title: Atto del Consiglio del 28 maggio 1998 che stabilisce, sulla base dell'articolo K.3 del trattato sull'Unione europea, la convenzione concernente la competenza, il riconoscimento e l'esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali

text: 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/1 (Atti adottati a norma del titolo VI del trattato sull’Unione europea) ATTO DEL CONSIGLIO del 28 maggio 1998 che stabilisce, sulla base dell’articolo K. 3 del trattato sull’Unione europea, la convenzione concernente la competenza, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimo- niali (98/C 221/01) IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA, visto il trattato sull’Unione europea, in particolare l’arti- colo K. 3, paragrafo 2, lettera c), considerando che, ai fini della realizzazione degli obiettivi dell’Unione, gli Stati membri ritengono che la fissazione di norme sulla competenza, il riconoscimento e l’esecu- zione delle decisioni riguardanti i procedimenti di divor- zio, separazione personale dei coniugi e annullamento del matrimonio nonché i procedimenti relativi alla responsa- bilità dei genitori sui figli avuti in comune, instaurati in occasione dei procedimenti in materia matrimoniale, costituisca una questione di interesse comune che rientra nella cooperazione giudiziaria in materia civile prevista dal titolo VI del trattato; esaminate le opinioni del Parlamento europeo (1) a seguito della consultazione effettuata dalla presidenza a norma dell’articolo K. 6 del trattato, DECIDE che è stabilita la convenzione il cui testo figura in allegato, firmata in data odierna dai rappresentanti dei governi degli Stati membri; RACCOMANDA l’adozione di detta convenzione da parte degli Stati membri secondo le rispettive norme costituzio- nali. Fatto a Bruxelles, addì 28 maggio 1998. Per il Consiglio Il Presidente J. STRAW (1) Parere reso il 30 aprile 1998 (GU C 152 del 18. 5. 1998). C 221/2 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 ALLEGATO CONVENZIONE stabilita sulla base dell’articolo K. 3 del trattato sull’Unione europea, concernente la competenza, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali LE ALTE PARTI CONTRAENTI della presente convenzione, Stati membri dell’Unione europea, FACENDO RIFERIMENTO all’atto del Consiglio del 28 maggio 1998 che stabilisce, sulla base dell’arti- colo K. 3 del trattato sull’Unione europea, la convenzione concernente la competenza, il riconoscimento e l’esecuzione delle decisioni nelle cause matrimoniali; DESIDEROSE di stabilire norme sulla competenza degli organi giurisdizionali degli Stati membri per quanto riguarda i procedimenti relativi al divorzio, alla separazione personale dei coniugi e all’annullamento del matrimonio; CONSAPEVOLI dell’interesse di stabilire norme sulla competenza giurisdizionale per quanto riguarda le decisioni relative alla responsabilità dei genitori sui figli avuti in comune, emesse in occasione dei procedimenti intesi allo scioglimento o all’allentamento del vincolo matrimoniale; DESIDEROSE di assicurare la semplificazione delle formalità alle quali sono soggetti il riconoscimento e l’esecuzione di tali decisioni giudiziarie nello spazio europeo; TENENDO PRESENTI i principi su cui si basa la convenzione concernente la competenza giurisdizionale e l’esecuzione delle decisioni in materia civile e commerciale, firmata a Bruxelles il 27 settembre 1968; CONSIDERANDO che, a norma dell’articolo K. 3, paragrafo 2, lettera c), del trattato sull’Unione europea, le convenzioni stabilite in base all’articolo K. 3 di detto trattato possono prevedere che la Corte di giustizia delle Comunità europee sia competente a interpretarne le disposizioni secondo modalità che saranno precisate dalle medesime convenzioni, HANNO CONVENUTO LE SEGUENTI DISPOSIZIONI: TITOLO I CAMPO D’APPLICAZIONE Articolo 1 1. La presente convenzione si applica: a) ai procedimenti civili relativi al divorzio, alla separa- zione personale dei coniugi e all’annullamento del matrimonio; b) ai procedimenti civili relativi alla responsabilità dei genitori sui figli avuti in comune, instaurati in occa- sione dei procedimenti in materia matrimoniale di cui alla lettera a). Sono equiparati ai procedimenti giudiziari gli altri 2. procedimenti ufficialmente riconosciuti in uno Stato membro. Il termine «giudice» comprende tutte le autorità degli Stati membri competenti in materia. TITOLO II COMPETENZA GIURISDIZIONALE SEZIONE I DISPOSIZIONI GENERALI Articolo 2 Divorzio, separazione personale e annullamento del matrimonio 1. Sono competenti a decidere sulle questioni inerenti al divorzio, alla separazione personale dei coniugi e all’annullamento del matrimonio i giudici dello Stato membro: a) nel cui territorio si trova 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/3 — la residenza abituale dei coniugi, o — l’ultima residenza abituale dei coniugi se uno di essi vi risiede ancora, o — la residenza abituale del convenuto, o — in caso di domanda congiunta, la residenza abi- tuale di uno o dell’altro coniuge, o — la residenza abituale dell’attore se questi vi ha risieduto almeno per un anno immediatamente prima della domanda, o — la residenza abituale dell’attore se questi vi ha risieduto almeno per sei mesi immediatamente prima della domanda ed è cittadino dello Stato membro in questione o ha ivi il «domicilio»; b) di cui i due coniugi sono cittadini o in cui entrambi hanno stabilito in modo duraturo il «domicilio». 2. Ciascuno Stato membro precisa, in una dichiara- zione all’atto della notificazione di cui all’articolo 47, paragrafo 2, se applica il criterio della cittadinanza o il criterio del «domicilio» di cui al paragrafo 1. Ai sensi della presente convenzione, per «domicilio» 3. si intende il «domicile» negli ordinamenti giuridici del Regno Unito e dell’Irlanda. Articolo 3 a) la decisione che accoglie o respinge la domanda di divorzio, separazione personale o annullamento del matrimonio sia passata in giudicato, o b) nei casi in cui il procedimento relativo alla responsa- bilità dei genitori è ancora pendente alla data di cui alla lettera a), la decisione relativa a tale procedi- mento sia passata in giudicato, o c) il procedimento di cui alle lettere a) e b) sia terminato per un’altra ragione. Articolo 4 Sottrazione dei figli I giudici competenti ai sensi dell’articolo 3 esercitano la competenza conformemente alle disposizioni della con- venzione dell’Aia, del 25 ottobre 1980, sugli aspetti civili della sottrazione internazionale di minori, in particolare degli articoli 3 e 16. Articolo 5 Domanda riconvenzionale Il giudice davanti al quale pende un procedimento sulla base degli articoli 2, 3 e 4 è competente anche per esaminare la domanda riconvenzionale, qualora questa rientri nel campo d’applicazione della presente conven- zione. Responsabilità dei genitori Articolo 6 1. I giudici dello Stato membro in cui viene esercitata, ai sensi dell’articolo 2, la competenza a decidere sulle domande di divorzio, separazione personale dei coniugi o annullamento del matrimonio sono competenti per le domande relative alla responsabilità dei genitori su un figlio avuto in comune se il figlio risiede abitualmente in tale Stato membro. Convenzione della separazione personale in divorzio Fatto salvo l’articolo 2, il giudice dello Stato membro che ha emesso una decisione sulla separazione personale è altresì competente per convertire tale decisione in una di divorzio, qualora ciò sia previsto dalla legislazione di tale Stato membro. 2. Qualora il figlio non risieda abitualmente nello Stato membro di cui al paragrafo 1, i giudici di detto Stato hanno competenza se il figlio risiede abitualmente in uno degli Stati membri e a) almeno uno dei coniugi esercita la potestà sul figlio, b) la competenza giurisdizionale di tali giudici è stata accettata dai coniugi ed è conforme all’interesse supe- riore del figlio. La competenza di cui ai paragrafi 1 e 2 cessa non 3. appena: Articolo 7 Carattere esclusivo delle competenze di cui agli articoli da 2 a 6 Il coniuge che a) risiede abitualmente nel territorio di uno Stato mem- bro o b) ha la cittadinanza di uno Stato membro o il «domici- lio» nel territorio di uno Stato membro ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 2 C 221/4 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 può essere convenuto in giudizio dinanzi ai giudici di uno Stato membro solo in virtù degli articoli da 2 a 6. SEZIONE III LITISPENDENZA E AZIONI DIPENDENTI Articolo 8 Competenze residue 1. Qualora nessun giudice di uno Stato membro sia competente ai sensi degli articoli da 2 a 6, la competenza, in ciascuno Stato membro, è disciplinata dalla legge di tale Stato. 2. Il cittadino di uno Stato membro che ha la resi- denza abituale nel territorio di un altro Stato membro può, al pari dei cittadini di quest’ultimo, invocare le norme sulla competenza in vigore nello Stato medesimo contro un convenuto che non ha la residenza abituale nel territorio di uno Stato membro e non ha la cittadinanza di tale Stato membro, o non ha il «domicilio» nel medesimo, in conformità dell’articolo 2, paragrafo 2. SEZIONE II VERIFICA DELLA COMPETENZA E DELLA RICEVIBILITÀ Articolo 9 Verifica della competenza Il giudice di uno Stato membro, investito a titolo princi- pale di una controversia per la quale la presente conven- zione non prevede la sua competenza e per la quale, in base alla convenzione, è competente un giudice di un altro Stato membro, dichiara d’ufficio la propria incom- petenza. Articolo 10 Verifica della ricevibilità 1. Se il convenuto non comparisce, il giudice compe- tente è tenuto a sospendere il procedimento fin quando non si sarà accertato che al convenuto è stata data la possibilità di ricevere la domanda giudiziale o un atto equivalente in tempo utile perché questi possa presentare le proprie difese ovvero che è stato fatto tutto il possibile in tal senso. 