title: Komission asetus (EY) N:o 1028/98, annettu 15 päivänä toukokuuta 1998, tiettyjen interventioelinten hallussaan pitämän ja yhteisössä jalostettavaksi tarkoitetun naudanlihan myynnistä tarjouskilpailumenettelyllä

eurovoc_concepts:
award of contract
beef
intervention agency
quantitative restriction
sale

text: L 146/6 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 16. 5. 98 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1028/98, annettu 15 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) toukokuuta 1998, tiettyjen interventioelinten hallussaan pit(cid:132)m(cid:132)n ja yhteis(cid:148)ss(cid:132) jalostettavaksi tarkoitetun naudanlihan myynnist(cid:132) tarjouskilpailumenettelyll(cid:132) EUROOPAN YHTEIS(cid:153)JEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis(cid:148)n perustamissopimuk- sen, ottaa huomioon naudanliha-alan yhteisest(cid:132) markkinaj(cid:132)r- jestelyst(cid:132) 27 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) kes(cid:132)kuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 805/68 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2634/97 (2), ja erityisesti sen 7 artiklan 3 kohdan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) interventiotoimenpiteiden soveltaminen naudanliha-alalla on johtanut varastojen kertymiseen useissa j(cid:132)senvaltioissa; varastoinnin liiallisen pitkittymisen v(cid:132)ltt(cid:132)miseksi osa n(cid:132)ist(cid:132) varastoista olisi saatettava myyntiin tarjouskilpailu- menettelyll(cid:132), tiettyj(cid:132) tarvittavia erikoistapauksia lukuun ottamatta t(cid:132)h(cid:132)n myyntiin olisi sovellettava s(cid:132)(cid:132)nt(cid:148)j(cid:132), jotka on vahvistettu komission asetuksessa (ETY) N:o 2173/79 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2417/95 (4), s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)nmukaisen ja yhten(cid:132)isen tarjouskilpailumenettelyn varmistamiseksi olisi toteutettava tarvittavat toimenpiteet asetuksen (ETY) N:o 2173/79 8 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen toimenpiteiden lis(cid:132)ksi, s(cid:132)(cid:132)dett(cid:132)v(cid:132) poikkeuksista olisi asetuksen (ETY) N:o 2173/79 8 artiklan 2 kohdan b alakohdan s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)ksiin ottaen huomioon hallinnolliset vaikeudet, joita mainitun j(cid:132)senval- alakohdan soveltaminen aiheuttaa kyseisiss(cid:132) tioissa, ja t(cid:132)ss(cid:132) asetuksessa s(cid:132)(cid:132)detyt toimenpiteet ovat naudanlihan hallintokomitean lausunnon mukaiset, ON ANTANUT T(cid:142)M(cid:142)N ASETUKSEN: 1 artikla 1. Myyd(cid:132)(cid:132)n — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Belgian interventioelimen hallussa, (1) EYVL L 148, 28. 6. 1968, s. 24 (2) EYVL L 356, 31. 12. 1997, s. 13 (3) EYVL L 251, 5. 10. 1979, s. 12 (4) EYVL L 248, 14. 10. 1995, s. 39 — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Tanskan interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Saksan interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Espanjan interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Ranskan interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Italian interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Irlannin interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Alankomaiden interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat It(cid:132)vallan interventioelimen hallussa, — noin 100 tonnia luullisia takanelj(cid:132)nneksi(cid:132), jotka ovat Ruotsin interventioelimen hallussa, — noin 400 tonnia Ranskan interventioelimen hallussa olevaa luutonta naudanlihaa, — noin 500 tonnia Irlannin interventioelimen hallussa olevaa luutonta naudanlihaa, — noin 500 tonnia Yhdistyneen kuningaskunnan inter- ventioelimen hallussa olevaa luutonta naudanlihaa, M(cid:132)(cid:132)ri(cid:132) koskevat yksityiskohtaiset tiedot ovat liitteess(cid:132) I. 2. Jollei t(cid:132)m(cid:132)n asetuksen s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)ksist(cid:132) muuta johdu, 1 kohdassa tarkoitetut tuotteet on myyt(cid:132)v(cid:132) asetuksen (ETY) N:o 2173/79 ja erityisesti sen II ja III osaston s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)sten mukaisesti. 2 artikla 1. Sen est(cid:132)m(cid:132)tt(cid:132), mit(cid:132) asetuksen (ETY) N:o 2173/79 6 ja 7 artiklassa s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n, t(cid:132)m(cid:132)n asetuksen s(cid:132)(cid:132)nn(cid:148)ksi(cid:132) ja liitteit(cid:132) pidet(cid:132)(cid:132)n yleisen(cid:132) tarjouskilpailuilmoituksena. Kyseisten interventioelinten on laadittava tarjouskilpai- luilmoitus, jossa ilmoitetaan: a) myyntiin saatettavat naudanlihan m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)t ja b) tarjousten esitt(cid:132)misen m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)aika ja -paikka. 16. 5. 98 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 146/7 Asianomaiset voivat saada m(cid:132)(cid:132)riin sek(cid:132) tuotteiden 2. yksityiskohtaisia tietoja varastointipaikkoihin liittyvi(cid:132) t(cid:132)m(cid:132)n asetuksen liitteess(cid:132) II ilmoitetuista osoitteista. Lis(cid:132)ksi interventioelimet ilmoittavat 1 kohdassa tarkoite- tusta tarjouskilpailusta toimipaikassaan, ja ne voivat my(cid:148)s k(cid:132)ytt(cid:132)(cid:132) muita julkaisutapoja. 3 artikla 1. J(cid:132)senvaltioiden on toimitettava komissiolle tiedot saaduista tarjouksista viimeist(cid:132)(cid:132)n tarjousten j(cid:132)tt(cid:132)misen m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)p(cid:132)iv(cid:132)(cid:132) seuraavana ty(cid:148)p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132). 3. Kunkin liitteess(cid:132) kyseisten interventioelinten on myyt(cid:132)v(cid:132) varastossa pisimp(cid:132)(cid:132)n olleet lihat. I mainitun tuotteen osalta ensisijaisesti 2. Kun saatuja tarjouksia on tarkasteltu, kullekin tuot- teelle tai myynti keskeytet(cid:132)(cid:132)n. vahvistetaan v(cid:132)himm(cid:132)ismyyntihinta 4. Huomioon 25 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) toukokuuta 1998 kello 12. 00 menness(cid:132) kyseisille interventioelimille j(cid:132)tetyt tarjoukset. viimeist(cid:132)(cid:132)n ainoastaan otetaan 5. Sen est(cid:132)m(cid:132)tt(cid:132), mit(cid:132) asetuksen (ETY) N:o 2173/79 8 artiklan 1 kohdassa s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n, tarjous on j(cid:132)tett(cid:132)v(cid:132) kysei- selle interventioelimelle suljetussa kirjekuoressa, jossa on viittaus mainittuun asetukseen. Interventioelin ei saa avata kuorta ennen 4 kohdassa mainittua tarjousten j(cid:132)tt(cid:132)misen m(cid:132)(cid:132)r(cid:132)aikaa. 6. Sen est(cid:132)m(cid:132)tt(cid:132), mit(cid:132) asetuksen (ETY) N:o 2173/79 8 artiklan 2 kohdan b alakohdassa s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n, tarjouksiin ei merkit(cid:132), miss(cid:132) kylm(cid:132)varastossa tai -varastoissa tuotteita pidet(cid:132)(cid:132)n. 4 artikla Asetuksen (ETY) N:o 2173/79 15 artiklan 1 kohdassa s(cid:132)(cid:132)detty vakuus on 120 ecua tonnilta. 