title: Ehdotus neuvoston päätökseksi tehty luvan antamisesta Portugalin tasavallalle jatkaa keskinäisiä kalastussuhteita Etelä-Afrikan tasavallan kanssa koskevan sopimuksen voimassaoloa 7 päivään maaliskuuta 1999 asti

eurovoc_concepts:
Portugal
South Africa
fishing agreement
renewal of an agreement

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 13. 05. 1998 KOM(1998)3041opull. Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI TEHTY LUVAN ANTAMISESTA ESPANJAN KUNINGASKUNNALLE JATKAA KESKINÄISIÄKALASTUSSUHTEI-TA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSENVOIMASSA-OLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1999 ASTI Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI TEHTY LUVAN ANTAMISESTA PORTUGALIN TASAVALLALLE JATKAA KESKINÄISIÄ KALASTUSSUHTEITA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSEN VOIMASSAOLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1999 ASTI (Komission esittämä) Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI TEHTY LITAN ANTAMISESTA ESPANJAN KUNINGASKUNNALLE JATKAA KESKINÄISIÄK\LASTUSSUHTEI-TA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSENVOIMASSA-OLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1999 ASTI 2_ PERUSTELUT 1. Espanjan kuningaskunta allekirjoitti Etelä-Afrikan tasavallan kanssa 14 päivänä elokuuta 1979 keskinäisiä kalastussuhteita koskevan sopimuksen, joka tuli voimaan 8 päivänä maaliskuuta 1982 kymmenen vuoden alustavaksi ajanjaksoksi ja jonka suunniteltiin jäävän myöhemmin voimaan rajoittamattomaksi ajaksi, jollei sopimusta irtisanottaisi kahtatoista kuukautta etukäteen. Tämän kalastussopimuksen perusteella Espanjan lipun alla purjehtiville aluksille voidaan myöntää vuotuiset kalastuslisenssit. Näin on tapahtunut vuodesta 1989 lähtien. 2. Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan 167 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan, että kolmansien maiden kanssa tehtyihin kalastussopimuksiin perustuviin Espanjan kuningaskunnan oikeuksiin ja velvollisuuksiin ei saa tulla muutoksia ajanjaksolla, jota tällaisten sopimusten määräykset koskevat. Liittymisasiakirjan 167 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvosto tekee määräenemmistöllä ja komission ehdotuksesta tarkoituksenmukaiset päätökset tällaisiin sopimuksiin perustuvan kalastustoiminnan jatkamiseksi. Tähän voi kuulua sopimusten jatkaminen ajanjaksoksi, joka ei ylitä yhtä vuotta. 3. Asianomaisten yhteisön alusten harjoittaman kalastustoiminnan keskeytymisen välttämiseksi tässä päätösehdotuksessa annetaan Espanjalle lupa jatkaa edellä mainitun kalastussopimuksen voimassaoloa 7 päivään maaliskuuta 1999. p:\accords\afrsudes\exp-fi. doc 3 EHDOTUS NEUVOSTON PÄÄTÖS, TEHTY LUVAN ANTAMISESTA ESPANJAN KUNINGASKUNNALLE JATKAA KESKINÄISIÄKALASTUSSUHTEI-TA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSENVOIMASSA-OLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1 9 99 ASTI EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan ja erityisesti sen 167artik-lan 3 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo, että Espanjan kuningaskunnan hallituksen ja Etelä-Afrikan tasavallan hallituksen välisiä keskinäisiä kalastussuhteita koskeva, 14 päivänä elokuuta 1979 allekirjoitettu sopimus tuli voimaan 8 päivänä maaliskuuta 1982 ensin kymmenen vuoden ajaksi; sopimus on tämän jälkeen voimassa määrittämättömän ajan, ellei sitä sanota irti käyttämällä kaksitoista kuukautta etukäteen tehtävää ilmoitusta, liittymisasiakirjan 167 artiklan 2 kohdassa määrätään, että Espanjan kuningaskunnan kolmansien maiden kanssa tekemien kalastussopimusten oikeuksiin ja velvolli-suuk-siin ei vaikuteta sinä aikana, jona näiden sopimusten määräykset pidetään tilapäisesti voimassa, saman asiakirjan 167 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvosto tekee ennen Espanjan kuningaskunnan kolmansien maiden kanssa tekemien kalastussopimusten voimassa-olon päättymistä niistä johtuvat, kalastustoi-minnan säilyttämisen kannalta aiheelliset päätökset, mukaan lukien mahdollisuus pidentää voimassaoloa enintään yhden vuoden kerrallaan; edellä mainitun sopimuksen voimassaoloa on jatkettu 7 päivään maaliskuuta 1998 asti1, ja 1 EYVL N:o L 164,21. 6. 1997, s. 37 p:\accords\afrsudes\dec-fi. doc asianomaisten yhteisön alusten kalastustoiminnan keskeytymisen välttämiseksi olisi annettava Espanjan kuningaskunnalle lupa jatkaa mainitun sopimuksen voimassaoloa 7 päivään maaliskuuta 1999 asti, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: 7 artikla Annetaan Espanjan kuningaskunnalle lupa jatkaa 7 päivään maaliskuuta 1999 asti keskinäisiä kalastussuhteita Etelä-Afrikan tasavallan kanssa koskevaa, 8 päivänä maaliskuuta 1982 voimaan tullutta sopimusta. Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle. 2 artikla Tehty Neuvoston puolesta Puheenjohtaja p:\accords\afrsudes\dec-fi. doc Ehdotus NEUVOSTON PÄÄTÖKSEKSI TEHTY LUVAN ANTAMISESTA PORTUGALIN TASAVALLALLE JATKAA KESKINÄISIÄ KALASTUSSUHTEITA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSEN VOIMASSAOLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1999 ASTI PERUSTELUT 1. Portugalin tasavalta allekirjoitti Etelä-Afrikan tasavallan kanssa 9 päivänä huhtikuuta 1979 keskinäisiä kalastussuhteita koskevan sopimuksen, joka tuli voimaan samana päivänä kymmenen vuoden alustavaksi ajanjaksoksi ja jonka suunniteltiin jäävän myöhemmin voimaan rajoittamattomaksi ajaksi, jollei sopimusta irtisanottaisi kahtatoista kuukautta etukäteen. Tämän kalastussopimuksen perusteella Portugalin lipun alla purjehtiville aluksille voidaan myöntää vuotuiset kalastuslisenssit. Näin on tapahtunut vuodesta 1989 lähtien. 2. Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan 354 artiklan 2 kohdassa vahvistetaan, että kolmansien maiden kanssa tehtyihin kalastussopimuksiin perustuviin Portugalin tasavallan oikeuksiin ja velvollisuuksiin ei saa tulla muutoksia ajanjaksolla, jota tällaisten sopimusten määräykset koskevat. Liittymisasiakirjan 354 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvosto tekee määräenemmistöllä ja komission ehdotuksesta tarkoituksenmukaiset päätökset tällaisiin sopimuksiin perustuvan kalastustoiminnan jatkamiseksi. Tähän voi kuulua sopimusten jatkaminen ajanjaksoksi, joka ei ylitä yhtä vuotta. 3. Asianomaisten yhteisön alusten harjoittaman kalastustoiminnan keskeytymisen välttämiseksi tässä päätösehdotuksessa annetaan Portugalille lupa jatkaa edellä mainitun kalastussopimuksen voimassaoloa 7 päivään maaliskuuta 1999. p:\accords\afrsudpt\exp-fi. doc y EHDOTUS NEUVOSTON PÄÄTÖS TEHTY LUVAN ANTAMISESTA PORTUGALIN TASAVALLALLE JATKAA KESKINÄISIÄ KALASTUSSUHTEITA ETELÄ-AFRIKAN TASAVALLAN KANSSA KOSKEVAN SOPIMUKSEN VOIMASSAOLOA 7 PÄIVÄÄN MAALISKUUTA 1999 ASTI EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon Espanjan ja Portugalin liittymisasiakirjan ja erityisesti sen 354 artik-lan 3 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo, että Portugalin tasavallan hallituksen ja Etelä-Afrikan tasavallan hallituksen välisiä keskinäisiä kalastussuhteita koskeva, 9 päivänä huhtikuuta 1979 allekirjoitettu sopimus tuli voimaan samana päivänä ensin kymmenen vuoden ajaksi; sopimus on tämän jälkeen voimassa määrittämättömän ajan, ellei sitä sanota irti käyttämällä kaksitoista kuukautta etukäteen tehtävää ilmoitusta, liittymisasiakirjan 354 artiklan 2 kohdassa määrätään, että Portugalin tasavallan kolmansien maiden kanssa tekemien kalastussopimusten oikeuksiin ja velvolli-suuk-siin ei vaikuteta sinä aikana, jona näiden sopimusten määräykset pidetään tilapäisesti voimassa, saman asiakirjan 354 artiklan 3 kohdan mukaisesti neuvosto tekee ennen Portugalin tasavallan kolmansien maiden kanssa tekemien kalastussopimusten voimassaolon päättymistä niistä johtuvat, kalastustoi-minnan säilyttämisen kannalta aiheelliset päätökset, mukaan lukien mahdollisuus pidentää voimassaoloa enintään yhden vuoden kerrallaan; edellä mainitun sopimuksen voimassaoloa on jatkettu 7 päivään maaliskuuta 1998 asti1 ja 1 EYVLN:oL 164, 21. 6. 1997, s. 36 p:\accords\afrsudpt\dec-fi. doc asianomaisten yhteisön alusten kalastustoiminnan keskeytymisen välttämiseksi olisi annettava Portugalin tasavallalle lupa jatkaa mainitun sopimuksen voimassaoloa 7 päivään maaliskuuta 1999 asti, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: / artikla Annetaan Portugalin tasavallalle lupa jatkaa 7 päivään maaliskuuta 1999 asti keskinäisiä kalastussuhteita Etelä-Afrikan tasavallan kanssa koskevaa, 9 päivänä huhtikuuta 1979 voimaan tullutta sopimusta. 2 artikla Tämä päätös on osoitettu Portugalin tasavallalle. Tehty Neuvoston puolesta Puheenjohtaja p:\accords\afrsudpt\dec-fi. doc 3 ISSN 1024-4492 KOM(98) 304 lopullinen ASIAKIRJAT FI 03 10 11 Luettelonumero : CB-CO-98-312-FI-C ISBN 92-78-36070-8 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg


title: Meddelande från kommissionen riktlinjer omsätts i praktisk handling: de nationella handlingsplanerna för sysselsättning

eurovoc_concepts:
action programme
economic policy
employment policy
social policy