2. Si applicano, anziché le disposizioni del paragrafo 1, quelle dell’articolo 19 della convenzione del 26 maggio 1997 relativa alla notificazione negli Stati membri dell’Unione europea di atti giudiziari ed extragiudiziali in materia civile o commerciale qualora sia stato necessario trasmettere la domanda giudiziale in esecuzione della suddetta convenzione. Articolo 11 1. Qualora davanti a giudici di Stati membri differenti e tra le stesse parti siano state proposte domande aventi il medesimo oggetto e il medesimo titolo, il giudice successi- vamente adito sospende d’ufficio il procedimento finché sia stata accertata la competenza del giudice preventiva- mente adito. 2. Qualora davanti a giudici di Stati membri differenti e tra le stesse parti siano state proposte domande non aventi il medesimo oggetto e il medesimo titolo relative al divorzio, alla separazione personale o all’annullamento del matrimonio, il giudice successivamente adito sospende d’ufficio il procedimento finché sia stata accertata la competenza del giudice preventivamente adito. 3. Se la competenza del giudice preventivamente adito è stata accertata, il giudice successivamente adito dichiara la propria incompetenza a favore del giudice preventiva- mente adito. In tal caso, la parte che ha proposto la domanda in questione davanti al giudice successivamente adito può proporre tale domanda davanti al giudice preventiva- mente adito. SEZIONE IV PROVVEDIMENTI PROVVISORI E CAUTELARI Articolo 12 In caso d’urgenza, le disposizioni della convenzione non ostano a che i giudici di uno Stato membro adottino i provvedimenti provvisori o cautelari, previsti dalla legge di tale Stato membro, relativi alle persone presenti nello Stato o ai beni in esso situati, anche se, ai sensi della presente convenzione, la competenza a conoscere nel merito è riconosciuta al giudice di un altro Stato mem- bro. TITOLO III RICONOSCIMENTO ED ESECUZIONE Articolo 13 Definizione del termine «decisione» 1. Ai sensi della presente convenzione, per «decisione» si intende qualsiasi decisione di divorzio, separazione personale dei coniugi o annullamento del matrimonio 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/5 emessa da un giudice di uno Stato membro, nonché qualsiasi decisione relativa alla responsabilità dei genitori resa in occasione di tali procedimenti matrimoniali, a prescindere dalla denominazione usata per la decisione, quale ad esempio decreto, sentenza od ordinanza. 2. Le disposizioni del presente titolo si applicano altre- sì alla determinazione dell’importo delle spese per i procedimenti avviati in virtù della presente convenzione nonché all’esecuzione di qualsiasi decisione concernente tali spese. 3. Ai fini dell’applicazione della presente convenzione, gli atti autentici ricevuti ed aventi efficacia esecutiva in uno Stato membro nonché le transazioni concluse davanti al giudice nel corso di un procedimento ed aventi effica- cia esecutiva nello Stato membro d’origine sono ricono- sciuti ed eseguiti alle stesse condizioni previste per le decisioni di cui al paragrafo 1. SEZIONE I RICONOSCIMENTO Articolo 14 Riconoscimento delle decisioni Le decisioni rese in uno Stato membro sono ricono- 1. sciute negli altri Stati membri senza che sia necessario il ricorso ad alcun procedimento. In particolare, e fatto salvo il paragrafo 3, non è 2. necessario alcun procedimento per l’aggiornamento delle iscrizioni nello stato civile di uno Stato membro a seguito di una decisione di divorzio, separazione personale dei coniugi o annullamento del matrimonio pronunciata in un altro Stato membro, contro la quale non è più possibile proporre impugnazione secondo la legge di detto Stato membro. 3. Ogni parte interessata può far constatare, secondo il procedimento di cui alle sezioni 2 e 3 del presente titolo, che la decisione deve essere, o non può essere, ricono- sciuta. 4. Se il riconoscimento di una decisione è richiesto in via incidentale davanti a un giudice di uno Stato membro, tale giudice può decidere al riguardo. Articolo 15 Motivi di non riconoscimento Una decisione di divorzio, separazione personale o 1. annullamento del matrimonio non è riconosciuta: a) il riconoscimento è manifestamente contrario se all’ordine pubblico dello Stato membro richiesto; b) se la domanda giudiziale o un atto equivalente non è stato notificato o comunicato al convenuto contu- mace regolarmente ed in tempo utile perché questi possa presentare le proprie difese, salvo che sia stato accertato che il convenuto ha accettato inequivocabil- mente la decisione; c) se la decisione è in contrasto con una decisione resa in un procedimento tra le medesime parti nello Stato membro richiesto; d) se la decisione è in contrasto con una decisione riguardante le medesime parti, resa precedentemente in un altro Stato membro o in uno Stato terzo, allorché tale decisione soddisfa le condizioni necessa- rie per essere riconosciuta nello Stato membro richie- sto. 2. Una decisione relativa alla responsabilità dei geni- tori resa in occasione di un procedimento in materia matrimoniale di cui all’articolo 13 non è riconosciuta: a) se, tenuto conto dell’interesse superiore del figlio, il riconoscimento è manifestamente contrario all’ordine dello Stato membro richiesto; b) se è stata resa, salvo in caso di urgenza, senza che il figlio abbia avuto la possibilità di essere ascoltato, in violazione dei principi fondamentali di procedura dello Stato membro richiesto; c) se la domanda giudiziale o un atto equivalente non è stato notificato o comunicato alla persona contumace regolarmente ed in tempo utile perché possa presen- tare le proprie difese, salvo che sia stato accertato che tale persona ha accettato inequivocabilmente la deci- sione; d) su richiesta di ogni persona che ritenga la decisione lesiva dell’esercizio della sua responsabilità di geni- tore, se la decisione è stata resa senza dare a tale persona la possibilità di essere ascoltata; e) f) se la decisione è in contrasto con una decisione successiva relativa alla responsabilità dei genitori resa nello Stato membro richiesto; se la decisione è in contrasto con una decisione successiva relativa alla responsabilità dei genitori resa in un altro Stato membro o in uno Stato terzo in cui il figlio risiede abitualmente allorché tale decisione C 221/6 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 soddisfa le condizioni necessarie per essere ricono- sciuta nello Stato membro richiesto. Articolo 16 Non riconoscimento e constatazioni di fatto Parimenti, le decisioni non sono riconosciute nel 1. caso previsto dall’articolo 43. 2. Nell’accertamento delle competenze di cui al para- grafo 1, il giudice richiesto è vincolato dalle constatazioni di fatto sulle quali il giudice dello Stato membro d’origine ha fondato la propria competenza. 3. Salva l’applicazione delle disposizioni del para- grafo 1, non si può procedere al controllo della compe- tenza del giudice dello Stato membro d’origine. Il criterio dell’ordine pubblico di cui all’articolo 15, paragrafo 1, lettera a), e paragrafo 2, lettera a), non può essere applicato alle norme sulla competenza indicate negli articoli da 2 a 8. Articolo 17 SEZIONE II ESECUZIONE Articolo 20 Decisioni esecutive 1. Le decisioni rese in uno Stato membro relative all’esercizio della responsabilità dei genitori su un figlio avuto in comune, e quivi esecutive, sono eseguite in un altro Stato membro dopo essere state ivi dichiarate esecu- tive, su istanza della parte interessata. Tuttavia la decisione è eseguita in una delle tre parti 2. del Regno Unito (Inghilterra e Galles, Scozia o Irlanda del Nord) soltanto dopo esservi stata registrata per esecu- zione, su istanza della parte interessata. Articolo 21 Giudici territorialmente competenti 1. L’istanza deve essere proposta: — in Belgio, al «Tribunal de première instance» o al «Rechbank van eerste aanleg» o all’«erstinstanzliches Gericht», Differenze nella normativa applicabile — in Danimarca, al «byret (fogedret)», Il riconoscimento di una decisione di divorzio, separa- zione personale o annullamento del matrimonio non può essere rifiutato perché la legge dello Stato membro richie- sto non prevede per i medesimi fatti il divorzio, la separazione personale o l’annullamento del matrimonio. — nella Repubblica federale di Germania, al «Familien- gericht», — in Grecia, al «Μ(cid:239)ν(cid:239)µ(cid:229)λ(cid:219)ς Πρω(cid:244)(cid:239)(cid:228)Øκ(cid:229)(cid:221)(cid:239)», — in Spagna, al «Juzgado de Primera Instancia», — in Francia, al presidente del «Tribunal de grande instance», Articolo 18 Divieto di riesame del merito — in Irlanda, alla «High Court», — in Italia, alla Corte d’appello, In nessun caso la decisione può formare oggetto di un riesame del merito. — nel Lussemburgo, al presidente del «Tribunal d’arron- dissement», Articolo 19 — in Austria, al «Bezirksgericht», Sospensione del procedimento — in Portogallo, al «Tribunal de Comarca» o al «Tribu- — nei Paesi Bassi, al presidente dell’«arrondissementsre- chtbank», 1. Il giudice di uno Stato membro davanti al quale è richiesto il riconoscimento di una decisione resa in un altro Stato membro può sospendere il procedimento se la decisione in questione è stata impugnata con un mezzo ordinario. 2. Il giudice di uno Stato membro, davanti al quale è richiesto il riconoscimento di una decisione che è stata resa in Irlanda o nel Regno Unito e la cui esecuzione è sospesa nello Stato membro d’origine per la presentazione di un ricorso, può sospendere il procedimento. nal de familia», — in Finlandia, al «käräjäoikeus/tingsrätt», — in Svezia, allo «Svea hovrätt», — nel Regno Unito: a) in Inghilterra e in Galles, alla «High Court of Justice», b) in Scozia, alla «Court of Session», c) nell’Irlanda del Nord, alla «High Court of Justice». 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/7 2. a) Il giudice territorialmente competente in relazione ad una domanda di esecuzione è determinato dal luogo della residenza abituale della parte contro cui è chiesta l’esecuzione o dal luogo della resi- denza abituale del figlio cui la domanda si riferi- sce. b) Quando nessuno dei luoghi di cui alla lettera a) si trova nello Stato membro richiesto, il giudice terri- torialmente competente è determinato dal luogo dell’esecuzione. 