5 artikla T(cid:132)m(cid:132) asetus tulee voimaan kolmantena p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) sen j(cid:132)lkeen, kun se on julkaistu Euroopan yhteis(cid:148)jen viralli- sessa lehdess(cid:132). T(cid:132)m(cid:132) asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, j(cid:132)senvaltioissa. ja sit(cid:132) sovelletaan sellaisenaan kaikissa Tehty Brysseliss(cid:132) 15 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) toukokuuta 1998. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission j(cid:132)sen L 146/8 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 16. 5. 98 ANEXO I — BILAG I — ANHANG I — PAQAQTGLA I — ANNEX I — ANNEXE I — ALLEGATO I — BIJLAGE I — ANEXO I — LIITE I — BILAGA I Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq ˜ator l ˜ekor Member State (cid:144)tat membre Stato membro Lidstaat Estado-membro J(cid:132)senvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Pqoˇi ˜omta (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Cantidad aproximada (toneladas) Tilnærmet mængde (tons) Ungef(cid:132)hre Mengen (Tonnen) Jat ˜a pqos ˜eccisg pos ˜otgta (t ˜omoi) Approximate quantity (tonnes) Quantit(cid:130) approximative (tonnes) Quantit(cid:133) approssimativa (tonnellate) Hoeveelheid bij benadering (ton) Quantidade aproximada (toneladas) Arvioitu m(cid:132)(cid:132)r(cid:132) (tonneina) Ungef(cid:132)rlig kvantitet (ton) a) Carne con hueso — Kød, ikke udbenet — Fleisch mit Knochen — Jq ˜eata le j ˜ojaka — Bone-in beef — Viande avec os — Carni non disossate — Vlees met been — Carne com osso — Luullinen naudanliha — K(cid:148)tt med ben BELGIQUE/BELGI(cid:220) — Quartiers arri(cid:138)re/Achtervoeten DANMARK — Bagfjerdinger DEUTSCHLAND — Hinterviertel ESPA (cid:5)NA FRANCE IRELAND ITALIA NEDERLAND (cid:153)STERREICH SVERIGE — Cuartos traseros — Quartiers arri(cid:138)re — Hindquarters — Quarti posteriori — Achtervoeten — Hinterviertel — Bakkvartsparter 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 b) Carne deshuesada — Udbenet kød — Fleisch ohne Knochen — Jq ˜eata wyq˜ir j ˜ojaka — Boneless beef — Viande d(cid:130)soss(cid:130)e — Carni senza osso — Vlees zonder been — Carne desossada — Luuton naudanliha — Benfritt k(cid:148)tt FRANCE IRELAND UNITED KINGDOM — Semelle (INT 14) — Rumsteak (INT 16) — Faux-filet (INT 17) — Entrec(cid:147)te (INT 19) — Intervention topside (INT 13) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) — Intervention topside (INT 13) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 16. 5. 98 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 146/9 (1) V(cid:130)anse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisi(cid:155)n (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya ´ultima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2602/97 (DO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2602/97 (EFT L 351 af 23. 12. 1997, s. 20). (1) Vgl. Anh(cid:132)nge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2602/97 (ABl. L 351 vom 23. 12. 1997, S. 20). s. 4), (1) Bk ˜epe paqaqt ˜glata V jai VII tou jamomislo ˜u (EOJ) aqih. 2456/93 tgr Epitqop ˜gr (EE L 225 tgr 4. 9. 1993, ˜opyr tqopopoi ˜ghgje tekeuta˜ia ap ˜o tom jamomisl ˜o (EJ) aqih. 2602/97 (EE L 351 tgr 23. 12. 1997, s. 20). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2602/97 (OJ L 351, 23. 12. 1997, p. 20). (1) Voir annexes V et VII du r(cid:138)glement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). R(cid:138)glement modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2602/97 (JO L 351 du 23. 12. 1997, p. 20). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2602/97 (GU L 351 del 23. 12. 1997, pag. 20). (1) Zie de bijlagen V en VII van Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 2602/97 (PB L 351 van 23. 12. 1997, blz. 20). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) nº 2456/93 da Comiss˜ao (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a ´ultima redac(cid:135)˜ao que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 2602/97 (JO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2602/97 (EYVL L 351, 23. 12. 1997, s. 20), liitteet V ja VII. (1) Se bilaga V och VII i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2602/97 (EGT L 351, 23. 12. 1997, s. 20). L 146/10 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 16. 5. 98 ANEXO II — BILAG II — ANHANG II — PAQAQTGLA II — ANNEX II — ANNEXE II — ALLEGATO II — BIJLAGE II — ANEXO II — LIITE II — BILAGA II Direcciones de los organismos de intervenci(cid:155)n — Interventionsorganernes adresser — Anschriften der Interventionsstellen — Dieuh ˜umseir tym oqcamisl ˜ym paqelb ˜aseyr — Addresses of the intervention agencies — Adresses des organismes d’intervention — Indirizzi degli organismi d’intervento — Adressen van de interventiebureaus — Endere(cid:135)os dos organismos de interven(cid:135)˜ao — Interventioelinten osoitteet — Interventionsorganens adresser BELGIQUE/BELGI(cid:220) Bureau d’intervention et de restitution belge Rue de Tr(cid:138)ves 82 B-1040 Bruxelles Belgisch Interventie- en Restitutiebureau Trierstraat 82 B-1040 Brussel T(cid:130)l(cid:130)phone: (32-2) 287 24 11; t(cid:130)lex: BIRB. BRUB/24076-65567; t(cid:130)l(cid:130)copieur: BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (32-2) 230 25 33/280 03 07 Bundesanstalt f(cid:129)r Landwirtschaft und Ern(cid:132)hrung (BLE) Postfach 180203, D-60083 Frankfurt am Main Adickesallee 40 D-60322 Frankfurt am Main Tel. : (49) 69 1564-704/772; Telex: 411727; Telefax: (49) 69 15 64-790/791 DANMARK Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri EU-direktoratet Kampmannsgade 3 DK-1780 København V Tlf. (45) 33 92 70 00; telex 151317 DK; fax (45) 33 92 69 48, (45) 33 92 69 23 ESPA (cid:5)NA FEGA (Fondo Espa ˜nol de Garant(cid:146)a Agraria) Beneficencia, 8 E-28005 Madrid Tel(cid:130)fono: 915 22 43 87 (34) 913 47 65 00, 913 47 63 10; t(cid:130)lex: FEGA 23427 E, FEGA 41818 E; fax: (34) 915 21 98 32, FRANCE OFIVAL 80, avenue des Terroirs-de-France F-75607 Paris Cedex 12 T(cid:130)l(cid:130)phone: (33 1) 44 68 50 00; t(cid:130)lex: 215330; t(cid:130)l(cid:130)copieur: (33 1) 44 68 52 33 ITALIA AIMA (Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo) Via Palestro 81 I-00185 Roma Tel. 49 49 91; telex 61 30 03; telefax: 445 39 40/445 19 58 IRELAND Department of Agriculture, Food and Forestry Agriculture House Kildare Street IRL-Dublin 2 Tel. Telex 93292 and 93607, telefax (01) 661 62 63, (01) 678 90 11, ext. 2278 and 3806 (01) 678 52 14 and (01) 662 01 98 16. 5. 98 ‹ FI ‹ Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 146/11 NEDERLAND Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij, Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau p/a LASER, Zuidoost Slachthuisstraat 71 Postbus 965 6040 AZ Roermond Tel. (31-475) 35 54 44; telex 56396 VIBNL; fax (31-475) 31 89 39 (cid:153)STERREICH AMA-Agrarmarkt Austria Dresdner Straße 70 A-1201 Wien Tel. : (431) 33 15 12 20; Telefax: SVERIGE (431) 33 15 1297 Statens jordbruksverk – Swedish Board of Agriculture Vallgatan 8 S-551 82 J(cid:148)nk(cid:148)ping Tfn (46-36) 15 50 00; telex 70991 SJV-S; fax (46-36) 19 05 46 UNITED KINGDOM Intervention Board Executive Agency Kings House 33 Kings Road Reading RG1 3BU UK-Berkshire Tel. (01189) 58 36 26 Fax (01189) 56 67 50