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 13. 05. 1998 KOM(1998) 316 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN RIKTLINJER OMSÄTTS I PRAKTISK HANDLING: DE NATIONELLA HANDLINGSPLANERNA FÖR SYSSELSÄTTNING RIKTLINJER OMSÄTTS I PRAKTISK HANDLING: DE NATIONELLA HANDLINGSPLANERNA FÖR SYSSELSÄTTNING Meddelande från kommissionen I. LUXEMBURGPROCESSEN: MOT EN EFFEKTIVARE OCH MER MÅLINRIKTAD EUROPEISK SYSSELSÄTTNINGSSTRATEGI Till följd av att man vid toppmötet i Amsterdam enades om att omedelbart sätta i kraft vissa av bestämmelserna om sysselsättning i det nya fördraget och till följd av det extra mötet om sysselsättning i Luxemburg i november 1997 antog rådet den 15 december 1997 de första sysselsättningsriktlinjerna 1998. En gemensam överens kommelse om hur de nationella handlingsplanerna skulle läggas upp gjordes i slutet av januari och medlemsstaterna lovade att lämna in sina planer före mitten av april. För att stödja medlemsstaterna vid utarbetandet av dessa planer arrangerades mellan januari och mars detta år ett antal möten mellan kommissionen och de nationella myndigheterna i var och en av de femton medlemsstaterna. i sina nationella handlingsplaner och om dessa åtaganden står Syftet med detta meddelande är att utreda vad medlemsstaterna har åtagit sig att i göra överensstämmelse med innehållet och målen i sysselsättningsriktlinjerna under 1998. Meddelandet skall också ligga till grund för en diskussion vid toppmötet i Cardiff om de framsteg som gjorts. Efter mötet i Cardiff skall man vid Europeiska rådet i Wien i december 1998 diskutera sysselsättningsläget i gemenskapen liksom de erfarenheter som gjorts under lämnas av den nuvarande processen. Mot bakgrund av uppgifter medlemsstaterna kommer man då också att kunna bedöma om de har uppfyllt sina åtaganden genom att omsätta planerna i handling, om åtgärderna i tillräcklig grad har behandlat deras problem och behov och om det alltså verkligen gjorts påtagliga framsteg när det gäller att uppnå riktlinjernas mål. som II. DE NATIONELLA HANDLINGSPLANERNA 1998: ALLMÄN BEDÖMNING Det faktum att samtliga femton medlemsstater, trots den mycket korta tidsfristen på fyra månader, har utarbetat, antagit och lämnat in sin nationella handlingsplan före slutet av april måste ses som en viktig politisk framgång. Ett hoppingivande positivt gensvar De nationella handlingsplanerna visar att samtliga medlemsstater nu bemödar sig om att göra framsteg när det gäller sysselsättning. De nya incitament som Luxemburgprocessen gett sysselsättningspolitiken har tagits väl emot i samtliga medlemsstater och processen håller på att genomföras, vilket tyder på att det finns ett gemensamt engagemang för ett öppnare och mer politiskt styrt förverkligande av de gemensamt överenskomna målen för sysselsättningspolitiken. A^ Framstegen kan ses både i fråga om processen och om innehållet. I fråga om processen står följande klart: • Man väljer allt oftare en mångsidig strategi med mångåriga program. Alla medlemsstater har gjort en mångsidig och i vissa fall, till exempel i Förenade kungariket och Nederländerna, en kritisk självbedömning av befintliga problem, behov och riktlinjer på sina respektive arbetsmarknader. De har allmänt anpassat alla nitton riktlinjerna till sina nationella förhållanden och valt en strategi med mångåriga program för att genomföra dem. • Medlemsstaternas strategi är allomfattande. Utarbetandet av nationella handlingsplaner har engagerat nyckelaktörerna på nationell och i vissa fall regional nivå samt arbetsmarknaden parter, beroende på olika nationella förhållanden. De möten som anordnades mellan kommissionen och de nationella myndigheterna sammanförde företrädare för alla berörda ministerier, andra relevanta organ och i en del fall också företrädare för arbetsmarknadens parter. I Förenade kungariket, Portugal, Österrike och Irland har samråden med arbetsmarknadens parter lett till att man antagit en text som utarbetats tillsammans med de relevanta parterna på arbetsmarknaden. • De nationella handlingsplanerna är ett uttryck för en öppnare och mer politiskt styrd strategi och är tillgängliga för noggrann granskning. De nationella handlingsplanerna har officiellt antagits av regeringen i varje medlemsstat och har i många fall diskuterats i den nationella riksdagen, vilket har höjt planernas politiska status. De nationella handlingsplanerna är tillgängliga för noggrann granskning i det berörda landet liksom i de övriga medlemsstaterna och detta ökar den politiska trovärdigheten i de åtaganden som utlovas i dem. • De nationella handlingsplanerna bygger på den förda sysselsättnings politiken. Trots att planerna i många avseenden är innovativa bygger de naturligtvis på den mångfald av arbetsmarknadsåtgärder och riktlinjer som redan funnits en längre tid. Den nya politiska drivkraften återspeglas i omfattningen, genom att problem och områden som inte tidigare behandlats nu inbegrips, i intensiteten, genom att de åtgärder och program som visat sig ha effekt utvidgas och i partnerskapen. genom att både arbetsmarknadens parter och andra parter uppvisar ett aktivare engagemang för strategin. Enligt kommissionen är det främsta kriteriet för att fastställa vilken relevans ett politiskt initiativ har inte när det har genomförts, utan om det har visat sig vara framgångsrikt när det gäller att nå de mål som uppställs i sysselsättnings riktlinjerna. Detta innebär att man måste hitta rätt balans mellan bibehållande av "välfungerande" riktlinjer och införande av "innovativa" åtgärder som en del av en pågående process. Erfarenheterna visar att en framgångsrik hantering av arbetslöshet förutsätter en konsekvent strategi under flera års tid. Som exempel på detta kan nämnas Nederländerna, Irland, Danmark och under de senare åren Spanien och Finland. I fråga om innehåll kan följande positiva element också urskiljas: - 2- • Alla medlemsstater har förklarat sig vara politiskt villiga att satsa på en aktiv sysselsättningspolitik. Många medlemsstater uppger att de avser inleda eller genomföra reformer för att det ska bli mer attraktivt och lönsamt att arbeta. Åtgärderna inriktas på att förbättra stimulansåtgärderna, utveckla färdigheter och erbjuda arbetstillfällen. Ett mångsidigt synsätt anses vara avgörande i alla strategier som angriper orsakerna till och inte endast följderna av arbetslösheten. I vissa medlemsstater görs en djupgående översyn av beskattnings- och förmånssystemen för att se till att de främjar sysselsättning och företagaranda, skapande av arbetstillfällen och aktivt deltagande i arbetslivet (Förenade kungariket, Spanien, Danmark, Frankrike och Belgien). • Man är väl medveten om att det behövs en starkare lokal dimension i syssel sättningspolitiken. Strävan efter decentralisering och större självbestämmande på lokal nivå anses vara nödvändig, samtidigt som man har kvar en gemensam nationell ram. I en del fall (Spanien, Italien) har reformerna fört med sig att regionala och lokala myndigheter samt arbetsmarknadens parter givits större ansvar för att erbjuda skräddarsydda tjänster som ligger närmare de arbetslösas och företagens behov. Reformer av detta slag grundar sig på de positiva erfarenheter som gjorts i länder där arbetsmarknadsåtgärderna sedan länge decentraliserats till regional och lokal nivå (Österrike, Tyskland, Belgien, Finland och Sverige). Vidare nämns i vissa nationella handlingsplaner (Italien, Grekland, Portugal) de territoriella sysselsättningspakterna som medel för att engagera samtliga lokala aktörer. • Uppmärksamheten har på nytt fästs vid behovet av att utveckla och modernisera de offentliga arbetsförmedlingarna och öka deras kapacitet och resurser för att de skall klara av de nya utmaningarna. I de nationella handlingsplanerna bekräftas att de offentliga arbetsförmedlingarna anses ha en central funktion vid genomförandet av en aktiv och förebyggande strategi. Trots att de i första hand omnämns i samband med anställbarheten, kan de offentliga arbetsförmedlingarna, ofta i samarbete med andra aktörer, spela en viktig roll när det gäller att genomföra åtgärder inom ramen för de övriga tre handlingslinjerna. I de nationella handlingsplanerna anges emellertid inte vilka åtgärder som skall vidtas för att stärka de offentliga arbetsförmedlingarna. I många medlemsstater kommer det att behövas en allmän översyn av arbetsmetoder, budgeter och personalresurser samt av förvaltningen av de offentliga arbetsförmedlingarna. 1 vissa nationella handlingsplaner anges att man har för avsikt att tillföra mer resurser till de offentliga arbetsförmedlingarna (Tyskland, Finland, Frankrike, Portugal och Spanien). • Alla medlemsstater inser vikten av att höja nivån på kunskaper och färdigheter. I många av de nationella handlingsplanerna nämns vissa kunskaper och färdigheter som anses vara mycket relevanta för att förstärka anställbarheten och anpassningsförmågan, till exempel grundläggande läs- och skrivfärdighet samt matematisk förmåga, datakunskaper och språkkunskaper. På ett mer allmänt plan betonas i de nationella planerna att man måste stärka banden mellan utbildning och arbetsliv. I detta sammanhang anses lärlingskap och praktikantmöjligheter vara centrala. - 3- Ett av de främsta resultaten är att arbetsmarknadsparternas deltagande har ökat. Tack vare de nationella handlingsplanerna har arbetsmarknadens parter fått möjlighet att bidra till sysselsättningspolitiken. De har i de flesta fall uppvisat en klar beredvillighet att beakta innebörden i riktlinjerna och har i en del länder deltagit i öppna förhandlingar om särskilda frågor. Det skall vidare inte undervärderas att processen med att utarbeta nationella handlingsplaner har utnyttjats till att ge arbetsmarknadens parter möjlighet att berika sin dialog i länder och på områden där den tidigare inte förts framåt. men det finns också en del brister Granskningen av de nationella handlingsplanerna avslöjar också flera brister. Detta är att vänta eftersom processen nyligen tagit sin början. Dessa brister måste dock påtalas för att Luxemburgprocessen skall få ytterligare slagkraft. Till bristerna hör bland annat följande: • Planerna inriktas i första hand på de två första handlingslinjerna anställbarhet och företagaranda. Detta beror kanske på de nationella prioriteringsområdena, men också på att handlingslinjen anställbarhet innehåller tre operativa mål som gäller hela EU och som kräver en noggrannare bedömning. Dessutom visar det på att anpassningsförmåga och lika möjligheter kräver antingen ett brett engagemang från arbetsmarknadens parter eller olika stödjande riktlinjer som det kommer att ta längre tid att utveckla. Sysselsättningsriktlinjerna grundar sig ändå på en helhetsstrategi: den utmaning sysselsättningen utgör kan inte hanteras på ett hållbart sätt om inte alla handlingslinjer behandlas enhetligt och med stöd från alla parter. • På vissa områden är planerna vaga eller består endast av en förteckning över initiativ. Bristen på detaljuppgifter gör det svårt att bedöma om åtgärdspaketen stödjer sig på en helhetsstrategi. Det är inte heller alltid lätt att se hur de olika åtgärderna prioriteras eller vilka åtgärder som vidtas i syfte att ge omedelbara resultat och vilka som vidtas för att ge resultat på något längre sikt. Det finns dessutom en risk för att en stor del av åtgärderna kanske inte når ut till den nödvändiga "kritiska massan"och det finns också en risk för att insatserna blir alltför spridda. • Otillräcklig information och otydlighet i fråga om de sammanlagda resurserna och budgetkonsekvenserna. Information av detta slag skulle göra det möjligt att utvärdera budgetkostnaderna och de slutliga effekterna på sysselsättningen, för att bedöma om varje åtgärd kommer att visa sig vara effektiv och därför värd att bibehållas. De nationella handlingsplanerna möjliggör inte heller en bedömning av om man verkligen utnyttjar dagens gynnsamma ekonomiska klimat i unionen för att i de offentliga utgifterna för sysselsättning konsekvent lägga tyngdpunkten på aktiveringsåtgärder som är förenliga med den fortsatta budgetkonsolideringen. Detta vore förståeligt i den mån de föreliggande planerna har utarbetats efter att de nationella budgeterna för 1998 hade antagits. • Det har visat sig vara svårt att uppnå en balans mellan återintegrering av utslagna och förebyggande av långtidsarbetslöshet. De flesta åtgärder som ingår i handlingsplanerna gäller personer som redan varit arbetslösa en lång tid -4 snarare än de omständigheter som leder till långtidsarbetslöshet. Eftersom antalet långtidsarbetslösa är mycket större i vissa länder än i andra ser man också skillnader mellan de strategier som antagits för att minska de höga arbetslöshetsnivåerna. Trots att det finns ett behov av åtgärder som snabbt minskar arbetslösheten och man uppmuntrar dessa, är det risk att problemet kvarstår om man stödjer sig endast på åtgärder av detta slag. I de flesta nationella handlingsplaner utvecklas inte sambandet mellan Europeiska socialfonden och enskilda riktlinjer eller program i tillräckligt hög grad. I allmänhet nämns Europeiska socialfondens bidrag i sin helhet. De flesta medlemsstater tillhandahåller emellertid ingen systematisk analys, varken kvantitativ eller kvalitativ, av de insatser som Europeiska socialfonden stött inom de olika handlingslinjerna, även om länder som Frankrike, Italien, Grekland, Irland och Finland lämnar vissa uppgifter i detta hänseende. Om man fäste större uppmärksamhet vid detta samband skulle man kunna förbättra effektiviteten i Europeiska socialfondens stöd. Avsaknaden av lämpliga indikatorer för nationell sysselsättningspolitik är en av de minst tillfredsställande aspekterna i de nationella handlingsplanerna. De flesta planerna sviker förväntningarna när det gäller att fastställa kvantifierade eller exakta politiska mål och statistiska indikatorer som stödjer utvärderingen av framsteg och resultat. Indikatorerna för sysselsättningen är ofta vagt definierade, flyktigt omnämnda eller saknas helt. Detta påverkar till exempel fastställandet av målgrupper för varje åtgärd, potentiella indikatorer för att mäta insatserna på området (i fråga om ekonomiska resurser, personal och tekniskt stöd) eller riktmärken för att jämföra resultatet av politiken. Bristerna är särskilt beklagliga när det gäller de tre operativa mål som gäller hela EU. III. DE NATIONELLA HANDLINGSPLANERNA 1998: ÖVERSIKT AV VARJE TEMA Europeiska unionen håller nu på att återgå till en period av sund och oförminskad ekonomisk tillväxt. I de nationella handlingsplanerna har medlemsstaterna inte bara åtagit sig att handla enligt den makroekonomiska strategi som beskrivs i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken utan också att vidta effektiva tilläggsåtgärder för att förbättra funktionssätten på marknaderna för varor, tjänster, kapital och arbetskraft. Vidare intygar medlemsstaterna att de strukturella reformer och politiska mål som beskrivs i planerna är nödvändiga för att den övergripande ekonomiska strategin skall lyckas och att de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken och sysselsättningsriktlinjerna är konsekventa och stödjer varandra. Även om länderna har gemensamma problem presenteras olika politiska lösningar i de nationella handlingsplanerna. Detta beror på skillnader i ländernas aktuella ekonomiska situation och de nationella arbetsmarknadernas strukturer samt på särdragen hos deras arbetsmarknader. Trots detta har det nuvarande optimistiska ekonomiska klimatet bidragit till den optimistiska tonen i planerna och höjt förväntningarna