3. In relazione ai procedimenti di cui all’articolo 14, paragrafo 3, il giudice territorialmente competente è determinato dal diritto nazionale dello Stato membro nel quale viene proposta la domanda di riconoscimento o non riconoscimento. Articolo 25 Opposizione alla decisione di esecuzione Se l’esecuzione viene accordata, la parte contro cui 1. viene fatta valere può proporre opposizione nel termine di un mese dalla notificazione della decisione. 2. Se la parte risiede abitualmente in uno Stato mem- bro diverso da quello in cui è stata resa la decisione che accorda l’esecuzione, il termine è di due mesi a decorrere dal giorno in cui la notificazione è stata fatta alla persona cui è diretta o al domicilio della medesima. Detto termine non è prorogabile per ragioni inerenti alla distanza. Articolo 26 Articolo 22 Giudice dell’opposizione e mezzi di impugnazione Procedura di esecuzione Le modalità del deposito dell’istanza sono determi- 1. nate in base alla legge dello Stato membro richiesto. L’istante deve eleggere il proprio domicilio nella 2. circoscrizione del giudice adito. Tuttavia, se la legge dello Stato membro richiesto non prevede l’elezione del domici- lio, l’istante designa un procuratore ad litem. 1. L’opposizione alla decisione che autorizza l’esecu- zione è proposta, secondo le norme sul procedimento in contraddittorio: — in Belgio, al «tribunal de première instance» o al «rechtbank van eerste aanleg» o all’«erstinstanzliches Gericht», — in Danimarca, al «landsret», — nella Repubblica federale di Germania, all’«Oberlan- All’istanza devono essere allegati i documenti di cui 3. agli articoli 33 e 34. desgericht», — in Grecia, all’«Ε(cid:230)(cid:229)(cid:244)(cid:229)(cid:221)(cid:239)», Articolo 23 Decisione del giudice Il giudice adito statuisce entro un breve termine 1. senza che la parte contro cui l’esecuzione viene chiesta possa, in tale fase del procedimento, presentare osserva- zioni. — in Spagna, alla «Audiencia Provincial», — in Francia, alla «Cour d’appel», — in Irlanda, alla «High Court», — in Italia, alla Corte d’appello, — nel Lussemburgo, alla «Cour d’appel», — nei Paesi Bassi, all’«arrondissementsrechtbank», L’istanza può essere rigettata solo per uno dei 2. motivi contemplati dagli articoli 15 e 16. — in Austria, al «Bezirksgericht», In nessun caso la decisione può formare oggetto di 3. un riesame del merito. — in Portogallo, al «Tribunal da Relação», — in Finlandia, al «hovioikeus/hovrätt», Articolo 24 Notificazione della decisione La decisione resa su istanza di parte è comunicata senza indugio al richiedente, a cura del cancelliere, secondo le modalità previste dalla legge dello Stato membro richie- sto. — in Svezia, allo «Svea hovrätt», — nel Regno Unito: a) in Inghileterra e in Galles, alla «High Court of Justice», b) in Scozia, alla «Court of Session», c) nell’Irlanda del Nord, alla «High Court of Justice». C 221/8 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 La decisione resa sull’opposizione può costituire 2. unicamente oggetto di: — ricorso in cassazione, in Belgio, Grecia, Spagna, Fran- cia, Italia, Lussemburgo e nei Paesi Bassi, — ricorso al «Højesteret», con autorizzazione del «Pro- cesbevillingsnævn», in Danimarca, — «Rechtsbeschwerde», nella Repubblica federale di Germania, — ricorso alla «Supreme Court» per motivi di diritto, in Irlanda, — in Irlanda, alla «High Court», — in Italia, alla Corte d’appello, — nel Lussemburgo, alla «Cour d’appel», — nei Paesi Bassi, alla «gerechtshof», — in Austria, al «Bezirksgericht», — in Portogallo, al «Tribunal da Relação», — in Finlandia, al «hovioikeus/hovrätten», — in Svezia, allo «Svea hovrätt», — «Revisionsrekurs», in Austria, — nel Regno Unito: — ricorso per motivi di diritto, in Portogallo, — ricorso al «korkein oikeus/högsta domstolen», in Fin- landia, a) in Inghilterra e in Galles, alla «High Court of Justice», b) in Scozia, alla «Court of Session», c) nell’Irlanda del Nord, alla «High Court of — ricorso al «Högsta domstolen», in Svezia, Justice». — unico ricorso per motivi di diritto, nel Regno Unito. Articolo 27 Sospensione del procedimento 1. Il giudice dell’opposizione può, su istanza della parte proponente, sospendere il procedimento se la deci- sione è stata, nello Stato membro d’origine, impugnata con un mezzo ordinario o se il termine per proporre l’impugnazione non è scaduto. In quest’ultimo caso il giudice può fissare un termine per proporre tale impugna- zione. 2. Qualora la decisione sia stata resa in Irlanda o nel Regno Unito, qualsiasi mezzo di impugnazione esperibile nello Stato membro di origine è considerato «impugna- zione ordinaria» ai sensi del paragrafo 1. Articolo 28 2. La parte contro cui l’esecuzione vien fatta valere è chiamata a comparire davanti al giudice dell’opposizione. In caso di contumacia, si applicano le disposizioni dell’ar- ticolo 10. Articolo 29 Impugnazione della decisione sull’opposizione La decisione resa sull’opposizione di cui all’articolo 28 può costituire unicamente oggetto di: — ricorso in cassazione in Belgio, Grecia, Spagna, Fran- cia, Italia, Lussemburgo e nei Paesi Bassi, — ricorso al «Højesteret», con autorizzazione del «Pro- cesbevillingsnævn», in Danimarca, — «Rechtsbeschwerde», nella Repubblica federale di Germania, — ricorso alla «Supreme Court» per motivi di diritto, in Irlanda, Giudice dell’opposizione contro la decisione che respinge l’istanza di esecuzione — «Revisionsrekurs», in Austria, — ricorso per motivi di diritto, in Portogallo, Se l’istanza viene respinta, l’istante può proporre 1. opposizione: — ricorso al «korkein oikeus/högsta domstolen», in Fin- landia, — in Belgio, alla «Cour d’appel» o «hof van beroep», — ricorso al «Högsta domstolen», in Svezia, — in Danimarca, al «landsret», — unico ricorso per motivi di diritto, nel Regno Unito. — nella Repubblica federale di Germania, all’«Oberlan- desgericht», — in Grecia, all’«Ε(cid:230)(cid:229)(cid:244)(cid:229)(cid:221)(cid:239)», — in Spagna, alla «Audiencia Provincial», — in Francia, alla «Cour d’appel», Articolo 30 Esecuzione parziale 1. Se la decisione ha statuito su vari capi della domanda e l’esecuzione non può essere accordata per 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/9 tutti i capi, il giudice accorda l’esecuzione solo per uno o più di essi. b) eventualmente, un documento comprovante che il richiedente beneficia, nello Stato membro di origine, dell’assistenza giudiziaria. 2. L’istante può richiedere un’esecuzione parziale. Articolo 31 Assistenza giudiziaria 1. L’istante che, nello Stato membro d’origine, ha beneficiato in tutto o in parte dell’assistenza giudiziaria o di un’esenzione dalle spese, beneficia, nel procedimento di cui agli articoli da 21 a 24, dell’assistenza più favorevole o dell’esenzione più ampia prevista nel diritto dello Stato membro richiesto. 2. L’istante che chiede l’esecuzione di una decisione resa in Danimarca da un’autorità amministrativa può invocare, nello Stato membro richiesto, i benefici di cui al paragrafo 1, se presenta un’attestazione del ministero danese della giustizia comprovante che egli adempie le condizioni economiche richieste per beneficiare in tutto o in parte dell’assistenza giudiziaria o dell’esenzione dalle spese. Articolo 32 Cauzione o deposito Alla parte che domanda l’esecuzione in uno Stato mem- bro di una decisione resa in un altro Stato membro non può essere imposta nessuna cauzione o deposito, indipen- dentemente dalla relativa denominazione, a causa della qualità di straniero o per difetto di «domicilio» o resi- denza abituale nello Stato membro richiesto. SEZIONE III DISPOSIZIONI COMUNI Articolo 33 Documenti 2. Se si tratta di una decisione contumaciale, la parte che invoca il riconoscimento o chiede l’esecuzione di una decisione deve inoltre produrre: a) l’originale o una copia certificata conforme del docu- mento comprovante che la domanda giudiziale o un atto equivalente è stato notificato o comunicato al contumace oppure b) un documento che comprovi che il convenuto ha accettato la decisione inequivocabilmente. 3. La parte che chiede un aggiornamento delle iscri- zioni dello stato civile di uno Stato membro, di cui all’articolo 14, paragrafo 2, deve inoltre produrre un documento attestante che contro la decisione non è più ammessa opposizione secondo la legge dello Stato mem- bro in cui essa è stata resa. Articolo 34 Altri documenti La parte che chiede l’esecuzione deve, inoltre, produrre qualsiasi documento atto a comprovare che, secondo la legge dello Stato membro di origine, la decisione è esecutiva ed è stata notificata. Articolo 35 Mancata produzione di documenti 1. Qualora i documenti di cui all’articolo 33, para- grafo 1, lettera b), o paragrafo 2 non vengano prodotti, il giudice può fissare un termine per la loro presentazione o accettare documenti equivalenti ovvero, qualora ritenga di essere informato a sufficienza, disporne la dispensa. 2. Qualora il giudice lo richieda, è necessario produrre una traduzione dei documenti richiesti. La traduzione è autenticata da una persona a tal fine abilitata in uno degli Stati membri. Articolo 36 Legalizzazione o formalità analoga La parte che invoca o contesta il riconoscimento o 1. chiede l’esecuzione di una decisione deve produrre: a) una copia della decisione che soddisfi tutte le condi- zioni necessarie alla sua autenticità; Non è richiesta alcuna legalizzazione o formalità analoga per i documenti indicati negli articoli 33 e 34 e nell’arti- colo 35, paragrafo 2, come anche, ove occorra, per la procura ad litem. C 221/10 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 TITOLO IV DISPOSIZIONI TRANSITORIE Articolo 37 1. Le disposizioni della presente convenzione si appli- cano solo alle azioni giudiziarie proposte, agli atti auten- tici ricevuti e alle transazioni approvate da un giudice nel corso del procedimento posteriormente all’entrata in vigore della convenzione nello Stato membro di origine e, quando è chiesto il riconoscimento o l’esecuzione di una decisione o di un atto autentico, nello Stato membro richiesto. 