title: Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/79/EEG om tillnärmning av skatt på cigaretter, direktiv 92/80/EEG om tillnärmning av skatter på andra tobaksvaror än cigaretter och direktiv 95/59/EG om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror

eurovoc_concepts:
tax harmonisation
tax system
tobacco
tobacco industry

formats: html pdf print

text: C 203/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 6. 98 F‰rslag till r¿dets direktiv om …ndring av direktiv 92/79/EEG om tilln…rmning av skatt p¿ cigaretter, direktiv 92/80/EEG om tilln…rmning av skatter p¿ andra tobaksvaror …n cigaretter och direktiv 95/59/EG om andra skatter …n oms…ttningsskatter som p¿verkar f‰rbrukningen av tobaksvaror (98/C 203/10) KOM(1998) 320 slutlig - 98/0189(CNS) (Framlagt av kommissionen den 18 maj 1998) EUROPEISKA UNIONENS R¯D HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV F‰r att den inre marknaden skall kunna fungera korrekt kr…vs det att reglerna tolkas och till…mpas p¿ ett mera enhetligt s…tt i alla medlemsstater. med beaktande av F‰rdraget om uppr…ttandet av Euro(cid:220) peiska gemenskapen, s…rskilt artikel 99 i detta, med beaktande av kommissionens f‰rslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitt~ns yttrande, och med beaktande av f‰ljande: I sin f‰rsta rapport(cid:216)(˛) om punktbeskattningens struktur och skattesatser, som utarbetats enligt best…mmelserna i r¿dets direktiv 92/79/EEG(cid:216)(ˇ) och 92/80/EEG(cid:216)(—), be(cid:220) gr…nsade sig kommissionen till att p¿visa vissa sv¿righeter n…r det g…ller till…mpningen av direktiven utan att f‰resl¿ n¿gra preciserade l‰sningar. Sedan denna rapport har kommissionen arrangerat ett samr¿dsf‰rfarande med de nationella myndigheterna, be(cid:220) r‰rda ekonomiska akt‰rer och andra intressegrupper. Den f‰rsta etappen av detta samr¿dsf‰rfarande utgjordes av Lissabonkonferensen, var syfte var att utv…rdera resul(cid:220) taten av g…llande gemenskapssystem och bist¿ kommis(cid:220) sionen i dess uppgift att utforma den framtida politiken i fr¿ga om punktbeskattning. Detta samr¿dsf‰rfarande utmynnade i en andra rapport fr¿n kommissionen. Under detta samr¿dsf‰rfarande konstaterade man att det fanns sv¿righeter betr…ffande hur regeln om en minsta beskattning p¿ 57(cid:216)% till…mpades. Det kr…vs ocks¿ f‰r att den inre marknaden skall fungera v…l att de regler som fastst…lls …r m‰jliga att l…ttare till(cid:220) l…mpa i praktiken. Det …r dock l…mpligt att ge medlemsstaterna n‰dv…ndig flexibilitet f‰r att de skall kunna utforma och genomf‰ra en politik som …r anpassad till nationella f‰rh¿llanden. Av praktiska sk…l b‰r medlemsstaterna ges en viss flexibi(cid:220) litet n…r det g…ller att justera den sammanlagda minimi(cid:220) beskattningen till f‰ljd av vissa …ndringar, inklusive …n(cid:220) dringar av merv…rdesskatten. Det …r n‰dv…ndigt att ge medlemsstaterna m‰jlighet att neutralisera effekterna p¿ den sammanlagda minimiskat(cid:220) ten till f‰ljd av …ndringar av merv…rdesskatten. Denna m‰jlighet f¿r inte leda till snedvridningar av kon(cid:220) kurrensen eller till att den inre marknadens funktion f‰r(cid:220) s…mras. De l…ttnader som medges medlemsstaterna n…r det g…ller att till…mpa direktiven skall vara begr…nsade i tiden. Inget talar mot att medlemsstaterna skall ha r…tt att till(cid:220) l…mpa en minimiskatt p¿ cigarrer, cigariller och r‰kto(cid:220) bak, n…r denna m‰jlighet redan finns f‰r cigaretter och rulltobak. Det …r n‰dv…ndigt att inf‰ra ett regelbundet gransk(cid:220) ningsf‰rfarande. (˛)(cid:217)KOM(95) 285 slutlig, 13. 9. 1995. (ˇ)(cid:217)EGT L 316, 31. 10. 1992, s. 8. (—)(cid:217)EGT L 316, 31. 10. 1992, s. 10. Den nuvarande periodiciteten p¿ tv¿ ¿r …r alltf‰r kort f‰r att man skall kunna f¿ det n‰dv…ndiga perspektivet n…r …ndringar inf‰rs i medlemsstaternas lagstiftning. 30. 6. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 203/17 Av denna anledning b‰r granskningen …ga rum vart femte ¿r. 2. (cid:217)Artikel 4 skall ers…ttas med f‰ljande: F‰r att undvika att realv…rdet p¿ gemenskapens minimi(cid:220) skatter p¿ cigarrer, cigariller, rulltobak och r‰ktobak minskar …r det n‰dv…ndigt att inf‰ra en tidsplan f‰r h‰j(cid:220) ningar av dessa skatter. F‰ljaktligen …r det l…mpligt att …ndra r¿dets direktiv 92/79/EEG, 92/80/EEG och 95/59/EG(cid:216)(˛). H´RIGENOM FˆRESKRIVS FˆLJANDE. ’’Artikel 4 Vart femte ¿r med b‰rjan senast den 31 december 2002 skall r¿det p¿ grundval av en rapport och, vid behov, ett f‰rslag fr¿n kommissionen granska den sammanlagda minimipunktskatt som fastst…lls i arti(cid:220) kel(cid:217)2, best…mmelserna i artikel 3. 2 samt punktskat(cid:220) testrukturerna s¿som de definieras i artikel 16 i r¿dets direktiv 95/59/EG och d…rp¿, efter samr¿d med Eu(cid:220) ropaparlamentet, enh…lligt vidta n‰dv…ndiga ¿tg…rder. Kommissionens rapport och r¿dets granskning skall ta h…nsyn till den inre marknadens funktion och de all(cid:220) m…nna m¿len i f‰rdraget. ’’ Artikel 1 Artikel 2 Direktiv 92/79/EEG …ndras p¿ f‰ljande s…tt: Direktiv 92/80/EEG …ndras p¿ f‰ljande s…tt: 1. (cid:217)F‰ljande artikel 2a skall inf‰ras: 1. (cid:217)Artikel 3. 1 skall ers…ttas med f‰ljande: ’’Artikel 2a 1. (cid:218)(cid:217)N…r det i en medlemsstat sker en f‰r…ndring av detaljhandelspriset f‰r cigaretter av den mest efterfr¿(cid:220) gade prisklassen och denna f‰r…ndring leder till att den sammanlagda minimipunktskatten sjunker under den niv¿ som fastst…lls i artikel 2 f‰rsta stycket, kan medlemsstaten i fr¿ga skjuta upp justeringen av den sammanlagda minimipunktskatten till senast den 1 ja(cid:220) nuari det andra ¿ret som f‰ljer p¿ det ¿r under vilket f‰r…ndringen intr…ffade. 2. (cid:218)(cid:217)N…r en medlemsstat h‰jer den merv…rdesskatte(cid:220) sats som …r till…mplig p¿ cigaretter kan denna med(cid:220) lemsstat reducera den sammanlagda minimipunktskat(cid:220) ten med ett belopp som, uttryckt i en procentuell an(cid:220) del av detaljhandelspriset, motsvarar det belopp som utg‰rs av h‰jningen av merv…rdesskatten, ocks¿ ut(cid:220) tryckt som en procentuell andel av detaljhandelspriset, …ven om denna justering medf‰r att den sammanlagda minimipunktskatten sjunker under den niv¿ som fast(cid:220) st…lls i artikel 2. 3. (cid:218)(cid:217)Om en medlemsstat enligt punkt 2 reducerar den sammanlagda minimipunktskatten till en niv¿ som un(cid:220) derstiger den som fastst…lls i artikel 2 f‰rsta stycket, skall denna medlemsstat ¿ter h‰ja den sammanlagda minimipunktskatten s¿ att den n¿r upp ¿tminstone till f‰reskriven niv¿ senast den 1 januari det andra ¿ret som f‰ljer p¿ det ¿r under vilket s…nkningen gjordes. ’’ (˛)(cid:217)EGT L 291, 6. 12. 