på en ökning av antalet arbetstillfällen, vilket i sin tur förklarar varför man prioriterat åtgärder som inriktas på tillgången på arbetskraft. Medlemsstaterna har antagit olika utgångspunkter när det gäller genomförandet av politiken. En del länder anser det vara nödvändigt att inleda stora reformer på vissa områden medan andra begränsar sig till att "finslipa" sin politik för att öka effektiviten. Av den första granskningen av de nationella handlingsplanerna framgår att de planer som lämnats av Frankrike och Spanien bäst uppfyller kriterierna för öppenhet och samordning i denna process när det gäller att fastställa problemet, kvantifiera insatserna, ange resursfördelningen och specificera de prioriterade områdena, särskilt för de operativa mål som gäller hela EU. Också i de nationella handlingsplanerna från medlemsstater som Luxemburg, Irland, Finland, Belgien och Förenade kungariket märks att man i hög grad strävat efter tydlighet, även om de i mindre utsträckning är kvantitativa. Nedan beskrivs de viktigaste resultaten av granskningen av de nationella handlingsplanerna. III. I Anställbarhet • Utarbeta förebyggande strategier för att påtagligt minska långtidsarbetslösheten bland ungdomar och vuxna (riktlinje 1 och 2). • Motverka bidragsberoende och istället främja arbete och utbildning med hjälp av aktivare arbetsmarknadsåtgärder (riktlinje 3). • Utveckla partnerskap som ram för tillhandahållande av utbildning och möjligheter till livslångt lärande (riktlinjerna 4 och 5). • Underlätta övergången från skola till arbete (riktlinjerna 6 och 7). => Trots att medlemsstaterna stödjer de viktigaste målen inom denna handlingslinje och erbjuder förhållandevis enhetliga åtgärdspaket för att uppnå dem, varierar graden av engagemang när det gäller att infora förändringar i den inhemska politiken for att särskilt de tre operativa mål som gäller hela EU skall uppnås. Allmänt taget tycks målet vid utarbetandet av största delen av de nationella handlingsplanerna ha varit att åstadkomma ett dokument som uttrycker allmänna politiska riktlinjer snarare än ett operativt instrument. I fråga om flera av de centrala aspekterna, såsom tidsperspektivet, resurserna, indikatorerna för övervakning samt samordningen mellan befintliga och planerade åtgärder, är informationen otillräcklig. Detta gör att det råder stor osäkerhet om i vilken utsträckning målen kan uppnås inom den överenskomna femårsperioden. Även om framstegen varit stora i jämförelse med de mångåriga program som inleddes under Essenprocessen, behövs det fortfarande ytterligare finslipning av de nationella handlingsplanerna för att öka trovärdigheten och effektiviteten i hela processen. =>För efterlevnad av riktlinjerna behövs det fortfarande framsteg inom förebyggandet av långtidsarbetslöshet. De flesta medlemsstater åtog sig, särskilt inom de två första riktlinjerna, att verka för en gemensam europeisk förebyggande strategi. Detta kräver att man under femårsperioden angriper de omständigheter som leder till långtidsarbetslöshet genom att planera de olika åtgärderna så att arbetssökande inte blir tvungna att vänta så länge att deras yrkeskunskaper blir föråldrade och de riskerar uteslagning. En förebyggande strategi kommer på något längre sikt att ge en mer hållbar och kostnadseffektiv minskning av arbetslösheten än om man bara satsar på att återintegrera de personer som redan är utslagna. Fyra av medlemsstaterna (Frankrike, Spanien, Luxemburg, Förenade kungariket) anger att tyngdpunkten i deras politik helt tydligt förflyttats i denna riktning, vilket de underbygger med kvantifierade mål och en beskrivning av åtgärderna, medan fem andra (Irland, Finland, Belgien, Tyskland, Nederländerna) visserligen hade samma inriktning men inte ger lika kvantifierade uppgifter. Länder där tyngdpunkten traditionellt legat på före byggande insatser (Danmark, Sverige) stödjer det övergripande målet på detta politiska område men nämner inte hur de skall uppnå de framtida målen. Noteras bör att de mål som Sverige har uppställt är högre än de operativa mål som gäller hela EU. Vidare skall nämnas att även om ett flertal länder har beskrivit särskilda åtgärder för arbetssökande som precis har nått den gräns då arbetslösheten varat sex månader i fråga om ungdomar eller tolv månader i fråga om vuxna, så uppnår dessa åtgärder inte det riktmärke som slagits fast i sysselsättningsriktlinjerna. Upprättandet av individuella handlingsplaner verkar vara utgångspunkten i en förebyggande arbetsmarknadsstrategi i många av medlemsstaterna. Som en första åtgärd för att angripa omständigheterna som leder till arbetslöshet har individuella handlingsplaner blivit hörnstenar i den förebyggande strategin i flera länder. Detta är tecken på en strategi som allt mer genomsyras av individbaserade, skräddarsydda lösningar, som gör det möjligt att på ett tidigt stadium identiera de personer som befinner sig i riskzonen och ge dem bättre möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden, eftersom denna strategi kan grundas på både individens och arbetsmarknadens behov. Med en strategi av detta slag kan man också undvika att man ägnar de små resurser som finns åt att hjälpa arbetslösa som själva kan hitta arbete. Individuella handlingsplaner är nödvändiga men i sig inte tillräckliga. Det behövs också en förstärkning av de offentliga arbetsförmedlingarna liksom fastställande av konkreta åtgärder som kan få en mätbar effekt när det gäller återintegrering av arbetslösa arbetssökande. Denna aspekt behandlas inte alltid i tillräcklig detalj. Medlemsstaterna är allmänt överens om att aktiva åtgärder måste stödjas men har inte tillräckligt noggrant angett vilka insatser som krävs för att målen för hela EU skall uppnås. Samtliga medlemsstater stödjer målet att öka utbildning och andra aktiva åtgärder för de arbetslösa för att ge dem de färdigheter och impulser som behövs för att de ska återintegreras i arbetslivet. Det är emellertid inte många medlemsstater som fastställer utgångspunkten i varje land i förhållande till det europeiska riktmärket 20 % och sedan utvärderar de politiska insatser som krävs för att uppnå detta. Sex medlemsstater (Österrike, Frankrike, Finland, Luxemburg, Spanien och Portugal) fastställer normer för att nå minst 20 % av de personer i utbildning eller andra aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Fem länder (Danmark, Finland, Tyskland, Sverige och Förenade kungariket) anger att de redan har uppnått detta mål. Andra förklarar att de avser att betydligt öka antalet deltagare i aktiva åtgärder. I en del fall måste som deltar dock såväl åtgärderna som målgruppen klargöras för att garantera att samtliga medlemsstater har en enhetlig strategi. => Övergången från passiva till aktiva åtgärder innebär också en grundlig översyn av systemen för beskattning och förmåner. Av de nationella handlingsplanerna framgår att medlemsstaterna är medvetna om att arbetslöshet och social utslagning inte kan lösas endast med hjälp av inkomststöd. Det upprepas att arbetslösa måste motiveras och beredas möjligheter att förbättra sin anställbarhet. Av de flesta nationella handlingsplaner framgår också hur svårt det är, av politiska och ekonomiska skäl, att i större skala övergå från passiva till aktiva åtgärder när det gäller de offentliga utgifterna. Man har gjort mycket små framsteg i denna riktning och det krävs fortfarande flera insatser. I många nationella handlingsplaner oroar man sig också för bidragsberoendets nivå och man beskriver åtgärder med hjälp av vilka man skall se till att arbetslösa som uppbär understöd hittar ett arbete som motsvarar deras förmåga och att äldre arbetstagare upprätthåller kontakten med arbetslivet före den lagstadgade pensionsåldern. Det finns dessutom behov av bättre samordning mellan aktiva åtgärder och det sociala trygghetssystemet så att ett större antal understöds sökande i högre grad skulle motiveras att återgå till arbetslivet eller delta i utbildning. => Att förbättra utbildningssystemen och förmedla kunskaper och färdigheter som behövs på arbetsmarknaden är det effektivaste sättet att förebygga arbetslöshet. I de nationella handlingsplanerna uttrycks en allmän oro över grundutbildningens och den yrkesinriktade utbildningens kvalitet, eftersom utbildning anses vara en avgörande faktor när det gäller att se till att ungdomar kan hävda sig på arbetsmarknaden. De flesta medlemsstater berättar om pågående reformer avsedda att höja kvaliteten och öka kapaciteten i det nationella utbildningssystemet. Denna allmänna oro framgår också av att man när det gäller utslagna betonar att den allmänna utbildningsnivån måste höjas. Definitionen av denna målgrupp tycks emellertid variera beroende på de nationella förhållandena. III. 2 Företagaranda Minska företagens omkostnader och införa förenklade administrativa förfaranden (riktlinje 8). Främja utvecklingen av egenföretagande (riktlinje 9). Främja skapandet av arbetstillfällen i den sociala ekonomin och på lokal nivå (riktlinje 10). Minska skattetrycket när det gäller arbete (riktlinje 11). Undersöka olika möjligheter att sänka mervärdesskatten i vissa arbetsintensiva sektorer (riktlinje 12). Införandet av politiska mål för utvecklingen av ett gynnsamt företagsklimat samverkan med betraktas steg mot en närmare som ett positivt - 8- införa en enda registreringsblankett sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken. De nationella handlingsplanerna omfattar en rad olika pågående eller planerade politiska åtgärder, varav en del sammanfaller med de förslag som kommissionen framfört i det nyligen publicerade meddelandet "Att uppmuntra företagandet i Europa"1. Det verkar finnas utrymme för ett intressant erfarenhetsutbyte om några av de mest innovativa insatserna. Följande insatser kan exempelvis vara aktuella i detta sammanhang: förslagen om att för registrering av nya företag (Frankrike), att på schemat införa kurser i hur man driver ett företag (Danmark), skattelättnader vid rekrytering av företagets första anställda person (Österrike, Tyskland). Bland förbättrade villkor för att öka antalet arbetstillfällen ingår för vissa medlemsstater en miljö som gynnar effektiv konkurrens, tillgång till riskkapital, strukturella förändringar och avreglering av marknaderna för varor och främja högteknologiska, framtidsinriktade sektorer, som till exempel informationsteknik eller miljövänliga sektorer med potential att skapa arbetstillfällen som hittills endast utnyttjats i liten utsträckning. tjänster. Andra betonar vikten av att (Finland), endagsförfarandet samt "företagsänglarna" (Spanien, Belgien) => Medlemsstaterna blir i allt högre grad medvetna om den potential att skapa arbetstillfällen som finns i den sociala ekonomin och lokal verksamhet, samt om betydelsen av ny verksamhet inriktad på sociala behov som hittills inte tillgodosetts. Många medlemsstater har tillkännagivit att man har för avsikt att utveckla insatser på dessa områden, men endast ett fåtal anger konkreta och relevanta exempel på åtgärder och pilotprojekt. Det franska programmet för att skapa arbetstillfällen för ungdomar bör lyftas fram i detta sammanhang. I de flesta nationella handlingsplaner finns en tendens att koppla samman den sociala ekonomin med återintegreringen av missgynnade grupper. Den sociala ekonomins roll när det gäller att skapa arbetstillfällen och stödja framväxten av nya former av tjänster får däremot inte den uppmärksamhet den förtjänar. Kooperativens och de ömsesidiga bolagens särskilda roll framhålls i de nationella handlingsplanerna från Belgien, Spanien, Italien, Finland, Sverige och Tyskland. I vissa fall efterlyses en direkt aktiv roll för den offentliga sektorn, och på andra håll ges mer indirekt stöd genom gynnsamma skatteregler och förenklade administrativa förfaranden. Det krävs insatser för att påvisa utrymmet för en hållbar utveckling i den sociala ekonomin och för att främja att nya arbetstillfällen skapas när det gäller att tillgodose framväxande behov. fatal undantag =>De flesta medlemsstaterna har valt att inte fastställa mål när det gäller beskattningen, men viktiga skattereformer håller på att genomföras i vissa stater. Med ett Irland) har medlemsstaterna inte fastställt några konkreta mål för att minska skattetrycket totalt eller när det gäller arbete. Den uppenbara bristen på ambition i detta avseende kan förklaras av det faktum att budgetbesluten för 1998 redan hade fattats vid den tidpunkt då de nationella handlingsplanerna utarbetades. Andra förklaringar är den budgetkonsolideringspolitik som för närvarande bedrivs och svårigheterna att hitta alternativa stabila finansieringskällor för de sociala (Nederländerna, Danmark, KOM(98) 222. -9 trygghetssystemen. Under de senaste åren har man dock i flera medlemsstater gjort avsevärda insatser för att minska lönebikostnaderna, särskilt när det gäller lågavlönade arbetstagare. Genom att sänka lönebikostnaderna för den lägre delen av löneskalan kan man främja en betydande ökning av antalet arbetstillfällen, särskilt inom lågproduktiva sektorer. Vissa medlemsstater har dessutom infört skattereformer som innebär lägre marginalskatt och skattelättnader, vilket bör göra det lättare att undanröja hindren för att ta ett lågavlönat arbete och att undvika fattigdomsfällan. III. 3 Anpassningsförmåga Inom dem. , handling,!»* «nmod» rn. dlenwa. ten» att uppnå följande *** *f * Arbetsmarknadens parter uppmanas att förhandla fram avtal som syftar till att modernisera arbetsorganisationen. Dessa avtal kan avse olika aspekter på arbetstid och arbetsformer. En jämvikt mellan flexibilitet och trygghet bör uppnås i dessa avtal (riktlinje 13). Som reaktion på den allt större mångfalden av anställningsformer kommer medlemsstaterna att försöka införa mer anpassningsbara avtalstyper, men samtidigt värna om en tillräcklig trygghetsnivå (riktlinje 14). Medlemsstaterna kommer att främja utvecklingen av fortbildning inom företagen och investering i mänskliga resurser (riktlinje 15). sysselsättningsriktlinjerna. Detta skulle Arbetsmarknadens parter kommer också att behöva ta sitt ansvar när det gäller att stödja innebära en omfattande strategi som integrerar alla nödvändiga aspekter på anpassnings förmågan: modernisering av lagstiftningen, uppdatering av kollektivavtal och kollektiva förhandlingar, nya former av arbetsorganisation och arbetstidsregler. På grund av tidsbristen och ämnets vidsträckta karaktär har man i de flesta bidrag inte utvecklat detta tema fullt ut. Det finns ytterst fa formaliserade avtal (på nationell nivå) om frågor som rör anpassningsförmågan. Men trots den korta tid som stod till buds för utarbetandet av handlingsplanerna har några initiativ ändå kunnat föras fram. I Luxemburg deltog arbetsmarknadens parter direkt i upprättandet av nationella handlingsplaner. I andra länder, till exempel Belgien och Portugal, fick man en ny impuls som kan leda till resultat i kommande förhandlingar. Dynamiken i utarbetandet av nationella handlingsplaner har lett till ökad incdvcv jflhct om behovet av en integrerad och omfattande strategi för att anpassa omorganisationen till strukturella förändringar. Några konkreta åtgärder till stöd för nya former av arbetsorganisation har dock inte lagts fram i de nationella handlingsplanerna. Några initiativ har förts fram - arbetsmarknadens parter i Portugal, Irland, Österrike och Förenade kungariket har undertecknat gemensamma förklaringar om en modernisering av arbetsorganisationen. Arbetet fortskrider med moderniseringen av avtalsförhållanden, särskilt när det gäller deltidsarbete, men man utreder fortfarande konsekvenserna av helt nya arbetsformer, som exempelvis distansarbete. 