2. Tuttavia le decisioni rese dopo la data dell’entrata in vigore della presente convenzione nelle relazioni tra lo Stato membro d’origine e lo Stato membro richiesto, a seguito di azioni proposte prima di tale data, sono riconosciute ed eseguite conformemente alle disposizioni del titolo III, se le norme di competenza applicate sono conformi a quelle del titolo II o alle disposizioni previste da una convenzione in vigore tra lo Stato membro di origine e lo Stato membro richiesto al momento della proposizione dell’azione. TITOLO V tato e soggetto al controllo della Corte di giustizia, secondo le modalità stabilite nel protocollo rela- tivo all’interpretazione della presente convenzione da parte della Corte di giustizia. c) I criteri di competenza di qualsiasi accordo che sarà concluso tra gli Stati membri di cui alla lettera a) in materie disciplinate dalla presente convenzione devono corrispondere a quelli stabiliti dalla presente convenzione. d) Le decisioni pronunciate in uno degli Stati nordici che abbia fatto la dichiarazione di cui alla let- tera a), in virtù di un foro di competenza corri- spondente a uno di quelli previsti nel titolo II della presente convenzione, sono riconosciute ed ese- guite negli altri Stati membri conformemente alle norme di cui al titolo III. 3. Dopo l’entrata in vigore della presente convenzione, gli Stati membri possono concludere o applicare tra di loro soltanto accordi che integrano le disposizioni della convenzione o agevolano l’applicazione dei principi ivi enunciati. Gli Stati membri comunicano al depositario della 4. presente convenzione: a) copia degli accordi e delle leggi uniformi di applica- zione di tali accordi di cui al paragrafo 2, lettere a) e c), e al paragrafo 3; DISPOSIZIONI GENERALI b) qualsiasi denuncia o modifica di tali accordi o leggi uniformi. Articolo 38 Relazione con altre convenzioni Fatti salvi gli articoli 37 e 40 nonché il paragrafo 2 1. del presente articolo, la convenzione sostituisce, nei rap- porti tra gli Stati membri che ne sono parti, le conven- zioni vigenti alla data della sua entrata in vigore, concluse tra due o più Stati membri e relative a materie discipli- nate dalla convenzione. 2. a) Al momento della notificazione di cui all’arti- colo 47, la Danimarca, la Svezia e la Finlandia hanno la facoltà di dichiarare che, nelle loro relazioni reciproche, in luogo delle norme della presente convenzione si applica, in tutto o in parte, la convenzione del 6 febbraio 1931 tra Danimarca, Finlandia, Islanda, Norvegia e Svezia contenente disposizioni di diritto internazionale privato in materia di matrimonio, adozione e tutela, nonché il relativo protocollo finale. Tale dichiarazione può essere ritirata, in tutto o in parte, in qualsiasi momento. b) Il principio della non discriminazione in base alla cittadinanza tra cittadini dell’Unione sarà rispet- Articolo 39 Relazione con talune convenzioni multilaterali Nei rapporti tra gli Stati che ne sono parti, la presente convenzione prevale sulle convenzioni seguenti, nella misura in cui queste riguardano materie in essa discipli- nate: — convenzione dell’Aia, del 5 ottobre 1961, sulla com- petenza delle autorità e sulla legge applicabile in materia di protezione dei minori, — convenzione del Lussemburgo, dell’8 settembre 1967, sul riconoscimento delle decisioni relative al vincolo matrimoniale, — convenzione dell’Aia, del 1o giugno 1970, sul ricono- scimento dei divorzi e delle separazioni personali, — convenzione europea, del 20 maggio 1980, sul ricono- scimento e l’esecuzione delle decisioni in materia di affidamento dei minori e di ristabilimento dell’affida- mento, 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/11 — convenzione dell’Aia, del 19 ottobre 1996, sulla com- petenza giurisdizionale, la legge applicabile, il ricono- scimento e l’esecuzione delle decisioni, nonché la cooperazione, in materia di potestà dei genitori e di misure per la tutela dei minori purché il minore abbia la residenza abituale in uno Stato membro. Gli Stati membri trasmettono al depositario della 4. presente convenzione: a) copia dei trattati di cui ai paragrafi 1 e 3; b) eventuali denunce dei suddetti trattati o emendamenti agli stessi. Articolo 40 Effetti prodotti 1. Gli accordi e le convenzioni menzionati agli arti- coli 38 e 39 continuano a produrre i loro effetti nelle materie alle quali la presente convenzione non è applica- bile. 2. Essi continuano a produrre effetti per quanto attiene alle decisioni rese e agli atti autentici ricevuti prima dell’entrata in vigore della presente convenzione. Articolo 41 Accordi tra Stati membri Fatti salvi i motivi di non riconoscimento previsti nel titolo III, le decisioni rese in applicazione degli accordi menzionati all’articolo 38, paragrafo 3, sono riconosciute ed eseguite negli Stati membri che non sono parti di tali accordi soltanto se esse sono state rese in un foro di competenza corrispondente a uno di quelli previsti nel titolo II. Articolo 42 Trattati con la Santa Sede 1. La presente convenzione si applica lasciando impre- giudicato il trattato internazionale (concordato) concluso fra la Santa Sede e la Repubblica portoghese, firmato nella Città del Vaticano il 7 maggio 1940. 2. Ogni decisione relativa all’invalidità di un matrimo- nio disciplinata dal trattato di cui al paragrafo 1 è riconosciuta negli Stati membri alle condizioni previste nel titolo III della presente convenzione. 3. Le disposizioni di cui ai paragrafi 1 e 2 si applicano altresì ai seguenti trattati internazionali (concordati) con la Santa Sede: — Concordato lateranense, dell’11 febbraio 1929, tra l’Italia e la Santa Sede, modificato dall’accordo, con protocollo aggiuntivo, firmato a Roma il 18 febbraio 1984. — Accordo tra la Santa Sede e la Spagna su questioni giuridiche del 3 gennaio 1979. Articolo 43 Non riconoscimento e non esecuzione di decisioni ai sensi dell’articolo 8 La presente convenzione non costituisce ostacolo a che uno Stato membro s’impegni nei confronti di uno Stato non membro, tramite una convenzione sul riconosci- mento e l’esecuzione delle decisioni, a non riconoscere una decisione resa in un altro Stato membro qualora, in uno dei casi previsti all’articolo 8, la decisione sia stata fondata soltanto su criteri di competenza diversi da quelli di cui agli articoli da 2 a 7. Articolo 44 Stati membri con uno o più sistemi giuridici Qualora in uno Stato membro si applichino, in unità territoriali diverse, due o più sistemi di diritto o complessi di norme per questioni disciplinate dalle presente conven- zione: a) ogni riferimento alla residenza abituale in detto Stato membro va interpretato come riferimento alla resi- denza abituale in una unità territoriale; b) ogni riferimento alla cittadinanza va interpretato come riferimento all’unità territoriale designata dalla legge di detto Stato; c) ogni riferimento allo Stato membro in cui è presen- tata istanza di divorzio, di separazione personale o di annullamento del matrimonio va interpretato come riferimento all’unità territoriale in cui tale istanza è presentata; d) ogni riferimento alle norme dello Stato membro richiesto va interpretato come riferimento alle norme dell’unità territoriale in cui si invocano la competenza giurisdizionale, il riconoscimento o l’esecuzione. TITOLO VI CORTE DI GIUSTIZIA Articolo 45 La Corte di giustizia delle Comunità europee è compe- tente a pronunciarsi sull’interpretazione della presente convenzione conformemente alle disposizioni del proto- collo stabilito dall’atto del Consiglio dell’Unione europea del 28 maggio 1998. C 221/12 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 TITOLO VII DISPOSIZIONI FINALI Articolo 46 Dichiarazioni e riserve 1. Fatto salvo l’articolo 38, paragrafo 2 e l’articolo 42, la presente convenzione non può essere oggetto di alcuna riserva. In deroga al paragrafo 1, la presente convenzione 2. produce effetti fatte salve le dichiarazioni dell’Italia e dell’Irlanda allegate alla medesima. Lo Stato membro interessato può ritirare, in tutto o 3. in parte, tale dichiarazione in qualsiasi momento. Questa cessa di produrre effetti novanta giorni dopo la notifica- zione del ritiro al depositario. Articolo 47 Adozione ed entrata in vigore 1. La presente convenzione è sottoposta ad adozione da parte degli Stati membri conformemente alle loro rispettive norme costituzionali. 2. Gli Stati membri notificano al depositario l’espleta- mento delle procedure costituzionali per l’adozione della presente convenzione. 3. La presente convenzione e le eventuali modifiche di cui all’articolo 49, paragrafo 2, entrano in vigore novanta giorni dopo la notificazione di cui al paragrafo 2 da parte dello Stato membro dell’Unione europea al momento dell’adozione da parte del Consiglio dell’atto che stabili- sce la presente convenzione, che procede per ultimo a questa formalità. Sino all’entrata in vigore della presente convenzione 4. ciascuno Stato membro può dichiarare, all’atto della notificazione di cui al paragrafo 2 o in qualsiasi altro momento, che la convenzione, ad eccezione dell’arti- colo 45, è applicabile, per quanto lo riguarda, nelle sue relazioni con gli Stati membri che hanno fatto la stessa dichiarazione. Queste dichiarazioni si applicano novanta giorni dopo la data del loro deposito. Articolo 48 Adesione Il testo della presente convenzione nella lingua o 2. nelle lingue dello Stato membro aderente, stabilito dal Consiglio, fa fede. Gli strumenti di adesione sono depositati presso il 3. depositario. 4. La presente convenzione entra in vigore, nei con- fronti di qualsiasi Stato membro che vi aderisce, novanta giorni dopo il deposito dello strumento di adesione o, qualora la convenzione non sia ancora entrata in vigore alla scadenza del periodo di novanta giorni, alla data di entrata in vigore della medesima. 5. Qualora la presente convenzione non sia entrata in vigore al momento del deposito del loro strumento di adesione, agli Stati membri aderenti si applica l’arti- colo 47, paragrafo 4. Articolo 49 Modifiche 1. Ogni Stato membro o la Commissione possono proporre modifiche della presente convenzione. Ogni pro- posta di modifica è trasmessa al depositario che la comunica al Consiglio. 2. Le modifiche sono approvate dal Consiglio, che raccomanda agli Stati membri di adottarle secondo le rispettive norme costituzionali. Le modifiche così appro- vate entrano in vigore conformemente alle disposizioni dell’articolo 47, paragrafo 3. 