1995, s. 40. ’’1. (cid:218)(cid:217)Senast den 1 januari 1993 skall medlemssta(cid:220) terna till…mpa en punktskatt, som f¿r vara antingen a)(cid:217)en v…rdeskatt, ber…knad p¿ grundval av det h‰gsta detaljhandelspriset f‰r varje produkt, som fritt be(cid:220) st…ms av inom gemenskapen etablerade tillverkare och av import‰rer fr¿n tredje land i enlighet med artikel 9 i direktiv 95/59/EG, b) en specifik skatt uttryckt som ett belopp per kilo(cid:220) gram eller eventuellt per ett visst antal enheter f‰r cigarrer och cigariller eller c) en kombinerad skatt, som inneh¿ller en v…rdekom(cid:220) ponent och en specifik komponent. Medlemsstaterna kan fastst…lla en minimipunktskatt uttryckt p¿ samma s…tt som den punktskatt som avses i punkt b i de fall man till…mpar en v…rdeskatt eller en kombinerad skatt. Den sammanlagda punktskatten uttryckt som en pro(cid:220) centsats, ett belopp per kilogram eller ett belopp per ett visst antal enheter skall fr¿n och med den 1 januari 1999 ¿tminstone motsvara de skattesatser eller mini(cid:220) mibelopp som fastst…llts f‰r -(cid:217)cigarrer och cigariller: 5(cid:216)% av detaljhandelspriset, inklusive alla skatter, eller 9 ecu per 1(cid:216)000 stycken eller per kilogram, -(cid:217)finskuren tobak avsedd f‰r rullning av cigaretter: 30(cid:216)% av detaljhandelspriset, inklusive alla skatter, eller 24 ecu per kilogram, C 203/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 30. 6. 98 -(cid:217)andra slag av r‰ktobak: 20(cid:216)% av detaljhandelspri(cid:220) set, inklusive alla skatter, eller 18 ecu per kilo(cid:220) gram. Fr¿n och med den 1 januari 2001 skall beloppen 9 ecu f‰r cigarrer och cigariller, 24 ecu f‰r finskuren tobak avsedd f‰r rullning av cigaretter och 18 ecu f‰r andra slag av r‰ktobak ers…ttas med beloppen 10 ecu, 25 ecu respektive 19 ecu. ’’ av den totala beskattningen, skjuta upp justeringen av det specifika punktskattebeloppet till senast den 1 ja(cid:220) nuari det andra ¿ret som f‰ljer p¿ det ¿r under vilket f‰r…ndringen intr…ffade. ’’ 2. (cid:217)I punkt 3 rad 1 skall ’’Om den punktskatt eller om(cid:220) s…ttningsskatt som belastar. (cid:216). (cid:216). ’’ ers…ttas med ’’Om den punktskatt som belastar. (cid:216). (cid:216). ’’. 2. (cid:217)Artikel 4 skall ers…ttas med f‰ljande: ’’Artikel 4 Vart femte ¿r med b‰rjan senast den 31 december 2002 skall r¿det p¿ grundval av en rapport och, vid behov, ett f‰rslag fr¿n kommissionen granska de punktskattesatser som fastst…lls i detta direktiv och d…rp¿, efter samr¿d med Europaparlamentet, enh…lligt vidta n‰dv…ndiga ¿tg…rder. Kommissionens rapport och r¿dets granskning skall ta h…nsyn till den inre marknadens funktion, punktskattesatsernas, realv…rde och de allm…nna m¿len i f‰rdraget. ’’ Artikel 3 Artikel 16 i direktiv 95/59/EG …ndras p¿ f‰ljande s…tt: Artikel 4 1. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterna skall s…tta i kraft de lagar och an(cid:220) dra f‰rfattningar som …r n‰dv…ndiga f‰r att f‰lja detta direktiv senast den 31 december 1999. De skall genast underr…tta kommissionen om detta. N…r medlemsstaterna antar dessa best…mmelser skall de inneh¿lla en h…nvisning till detta direktiv eller ¿tf‰ljas av s¿dan h…nvisning n…r de offentligg‰rs. N…rmare f‰re(cid:220) skrifter om hur h…nvisningen skall g‰ras skall varje med(cid:220) lemsstat sj…lv utf…rda. 2. (cid:218)(cid:217)Medlemsstaterna skall till kommissionen ‰verl…mna texterna till centrala best…mmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det omr¿de som omfattas av detta direktiv. 1. (cid:217)F‰ljande punkt 2a skall inf‰ras: Artikel 5 ’’2a. (cid:218)(cid:217)Med avvikelse fr¿n punkt 2 kan en medlems(cid:220) stat, n…r en f‰r…ndring av merv…rdesskatten leder till en f‰r…ndring av detaljhandelspriset f‰r cigaretter av den mest efterfr¿gade prisklassen och denna f‰r…nd(cid:220) ring leder till att punktskattens specifika komponent, uttryckt som en procentuell andel av den totala be(cid:220) skattningen, sjunker under 5(cid:216)% eller stiger ‰ver 55(cid:216)% Detta direktiv tr…der i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 6 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna


title: Beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af forordning (EF) nr. 3381/94 om en fællesskabsordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt avendelse

eurovoc_concepts:
EU policy
administrative cooperation
dual-use good
export licence
export monitoring

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 15. 05. 1998 KOM(1998) 258 endelig udg. BERETNING TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET OM ANVENDELSEN AF FORORDNING (EF) NR. 3381/94 OM EN FÆLLESSKABSORDNING FOR KONTROL MED UDFØRSLEN AF VARER MED DOBBELT ANVENDELSE (forelagt af Kommissionen i overensstemmelse med forordningens artikel 18) BERETNING TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET OM ANVENDELSEN AF FORORDNING (EF) NR. 3381/94 OM EN FÆLLESSKABSORDNING FOR KONTROL MED UDFØRSLEN AF VARER MED DOBBELT ANVENDELSE I) Indledning: EU's udførselskontrol i en international sammenhæng Udførselskontrol er et handelsmæssigt aspekt af international sikkerhed. I Det Europæiske Fællesskab har der eksisteret udførselskontrol i en årrække, før der blev indført lovgivning på unionsplan. Det har længe været de fleste medlemsstaters politik at kontrollere ikke blot eksporten af våben, men også af "følsomme" varer og teknologier - de såkaldte varer med dobbelt anvendelse, der, om end de ikke nødvendigvis er våben og i de fleste tilfælde hovedsagelig er beregnet til civilt brug, kan anvendes til militære formål eller væsentligt kan øge den militære kapacitet for det land, der erhverver dem. Indtil 1995 gennemførtes udførselskontrol i Fællesskabet kun ved national lovgivning, og de vigtigste drøftelser og forhandlinger vedrørende indholdet af sådanne kontroller, især fastlæggelsen af varelister, fandt sted inden for rammerne af internationale ikke- spredningsordninger. Den bedst kendte sådanne ordning var den nu ophævede COCOM, en uformel gruppering af vestlige lande, der havde som mål at undgå udførsel af højteknologiske emner til landene i den tidligere Sovjetblok. I det seneste årti er der sket en gennemgribende ændring af udførselskontrollens art og formål. Dette har tre årsager. Den vigtigste faktor er afslutningen af den kolde krig, som har betydet, at kontrollerne ikke længere har en generel økonomisk inddæmning af en bestemt gruppe lande som formål, men nu skal sikre, at der hverken frivilligt eller ufrivilligt bidrages til programmer for udvikling af masseødelæggelsesvåben og/eller eventuelle regionale våbenkapløb. Udførselskontrollen er i dag mere rettet mod en given vares eller teknologis specifikke endelige anvendelse eller bruger. Generelt har de offentlige myndigheder på verdensplan tenderet mod at mindske antallet af kontrollerede emner og samtidig benyttes licensprocedurer, "samleklausuler", der gør det muligt at kontrollere ethvert emne, hvad enten det er opført på en liste eller ej, hvis dets udførsel giver grund til bekymring for spredning. Samtidig med, at handelen med emner med dobbelt anvendelse er blevet liberaliseret og forenklet, har de offentlige myndigheder således forpligtet eksportørerne til at "kende deres kunder", en byrde erhvervslivet ikke altid har det godt med. forenklede idet der indføre Intet demonstrerer denne ændrede fokusering bedre end opløsningen af COCOM in 1993 og "erstatningen" heraf i 1996 med den nye Wassennaar-ordning, hvoraf Rusland og de fleste central- og østeuropæiske lande, der tidligere var de vigtigste mål for COCOM- kontrollen, er stiftende medlemmer. Desuden