, въз основа на съглашенията, сключени от нея със Светия престол. 262 BG Официален вестник на Европейския съюз 19/т. 11 Декларация, приложена към протокола на Съвета, приет по време на Съвета по правосъдие и вътрешни работи на 28 и 29 май 1998 година, при съставяне на Конвенцията за подведомствеността и признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела (98/C 221/02) Съветът, като съзнава отрицателния ефект, който би могло да има времетраенето на процедурата по молби пред Съда на Европейските общности в областта на семейното право, подчертава нуждата от разглеждане във възможно най-кратък срок на възможните пътища за намаляване продължителността на такива процедури; Съветът предлага този преглед да бъде извършен от компетентния орган в рамките на Съвета, съвместно със Съда на Европейските общности