10- => Förhållningssättet till omorganisering av arbetstiden avspeglar de olika roller som staten och arbetsmarknadsparterna spelar. För ett antal medlemsstater (Frankrike, Italien, Belgien, Luxemburg) är moderniseringen av arbetsorganisationen kopplad till bredare arbetsmarknadspolitiska åtgärder som avser minskning eller omfördelning av arbetstiden, livslångt lärande och det sociala trygghetssystemet. I dessa länder har man infört en integrerad strategi för att ändra lagstiftningen, som ofta innebär att man överlåter till arbetsmarknadens parter att förhandla om olika frågor som gäller genomförandet. Andra länder (Irland, Förenade kungariket) anser att statens uppgift är att fastställa rättvisa minimistandarder, och att arbetsmarknadens parter själva bör fa komma överens om flexibla former av arbetsorganisation. I de länder som har fasta traditioner när det gäller trepartsförhandlingar (Danmark, Finland, Österrike, Nederländerna, Sverige) förhandlar man nu om de olika frågor som ingår i handlingslinjen anpassningsförmåga genom redan etablerade organ. => Utbildning betraktas i allmänhet som en viktig faktor när det galler anpassning till förändring. I de flesta handlingsplanerna förekommer politiska åtgärder som avser utbildning, yrkesutbildning, skatteregler och lagstiftnings reformer och som syftar till att stärka arbetstagarnas kompetens. I alla medlemsstater finns skattelättnader för utbildning, antingen på individnivå eller på företagsnivå. 1 vissa fall (Förenade kungariket, Irland, Danmark, Frankrike) redovisas nya och målinriktade åtgärder för att främja investeringar i utbildning. Europeiska socialfondens bidrag (Mål 4 och Adapt) när det gäller att främja anpassningsförmågan har i allmänhet inte lyfts fram. III. 4 Lika möjligheter In^m denna • Gripa sig an klyftan mellan könen i fråga om sysselsättning och arbetslöshet (riktlinje 16). • Förena arbete och familjeansvar (riktlinje 17). • Underlätta återinträde på arbetsmarknaden (riktlinje 18). • Främja integrering av människor med funktionsnedsättning i arbetslivet (riktlinje 19). => Arbetet med de nationella handlingsplanerna har skapat ökad medvetenhet om betydelsen av en strategi för lika möjligheter, både när det gäller kön och funktionsnedsättning. Alla medlemsstater har behandlat frågan i sina handlingsplaner och avser att vidta nya åtgärder eller har redan föreslagit nya politiska åtgärder. Man har åstadkommit konkreta framsteg, särskilt när det gäller barnomsorgen, som genom att öka tillgången på arbetskraft kommer att bidra till det övergripande målet ökad sysselsättning. =>De nationella handlingsplanernas innehåll i fråga om jämställdhet förefaller blygsamt och dåligt underbyggt. Att stärka aspekten lika möjligheter är fortfarande ett ganska nytt inslag i den europeiska sysselsättningsstrategin. Det är -11 - troligen ett av skälen till att förhållningssättet till en politik genomsyrad av jämställdhetssträvan i många nationella handlingsplaner är mindre utvecklat än när det gäller andra politiska områden. Detta avspeglas i det relativt begränsade antal nya åtgärder som föreslås, de låga belopp som anslås (i de fall där beloppet anges), och det begränsade antalet kvantitativa mål som planeras. Utan konkreta och kvantifierade mål är det svårt att bedöma de politiska initativ som ingår i de nationella handlingsplanerna. Handlingsplanerna kunde också göras mer enhetliga genom att det mål som rör lika möjligheter integreras i de andra handlingslinjerna (mainstreaming). Trots att en växande skara medlemsstater (Grekland, Frankrike, Italien, Spanien, Österrike, Förenade kungariket, Sverige) har tagit upp detta begrepp, finns det ännu inte många tecken på konkreta tillämpningar. • Att skapa bättre möjligheter för människor med funktionsnedsättning är nu ett fullvärdigt inslag i sysselsättningsstrategin. Medlemsstaterna är starkt engagerade i att fa in fler funktionshindrade på arbetsmarknaden, och de politiska åtgärderna avspeglar intresset för att införliva denna fråga i andra politikområden, särskilt när det gäller anställbarhet. Vissa medlemsstater uppmärksammar de specifika problem som andra missgynnade grupper har när det gäller integrering på arbetsmarknaden, till exempel etniska minoriteter. IV. FRÅN CARDIFF TILL W I E N: PLANERING FÖR FRAMTIDEN Vid denna första granskning av de nationella handlingsplanerna framkom många ljuspunkter, men också några mindre positiva aspekter. Det har också visat sig finnas utrymme för ytterligare arbete för att konsolidera Luxemburgprocessen. Detta meddelande kommer att vara en utgångspunkt för diskussionen vid toppmötet i Cardiff, och slutsatserna från rådets möte kommer att innebära en extra drivkraft för det arbete som nu utförs i medlemsstaterna, och med arbetsmarknadens parter, för att genomföra de åtgärder som ingår i de nationella handlingsplanerna. Den gemensamma sysselsättningsrapporten, som utarbetas av kommissionen och rådet, kommer att spela en central roll i uppföljningen på EU-nivå. Kommissionen har redan inlett förberedelserna för denna rapport, som kommer att läggas fram i oktober. Från juli till september kommer kommissionen att anordna bilaterala överläggningar med varje medlemsstat för att föra en ingående diskussion om åtgärder och förfaranden i samband med genomförandet och för att samla in närmare information om politikens utveckling, fastställande av indikatorer och tidsplanering, samt tilldelning av ekonomiska och tekniska resurser. Dessa diskussioner kommer att utgöra ramen för granskningen av de åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin handlingsplan, och kommer att ge möjlighet att inhämta kompletterande information om planerade åtgärder och fastställa vilka innovativa åtgärder och bästa metoder inom varje handlingslinje som är mest lovande för den europeiska sysselsättningsstrategins utveckling i framtiden. När det gäller dessa överläggningar med medlemsstaterna kommer hittills gjorda erfarenheter att vara användbara för att åtgärda några av de brister som har konstaterats föreligga i sysselsättningsriktlinjerna med deras nuvarande utformning. 12- Den nuvarande strukturen med fyra handlingslinjer har visat sig vara en värdefull och omfattande ram inom vilken den europeiska sysselsättningsstrategin kan utvecklas. Flera medlemsstater har dock under utarbetandet av de nationella handlingsplanerna fastställt en rad politiska frågor som de anser behöver tas upp för att målen för deras sysselsättningsstrategi skall kunna uppnås, men som hittills inte har behandlats tillräckligt utförligt. Bland dessa frågor ingår följande: - Stärka övergången från bidrag till arbete. Här har medlemsstaterna åtagit sig att reformera skatte- och förmånssystemen för att stimulera företagandet, gynna skapandet av arbetstillfällen, främja ett aktivt deltagande i arbetslivet och förebygga social utslagning. Denna övergång måste åtföljas av förbättringar när det gäller såväl utbildningssystemen som arbetsförmedlingen. - Ett jämställdhetsperspektiv måste anläggas på den framtida utvecklingen av sysselsättningsstrategin, till exempel när det gäller barnomsorg och vård av anhöriga. Aspekten lika möjligheter omfattar inte heller uttryckligen vissa områden av diskriminering på arbetsmarknaden, till exempel på grundval av ras eller etniskt ursprung. - Stärka sysselsättningsmöjligheterna för människor med funktionsnedsättning, som ett centralt inslag i kampen mot långstidsarbetslöshet och trots de avsevärda ansträngningar som gjorts av medlemsstaterna på det här området. - Stärka det lokala inslaget i sysselsättningsstrategin, vilket innebär att medlemsstaterna bör se till att lokala initiativ och nya sysselsättningskällor i den sociala ekonomin integreras i en övergripande utvecklingsstrategi, samt utveckla integrerade och varaktiga utvecklingsstrategier på lokal nivå genom lokala aktörer. - Gripa sig an den utmaning som befolkningens allt högre genomsnittsålder innebär för arbetsmarknadspolitiken, vilket betyder att man måste hitta lösningar på det ökade tryck som skapas av förtidspensionering och på uppkomsten av "flaskhalsar" när det gäller tillgången på arbetskraft, samt se till att pensions- och hälso- och sjukvårdssystemen är hållbara. Inom ramen för den nuvarande strukturen med fyra handlingslinjer kommer kommissionen därför att i samarbete med medlemsstaterna förbereda politikens vidare utveckling så att sysselsättningsriktlinjerna bättre motsvarar de olika utmaningar som medlemsstaterna står inför. För att Luxemburgprocessen skall kunna drivas vidare på ett framgångsrikt sätt krävs att beslutsamma åtgärder utan dröjsmål vidtas på följande områden, vilket kräver ett gemensamt engagemang och ett samarbete mellan medlemsstaterna, kommissionen, arbetsmarknadens parter och andra berörda aktörer: Omvandla politiska åtaganden till budgetåtaganden. För att genomföra de nationella handlingsplanerna krävs åtaganden i fråga om budget och personal, reformer av institutioner och tjänster samt mer effektiva utbildningssystem. Det innebär en stor utmaning när det gäller att omstrukturera de offentliga utgifterna för utbildningspolitiken så att tyngdpunkten kan läggas vid aktivering och förebyggande verksamhet. Det rådande gynnsamma ekonomiska klimatet är en utmaning och en - 1 3- möjlighet. Medlemsstaterna bör undersöka om och hur man, inom de gränser som budgetkonsolideringen medger, skulle kunna utnyttja de gynnsamma ekonomiska framtidsutsikterna för att överföra resurser till insatser som syftar till att uppnå de mål som fastställs i sysselsättningsriktlinjerna, i linje med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Florens 1996. Eftersom de flesta nationella handlingsplanerna utarbetades efter det att respektive nationell budget för 1998 hade antagits, förväntas medlemsstaterna på ett bättre sätt i handlingsplanerna för 1999. Om i den nationella budgetpropositionen handlingsplanen är otydlig när det gäller inriktning, mål och tidsplanering, bör regeringarna ta fasta på detta och i nästa budgetomgång göra de nationella handlingsplanerna mer operativa och konkreta. införliva de åtaganden som anges Uppmuntra arbetsmarknadens parter till att stärka, genomföra och utvärdera effekten av deras bidrag. Trots parternas beredvillighet att ge sin reaktion på riktlinjerna och deras positiva bidrag till utarbetandet av många nationella handlingsplaner, behöver engagemanget stärkas både på nationell och europeisk nivå och dess inverkan på sysselsättningen utvärderas i vederbörlig ordning. Även om många avtal redan har slutits, till exempel när det gäller sysselsättningsmöjligheter för ungdomar och andra målgrupper, krävs en vidareutveckling när det gäller förhandlingar om till exempel flexibilitet i arbetslivet, arbetsorganisation och arbetstid. Arbetsmarknadens parter på nationell och europeisk nivå har ett stort ansvar, vilket också framhålls intensifiera sina ansträngningar att bidra till moderniseringen av den avtalsmässiga och institutionella ramen för att förena flexibilitet och trygghet, inrätta system för livslångt lärande och främja nya former av arbetsorganisation och arbetsmönster, som till exempel system for arbetsrotation. Inom en sådan omfattande strategi måste arbetsmarknadens parter därför ge ett oberoende och aktivt bidrag till sysselsättningstrategin. i riktlinjerna, och de bör i de Integrera Europeiska socialfonden i arbetsmarknadspolitiken på ett bättre sätt. Europeiska socialfonden (ESF) spelar en viktig roll när det gäller att stödja den nationella arbetsmarknadspolitiken och står för mellan en eller två procent och nära hälften av de totala utgifterna för sysselsättningspolitiken. Socialfondens roll kan vara särskilt viktig i länder där regionerna har särskilda befogenheter i samband med genomförandet av politiken (Tyskland, Italien) och länder som far sammanhållningsstöd (Spanien, Portugal, Irland och Grekland). Endast ett fåtal nationella handlingsplaner (Frankrike, Grekland, Irland, Italien och Finland) innehåller en uppdelning av de insatser som gjorts med stöd av socialfonden enligt riktlinjerna, samt deras roll när det gäller att stödja arbetsmarknadspolitiken. Utöver i samband med inverkan har de erfarenheter som gjorts den kvantitativa socialfondens verksamhet i de flesta medlemsstater bidragit till utvecklingen av vissa politiska åtgärder och strategier. Däribland kan nämnas "metoden med inslussningsbanor" för integrering på arbetsmarknaden, att införa nya väglednings tjänster, att tillhandahålla omsorg och att främja lokal utveckling. Medlemsstaterna bör därför vidta ytterligare åtgärder för att göra rapporteringen mer systematisk och för de nationella omsorgsfull i fråga om socialfondens handlingsplanerna. Socialfonden kan stödja både innovativa åtgärder och genomförandet av politiska åtgärder inom var och en av de fyra handlingslinjerna. En viktig fråga är att stärka strategin för förebyggande av långtidsarbetslöshet i ESF- programmen. roll som stöd 14 Utvecklingen av jämförbara svsselsättningsindikatorer är en brådskande fråga. Utan exakta och jämförbara indikatorer är det svårt att få en bild av de framsteg som gjorts på nationell nivå, och den multilaterala granskningen riskerar att förlora en stor del av sin kraft och politiska inverkan. Det krävs särskilt att man enas om en rad grundläggande indikatorer för svsselsättningsresultatet och i synnerhet de indikatorer som rör de tre operativa målen för hela EU. Sådana indikatorer måste utgöra en preliminär grund när det gäller att övervaka om medlemsstaterna genomför sina nationella handlingsplaner i enlighet med riktlinjerna. Avseende de indikatorer för för att nå det förväntade politiken sysselsättningsresultatet krävs öppenhet och en gemensam syn på nationella indikatorer och metoder för att se till att utgångspunkten och utvecklingsvärdena fastställs på lämpligt sätt. Att utveckla en komplett uppsättning jämförbara indikatorer är ett mer ambitiöst projekt, som kommer att bli resultatet av en process på medellång sikt. När det gäller utvärderingen av de politiska insatserna har man redan inlett förberedande diskussioner, och kommissionen har anmodat de nationella myndigheterna att stärka sina insatser för att utföra det gemensamma tekniska arbete som krävs. insatser som krävs som mäter de Sammanfattningsvis måste man konstatera att de nationella handlingsplanerna är ett viktigt steg framåt i Luxcmburgprocesscn och att medlemsstaterna nu måste övergå till genomförandefasen. Det är viktigt att man konsoliderar de framsteg som redan gjorts och att man bibehåller den politiska drivkraften när det gäller att föra vidare sysselsättningsstrategin och de nationella mål som anges i handlingsplanerna, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. Det kommer inte att ske utan vissa svårigheter och man kommer inte att kunna nå omedelbara resultat på alla områden. Kommissionen anmodar medlemsstaterna att fortsätta finslipa och förtydliga sina avsikter, att genomföra de nödvändiga politiska förändringar som meddelats, samt att åtgärda eventuella brister som fortfarande finns i handlingsplanerna. Kommissionen avser att även i fortsättningen göra insatser för att stödja och underlätta denna process. - 1 5- ISSN 1024-4506 KOM(98) 316 slutlig DOKUMENT SV 04 01 05 10 Katalognummer : CB-CO-98-325-SV-C ISBN 92-78-36325-1 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 1457/98 van Cristiana MUSCARDINI aan de Commissie. De afspraken van York en het vrije verkeer