er den geografiske dækning af ikke- spredningsordningerne blevet udvidet, idet Sydafrika f. eks. har tilsluttet sig ordningen for kontrol med missilteknologi og gruppen af nukleare leverandører, og Sydkorea deltager ikke blot i sidstnævnte arrangement, men også i Wassenaar-ordningen og Australien gruppen (sidstnævnte behandler spredningsspørgsmål vedrørende kemiske og biologiske varer). Den anden vigtige faktor er hastigheden af den teknologiske udvikling. Visse typer computere, for hvilke der stadig krævedes individuelle udførselstilladelser i begyndelsen af 1990erne, er nu så almindelige og så lette at anskaffe, at de offentlige myndigheder mere eller mindre nødtvunget har liberaliseret udførslen heraf ved at udstede generelle udførselstilladelser for forsendelser af disse varer til en række bestemmelsessteder. Skønt antallet af tilladte bestemmelsessteder varierer fra land til land alt efter forskellige politiske forudsætninger og administrative traditioner, er der klart tale om en generel tendens til lempeligere kontrol. Det samme gælder hele kategorier af elektronisk udstyr og telekommunikationsudstyr: de teknologiske fremskridt fører uvægerligt til en banalisering af varer og teknologier, som ville være anset for "følsomme" blot for få år siden. Forvaltningerne er derfor under voksende pres fra de europæiske eksportører for at sikre, at udførselskontrollerne konstant revideres under hensyntagen til den teknologiske udvikling og de politikker, der føres af tredjelande, hvis eksportører er vigtige konkurrenter. En tredje vigtig faktor, som har ændret situationen for erhvervslivet og de offentlige myndigheder i Europa, har været vedtagelsen af EU-lovgivning (se pkt. II). II) Indførelse af EU's udførselskontrolordning for emner med dobbelt anvendelse I Fællesskabet blev spørgsmålet om udførselskontrol for varer med dobbelt anvendelse først rejst i forbindelse med virkeliggørelsen af det indre marked. Kommissionen forelagde den 31. august 19921 et forslag for Rådet til en forordning udstedt af dette, da den anså det for et mål, at varer med dobbelt anvendelse bør kunne bevæge sig lige så frit mellem medlemsstaterne som inden for hver enkelt af disse, og da en afskaffelse af kontrollen med handelen inden for EF kun var mulig, hvis alle medlemsstater indførte en effektiv kontrol på grundlag af fælles standarder for eksport til tredjelande. På grundlag af dette forslag vedtog Rådet for Den Europæiske Union senere en ordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse, bestående af to søjler: dels Rådets afgørelse 94/942/FUSP2, dels Rådets forordning (EF) nr. 3381/943. Begge tekster blev vedtaget den 19. december 1994 og er tæt forbundet ved talrige krydshenvisninger. Ordningen trådte i kraft den 1. januar 1995 og blev taget i anvendelse seks måneder senere, den 1. juli 1995. I henhold til forordningens artikel 18 skal Kommissionen hvert andet år forelægge "Europa-Parlamentet og Rådet en beretning om anvendelsen af forordningen". 1 KOM(92) 317 endelig udg. ; EFT C 253/1 af 30. 9. 1992, s. 13. 2 EFT L 367 af 31. 12. 1994, som senest ændret ved Rådets afgørelse 98/232/FUSP (EFT L 92 af 25. 3. 1998). 3 EFT L 367 af 31. 12. 1994, som ændret ved forordning (EF) nr. 837/95 af 10. april 1995 (EFT L 90 af 21. 4. 1995). I overensstemmelse med denne artikel forelægger Kommissionen derfor for første gang sin vurdering af den måde, hvorpå den gældende EU-ordning for kontrol med varer med dobbelt anvendelse har fungeret i praksis. Det skal bemærkes, at denne vurdering er begrænset til en analyse af den praktiske anvendelse af forordningen og ikke udgør en samlet bedømmelse af alle aspekter af kontrolordningen, dens struktur, retsgrundlag og underliggende politiske forudsætninger. Domstolens to afgørelser (sag C-70/94 og C- 83/94) om eksportkontrol med varer med dobbelt anvendelse, der klart fastsætter Fællesskabets enekompetence, også selvom en sådan kontrol er begrundet i af udenrigs- og sikkerhedspolitiske mål, vil derfor ikke blive drøftet i denne beretning. III) Hovedtrækkene ved den fælles ordning for udførselskontrol 1) Grundlæggende træk Forordningens grundlæggende principper er: * indførelse af en fælles ydre barriere gennem fastsættelse af en identisk liste over varer og teknologier med dobbelt anvendelse, for hvilke der kræves tilladelse til udførsel fra Fællesskabet, (fælles vareliste). Dette krav om tilladelse er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordningen, mens varelisten findes i bilag I til FUSP-afgørelsen. * gensidig anerkendelse af udførselstilladelser. Det fremgår udtrykkelig af artikel 6, stk. 3, at en eksporttilladelse udstedt af de kompetente myndigheder i en medlemsstat "er gyldig i hele Fællesskabet". * generelt fri bevægelighed for varer med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet. Der opretholdes imidlertid begrænsninger for visse stærkt følsomme varer (bilag IV til FUSP- for afgørelsen). Nogle medlemsstater opretholder desuden nationale kontroller overførsler af visse emner med dobbelt anvendelse, som de anser for særlig følsomme (bilag V til afgørelsen). * en samleklausul, der stiller krav om tilladelse for så vidt angår varer med dobbelt anvendelse, der ikke er opført på listen, hvis der er risiko for spredning i forbindelse med udførslen af disse varer. Med hensyn til harmonisering af politikker er lovgivningen begrænset til det absolutte minimum, som er nødvendigt for at tillade fri bevægelighed for varer med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet. Ordningen udgør ikke en fælles eksportpolitik for varer med dobbelt anvendelse. Det er en fælles ramme, men for nationale politikker, der fortsat forskellige. meget Som det klart fremgår af syvende afsnit i betragtningerne til forordningen: forskellige punkter visse og på er "dette system er et første skridt i retning af indførelse af en fuldstændig, fælles ordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse, der er sammenhængende på tilladelsesprocedurer alle punkter; det er navnlig ønskeligt, at medlemsstaternes harmoniseres gradvis og hurtigt". 2) Administrativt samarbejde Da den nuværende EF-udførselskontrolordning er baseret på "gensidig anerkendelse" af forskellige nationale politikker snarere end på en effektiv udvikling af en fælles politik, er den i meget høj grad afhængig af administrativt samarbejde mellem nationale myndigheder for at bygge bro over forskellene mellem medlemsstaternes politikker og procedurer. Bestemmelser vedrørende forskellige former for administrativt samarbejde og udveksling af oplysninger er derfor et væsentligt træk ved forordningen. * høring af en anden medlemsstat for udstedelse af en individuel udførselstilladelse er obligatorisk, hvis den pågældende vare ikke befinder sig i de medlemsstater, hvor ansøgningen om tilladelse er fremsat. Den medlemsstat, hvor varen befinder sig eller vil befinde sig, træffer den endelige afgørelse om, hvorvidt en udførsel skal tillades eller ej (artikel 7, stk. 2) * Medlemsstaterne kan anmode hinanden om ikke at udstede tilladelse eller f. eks. tilbagekalde en tilladelse, hvis de mener, at deres væsentlige interesser skades (artikel 7, stk. 3) * Medlemsstaterne underretter hinanden om afslag på ansøgninger om udførselstilladelse samt om annullering, ændring, suspension eller tilbagekaldelse af en tidligere udstedt tilladelse (artikel 9, stk. 2) * Medlemsstaterne forpligter sig generelt til "at etablere et direkte samarbejde og udveksling af oplysninger mellem de ansvarlige myndigheder, navnlig for at fjerne risikoen for, at eventuelle forskelle i udførselskontrollen kan give anledning til omdirigering af handelen" (artikel 13, stk. 1) * Med de nødvendige ændringer anvender medlemsstaterne også Rådets forordning (EØF) nr. 1468/81 af 19. maj 1981 om gensidig bistand vedrørende f. eks. gør det muligt at udveksle oplysninger om toldbestemmelserne, der foranstaltninger til bekæmpelse af bedrageri (artikel 13, stk. 2). 