3. Tuttavia, a richiesta dello Stato membro interessato, la designazione dei giudici o dei mezzi di opposizione di cui agli articoli 21, paragrafo 1, 26, paragrafi 1 e 2, 28, paragrafo 1, e 29 può essere modificata con decisione del Consiglio. Articolo 50 Depositario e pubblicazione Il segretario generale del Consiglio è depositario 1. della presente convenzione. Il depositario pubblica nella Gazzetta ufficiale delle 2. Comunità europee: a) le adozioni e adesioni, b) c) la data di entrata in vigore della presente conven- zione, le dichiarazioni di cui agli articoli 2, paragrafo 2, 38, paragrafo 2, 46, 47, paragrafo 4 e 48, paragrafo 5, nonché le modifiche o il ritiro di tali dichiarazioni; 1. La presente convenzione è aperta all’adesione di qualsiasi Stato che diventi membro dell’Unione europea. d) le modifiche apportate alla presente convenzione ai sensi dell’articolo 49, paragrafi 2 e 3. 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/13 En fe de lo cual los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Convenio. Til bekræftelse heraf har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne konvention. Zu Urkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschrift unter dieses Übereinkommen gesetzt. Σ(cid:229) (cid:240)(cid:221)(cid:243)(cid:244)ω(cid:243)η (cid:244)ων Æνω(cid:244)(cid:219)ρω, (cid:239)Ø υ(cid:240)(cid:239)γρ(cid:192)(cid:230)(cid:239)ν(cid:244)(cid:229)ς (cid:240)ληρ(cid:229)Œ(cid:239)υ(cid:139) (cid:243)Ø(cid:239)Ø (cid:219)θ(cid:229)(cid:243)Æν (cid:244)ην υ(cid:240)(cid:239)γρÆ(cid:230)η(cid:139) (cid:244)(cid:239)υς κ(cid:192)(cid:244)ω Æ(cid:240)(cid:222) (cid:244)ην (cid:240)Æρ(cid:239)υ(cid:139) (cid:243)Æ (cid:243)υ(cid:139) µ(cid:226)Æ(cid:243)η. In witness whereof, the undersigned Plenipotentiaries have signed this Convention. En foi de quoi, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas de la présente convention. Dá fhianú sin, chuir na Lánchumhachtaigh thíos-sínithe a lámh leis an gCoinbhinsiún seo. In fede di che i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto le loro firme in calce alla presente convenzione. Ten blijke waarvan de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder dit verdrag hebben gesteld. Em fé do que, os plenipotenciários abaixo-assinados apuseram as suas assinaturas no final da presente convenção. Tämän vakuudeksi alla mainitut yleissopimuksen. täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna konvention. Hecho en Bruselas, el veintiocho de mayo de mil novecientos noventa y ocho, en un ejemplar único en lenguas alemana, danesa, española, finesa, francesa, griega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa y sueca, siendo cada uno de estos textos igualmente auténtico, que se depositará en los archivos de la Secretaría General del Consejo de la Unión Europea. Udfærdiget i Bruxelles, den otteogtyvende maj nitten hundrede og otteoghalvfems, i ét eksemplar på dansk, engelsk, finsk, fransk, græsk, irsk, italiensk, nederlandsk, portugisisk, spansk, svensk og tysk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed; de deponeres i arkiverne i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union. Geschehen zu Brüssel am achtundzwanzigsten Mai neunzehnhundertachtundneunzig in einer Urschrift in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, irischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, schwedischer und spanischer Sprache, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich im Archiv des Generalsekretariats des Rates der Europäischen Union hinterlegt. ist; die Urschrift wird ˛γØν(cid:229) (cid:243)(cid:244)Øς ΒρυŒ(cid:219)λλ(cid:229)ς, (cid:243)(cid:244)Øς (cid:229)(cid:221)κ(cid:239)(cid:243)Ø (cid:239)κ(cid:244)ω(cid:139) ΜÆØ(cid:239)υ ł(cid:221)λØÆ (cid:229)ννØÆκ(cid:222)(cid:243)ØÆ (cid:229)ν(cid:229)νη(cid:139) ν(cid:244)Æ (cid:239)κ(cid:244)ω(cid:139) , (cid:243)(cid:229) (cid:219)νÆ µ(cid:222)ν(cid:239) Æν(cid:244)(cid:221)(cid:244)υ(cid:240)(cid:239) (cid:243)(cid:244)ην ÆγγλØκη(cid:139) , γÆλλØκη(cid:139) , γ(cid:229)ρµÆνØκη(cid:139) , (cid:228)ÆνØκη(cid:139) , (cid:229)λληνØκη(cid:139) , ØρλÆν(cid:228)Øκη(cid:139) , Ø(cid:243)(cid:240)ÆνØκη(cid:139) , Ø(cid:244)ÆλØκη(cid:139) , (cid:239)λλÆν(cid:228)Øκη(cid:139) , (cid:240)(cid:239)ρ(cid:244)(cid:239)γÆλØκη(cid:139) , (cid:243)(cid:239)υη(cid:228)Øκη(cid:139) κÆØ (cid:230)ØνλÆν(cid:228)Øκη(cid:139) γλω(cid:139) (cid:243)(cid:243)Æ. ˛κÆ(cid:243)(cid:244)(cid:239) κ(cid:229)(cid:221)µ(cid:229)ν(cid:239) (cid:229)(cid:221)νÆØ (cid:229)Œ(cid:221)(cid:243)(cid:239)υ Æυθ(cid:229)ν(cid:244)Øκ(cid:222), (cid:244)(cid:239) (cid:228)(cid:229) (cid:240)ρω(cid:244)(cid:222)(cid:244)υ(cid:240)(cid:239) Æυ(cid:244)(cid:222) κÆ(cid:244)Æ(cid:244)(cid:221)θ(cid:229)(cid:244)ÆØ (cid:243)(cid:244)Æ Æρł(cid:229)(cid:221)Æ (cid:244)ης Γ(cid:229)νØκη(cid:139) ς ΓρÆµµÆ(cid:244)(cid:229)(cid:221)Æς (cid:244)(cid:239)υ Συµ(cid:226)(cid:239)υλ(cid:221)(cid:239)υ (cid:244)ης Ευρω(cid:240)Æϊκη(cid:139) ς ˛νω(cid:243)ης. Done at Brussels on the twenty-eighth day of May in the year one thousand nine hundred and ninety-eight, in a single original, in the Danish, Dutch, English, Finnish, French, German, Greek, Irish, Italian, Portuguese, Spanish and Swedish languages, each text being equally authentic, such original being deposited in the archives of the General Secretariat of the Council of the European Union. Fait à Bruxelles, le vingt-huit mai mil neuf cent quatre-vingt-dix-huit, en un exemplaire unique, en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, grecque, irlandaise, italienne, néerlandaise, portugaise et suédoise, les textes établis dans chacune de ces langues faisant également foi, exemplaire qui est déposé dans les archives du secrétariat général du Conseil de l’Union européenne. Arna dhéanamh sa Bhruiséil, ar an ochtú lá is fiche de Bhealtaine sa bhliain míle naoi gcéad nócha a hocht, i scríbhinn bhunaidh amháin sa Bhéarla, sa Danmhairgis, san Fhionlainnis, sa Fhraincis, sa Ghaeilge, sa Ghearmáinis, sa Ghréigis, san Iodáilis, san Ollainnis, sa Phortaingéilis, sa Spáinnis agus sa tSualainnis, agus comhúdarás ag gach ceann de na téacsanna sin; déanfar an scríbhinn bhunaidh sin a thaisceadh i gcartlann Ardrúnaíocht Chomhairle an Aontais Eorpaigh. C 221/14 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 Fatto a Bruxelles, addì ventotto maggio millenovecentonovantotto, in unico esemplare in lingua danese, finlandese, francese, greca, inglese, irlandese, italiana, olandese, portoghese, spagnola, svedese e tedesca, ciascun testo facente ugualmente fede; l’esemplare è depositato negli archivi del Segretariato generale del Consiglio dell’Unione europea. Gedaan te Brussel, de achtentwintigste mei negentienhonderd achtennegentig, in één exemplaar in de Deense, de Duitse, de Engelse, de Finse, de Franse, de Griekse, de Ierse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese, de Spaanse en de Zweedse taal, zijnde alle teksten gelijkelijk authentiek, dat wordt nedergelegd in het archief van het Secretariaat-generaal van de Raad van de Europese Unie. Feito em Bruxelas, em vinte e oito de Maio de mil novecentos e noventa e oito, em exemplar único, nas línguas alemã, dinamarquesa, espanhola, finlandesa, francesa, grega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa e sueca, fazendo igualmente fé cada um dos textos, ficando esse exemplar depositado nos arquivos do Secretariado-Geral do Conselho da União Europeia. Tehty Brysselissä kahdentenakymmenentenäkahdeksantena päivänä toukokuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäkahdeksan englannin, espanjan, hollannin, iirin, italian, kreikan, portugalin, ranskan, ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kielellä yhtenä kappaleena, jonka jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen ja joka talletetaan Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristön arkistoon. Som skedde i Bryssel den tjugoåttonde maj nittonhundranittioåtta i ett enda exemplar på danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken, varvid varje text äger samma giltighet, och detta exemplar skall deponeras i arkiven hos generalsekretariatet för Europeiska unionens råd. Pour le gouvernement du Royaume de Belgique Voor de regering van het Koninkrijk België Für die Regierung des Königreichs Belgien For regeringen for Kongeriget Danmark Für die Regierung der Bundesrepublik Deutschland ΓØÆ (cid:244)ην κυ(cid:226)(cid:219)ρνη(cid:243)η (cid:244)ης ΕλληνØκη(cid:139) ς ∆ηµ(cid:239)κρÆ(cid:244)(cid:221)Æς 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/15 Por el Gobierno del Reino de España Pour le gouvernement de la République française Thar ceann Rialtas na hÉireann For the Government of Ireland Per il governo della Repubblica italiana Pour le gouvernement du Grand-Duché de Luxembourg Voor de regering van het Koninkrijk der Nederlanden C 221/16 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 16. 7. 98 Für die Regierung der Republik Österreich Pelo Governo da República Portuguesa Suomen hallituksen puolesta På finska regeringens vägnar På svenska regeringens vägnar For the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland 16. 7. 98 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 221/17 DICHIARAZIONE DELL’IRLANDA DA ALLEGARE ALLA CONVENZIONE In deroga alle disposizioni della presente convenzione, l’Irlanda può mantenere il diritto di rifiutare il riconoscimento di un divorzio pronunciato in un altro Stato membro qualora sia stato pronunciato come conseguenza del fatto che una delle parti o entrambe hanno deliberata- mente indotto in errore un organo giurisdizionale di detto Stato membro in relazione ai requisiti in materia di competenza, di modo che il riconoscimento di tale divorzio risulta incompatibile con la costituzione irlandese. Questa dichiarazione sarà valida per un periodo di cinque anni e potrà essere rinnovata ogni cinque anni. DICHIARAZIONE, DA ALLEGARE ALLA CONVENZIONE, DI STATI MEMBRI NORDICI CHE HANNO LA FACOLTÀ DI EFFETTUARE UNA DICHIARAZIONE AI SENSI DELL’ARTICOLO 38, PARAGRAFO 2 L’applicazione della convenzione del 6 febbraio 1931 tra Danimarca, Finlandia, Islanda, Norvegia e Svezia contenente disposizioni di diritto internazionale privato in materia di matrimonio, adozione e tutela, nonché il relativo protocollo finale è in linea con l’articolo K. 7 del trattato, secondo cui la convenzione non osta all’instaurazione di una cooperazione più stretta tra due o più Stati membri, sempre che tale cooperazione non sia in contrasto con quella prevista dalla convenzione né la ostacoli. Essi si impegnano a non applicare più nelle loro relazioni reciproche l’articolo 7, paragrafo 2, dell’accordo nordico del 1931, nonché a rivedere in un prossimo futuro i criteri di competenza applicabili nell’ambito di tale accordo, in base al principio enunciato all’articolo 38, paragrafo 2, lettera b), della convenzione. I motivi di rifiuto addotti nell’ambito delle leggi uniformi sono applicabili in modo coerente, nella pratrica, con quelli stabiliti dal titolo III della presente convenzione. DICHIARAZIONE DELLA DELEGAZIONE ITALIANA DA ALLEGARE ALLA CONVENZIONE Con riferimento all’articolo 42 della convenzione, l’Italia si riserva la facoltà di adottare, nei confronti delle sentenze dei tribunali ecclesiastici portoghesi, le stesse procedure e di effettuare gli stessi controlli che, in base ai propri accordi intervenuti con la Santa Sede, prevede nel proprio ordinamento con riferimento alle omologhe sentenze dei tribunali ecclessiastici