eurovoc_concepts:
capital transfer
free movement of capital
free movement of goods
free movement of persons
freedom to provide services
fundamental rights

formats: html print


title: PREGUNTA ESCRITA n. 1509/98 del Daniel VARELA SUANZES- CARPEGNA a la Comisión. Sociedad de la información y cohesión económica y social

eurovoc_concepts:
action programme
child
child protection
co-financing
economic and social cohesion
information network
information policy
international cooperation
new technology
pornography


title: WRITTEN QUESTION No. 1506/98 by Daniel VARELA SUANZES- CARPEGNA to the Commission. The information society and social and economic cohesion

eurovoc_concepts:
Structural Funds
economic and social cohesion
environmental protection
information
information policy
less-favoured region
structural policy
telecommunications

formats: html pdf print

text: C 31/46 Official Journal of the European Communities EN 5. 2. 1999 considerably reduce social and regional equality within the EU and, in general, a two-speed information society. Parliament(cid:146)s Committee on Regional Policy has also expressed similar views in its report A4-0399/97. Could the Commission say how this consideration has been incorporated into its final proposals on the reform of the Structural Funds for the new 2000-2006 period (proposals which were adopted by the College of Commissioners on 18 March 1998), with particular reference to SMEs and, in general, less-favoured (i. e. rural, island and outlying) regions? (1999/C 31/060) WRITTEN QUESTION E-1506/98 by Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) to the Commission Subject: The information society and social and economic cohesion (13 May 1998) The Commission Communication on cohesion and the information society (COM(97) 7 final of 22 January 1997) describes (on page 17) the greater difficulty experienced by the more backward regions in securing access to, and exploiting the potential of, the information society. At the same time a sound telecommunications infrastructure can restrict or even do away with the need for people to travel and for goods to be transported, which would have less impact on the environment and be less demanding in terms of financial and energy resources. Can the Commission say whether this consideration has been incorporated into its final proposals concerning the reform of the Structural Funds for the new 2000-2006 period, proposals which were adopted by the College of Commissioners on 18 March 1998? (1999/C 31/061) WRITTEN QUESTION E-1507/98 by Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE) to the Commission Subject: The information society and social and economic cohesion (13 May 1998) In its report A4-0399/97 of 9 December 1997, Parliament(cid:146)s Committee on Regional Policy called on the Commission to take due account of the specific needs of the less-developed regions, the cohesion requirements of the existing Member States and the challenges arising from enlargement when formulating its policy on the information society. Could the Commission say to what extent it has taken this request into account in its final proposals for reform of the Structural Funds during the new 2000-2006 planning period, proposals which were approved by the College of Commissioners on 18 March 1998? Joint answer to Written Questions E-1499/98, E-1503/98, E-1506/98 and E-1507/98 given by Mrs Wulf-Mathies on behalf of the Commission (13 July 1998) In the Commission(cid:146)s proposal for new regulations for the structural funds (1), technological innovation (in particular the dissemination of information and communication technologies) is listed among the objectives of the funds(cid:146) intervention. More specifically, Article 2, paragraph 2 of the proposal for a Council regulation of the European regional development fund (ERDF) clearly states that the development of the information society is considered as a priority area. Such priority is supported by investments in telecommunications, assistance towards services for enterprises and technological development with a view to introducing new technologies and innovation in firms. The guidelines that the Commission is due to produce after the entry into force of the new regulation (current article 9, paragraph 4 of the Commission(cid:146)s proposal for a Council regulation laying down general provisions on the structural funds) will elaborate and provide additional details on how to integrate the information society into the funds(cid:146) intervention


title: 1999/225/CE: Decisione della Commissione del 13 maggio 1998 concernente gli aiuti concessi dalla Germania a favore dell'impresa Herborn und Breitenbach GmbH, già Drahtziehmaschinenwerk Grüna GmbH [notificata con il numero C(1998) 1687] (Il testo in lingua tedesca è il solo facente fede) (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
Germany
State aid
aid to industry
industrial restructuring