3) Koordination på fællesskabsplan En koordinationsgruppe under forsæde af Kommissionen er regelmæssigt trådt sammen for at drøfte den praktiske anvendelse af forordningen. Medlemsstaterne repræsenteres sædvanligvis af deres tilladelsesudstedende embedsmænd, men toldembedsmænd har også deltaget gentagne gange. Gruppen koncentrerer sig om at løse praktiske problemer og har med de såkaldte "elements of consensus" uformelt aftalt, hvordan visse bestemmelser i forordningen skal fortolkes (se bilag 1 til denne beretning). Møderne har været meget nyttige med hensyn til udveksling af oplysninger om den nuværende ordnings mangler og har også tjent som forum for drøftelse af eventuelle ændringer. I overensstemmelse med sit mandat har gruppen desuden konsulteret eksportørerne ved at afholde en høring med repræsentanter for erhvervslivet i februar 1996 (artikel 16). IV) Brugen af udførselskontrolordningen: vurdering af den praktiske anvendelse af forordningen Kommissionens samlede vurdering af den praktiske anvendelse af forordningen to år efter dens gennemførelse er blandet. Ordningen har været vellykket med hensyn til at lette handelen inden for EF og etableringen af det indre marked, men har i vidt omfang tilsyneladende ikke kunnet fungere som en troværdig udførselskontrolmekanisme. Resultater Den nye EU-ordning har ført til mærkbare forbedringer for erhvervslivet og de offentlige myndigheder ved at lette handelen inden for Fællesskabet betydeligt og derved begrænse bureaukratiet for eksportører og forvaltninger. * eksistensen af en fælles ordning og en ydre barriere har muliggjort fri bevægelighed inden for Fællesskabet for næsten alle varer med dobbelt anvendelse. Dette er ikke blot vigtigt af hensyn til det indre markeds rette funktion, men også fordi det begrænser den administrative byrde for såvel virksomhederne som forvaltningerne. Hvad angår en effektiv anvendelse af knappe ressourcer gør en begrænsning af dette papirarbejde det muligt for offentlige myndigheder og selskaber at afsætte mere tid og flere penge f. eks. til bekæmpelse af bedrageri eller til en dybtgående undersøgelse af følsomme udførselstransaktioner. * det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne er klart øget. Høringer om specifikke udførsler samt udveksling af synspunkter om politiske spørgsmål i koordinationsgruppen har bidraget til at etablere et netværk af nationale embedsmænd med ansvar for udførselskontrol. Det er sikkert at sige, at kendskabet til andre medlemsstaters politikker bestemt er øget, og at der derved er dannet et grundlag for fremtidige fælles politikker. * praktiske problemer ved anvendelsen og fortolkningen af visse bestemmelser i forordningen er blevet løst af koordinationsgruppen gennem uformelle aftaler mellem medlemsstaterne, som er optegnet i et dokument med titlen "Elements of consensus" (se bilag 1 til denne meddelelse). * i forbindelse med EF-lovgivningen har mange medlemsstater revideret eller indført national lovgivning om udførselskontrol. Det synes klart, at den genrelle tendens går mod at øge den reelle konvergens mellem politikker og procedurer for udstedelse af tilladelser, navnlig for så vidt angår eksporten til Australien, Canada, Japan, New Zealand, Norge, Schweiz og USA (se bilag 2 til denne meddelelse). Mangler og problemområder Forordningen og den måde, hvorpå den er blevet anvendt i praksis, har ikke ført til, at der er skabt en effektiv fælles ordning for kontrol med udførsel, som er både let at forvalte og omkostningseffektiv at overholde. På grund af utilstrækkelig overensstemmelse mellem nationale politikker og sædvaner er ordningen navnlig for kompliceret til, at toldmyndighederne rutinemæssigt kan håndhæve den med den nødvendige automatik. Det står derfor klart, at der ikke er etableret lige muligheder for eksportørerne i EU. Under en høring, som koordinationsgruppen afholdt februar 1996, gjorde virksomhederne det meget klart for Kommissionen og medlemsstaterne, at de finder det vanskeligt, hvis ikke umuligt, at fungere omkostningseffektivt på EF-plan, hvis de skal overholde den relevante lovgivning om udførselskontrol. Både Sammenslutningen af Industri- og Arbejdsgiverorganisationer i De Europæiske Fællesskaber (UNICE) og European Round Table of Industrialists (ERT) har f. eks. opfordret Kommissionen og medlemsstaterne til at forenkle den generelle og globale ordning for udstedelse af tilladelser, at tilvejebringe oplysninger om følsomme endelige brugere på europæisk plan, at begrænse anvendelsesområdet for samleklausulen til visse varer og at modsvare den amerikanske liberalisering af udførslen af visse meget handlede varer. i I løbet af de to første år, den fælles ordning har eksisteret, har de vigtigste problemer med at anvende forordningen effektivt i praksis været forbundet med følgende tre spørgsmål: 1) forskelle mellem nationale ordninger for udstedelse af tilladelser 2) nyheden af samleklausulen 3) grænser for administrativt samarbejde 1) Forskelle mellem nationale ordninger for udstedelse af tilladelser Den første vanskelighed er tilladelsernes genkendelighed. Forordningen giver mulighed for tre forskellige typer udførselstilladelser, nemlig individuelle, globale og generelle tilladelser. Toldembedsmændene skal kunne genkende og godtage udførselstilladelser fra andre medlemsstater, hvis princippet om gensidig anerkendelse reelt skal overholdes. Kommissionen er uformelt blevet underrettet om tilfælde, hvor tilladelser ikke er blevet anerkendt. Problemet er på ingen måde, at medlemsstaterne forsætligt overtræder fordi forordningen. Problemet drejer toldembedsmænd ikke kender de øvrige medlemsstaters ordninger for udstedelse af tilladelser og derfor er nødt til at undersøge gyldigheden af bestemte udførselstilladelser. Mange eksportører har på baggrund af sådanne forsinkelser konkluderet, at systemet rent faktisk ikke kan anvendes, og er nu tøvende over for at eksportere fra en medlemsstat med en tilladelse udstedt af en anden medlemsstat, for selv om tilladelsen til sidst anerkendes og udførslen endelig finder sted, er tidstabet alt for kostbart. forsinkelser ved grænserne, sig om Problemet er tilsyneladende delvist løst for udførsler, der kræver individuelle tilladelser (en lille andel af den samlede eksport, men vigtig da disse transaktioner er de mest følsomme). Et forslag fra Kommissionens tjenestegrene