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen: En handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare"

eurovoc_concepts:
action programme
application of EU law
free movement of workers
labour market
migrant worker

formats: html pdf print

text: C 235/82 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 7. 98 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen: En handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare” (98/C 235/19) Den 2 december 1997 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande. Sektionen för sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 15 maj 1998. Föredragande var Gianni Vinay. Vid sin 355:e plenarsession den 27-28 maj 1998 (sammanträdet den 28 maj 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 85 röster för, 1 röst emot och 1 nedlagd röst. 1. Inledning 1. 1. Fri rörlighet för arbetstagare är en av hörnstenar- na när det gäller den inre marknaden. I och med det definitiva genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen ökar den effektiva och fullständiga tillämpningen av denna rättighet ständigt i betydelse. I kommissionens meddelande presenteras en 1. 2. handlingsplan som baseras på högnivågruppens rapport om fri rörlighet för personer. Denna grupp inrättades 1996, med Simone Veil som ordförande, och avslutade sitt arbete genom att lägga fram sina synpunkter och förslag den 18 mars 1997. A¨ ven om det har uppdateras efter hand är det 1. 3. regelverk som styr den fria rörligheten fortfarande i grund och botten samma som 1968. Detta beror på att de ändringsförslag som kommissionen utarbetade 1989 och 1990 inte har antagits av rådet. Enligt högnivågruppen är detta regelverk numera 1. 4. otillräckligt och olämpligt och det är nödvändigt med omfattande revideringar och integrering, vilket även stöds av upprepade ställningstaganden från EG- domstolen som under de senaste decennierna har utveck- lat en klar rättspraxis när det gäller dessa frågor. 1. 5. Handlingsplanens strategi inriktas på fem insats- områden: — Att förbättra och anpassa reglerna. — Att öka insynen på arbetsmarknaden. säkerställa att arbetstagarna kan dra nytta av den fria rörligheten. Särskilt viktigt är det att man reglerar rätten till bosättning, familjerätten och de frågor som rör lika behandling i allmänhet samt skattefördelar och sociala fördelar i synnerhet. 1. 7. För att kunna utvecklas effektivt mot bakgrund av EU:s inre marknad måste arbetsmarknaden känne- tecknas av en ökad spridning av information till medbor- gare och företag samt dessutom av en förstärkning av samarbetet mellan de offentliga arbetsförmedlingarna i alla länder och Eures-nätverket (European Employment Services). Särskild uppmärksamhet riktas mot 1. 7. 1. gränsområdena där arbetskraftens rörlighet utvecklas mest och där anställningsproblemen, den sociala trygg- heten och skattesystemen har de största effekterna. skall För att säkerställa att regelverket genomförs fullt 1. 8. ut och för att underlätta lösning av problem och konflikter när det gäller fri rörlighet för arbetstagare skall samarbetet mellan medlemsstaterna intensifieras och förstärkas genom att man inrättar särskilda struktu- rer för detta ändamål. 1. 9. För att öka kunskapen och medvetenheten om rätten till fri rörlighet föreslår kommissionen särskilda åtgärder, bland annat seminarier och periodiska nyhets- blad för medborgare, jurister och offentliga myndig- heter. 1. 10. I kommissionsdokumentet vill man till sist främja nyskapande projekt för att underlätta arbets- tagarnas fria rörlighet. Dessa projekt skall finansieras enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfon- den (ESF). — Att stärka ansvarskänsla och samarbete. 2. Allmänna kommentarer — Att öka kunskaperna och medvetenheten om rätten till fri rörlighet. — Att förverkliga nyskapande projekt. 2. 1. Kommittén ser positivt på åtgärdsplanen och uppmanar kommissionen att snabbt vidta särskilda åtgärder i enlighet med högnivågruppens synpunkter och slutsatser. 1. 6. När detgäller de regler som skall införas är det i första hand nödvändigt att vidta åtgärder för att Ett ökande antal personer drivs bland annat av 2. 2. följande skäl att tillbringa mer eller mindre långa arbets- 27. 7. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 235/83 eller studieperioder utomlands: — Ekonomins ständigt ökande internationalisering. — Medvetenheten om att EU skall utvidgas och gränser- na avskaffas. — Behovet av att hitta arbete eller förbättra sin karriär i ett annat land. europeiska medborgare — och särskilt uppmärksamma problematiken för arbetstagare med funktionshinder — och dessutom de personer från tredje land som har uppehållstillstånd i en medlemsstat (1). Det är nödvän- digt att koppla samman arbetstagarnas rättigheter — deras gemensamma regelverk — med medborgarnas rättigheter, och de sociala rättigheterna med de medbor- gerliga rättigheterna. 2. 3. På det sociala planet måste man även beakta den fria rörlighetens effekter såväl när det gäller rättigheter, skatter, arbetsmöjligheter och sociala trygghetssystem som när det gäller den flyttande arbetstagarens familj som naturligtvis inte kan utsättas för påfrestningar som förändrar familjens sammansättning och dess inbördes förhållanden. 2. 4. Det finns alltså oundvikliga och brådskande problem, men förseningen av regelverkets uppdatering som syftar till att främja arbetstagarnas rörlighet genom att erkänna deras rättigheter och skydd visar hur komplicerad frågan egentligen är. A˚ ena sidan krävs alltså att man gör en gemensam viljeansträngning och å andra sidan att man är öppen för att söka konkreta och tillfredsställande lösningar för alla parter. 2. 5. Rörlighet för arbetstagare berör i huvudsak högutbildad arbetskraft och särskilda yrkesgrupper, till exempel inom byggnads-, restaurang- och hotellsekto- rerna. Dessutom finns det numera nya skäl att söka sig utomlands som antingen hänger samman med krav på praktik och erfarenhet av volontärarbete eller att hitta en anställning. En ständigt ökande rörlighet inom unionen 2. 6. utvecklas dessutom i gränsregionerna. I dessa regioner måste man direkt ta itu med vissa problem och ett antal mycket viktiga frågor som till exempel rör den sociala tryggheten och skatterna. 2. 7. Dessutom måste man ta hänsyn till de miljontals arbetstagare från tredje land som är utspridda över hela unionen. A¨ ven för dem uppstår problem med rättigheter och skydd. 2. 8. Mot bakgrund av dessa synpunkter är det bety- delsefullt att högnivågruppen har behandlat det verkliga genomförandet av den grundläggande principen för fri rörlighet för personer. Följaktligen skulle syftet och målsättningen med kommissionens handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare kunna verka alltför restriktiva. Handlingsplanen är dock inriktad på ett bredare erkän- nande av begreppet arbetstagare med tillämpning av den grundläggande principen för fri rörlighet som fastställs i EU-fördraget. Kommittén är öppen för kommissionens syn- 2. 8. 1. sätt när det gäller att på ett praktiskt sätt försöka koncentrera och utveckla styrmedel inom gemenskapen som rör fri rörlighet för arbetstagare. ESK anser dock att en parallell insats måste göras för att koppla samman detta initiativ med en mer underbyggd åtgärd som syftar till att öka den fria rörligheten inom unionen för alla 2. 9. Fullständigt undanröjande av de hinder som rör fri rörlighet och fri bosättning för europeiska medborgare, och inte enbart för arbetstagare, utgör i korthet en politisk, ekonomisk och social prioritet. Av den anledningen begär kommittén att rådet så snart som möjligt skall fatta nödvändiga beslut för att denna målsättning skall uppnås. 2. 9. 1. Kommittén önskar dessutom när det gäller en samordning av trygghetssystemen att man utsträcker kriteriet kvalificerad majoritet till att omfatta rådets beslutsprocess, i likhet med andra frågor som rör den inre marknaden. Kommittén hoppas alltså att kommissionens 2. 9. 2. initiativ även leder till en utjämning av de åsiktsskillnader som tidigare uttryckts av medlemsstaterna. 2. 10. ESK stöder dock kommissionens initiativ att utvidga tillämpningsområdet när det gäller artikel 48 i EG-fördraget om fri rörlighet för arbetstagare. I synner- het ser kommittén positivt på kommissionens försök att förbättra och utsträcka arbetssökandes rätt att bosätta sig i en annan medlemsstat och att förstärka rätten till familjers återförening när det gäller dem som bosatt sig i ett annat EU-land. Dessa åtgärder borde åtföljas av kompletterande medborgerliga rättigheter och skyldig- heter som underlättar för de berörda parterna att delta fullt ut i det samhälle och den gemenskap som de lever i. 2. 10. 