text: L 83/62 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 27. 3. 1999 COMMISSIONE DECISIONE DELLA COMMISSIONE del 13 maggio 1998 concernente gli aiuti concessi dalla Germania a favore dell’impresa Herborn und Breitenbach GmbH, gi(cid:133) Drahtziehmaschinenwerk Gr(cid:129)na GmbH [notificata con il numero C(1998) 1687] (Il testo in lingua tedesca (cid:138) il solo facente fede) (Testo rilevante ai fini del SEE) (1999/225/CE) LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, in particolare l’articolo 93, paragrafo 2, primo comma, visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in parti- colare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a), dopo aver invitato (1) i terzi interessati a presentare osser- vazioni, a norma dei citati articoli, considerando quanto segue: I Il 15 marzo 1995 la Commissione ha deciso di avviare il procedimento a norma dell’articolo 93, paragrafo 2, del trattato CE in merito agli aiuti di Stato a favore dell’im- presa SKET Schwermaschinenbau Magdeburg GmbH, Magdeburg (SKET SMM) (2). Questo procedimento ha interessato anche le societ(cid:133) controllate da SKET SMM e cio(cid:138) la Entstaubungstechnik Magdeburg GmbH, Magde- burg (ETM) e Drahtziehmaschinenwerk Gr(cid:129)na GmbH, Chemnitz (DZM). Si trattava di aiuti che la SKET SMM aveva ricevuto durante la sua privatizzazione e ristruttura- zione e anteriormente. Precedentemente la SKET SMM aveva gi(cid:133) ricevuto aiuti per i quali la Commissione non aveva sollevato alcuna obiezione (NN 46/93 e NN 95/93). La pratica (cid:138) stata registrata con il numero C 16/95. Il 30 luglio 1996 la Commissione ha deciso di estendere il procedimento C 16/95 agli aiuti di Stato erogati succes- sivamente, che non erano inclusi in quello gi(cid:133) avviato (3). In effetti alla fine del 1995 gli investitori (Oestmann & Borchert Industriebeteiligung GbR) si erano ritirati dal progetto ed era stato notificato un nuovo piano di ristrut- turazione comportante ulteriori aiuti. Nell’ottobre 1996 SKET SMM era costretta a richiedere l’apertura del Gesamtvollstreckungsverfahren (procedura fallimentare per le imprese situate nei nuovi L(cid:132)nder). Il piano, oggetto della decisione del 30 luglio 1996 di esten- sione del procedimento, non aveva evidentemente permesso di ripristinare l’efficienza economico-finanziaria dell’impresa. Il 26 giugno 1997 la Commissione ha adot- finale negativa 97/765/CE (4) nei tato la decisione confronti degli aiuti a favore di SKET SMM. La procedura fallimentare non coinvolge le due controllate ETM e DZM che sono state trasferite alla Bundesanstalt f(cid:129)r verei- nigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS). Con la decisione 97/765/CE si (cid:138) concluso solo l’aspetto del procedimento C 16/95 relativo alla parte della SKET SMM coinvolta nella procedura fallimentare. Il procedimento C 16/95 (cid:138) stato quindi suddiviso in tre parti: C 16a/95 per SKET SMM, C 16b/95 per ETM e C 16c/95 per DZM. Nel 1995 DZM si (cid:138) fusa con un’impresa della Germania occidentale e prosegue ora la sua attivit(cid:133) sotto la denominazione di Herborn & Breitenbach GmbH, Chemnitz (H&B). La presente decisione si riferisce esclusivamente a H&B. (1) GU C 215 del 19. 8. 1995, pag. 8. (2) GU C 215 del 19. 8. 1995, pag. 8 e GU C 298 del 9. 10. 1996, pag. 2 (3) GU C 298 del 9. 10. 1996, pag. 2. (4) GU L 314 del 18. 11. 1997, pag. 20. 27. 3. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 83/63 Con lettere del 13 gennaio 1997 (registrata il 14 gennaio 1997) e del 6 agosto 1997 (registrata il 7 agosto 1997) la Germania ha informato la Commissione del trasferimento di H&B alla BVS e ha notificato aiuti a favore di H&B per il periodo successivo al fallimento di SKET SMM. Con la seconda lettera (cid:138) stato presentato il piano di ristruttura- zione che (cid:138) stato ancora una volta adeguato alla nuova situazione di H&B. Con lettera del 30 ottobre 1997 (regi- strata lo stesso giorno) la Germania ha comunicato le condizioni del contratto di privatizzazione di H&B e le variazioni al piano di ristrutturazione dell’agosto 1997. II Il 24 marzo 1995 e il 12 aprile 1995, sotto la direzione degli investitori Oestmann & Borchert Industriebeteili- gung GbR (che alla fine del 1995 si ritirarono dal progetto di privatizzazione), SKET SMM aveva acquisito dalla Kolbus GmbH & Co. KG tutte le azioni della H&B Beteiligungsgesellschaft GmbH e della H&B GmbH & Co. KG. Questo gruppo si (cid:138) fuso con la controllata DZM ed (cid:138) rimasto fino al 31 dicembre 1996 impresa controllata dalla SKET SMM con il nome di H&B. Il trasferimento della H&B alla BvS ha avuto luogo con il contratto del 16 gennaio 1997. H&B (cid:138) stata trasferita con lo stato finan- ziario dell’epoca, quindi gravata delle sue passivit(cid:133). La West Merchant Bank, incaricata dalla BvS di cercare un nuovo investitore, ha ricevuto fino al 1o maggio 1997 quattro offerte a seguito di un bando di asta pubblica nel cui ambito sono state interpellate 112 imprese di tutto il mondo. Sono state avviate trattative con due delle quattro imprese interessate ed (cid:138) stata scelta la migliore offerta sul piano del progetto aziendale, delle garanzie di manteni- mento dei posti di lavoro e dei principali dati finanziari. Nel corso di tale scelta non (cid:138) stata tuttavia presa in considerazione l’opzione di chiudere l’impresa, anche se tale possibilit(cid:133) avrebbe probabilmente richiesto costi minori rispetto alla vendita con misure finanziarie di accompagnamento. Secondo i principi generali applicati dalla Commissione per l’esame della privatizzazione delle imprese, la privatizzazione della H&B contiene quindi elementi di aiuto (5). (cid:221) stato scelto come investitore una persona fisica, il sig. Heinrich, che ha esperienza nel settore delle macchine trafilatrici. Nel 1994 l’investitore ha venduto l’attivit(cid:133) familiare che produceva tali macchinari a una holding finanziaria, l’EIS-group di cui era stato amministratore nei quattro anni precedenti. Il sig. Heinrich possiede tuttora un contratto di servizio con l’EIS-group che era d’accordo sull’acquisizione della H&B. Il 24 settembre 1997 l’inve- stitore ha acquisito la H&B mantenendo in un primo momento il 50 % dei dirigenti dell’impresa e dal 1o gennaio 1998 il 100 %. Egli assumer(cid:133) inoltre la posizione di presidente del consiglio di vigilanza per la Cable & Wire Division dell’Eis-group che detiene partecipazioni in tre imprese. In questo modo l’investitore apporta cono- scenze sul prospettive di sinergia. settore di attivit(cid:133) dell’impresa, contatti e La struttura del gruppo H&B (cid:138) la seguente: a) Herborn & Breitenbach GmbH, Cheminitz (gi(cid:133) DZM) con un capitale sociale di 1 milione di DEM. Quest’impresa svolge al tempo stesso funzione di acco- mandatario della H&B GmbH & Co. KG, Herborn. Conta 107 dipendenti e si occupa di progettazione, costruzione e produzione di macchinari. b) Herborn & Breitenbach GmbH & Co. KG, Herborn (Hessen), capitale dell’accomandante: 6 milioni di DEM, capitale dell’accomandatario: 0,1 milioni di DEM. L’impresa ha 78 dipendenti e la sua attivit(cid:133) comprende la progettazione, la costruzione e la produ- zione. c) Herborn & Breitenbach Beteiligungs GmbH, Unna (Nordrhein-Westfalen) (cid:138) interamente di propriet(cid:133) della Herborn & Breitenbach GmbH, Chemnitz. Dispone di un capitale sociale di 0,1 milioni di DEM (l’impresa (cid:138) una «scatola vuota» non avendo n(cid:130) scopo sociale n(cid:130) dipendenti). L’attivit(cid:133) della H&B consiste nella vendita, costruzione, produzione, installazione, verifica e manutenzione di macchine trafilatrici in entrambe le sedi di Chemnitz e Herborn. Tali macchine sono utilizzate in svariati settori industriali quali ad esempio l’industria automobilistica, le costruzioni in acciaio, le costruzioni navali, l’edilizia, l’ap- provvigionamento energetico, le telecomunicazioni e la produzione di lampadine. Il progetto di ristrutturazione dell’investitore mira in sintesi a consolidare la posizione dell’azienda nel mercato e a ridurre i costi di produzione. H&B era gi(cid:133) in fase di ristrutturazione al momento dell’acquisto da parte dell’in- vestitore il quale si prefigge di proseguire l’impegno aziendale in tale direzione apportando il contributo dei propri contatti. Il programma prevede quanto segue: a) mantenere le due sedi di produzione (Herborn e Chemnitz). Al fine di ridurre i costi la ripartizione delle attivit(cid:133) tra le due sedi dovr(cid:133) essere tuttavia defi- nita in modo pi(cid:151) chiaro e razionale: ricerca, sviluppo, produzione e montaggio a Chemnitz, amministrazione, vendita e dimostrazioni per la clientela a Herborn; b) limitare la gamma di prodotti al fine di ridurre i costi; c) adattare le macchine alle particolari esigenze dei clienti (sviluppo e produzione); d) aumentare l’attenzione al servizio di assistenza clienti considerevole numero di in considerazione del macchine di DZM e H&B in uso; e) sviluppare la produzione di parti di ricambio e le offerte di pacchetti combinati di ammodernamento e ispezione delle macchine; (5) Cfr. la XXIII Relazione sulla politica di concorrenza, 1993, paragrafi 402, 403. f) intensificare il nell’impresa; ricorso all’outsourcing gi(cid:133) praticato L 83/64 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 27. 3. 1999 g) ridurre i posti di lavoro. L’investitore si (cid:138) tuttavia fatto carico di tutti i posti di lavoro attuali (186) e ha garan- tito di conservarne 150 di cui 90 a Chemnitz e 60 a Herborn. Tale garanzia (cid:138) valida per i prossimi tre anni. L’investitore garantisce il proseguimento dell’attivit(cid:133) nella sede di Chemnitz per ulteriori due anni con almeno 25 posti di lavoro. In base agli accordi contrat- tuali il mancato rispetto della garanzia dei posti di lavoro comporta il pagamento di penali. H&B deve consolidare la propria posizione nel mercato (in Germania, Europa, CSI, Sud-est asiatico e USA) da un lato grazie ai contatti e al «know-how» apportati dall’inve- stitore, dall’altro con il programma di riduzione dei costi e il nuovo orientamento della gamma di prodotti. L’investi- tore prevede notevoli effetti di sinergie attraverso la cooperazione con altre imprese (presidenza del consiglio di vigilanza della Cable & Wire Division dell’Eis group). Negli scorsi anni sono stati effettuati in particolare per il risanamento degli edifici esistenti e l’ammodernamento degli impianti tecnici (16,5 milioni di DEM). Per i prossimi anni l’investitore garantisce investi- menti per circa 0,5 milioni di DEM all’anno per tre anni (il contratto prevede penali). investimenti Secondo le pi(cid:151) recenti previsioni sul fatturato il gruppo dovrebbe ottenere dal 1999 un risultato positivo al lordo delle imposte [. ] (6). III. Fino al 1997 H&B ha fatto parte del gruppo SKET e ha ricevuto pi(cid:151) volte aiuti per la ristrutturazione. In effetti le difficolt(cid:133) che la SKET SMM ha dovuto affrontare (e che l’hanno condotta alla procedura fallimentare) hanno rallentato la ristrutturazione della H&B. Gli aiuti concessi a H&B erano stati erogati nel quadro di successivi piani di ristrutturazione. H&B faceva parte del gruppo SKET e i piani prevedevano la ristrutturazione del gruppo nel suo complesso. Dopo il trasferimento dell’im- presa alla BvS e la sua conseguente uscita dal gruppo, tali piani sono stati modificati per renderli pi(cid:151) mirati al caso H&B. Solo allora (cid:138) stata presa in considerazione l’ipotesi di vendere l’impresa separatamente. Attualmente la H&B (cid:138) ormai privatizzata e la Commissione ha preso in esame un piano di ristrutturazione rielaborato dall’investitore sulla base di nuovi dati finanziari (cfr. sub II). Per maggiore chiarezza vengono qui presentati esclusiva- mente gli interventi finanziari che in passato sono stati effettivamente realizzati o che sono previsti nel progetto attuale nel quadro della privatizzazione (7). Trattasi dei seguenti interventi: 1. 1990-1991: concessione di aiuti per la liquidazione dei (programma sociale) per 1,4 milioni di dipendenti DEM. 2. 1993: 26,5 milioni di DEM rappresentati da prestiti senza interessi e rinunce al recupero di crediti, e preci- samente: a) concessione di prestiti senza interessi da parte della BvS per ripianare i suoi crediti pregressi risalenti a prima del 1o luglio 1990: 13,9 milioni di DEM; b) un secondo credito da parte della BvS per estin- guere crediti pregressi risalenti a prima del 1o luglio 1990: 5,4 milioni di DEM; c) credito senza interessi da parte della BvS per ripia- nare gli interessi di crediti pregressi: 1,7 milioni di DEM; d) rinuncia al recupero di crediti nel quadro di un’ope- razione di ripianamento delle perdite: 4,6 milioni di DEM; e) rinuncia agli interessi corrispondenti: 0,9 milioni di DEM. Il 31 dicembre 1994 il complesso di tali crediti e rinunce al recupero di crediti (per un totale di 26,5 milioni di DEM) sono stati convertiti in una sovven- zione (15,9 milioni di DEM) e nella costituzione di riserve di capitale (5,6 milioni di DEM + 5 milioni di DEM) attraverso la SKET SMM. 3. 1996: 11 milioni di DEM di prestiti di cui: a) concessione di un prestito di 3,2 milioni di DEM per ripianare vecchi debiti (risalenti a prima del 1o luglio 1990) attraverso la SKET SMM. La BvS verser(cid:133) tale somma al curatore fallimentare; b) prestito di 5,4 milioni di DEM da parte della BvS [2,2 milioni di DEM per il finanziamento di ordini attraverso la SKET SMM (la BvS riverser(cid:133) tale somma al curatore fallimentare), 2,1 milioni di DEM per il mantenimento della liquidit(cid:133) e 1,1 milioni di DEM per ripianare debiti nei confronti di fornitori]; c) sostituzione da parte della BvS di un anticipo di pagamento di 2,4 milioni di DEM fatto erronea- mente da un cliente alla SKET SMM con un prestito d’azionista senza interessi. Alla fine del 1996 l’impegno nei confronti della H&B ammontava a 38,9 milioni di DEM (26,5 milioni di DEM di prestiti convertiti in sovvenzioni a fondo perduto, 11 milioni di DEM di prestiti, 1,4 milioni di DEM per la liquidazione dei dipendenti). Si devono inoltre aggiungere garanzie prestate per 15 milioni di DEM alle seguenti condizioni: premio dello 0,25 % per semestre ( 1o gennaio e 1o luglio) da calcolarsi sul finanziamento anticipato dalla BvS, pi(cid:151) lo 0,5 % sulle finanziamento somme trattenute dalla banca e sul condizionato di una somma di 1,377 milioni di DEM. 4. 1997 — Privatizzazione (condizioni del contratto di privatizzazione) (6) Per evitare la diffusione di dati riservati, alcune parti del testo sono state omesse. Le omissioni sono indicate dalle parentesi quadre. (7) Cfr. note 1 e 2. La BvS rimette alla H&B tutti i debiti pregressi e concede aiuti per il completamento della ristruttura- zione. 27. 3. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 83/65 a) Obblighi del venditore (BvS) IV i) rinuncia al recupero di crediti relativamente a un prestito di 11 milioni di DEM (conversione in sovvenzioni non rimborsabili); ii) rinuncia al recupero di crediti relativamente a un prestito d’azionista di 3 milioni di DEM concesso nel 1997 (in relazione alla procedura fallimentare di SKET SMM); iii) concessione di un contributo non rimborsabile di 4 milioni di DEM per la ristrutturazione (in due tempi: 2 milioni di DEM il 1o gennaio 1998 e il 30 giugno 1998) finalizzato al manteni- mento della liquidit(cid:133) e al finanziamento di investimenti; iv) partecipazione ai costi per l’eliminazione degli oneri pregressi per il risanamento ambientale (risalenti a prima del 1o luglio 1990) per la quota eccedente i 2 milioni di DEM e fino a un massimale di 4 milioni di DEM; v) assunzione dell’eventuale una richiesta di rimborso da parte delle autorit(cid:133) fiscali che pu(cid:149) ammontare a 0,3 milioni di DEM. rischio di b) Obblighi dell’investitore Nell’ambito del procedimento C 16/95 la Commissione ha ricevuto osservazioni da terzi interessati, tra cui quelle di un concorrente tedesco, che si riferivano direttamente alla H&B. Esse avevano per oggetto l’acquisizione di H&B da parte di SKET SMM, alla quale il concorrente dichia- rava che sarebbe stato lui stesso interessato, nonch(cid:130) la vendita di prodotti da parte di H&B che apparentemente avveniva a prezzi inferiori a quelli di mercato. Tali osservazioni sono state comunicate alla Germania con lettera del 19 novembre 1996. La Germania ha risposto con lettera del 6 gennaio 1997 (registrata il 7 gennaio 1997 con il numero A/30033) fornendo detta- gliate spiegazioni relativamente alla H&B. Il concorrente tedesco si era gi(cid:133) rivolto alla Commissione nel 1995 per il tramite di un avvocato, accusando DZM di vendere a prezzi di dumping. Gi(cid:133) all’epoca le autorit(cid:133) tedesche avevano potuto dimostrare che il concorrente in questione disponeva di reali possibilit(cid:133) sul mercato e che i prezzi di DZM non erano al di sotto del livello di mercato. Per quanto riguarda l’acquisizione di H&B da parte di SKET SMM e il fatto che per avvantaggiare SKET SMM non sarebbe stata presa in considerazione la disponibilit(cid:133) del concorrente a rilevare l’impresa, la Germania ha chia- rito che il concorrente non (cid:138) stato escluso dalle trattative per la privatizzazione ma vi ha egli stesso rinunziato. i) prezzo d’acquisto di 0,25 milioni di DEM; V ii) assunzione in nome proprio di garanzie in essere pari a 3,3 milioni di DEM e prestazione di garanzie per un totale di 9 milioni di DEM; iii) assunzione di una garanzia irrevocabile, di durata illimitata e solidale per 3,0 milioni di DEM a favore della BvS. Tale garanzia si riduce annualmente di 0,5 milioni di DEM a partire dal 30 agosto 1998 se e nella misura in cui l’acquirente ha adempiuto ai propri obblighi contrattuali; iv) impegno di partecipazione agli oneri pregressi per il risanamento ambientale fino a 2 milioni di DEM (oltre tale importo la BvS si assume l’80 % dei costi fino a un massimo di 4 milioni di DEM); v) impegno contrattuale — garantito dal paga- mento di penalit(cid:133) — avente per oggetto un investimento di 1,5 milioni di DEM entro il 30 giugno 2000, il mantenimento dei posti di lavoro nella sede di Chemnitz (90 persone per tre anni) e quindi il mantenimento della sede produttiva di Chemnitz con 25 posti di lavoro per altri due anni; vi) l’investitore, la H&B GmbH e la H&B GmbH & Co. KG si sono impegnati a non effettuare n(cid:130) distribuzioni di dividendi n(cid:130) prelievi (palesi o occulti) fino al 2 dicembre 2002. Gli aiuti ricevuti da DZM o H&B sono stati erogati a partire dal 1991. Trattasi in primo luogo di aiuti che sono stati concessi durante il regime Treuhand (NN 108/91, E 15/92 e N 768/94), che (cid:138) stato in vigore fino al 1o gennaio 1996. Nel quadro di tale regime venivano concessi finan- ziamenti ad imprese attraverso la Treuhandanstalt (THA) a condizione che fossero rispettati determinati limiti rela- tivamente al numero di dipendenti e all’entit(cid:133) dell’aiuto. DZM o H&B, in quanto controllata di SKET SMM, non poteva rientrare in tale regime poich(cid:130) SKET SMM supe- rava il massimale previsto per numero di dipendenti e importo degli aiuti. Gli aiuti concessi a tale impresa hanno dovuto pertanto essere notificati individualmente alla Commissione che li ha esaminati. I finanziamenti concessi o previsti (cfr. sub III) ammon- tano in totale a 50,2 milioni di DEM. La BvS ha inoltre messo a disposizione garanzie per finanziamento il dell’attivit(cid:133) aziendale, impegnate a concorrenza di 3,3 milioni di DEM. Di questi finanziamenti la somma di 28,2 milioni di DEM non pu(cid:149) essere considerata aiuto, ai sensi dell’arti- colo 92, paragrafo 1, del trattato CE, in virt(cid:151) delle deci- sioni sul regime Treuhand. Trattasi di 24,2 milioni di DEM per il finanziamento di crediti pregressi e di una somma non superiore a 4 milioni di DEM per costi legati all’eventuale eliminazione di oneri pregressi per responsa- bilit(cid:133) ambientali. L 83/66 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 27. 3. 1999 Gli aiuti di Stato da esaminare in questa sede sotto il profilo della loro compatibilit(cid:133) ammontano quindi a 22 milioni di DEM. Tale somma (cid:138) cos(cid:141) composta: a) 1,4 milioni di DEM di spese per la liquidazione dei dipendenti dal 1990 al 1991 (finanziamento del programma sociale); b) 5,5 milioni di DEM di rinuncia al recupero di crediti (inclusi interessi) nel quadro di un’operazione di ripia- namento delle perdite nel 1993; c) 7,8 milioni di DEM di prestiti convertiti in sovven- zioni non rimborsabili nel 1996; d) 3 milioni di DEM di prestiti per il finanziamento delle attivit(cid:133) aziendali nel 1997, convertiti con la privatizza- zione in sovvenzioni non rimborsabili; e) 4 milioni di DEM di contributi non rimborsabili per la ristrutturazione nel 1997; f) 0,3 milioni di DEM per l’assunzione di eventuali oneri fiscali. Si devono quindi aggiungere le garanzie messe a disposi- zione dalla BvS negli ultimi anni (stanziamento di 15 milioni di DEM di cui 3,3 milioni di DEM sono stati effettivamente impegnati). Gli aiuti notificati a favore di DZM o H&B sono destinati alla ristrutturazione dell’impresa e devono conformarsi ai criteri previsti dal punto 3. 2 degli orientamenti comuni- tari sugli aiuti di Stato per il salvataggio e la ristruttura- zione di imprese in difficolt(cid:133) del 1994 (8). Originariamente gli aiuti in oggetto (concessione di prestiti) erano stati erogati in gran parte all’epoca in cui DZM o H&B faceva parte del gruppo SKET, uno dei maggiori complessi industriali della RDT. Le difficolt(cid:133) del gruppo SKET, la cui privatizzazione si era rivelata impossibile a causa della pesantezza della sua struttura, e la successiva procedura fallimentare hanno inciso negati- vamente anche sulla dinamica della redditivit(cid:133) di DZM o H&B, che ancora nel 1990 e 1991 aveva ottenuto un risultato positivo. I risultati sono divenuti negativi nel 1992 sono poi lentamente migliorati fino a ridiventare positivi nel 1995 e per tornare ad essere negativi nel 1996. Un fattore che ha contribuito al miglioramento dei risul- tati nel 1995 (cid:138) stato probabilmente la fusione di DZM con il gruppo H&B. Il peggioramento del risultato del 1996 (cid:138) legato all’evoluzione della SKET SMM che ha portato infine all’apertura della procedura fallimentare nell’ottobre 1996. I risultati di H&B nel 1997 ne sono stati ulteriormente influenzati (cfr. sub II). Durante il periodo di applicazione del regime Treuhand la H&B ha ricevuto aiuti nel 1990 e 1991 (finanziamento del programma sociale) e nel 1993 (ripianamento di perdite). Tali aiuti dovrebbero consentire l’avvio della ristrutturazione dell’impresa. La THA e pi(cid:151) tardi la BvS non erano d’altronde incaricate della definitiva ristruttura- (8) GU C 368 del 23. 12. 1994, pag. 12. zione dell’impresa. Il loro compito consisteva nel prepa- rare l’impresa alla privatizzazione. Era all’investitore che spettava la definitiva ristrutturazione aziendale. La partico- larit(cid:133) dell’impresa consiste indubbiamente nel fatto che l’impresa madre, la SKET SMM, non ha potuto essere privatizzata con successo. Durante quel periodo la DZM o H&B era integrata nei piani di ristrutturazione dell’intero gruppo SKET. Alla fine del 1995 gli investitori Oestmann & Borchert si sono ritirati dal progetto di privatizzazione. Dopo questo fatto il piano di ristrutturazione del gruppo ha dovuto essere rielaborato, per tener conto della nuova situazione, dalla societ(cid:133) di consulenza Roland Berger. La finalit(cid:133) del piano restava ristrutturazione dell’intero gruppo. sempre la H&B ha ricevuto nuovi aiuti dopo l’apertura della proce- dura fallimentare nei confronti di SKET SMM (ottobre 1996) e il suo trasferimento alla BvS. Tali aiuti dovevano consentire in parte il finanziamento di ordini che erano stati pagati a SKET SMM in quanto impresa madre e permetter(cid:133) il rimborso di prestiti che SKET SMM aveva concesso a H&B. Al momento dell’apertura della proce- dura fallimentare il curatore aveva chiesto l’inclusione degli importi corrispondenti nella massa fallimentare. Questi aiuti hanno inoltre apportato all’impresa la neces- saria liquidit(cid:133) e le hanno permesso di pagare i fornitori (cfr. sub III, 3). trasferimento di ETM e H&B alla BvS, che Dopo il doveva impedire che le due imprese venissero incluse nella massa fallimentare, il piano per H&B (cid:138) stato ancora una volta rielaborato. H&B ha dovuto superare le difficolt(cid:133) che il fallimento dell’impresa madre comportava per le proprie attivit(cid:133). Dopo la privatizzazione dell’impresa la Germania ha nuovamente notificato il piano di ristrutturazione, modifi- cato dall’investitore, dichiarando aiuti d’importo inferiore a quelli previsti in passato, che erano stati calcolati senza la partecipazione di investitori. La prima condizione degli orientamenti sopra citati (cid:138) l’elaborazione di un piano che consenta il ripristino dell’efficienza economico-finanziaria e della redditivit(cid:133) dell’impresa a lungo termine senza ricorrere ad ulteriori aiuti. Le previsioni del fatturato e dell’evoluzione dei costi appaiono ragionevoli e i risultati del 1999 dovrebbero essere positivi. Gli interventi di ristrutturazione compren- dono misure interne di riorganizzazione della produzione e una nuova ripartizione dei compiti delle sedi. L’investi- tore apporta un considerevole «know how» del settore e numerosi contatti (cfr. sub II). L’impresa pu(cid:149) coprire tutti i costi nell’ambito del piano. Alle condizioni previste il piano dovrebbe consentire il ripristino dell’efficienza economico-finanziaria dell’impresa che otterrebbe un risultato positivo al lordo delle imposte fin dal 1999. 27. 3. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 83/67 Gli orientamenti prevedono anche che le imprese che operano in settori con sovraccapacit(cid:133) riducano le proprie capacit(cid:133) proporzionalmente agli aiuti ricevuti. H&B opera nel campo delle costruzioni meccaniche e pi(cid:151) precisamente nella costruzione di trafilatrici e macchine per la produzione di cavi. In questo settore specifico non vi sono segnali di sovraccapacit(cid:133). Dopo una generale ridu- zione della crescita nel settore delle costruzioni mecca- niche nella Comunit(cid:133) nel 1996 si osserva ora una ripresa (9). Il settore ha subito una profonda ristruttura- zione nella Comunit(cid:133) e ha accresciuto la propria impor- tanza tanto nell’Europa orientale, grazie all’espansione in atto in vari paesi, che in Asia. L’espansione negli USA offre a sua volta un mercato importante. I mercati per le trafilatrici e le macchine per la produzione di cavi prodotte da H&B sono, oltre alla Germania e alla Comu- nit(cid:133), gli Stati Uniti e il Sud-est asiatico. H&B (cid:138) anche tradizionalmente presente nei paesi dell’Europa orientale dove si possono osservare segnali di ripresa economica. infine, appartiene alla categoria delle piccole e H&B, medie imprese. Un terzo criterio previsto dagli orientamenti (cid:138) la propor- zionalit(cid:133) degli aiuti ai costi e ai benefici della ristruttura- zione. L’entit(cid:133) dell’aiuto deve limitarsi al minimo stretta- mente necessario per il finanziamento della ristruttura- zione. Gli aiuti ricevuti da H&B dal 1991 si sono limitati a finanziare quanto era necessario per il proseguimento dell’attivit(cid:133) dell’impresa. Trattasi in totale di 22 milioni di DEM e di garanzie utilizzate per oltre 3,3 milioni di DEM. Nel 1996 si (cid:138) trattato di coprire le passivit(cid:133) e di far fronte al fabbisogno di liquidit(cid:133). Nel 1997 si (cid:138) trattato della liquidit(cid:133) necessaria per le attivit(cid:133) aziendali e di investimento. La somma di 4 milioni di DEM di aiuti finanziari non rimborsabili viene concessa in tranche ed erogata solo se nel corso di una verifica se ne dimostra un appropriato utilizzo. L’investitore si fa carico delle garanzie e la BvS di eventuali richieste di rimborso da parte delle autorit(cid:133) fiscali per 0,3 milioni di DEM. Il contributo dell’investitore ai costi di ristrutturazione (5,25 milioni di DEM a cui si devono aggiungere garanzie fino a 9 milioni di DEM ) (cid:138) presente in questo caso, in particolare sotto forma di pagamento del prezzo d’ac- quisto di 0,25 milioni di DEM, di assunzione di una garanzia irrevocabile, di durata illimitata e solidale per 3 milioni di DEM e delle garanzie gi(cid:133) impegnate per 3,3 milioni di DEM nonch(cid:130) attraverso lo stanziamento di (9) Cfr. Panorama dell’industria comunitaria, 1997, volume 2. ulteriori garanzie (fino a un totale di 9 milioni di DEM). L’investitore sig. Heinrich apporta, oltre al proprio impegno personale, un considerevole «know how» e contatti nel settore in oggetto. Egli ha inoltre garantito la realizzazione di investimenti e il mantenimento dei posti di lavoro e dello stabilimento di Chemnitz. Gli orientamenti comunitari sopra citati prevedono la piena attuazione del piano di ristrutturazione. In caso contrario la Commissione pu(cid:149) adottare misure per esigere il rimborso degli aiuti. La Commissione ha preso atto dell’impegno assunto dalle autorit(cid:133) tedesche, quali suoi interlocutori nell’esame degli aiuti di Stato, di vigilare sulla corretta realizzazione del piano. La Commissione chiede che le venga presentata una relazione annuale per poter controllare l’attuazione del piano di ristrutturazione. VI In considerazione di quanto esposto la Commissione constata che gli aiuti per la ristrutturazione a favore di Drahtziehmaschinenwerk Gr(cid:129)na GmbH, o Herborn & Breitenbach GmbH, Chemnitz possono essere considerati compatibili con il mercato comune nella misura in cui soddisfano le condizioni previste dagli orientamenti comunitari sugli aiuti di Stato per il salvataggio e la ristrutturazione di imprese in difficolt(cid:133), HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE: Articolo 1 Gli aiuti di Stato per la ristrutturazione concessi dalla Germania a favore di Drahtziehmaschinenwerk Gr(cid:129)na GmbH, ora Herborn & Breitenbach GmbH, Chemnitz, sono compatibili con il mercato comune in forza dell’arti- colo 92, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE e dell’arti- colo 61, paragrafo 3, lettera c), del trattato SEE. Si tratta degli aiuti seguenti: a) 1,4 milioni di DEM di spese di liquidazione dei dipen- denti, per il finanziamento del programma sociale; b) rinuncia al recupero di crediti in relazione ad un’ope- razione di ripianamento delle perdite risalente al 1993, per un importo di 4,6 milioni di DEM, con i relativi interessi pari a 0,9 milioni di DEM; c) prestiti d’azionista concessi nel 1996, successivamente convertiti in una sovvenzione non rimborsabile pari a 7,8 milioni di DEM; L 83/68 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 27. 3. 1999 d) prestito convertito in sovvenzione e altri contributi non rimborsabili per un importo totale di 7 milioni di DEM; e) assunzione di eventuali debiti fiscali per 0,3 milioni di DEM; f) prestazione di garanzie per 15 milioni di DEM di cui, fino al momento dell’acquisizione da parte dell’investi- tore, erano stati effettivamente impegnati 3,3 milioni di DEM. Articolo 2 A norma degli orientamenti sugli aiuti di Stato per il salvataggio e la ristrutturazione di imprese in difficolt(cid:133) (1994) la Germania presenta annualmente alla Commis- sione una relazione circostanziata sulla realizzazione del piano di ristrutturazione. Articolo 3 La Repubblica federale di Germania (cid:138) destinataria della presente decisione. Fatto a Bruxelles, il 13 maggio 1998. Per la Commissione Karel VAN MIERT Membro della Commissione