om uformelt at harmonisere de nationale tilladelsesformularer i overensstemmelse med en standardmodel blev godkendt. De fleste medlemsstater anvender denne modelformular, og alle medlemsstaterne har givet udtryk for, at de vil benytte den. Med tiden bør anvendelsen af denne standardmodel blive obligatorisk. For udførsel i henhold til generelle og globale tilladelser har problemet med manglende anerkendelse ved grænserne imidlertid ifølge de oplysninger, Kommissionen råder over, i hele perioden været tilstrækkelig alvorligt til, at erhvervslivet nu i høj grad mangler tillid til den måde, hvorpå forordningen anvendes i praksis. Der er mange problemer: toldembedsmændene mangler ikke blot kendskab til andre medlemsstaters udførselstilladelser - der er vigtige forskelle mellem medlemsstaterne med hensyn til varedækningen og de tilladte bestemmelsessteder ved udførsel i henhold til generelle udførselstilladelser - men i nogle tilfælde defineres disse generelle tilladelser (som grundlæggende er en generel tilladelse fra de offentlige myndigheder til at udføre kontrollerede varer til visse bestemmelsessteder) kun ved lovgivning og får ikke "fysisk udtryk" i et tilladelsesdokument. For en toldembedsmand i en anden medlemsstat er det derfor vanskeligt at vurdere, om en udførsel er blevet tilladt eller ej, selv når der findes angivelser i det relevante handelsdokument. Desuden var globale tilladelser (en tilladelse, der gives en specifik virksomhed til udførsel af visse varer til visse bestemmelsessteder) et nyt begreb for nogle medlemsstater og forstår og godtages derfor ikke altid af toldembedsmænd ved grænserne. for udstedelse af forskellige ordninger igen understreges, at manglende anerkendelse Det skal ikke skyldes bevidste overtrædelser af forordningen, men ordningens kompleksitet, der tillader sameksistens mellem meget tilladelser, uden at toldembedsmændene gives effektive midler til at klare denne kompleksitet. Resultatet, der er mindre alvorligt for toldforvaltningerne end for eksportøren, er forsinkelser. Risikoen for forsinkelse afskrækker igen kraftigt erhvervslivet fra at benytte EF- ordningens mulighed for at udføre varer fra en bestemt medlemsstat med en tilladelse udstedt af en anden medlemsstat. Det er rimeligt at sige, at de fleste virksomhed under de nuværende omstændigheder undgår at benytte artikel 6, stk. 3, og kun gør dette i ekstraordinære tilfælde. Denne vurdering underbygges af, at Kommissionen ikke blot af eksportører, men også uformelt af visse nationale embedsmænd er blevet underrettet om, at anvendelsen af artikel 6, stk. 3, i praksis er så sjælden, at overordnede embedsmænd kontaktes, når det finder sted, og disse må igen undertiden konsultere deres modparter i andre hovedstæder. I konstatering af, at kun få eksportører i praksis benytter artikel 6, stk. 3, har nogle medlemsstater konkluderet, at de praktiske virkninger derfor er ret begrænsede, og at der ikke er behov for at gribe ind. Erhvervslivet er af en anden opfattelse, og både UNICE og ERT har opfordret Kommissionen til at forbedre den nuværende ordning, navnlig med henblik på at sikre lige muligheder for europæiske eksportører i forhold til deres amerikanske og japanske konkurrenter. Generelt står det ganske klart, at erhvervslivet tillægger en effektiv EF-ordning for udførselskontrol stor betydning - og det er netop fordi, at eksportørerne ikke har tillid til den nuværende ordnings effektivitet, at den ikke benyttes, Problemet skyldes ikke så meget forkert anvendelse eller manglende interesse, men manglende anvendelse i praksis, fordi erhvervslivet generelt ikke tror, ordningen vil fungere. Et andet vigtigt problem med forskellene mellem de nationale ordninger for udstedelse af tilladelser er, at de er særdeles svære at forvalte effektivt for virksomheder, der er etableret i flere medlemsstater. Disse selskaber er netop blandt de vigtigste producenter og eksportører af varer med dobbelt anvendelse. Skønt sådanne virksomheder økonomisk set opererer som ét stort selskab, opfattes de retligt - og derfor også i forbindelse med udførselskontrol - som særskilte nationale enheder. For så vidt angår udførslen af ikke-kontrollerede varer er det sædvanligvis den handelsmæssige logik i "eurologistikken", der sejrer - de forskellige datterselskaber har fælles "centre" og lagre, og ordrer fra kunder behandles med henblik på at minimere omkostningerne: det datterselskab, der kan sikre den hurtigste og mest omkostningseffektive levering, får ordren. I praksis er denne leveringsadfærd datastyret og sker helt rutinemæssigt. For kontrollerede varer opstår der imidlertid en konflikt mellem den økonomiske og den juridiske logik. Når virksomheder overvejer eventuelle udførsler, kan de ikke operere på et rent logistisk grundlag (hvordan varerne skal leveres til kunderne på den hurtigste og mest omkostningseffektive måde), men må også undersøge, om det relevante nationale datterselskab - der er en helt separat enhed for så vidt angår udførselskontrol - har lov til at levere emnet, f. eks. i kraft af en global eller generel tilladelse, samt hvilke supplerende krav, der måtte være obligatoriske (f. eks. certificering af den endelige anvendelse). Det skal desuden klart fastslås, hvem der ejer varerne eller har en tilsvarende ret til at disponere over dem, med andre ord hvem der rent retligt er eksportøren. Over for disse vanskeligheder har visse virksomheder tilsyneladende forsøgt at organisere sig, således at de sikrer, at udførsel af en vare med dobbelt anvendelse fra en bestemt medlemsstat helst sker ved hjælp af en tilladelse udstedt af den samme medlemsstat. Virksomhederne forsøger som regel at indhente en tilladelse i den medlemsstat, hvor varerne rent faktisk befinder sig, og at eksportere direkte fra den pågældende medlemsstat. Anvendelsen af artikel 6, stk. 3, synes igen at være begrænset til ekstraordinære tilfælde, hvor det af kontraktmæssige grunde ikke kan undgås. Andre løsninger anses for at være for komplicerede at forvalte, især da de skal gennemføres rutinemæssigt i forbindelse med det daglige arbejde af det ordremodtagende personale, der bistås af edb-programmer til styring af leverancer. Kommissionen konkluderer, at hvis den fælles ordning for udførselskontrol skal fungere praksis i fuldt omfang, må der tages to skridt: * det vil være nødvendigt at harmonisere de nationale tilladelsesformularer, så tilladelserne kan genkendes (hvilket blot er en praktisk forudsætning for gensidig anerkendelse). Uden en sådan harmonisering vil de ovennævnte forsinkelser enten fortsætte, eller, hvis toldembedsmændene simpelt hen "antager", at andre medlemsstaters tilladelser er gyldige, risikoen for bedragerisk udførsel vil stige. * kompleksiteten i den nuværende ordning, hvor der findes talrige typer nationale globale og generelle tilladelser (ofte til samme bestemmelsessteder, men for svagt forskellige varer), skal mindskes til et acceptabelt niveau. Der bør indføres en harmoniseret EF- tilladelse for udførsel til bestemmelsesstederne i bilag II - i øjeblikket Australien, Canada, Japan, New Zealand, Norge, Schweiz og USA - navnlig da der allerede er et betydeligt reelt sammenfald mellem medlemsstaternes politikker på dette område. Desuden bør alle medlemsstater forpligtes til at tilbyde deres eksportører mulighed for globale tilladelser. En sådan harmonisering og forenkling er ikke blot i eksportørernes interesse, men vil også være til fordel for told- og politiembedsmænd. 