1. Samtidigt är kommittén medveten om att den juridiska ram som är nödvändig för den fria rörligheten enbart utgör ett första steg när det gäller att undanröja de hinder som finns för rörlighet. Trots framgångarna i denna fråga under de senaste åren finns det fortfarande vissa protektionistiska förfaranden som begränsar den fria rörligheten inom EU. Det finns nationell praxis som, vilket högnivågruppen betonar, hindrar medborgare från ett annat EU-land att få arbete inom den offentliga sektorn, trots de rättigheter som föreskrivs i fördraget och som bekräftas av EG-domstolens rättspraxis. Sådan nationell praxis måste definitivt avlägsnas. 2. 10. 2. De administrativa formaliteterna som rör uppehållstillstånd, sociala trygghetssystem och skatter (1) EGT C 153, 28. 5. 1996. C 235/84 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 7. 98 begränsar ofta den fria rörligheten. Den tid som det tar att behandla klagomål och övervinna hinder för fri rörlighet uppgår i runda tal till fyra år och är för lång för att problemen skall kunna lösas i tid. I detta sammanhang skulle det därför vara lämpligt med snab- bare mekanismer för att lösa tvisterna. 2. 10. 3. Det finns brister och förseningar när det gäller det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer, utbildning och yrkeserfarenhet och dessutom är överför- bara kompletterande pensionsrättigheter snarare undan- tag än regel. Medvetenheten om att en mångkulturell arbetskraft skulle innebära betydande konkurrensförde- lar på den inre och på den globala marknaden är fortfarande föga utbredd. Man måste dock erkänna att de bristande språkkunskaperna är ett betydande hinder för den fria rörligheten i Europa. 2. 11. I avsaknad av en bättre reglerad, strukturerad och effektiv fri rörlighet på gemenskapsnivå riskerar man konkurrens inom ramen för den inre marknaden som kan störa balansen. I själva verket finns det exempel på social dumpning, som inte regleras i direktivet om utsända arbetstagare, där arbetskraft som överförts till en annan medlemsstat har utnyttjats genom ett underleverantörsförfarande. Dessa förfaranden riskerar att framkalla nationella åtgärder som skulle kunna hota den individuella rätten till fri rörlighet. 2. 12. När det gäller de framtida utvidgningarna av EU påminner kommittén om att frågan om arbetskraftens rörlighet, som kan aktualiseras i samband med föranslut- nings- och omvandlingsfaserna, måste regleras och reglerna på lämpligt sätt föras in i de berörda avtalen och fördragen. 2. 13. Dessutom stöder kommittén högnivågruppens förslag att ge en enda kommissionär i uppdrag att samordna alla frågor som rör fri rörlighet. 2. 14. Till sist bör det betonas hur undanröjandet av hinder för fri rörlighet genom utveckling och anpassning av gemenskapsinstrument och genom lämpligt samarbe- te mellan medlemsstaterna både främjar framväxten av ett mer solidariskt Europa och framför allt är en avgörande faktor när det gäller att förstärka Europas sociala dimension. 3. Särskilda kommentarer a) Att förbättra och anpassa reglerna att söka arbete i ett annat land än det land där de vanligtvis är bosatta. Dessutom är det lämpligt att avskaffa förfarandet med kortvariga förnyelser av uppe- hållstillstånd för dem som legalt har varit bosatta i en av medlemsstaterna under flera perioder när den sammanlagda bosättningsperioden är längre än ett år. Detta är nödvändigt både för att kunna få till stånd en mer översiktlig och samstämmig tolkning av rätten till fri rörlighet och för att förstärka kampen mot illegalt arbete och skattesmitning. 3. 1. 1. Kommittén ser alltså positivt på kommissio- nens avsikt att i detta avseende ändra direktiv 360/68/ EEG, vilket även EU-domstolens rättspraxis förordar. 3. 1. 2. Mer allmänt betonar kommittén hur viktigt det är att gemenskapsreglerna anpassas efter domstolens beslut. Den rättspraxis som härrör från domstolens utslag måste utgöra ytterligare en anledning att snabbt fullborda all nödvändig integrering och alla anpassning- ar. Trots att de enskilda sammanlagda punkterna är betydelsefulla har godkännandet av kommissionsdoku- mentet ett större politiskt värde. 3. 2. När det gäller frågan om familjers återförening, som naturligtvis hänger samman med frågan om lika behandling och social integration av kärnfamiljen, inne- bär kommissionens förslag kort sagt en utvidgning av den rätt som kärnfamiljen verkligen har när det gäller att bevara sin sammanhållning, inte enbart på grund av känslomässiga band, utan också på grund av de eventuella familjeplikter som går utöver det ekonomiska. Kommittén ser positivt på detta förslag. 3. 2. 1. Många av de ovannämnda frågorna härrör från förordning (EEG) nr 1612/68 vars översyn verkar ha mycket stor betydelse när det gäller att förverkliga rätten till fri rörlighet fullt ut. I avvaktan på att kommissionen skall formulera de nya reglerna fäster kommittén stor vikt vid det som kommer att tillföras när det gäller att säkerställa den migrerande arbetstaga- ren och hans eller hennes familj lika behandling och fullständig integrering i värdlandet. 3. 2. 2. I synnerhet anser kommittén att den ovan- nämnda förordningen (EEG) nr 1612/68 borde ändras i överensstämmelse med domstolens grundläggande rättspraxis när det gäller lika behandling på det sociala, ekonomiska, skattemässiga och kulturella planet för alla arbetstagare som flyttar och deras familjer för att underlätta fullständigt utnyttjande av de medborgerliga rättigheterna. 3. 1. Först och främst är det nödvändigt att korrigera de juridiska brister som gör den administrativa situatio- nen osäker för de unionsmedborgare som har för avsikt 3. 2. 3. Kommittén anser också att högnivågruppens förslag när det gäller att avskaffa viseringskrav för medborgare i tredje land som har familjeanknytning till 27. 7. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 235/85 en arbetstagare från ett EU-land har stort socialt värde, och påminner om att man redan har yttrat sig i denna fråga. 3. 3. När det gäller gränsarbetare är följande frågor viktiga: — Social trygghet, på grund av de olika kriterierna för att bevilja stöd vid invaliditet, arbetslöshetsunders- töd och hälsovård när det gäller arbetstagare och deras familjemedlemmar etc. — Beskattning, på grund av att skattesystemet i det land där arbetstagaren bor överlappar systemet i det land där personen i fråga arbetar. 3. 3. 1. Kommissionsdokumentet förklarar inte vilka instrument som skall antas för att uppfylla gränsarbetar- nas krav på social trygghet utan begränsar sig till att bekräfta att ”särskilda bestämmelser för gränsarbetare bör antas”. Dessutom bekräftar kommissionen att ett förslag kommer att presenteras för rådet under 1998 som rör översyn och förenkling av förordning (EEG) nr 1408/71. Kommissionen avvaktar detaljerad informa- tion om kommissionens förslag i frågan. På skatteområdet där gemenskapen inte har 3. 3. 2. någon klar kompetens har bestämmelser lagts fast genom bilaterala avtal mellan olika länder. I dessa avtal finns en enda gemensam hänvisning till fördragets artikel 220 om dubbelbeskattning. Kommittén föreslår att kommissionen skall genomföra en grundläggande kontroll av hur dessa skattekonventioner fungerar i syfte att utarbeta en mall för liknande överenskommelser som skall föreslås medlemsstaterna. 3. 4. Skälen till att man vill ta itu med översynen av förordning (EEG) nr 1408/71 är många och rent generellt finns det krav på förenkling och bättre samordning av de sociala trygghetssystemen inom unionen med hänsyn till de förändrade sociala och ekonomiska villkoren samt ändringar i praxis. 3. 4. 1. Kommittén rekommenderar att förenklingen skall genomföras med beaktande av varje arbetstagares rättigheter och särarterna inom alla nationella socioeko- nomiska och sektoriella sammanhang genom att arbets- tagaren får möjlighet att tillgodoräkna sig alla tjänsteår och all yrkeserfarenhet som ackumulerats under arbetsli- vet. Alltså måste denna förenkling underlätta fri rörlighet eftersom målsättningen är lika behandling av alla medborgare. 3. 4. 2. Genom att beakta det stora antalet samordnade nationella system och anpassa förordningens olika aspekter efter domstolens rättspraxis borde man vid moderniseringen kunna övervinna de svårigheter som för närvarande finns när det gäller överensstämmelse i fråga om den tillämpliga lagstiftningen. Dessutom borde vissa bestämmelser som rör sysselsättningen ändras och särskilda åtgärder som fortfarande saknas borde införas exempelvis när det gäller uppehållstillstånd och tidigare uteslutna områden, till exempel i fråga om förtidspensio- nering och särskilda system som rör offentligt anställda. 3. 4. 3. För att råda bot på de brister som fortfarande finns måste man så snabbt som möjligt utforma avtal mellan EU och tredje land. Dessa avtal skall i synnerhet omfatta arbetstagarnas rörlighet. Schweiz är det land som bör komma i fråga först, men sedan även alla mindre berörda länder. Kommittén bekräftar dessutom att ett förbätt- 3. 4. 4. rat och mer effektivt socialt skydd kan bidra till att främja och förstärka ekonomisk framgång, vilket man redan tidigare uttryckt i yttrandet om kommissionens meddelande ”Modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen” (1). 3. 5. Kommittén stöder även kommissionens förslag till ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 om att förstärka och förbättra den juridiska ställningen för arbetstagare från tredje land som vistas legalt inom unionen. Formellt presenterades detta förslag samtidigt med åtgärdsplanen i november 1997 (2). 3. 5. 1. Kommittén har redan yttrat sig positivt i detta avseende (3) och framhållit att förordningens godkän- nande om icke- diskriminering och utgör ett instrument i kampen mot illegalt och oreglerat arbete. förverkligar principerna både Kommissionen påminner om förslaget till direk- 3. 6. tiv om kompletterande pensions-rättigheter. Kommittén har uttalat sig positivt om detta direktivförslag (4), men betraktar det bara som ett första steg emot målsättningen att uppnå fullständigt fri rörlighet inom området för kompletterande pensionsrättigheter. 3. 6. 1. Det bör dock framhållas att förslaget i huvud- sak angår tillfälligt utsända arbetstagare. Förslaget kommer inte med några lösningar på ett antal svåra problem när det gäller att helt och fullt kunna överföra kompletterande pensionsrättigheter, till exempel när (1) EGT C 73, 9. 