title: PREGUNTA ESCRITA n. 1461/98 del Honório NOVO a la Comisión. Informaciones adicionales sobre el proyecto de reestructuración y saneamiento financiero de la EPAC - Empresa de Agroalimentación y Cereales, S.A.

eurovoc_concepts:
European Commission
Portugal
State aid
agro-industry
cereals
control of State aid
exchange of information
industrial restructuring
job cuts
public sector

text: 5. 2. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 31/41 Respuesta del Sr. Fischler en nombre de la Comisi(cid:243)n (23 de junio de 1998) Como respuesta a la pregunta de Su Seæor(cid:237)a cabe observar que las medidas especiales de carÆcter temporal en el sector del lœpulo adoptadas por el Consejo el 25 de mayo de 1998, referentes a la puesta en barbecho y al arranque, son completamente opcionales en los Estados miembros productores, que pueden decidir aplicarlas o no en sus territorios respectivos. Se ha considerado 1997 como aæo base de referencia para estas medidas porque los precios en el mercado libre, especialmente de los lœpulos alemanes (que representan el 80 % de la producci(cid:243)n comunitaria) han bajado considerablemente hasta valores situados claramente por debajo de la media de los œltimos 20 aæos. (1999/C 31/051) PREGUNTA ESCRITA E-1461/98 de Hon(cid:243)rio Novo (GUE/NGL) a la Comisi(cid:243)n (13 de mayo de 1998) Asunto: Informaciones adicionales sobre el proyecto de reestructuraci(cid:243)n y saneamiento financiero de la EPAC › Empresa de Agroalimentaci(cid:243)n y Cereales, S. A. En diciembre de 1997, el Gobierno portuguØs inform(cid:243) a la Comisi(cid:243)n Europea de las medidas previstas en «el proyecto de reestructuraci(cid:243)n y saneamiento financiero de la EPAC › Empresa de Agroalimentaci(cid:243)n y Cereales, S. A. ». Tras haber recibido dicha informaci(cid:243)n, la Comisi(cid:243)n Europea solicit(cid:243) al Gobierno portuguØs once informaciones adicionales, que estim(cid:243) necesarias para poder proceder al anÆlisis de dicho proyecto y para poder avalar as(cid:237) la respectiva conformidad con las disposiciones del Tratado de la Uni(cid:243)n Europea. A ese respecto, ¿puede indicar la Comisi(cid:243)n si consider(cid:243) que las once informaciones adicionales facilitadas por las autoridades portuguesas eran suficientes? ¿Puede la Comisi(cid:243)n informar del contenido de esas informaciones? Respuesta del Sr. Fischler en nombre de la Comisi(cid:243)n (5 de junio de 1998) Se ruega a Su Seæor(cid:237)a se refiera a la respuesta de la Comisi(cid:243)n a la pregunta escrita E-1423/98 del Sr. Novo (1). (1) DO C 402 de 22. 12. 1998. (1999/C 31/052) PREGUNTA ESCRITA E-1471/98 de Susan Waddington (PSE) a la Comisi(cid:243)n (13 de mayo de 1998) Asunto: Ayuda de la UE a ONG que asisten a niæos de la calle en Honduras A muchos ciudadanos europeos les preocupa la situaci(cid:243)n de los niæos de la calle en Honduras y otros pa(cid:237)ses. ¿QuØ medidas estÆ aplicando la Comisi(cid:243)n, tanto desde el punto de vista financiero como pol(cid:237)tico, para apoyar a las ONG que trabajan en Honduras y en otros pa(cid:237)ses para mejorar la situaci(cid:243)n de estos niæos de la calle? Respuesta del Sr. Mar(cid:237)n en nombre de la Comisi(cid:243)n (26 de junio de 1998) La Comisi(cid:243)n es consciente de los problemas de los niæos de la calle en Honduras, as(cid:237) como en otros pa(cid:237)ses d(cid:243)nde este problema es especialmente grave