3. 1998. (2) EGT C 6, 10. 1. 1998. (3) ESK:s yttrande om ”Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 med avseende på dess utvidgning till att gälla medborgare i tredje land”, EGT C 157, 25. 5. 1998. (4) ESK:s yttrande om ”Förslag till rådets direktiv om bibehål- landet av kompletterande pensionsrättigheter för anställda och egenföretagare som flyttar inom Europeiska unionen”, EGT C 157, 25. 5. 1998. C 235/86 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 7. 98 det gäller det minimala antalet pensionsgrundande år, svårigheten att överföra förvärvade pensionsrättigheter och beskattning. 3. 6. 2. Kommittén är medveten om de stora skillnader- na mellan de nationella reglerna i denna fråga, men anser att de kompletterande pensionsrättigheterna har kommit för att stanna i samtliga EU-länder, i synnerhet med tanke på den nedskärning som ägt rum i de offentliga pensionssystemen. Förbättrad grundutbildning och vidareutbild- 3. 7. ning skulle kunna göra arbetstagarna mer lättrörliga och intensifiera rörligheten. Kommissionens engagemang i denna fråga har redan resulterat i en grönbok (1) som identifierar hindren för rörlighet över gränserna ur språklig synvinkel och när det gäller bristen på informa- tion och företagens ovillighet att ta emot praktikanter. Kommittén har redan yttrat sig om denna grönbok (2). Det bör fästas stor vikt vid förbättring av alla 3. 7. 1. medborgares språkkunskaper och kommittén efterlyser en förstärkning av alla gemenskapsprogram som har som målsättning att öka språkkunskaperna och det kulturella utbytet, i synnerhet Sokrates- och Leonardo- programmen. 3. 7. 2. Kommittén ser positivt på de instrument som skall underlätta rörligheten i Europa för lärlingar och har redan uttalat sig om ”främjandet av europeiska banor för varvad utbildning”. 3. 7. 3. ESK rekommenderar alltså att kommissionen och medlemsstaterna anstränger sig att förverkliga verklig rörlighet såväl när det gäller studenter och lärlingar som när det gäller dem som följer utbildningar som främjar den gränsöverskridande dimensionen, med motsvarande rättigheter för dessa personer som för dem som redan utnyttjar den fria rörligheten i enlighet med artikel 48 i fördraget. 3. 7. 4. Avslutningsvis får man inte negligera det ange- lägna behovet att vidta åtgärder för att övervinna hinder och råda bot på de brister som fortfarande finns när det gäller att erkänna utbildningsbevis, tekniska yrkeskvali- fikationer och yrkeserfarenheter. Dessutom är det nöd- vändigt med en kontinuerlig uppföljning av den pågåen- de utvecklingen i varje medlemsstat och på gemenskaps- nivå, även med bidrag från arbetsmarknadens parter. b) Arbetsmarknaden: förvaltning, samarbete och in- formation 3. 8. Rätten till fri rörlighet måste även beaktas mot bakgrund av en gemensam strategi för sysselsättningen och inom ramen för en aktiv arbetsmarknadspolitik. A˚ r (1) KOM(96) 462 slutlig. (2) ESK:s yttrande om ”Grönbok om grundutbildning, vida- reutbildning och forskning — hinder för rörlighet över gränserna”, EGT C 133, 28. 4. 1997. 1994 startades Eures-nätverket och på basis av den tekniska och operativa utvecklingen som ägt rum sedan dess har detta nätverk stor betydelse, till exempel som katalysator och styrmedel när det gäller att förbättra samarbete mellan offentliga arbetsförmedlingar i olika länder. Dessutom har Eures-nätverket en viktig roll som datainsamlare inom ett stort antal områden och som förmedlare av konsulttjänster. Eures-nätverket borde dock utvidgas och förstärkas genom att man gör det känt i större utsträckning och genom att kvaliteten förbättras och informationskvantiteten ökas. Detta kan till exempel ske genom att arbetstagarna tillförs informa- tion och styrmedel som underlättar för dem att finna sig till rätta på arbetsplatsen och i samhället, samt genom att man via särskilda förfaranden öppnar möjligheter för arbetstagare att införa sina meritförteckningar i ett nätverk. 3. 8. 1. Eures får inte begränsa sin verksamhet till utbyte av information om tillgång och efterfrågan på arbete, utan måste också ha en aktivt främjande roll när det gäller yrkesutbildning, i synnerhet i fråga om gränsarbetare, samt när det gäller tillgången till arbets- marknaden och frågor som rör den sociala tryggheten. 3. 8. 2. Kommittén betonar också den viktiga roll som Eures-nätverket skulle kunna ha när det gäller att övervinna hinder för arbetstagarnas fria rörlighet. Eures- nätverkets roll är dessutom viktig för att framhålla och förstärka arbetsmarknadens parters och andra intresseorganisationers betydelse. Dessa parter är oum- bärliga i dialogen på arbetsmarknaden och när det gäller överenskommelser om sysselsättningsfrågor. Arbets- marknadsorganisationerna kan, i synnerhet i gränsområ- dena, bidra till att lösa problemen för de arbetstagare som beger sig utomlands, men ESK anser dock att det är lämpligt att kommissionen ansluter sig till det krav som redan framhållits av flera mellanregionala fackföreningskommittéer om mer effektivt och konti- nuerligt utnyttjande av de befintliga rådgivande kommit- téerna. När det gäller arbetsmarknadens parters och andra intresseorganisationers roll i denna och andra frågor har kommittén redan rekommenderat att det är lämpligt att främja deras regelbundna deltagande i program och gemenskapsinitiativ (3). Kommissionen avser att främja särskilda infor- 3. 8. 3. mationsåtgärder för medborgare, arbetsmarknadsaktö- rer, jurister och offentliga myndigheter för att sprida kännedom om rätten till fri rörlighet. I detta samman- hang bör man också ta upp problemet med att främja Eures-nätverket, såväl när det gäller att tillsätta Europa- arbetsförmedlare som med avseende på att stärka deras roll. Bland handlingsplanens olika förslag om att 3. 8. 4. förstärka och förbättra informationen om arbetsmöjlig- heterna i Europa framhålls förstärkning av samarbetet när det gäller arbetsförmedling, även via Internet. Liksom även högnivågruppen har rekom- 3. 8. 4. 1. menderat skulle ett bättre samarbete mellan de nationella administrationerna kunna lösa många problem som rör (3) Högnivågruppens rapport om fri rörlighet för personer, där Simone Veil var ordförande, s. 42. 27. 7. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 235/87 arbetstagarnas rörlighet. Kommissionen skall föreslå medlemsstaterna att inrätta kontaktpunkter för myndig- heterna som skall tjäna som direktkontakt med kommis- sionen när det gäller särskilda och brådskande problem som hindrar den fria rörligheten. Kommittén samtycker till detta, men anser att ett eventuellt inrättande av särskilda kontaktpunkter för migrerande arbetstagare måste förverkligas inom Eures-nätverket för att undvika risker för överlappning. Här måste man finna snabba och effektiva lösningar på frågor som tillträde till anställning inom den offentliga sektorn, begäran om sociala förmåner eller rätt till återförening av familjen. 3. 8. 4. 2. Kommissionen föreslår att de två rådgivande kommittéerna om fri rörlighet och social trygghet för migrerande arbetstagare slås samman till en enda struktur för att förbättra funktionen och effektiviteten. Kommittén samtycker till detta förslag under förutsätt- ning att kapaciteten förstärks och att samarbetet mellan arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisatio- ner och kommissionen effektiviseras. 3. 8. 5. Det är utan tvivel lämpligt att vidta åtgärder för att sprida och fördjupa kunskapen om rätten till fri rörlighet bland EU:s medborgare, men det skulle också vara nyttigt med förbättrad kvalitativ kunskap om hur denna rätt för närvarande utövas. Det skulle alltså vara lämpligt att kommissionen genomför en analys av förhållandena när det gäller arbetstagarnas rörlighet och särskilt uppmärksammar kvalifikationsnivåer, in- komstskikt och verksamhetstyper, i synnerhet med tanke på att högnivågruppens rapport uppehöll sig vid detta viktiga bedömningskriterium och betonade kravet på en prognos över vilka kvalifikationer arbetsmarknadens utveckling kommer att tvinga fram (1). (1) Högnivågruppens rapport om fri rörlighet för personer, där Simone Veil var ordförande, s. 42. Bryssel den 28 maj 1998. 3. 8. 6. För att kunna öka sysselsättningsmöjligheterna genom arbetstagarnas rörlighet föreskriver handlings- planen finansiering i enlighet med Europeiska socialfon- dens artikel 6 när det gäller nyskapande projekt till stöd för yrkesutbildning eller omskolning och till hjälp för unga som vill ut på arbetsmarknaden. Kommittén ser positivt på detta initiativ, som 3. 8. 7. erbjuder nya möjligheter att främja sysselsättningen och samtidigt undanröjer hinder för rörligheten, och rekommenderar därför att dessa projekt inte skall förbli enbart initiativ utan att de skall inramas av en enhetlig och integrerad strategi för att kunna ha strukturella effekter på de nationella systemen. ESK framhåller dock att man enbart genom att utnyttja samordningsvinsterna mellan Eures- och Interreg-programmen skulle kunna erhålla effektiva kopplingar mellan yrkesutbildning och arbetsmarknad. Likaså skulle en förstärkning av samordningsvinsterna mellan Eures och de andra gemen- skapsprogrammen kunna leda till viktiga möjligheter. På grund av att kommittén är övertygad om att 4. fri rörlighet det är viktigt att bekräfta rätten till avser ESK att aktivt bidra till förberedelserna av den europeiska konferensen om rörlighet för arbetstagare som är planerad till 1998 vid trettioårsjubileet av 1968 års förordning. 4. 1. Kommittén uppmanar kommissionen och rådet att visa beslutsamhet och fortsätta med alla initiativ som bidrar till att rätten till fri rörlighet kan utövas på ett konkret och fullständigt sätt, genom att ta alla lämpliga initiativ så att rätten till fri rörlighet blir reell för samtliga medborgare. 4. 2. Kommittén framhåller slutligen hur den fria rörligheten för arbetstagare och medborgare, genom nödvändiga åtgärder såväl på det rättsliga planet som på arbetsmarknaden, kan inlemmas i målsättningarna för en fullt utbyggd inre marknad. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Tom JENKINS