2) nyheden af samleklausulen Indførelsen af en "samleklausul" i forordningen var et af de sværeste og mest kontroversielle spørgsmål under forhandlingerne om den nuværende ordning for kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse. Gennemførelsen af denne klausul - der gør enhver vare til genstand for et krav om tilladelse, hvis eksportøren "ved" eller af sine myndigheder underrettes om, at varen påtænkes anvendt i forbindelse med et program for masseødelæggelsesvåben - har været en nyskabelse for de fleste medlemsstater. Det største problem med den praktiske gennemførelse af samleklausulen er, at regeringerne ikke i samme omfang underretter deres eksportører om følsomme endelige brugere. Forskellene i de oplysninger, der gives til eksportørerne, kan selvfølgelig være udtryk for, at medlemsstaternes regeringer selv har en forskellig grad af viden om spredning og spredere af ABC-våben. Det kan også skyldes administrative traditioner og varigheden af erfaringerne med sådanne samlebestemmelser. Uanset hvad årsagen er, er følgen klart, at eksportørerne underrettes (og advares) forskelligt om endelige brugere alt efter hvilken medlemsstat, de er etableret i. Denne forskelligartethed rejser ikke blot spørgsmål om konkurrenceforvridning, men rejser også tvivl om, hvorvidt samleklausulen håndhæves effektivt. Kommissionens konklusion er, at de procedurer, der nu er forudset i forordningen, ikke er tilfredsstillende. På et indre marked, hvor ikke-listeførte varer bevæger sig uden begrænsninger, er det sandsynligt, at samleklausulen alt for let kan omgås, hvis udvekslingen af oplysninger dels mellem medlemsstaterne indbyrdes og dels mellem statslige myndigheder og eksportører ikke forbedres. Intet kan retligt forhindre et selskab etableret i et land, hvor det overvejes at anvende samleklausulen for udførsel af en bestemt vare, i at sende varen til en anden medlemsstat, hvis myndigheder måske endda ikke er opmærksom på risikoen. Det ikke-listeførte emne kan derefter let uden tilladelse udføres fra denne anden medlemsstat, der - på grund af manglende viden om en eventuel fare - ikke har besluttet af overvåge (og måske forbyde) den konkrete transaktion. Mangelen på en udveksling af detaljerede oplysninger mellem medlemsstaterne om følsomme endelige brugere - samleklausulen anvendes kun, hvis der er tvivl om den endelige bruger - kan føre til en situation, hvor eksportører i andre medlemsstater, der ikke er opmærksomme på faren, i god tro sender tilsvarende eller identiske emner til den følsomme endelige bruger. 10 ikke på grund Samleklausulens mål nås informationsudveksling, og samtidig stilles eksportører myndighederne har udsendt en advarsel, i en konkurrencemæssigt ugunstig situation. utilstrækkelig af i medlemsstater, hvor således en Efter Kommissionens opfattelse er det derfor nødvendigt, at medlemsstaterne forbedrer deres informationsudveksling om følsomme endelige brugere betydeligt for at sikre, at eksportører i hele Fællesskabet vejledes i samme omfang. 3) problemer i forbindelse med administrativt samarbejde Som skitseret ovenfor (se punkt II. 2) er forskellige administrative samarbejdsmekanismer en vigtig del af den nuværende forordning. Kommissionen mener, at enhver fælles udførselskontrolordning, som ikke indebærer fuld harmonisering, kræver det størst mulige samarbejde mellem nationale forvaltninger. Forskellige eksportpolitikker på dette følsomme område kan kun videreføres i det omfang, at forskellene stadig kan håndteres og afbalanceres ved, at der oprettes et net af ansvarlige embedsmænd, som rutinemæssigt samarbejder. I denne forbindelse er de ovenfor (se punkt IV. 2. b) beskrevne problemer vedrørende samleklausulen et godt eksempel. I forordningens første to anvendelsesår har Kommissionen i det omfang, der har været muligt, bidraget til at oprette et direkte kommunikationsnet, og medlemsstaterne har generelt været modtagelige for forslag om forbedringer af kommunikationskanalerne og også med hensyn til omfanget og kvaliteten af informationsudvekslingen om individuelle sager og generelle politikker. Koordinationsgruppen har spillet en meget positiv rolle og har øget den gensidige forståelse af nationale eksportpolitikker. Med hensyn til vurderingen af kvaliteten og hyppigheden af det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne kan Kommissionen på grund af begrænsninger i selve forordningen dog desværre ikke i fuldt omfang påtage sig det ansvar og opfylde de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 18. For eksempel kan Kommissionen ikke fuldt ud bedømme kvaliteten af konsultationsproceduren (artikel 7, stk. 2), da den ikke er involveret i disse bilaterale eller multilaterale kontakter (som finder sted, når varen er eller vil befinde sig i en anden medlemsstat end den, der udsteder tilladelsen). Proceduren i artikel 7, stk. 2, inddrager de tilladelsesudstedende myndigheder i de berørte lande, og Kommissionen er kun indirekte eller gennem drøftelser i Koordinationsgruppen blevet underrettet om nogle af disse konsultationer. Fra sådanne drøftelser ser det ud til, at skønt der undertiden har været problemer med hensyn til forsinkelser af svar og med nøjagtigheden af de udvekslede oplysninger, har konsultationsprocessen fungeret til medlemsstaternes tilfredshed. Denne bedømmelse er dog kun en plausibel antagelse på grundlag af de begrænsede oplysninger, Kommissionen har rådet over. For så vidt angår udveksling af oplysninger om nægtelse af tilladelser (eller ændringer, suspensioner eller begrænsninger af allerede udstedte tilladelser) er der lignende problemer, idet medlemsstaterne frit kan vælge, om de vil give sådanne oplysninger ikke blot til de øvrige medlemsstater, men også til Kommissionen. I de første to år, forordningen har været anvendt, har et stort flertal af medlemsstater valgt ikke at inddrage Kommissionen i en sådan udveksling af oplysninger. 11 Så vidt Kommissionen kan se, udveksler medlemsstaterne tilsyneladende kun få oplysninger om nægtelse af tilladelser ud over, hvad der kræves i henhold til de internationale ikke-spredningsordninger, som de alle er medlemmer af. Desuden synes informationsudvekslingen i for høj grad at vedrøre afslagene, hvilket er en noget formalistisk fremgangsmåde, da egentlige afslag ikke er så hyppige. Ofte behøver de nationale forvaltninger ikke at give et egentligt afslag på en ansøgning om udførselstilladelse, men kan overtale potentielle eksportører til ikke at bede om tilladelse til at sælge til visse bestemmelsessteder eller endelige brugere. Der er ingen pligt til at drøfte sådanne "advarsler" (der som regel overbeviser eksportørerne) med andre medlemsstater, og så vidt Kommissionen kan konstatere på grundlag af bemærkninger fra er nationale meningsudvekslingen om sådanne spørgsmål for begrænset. informationsudveksling, embedsmænd, ønsker øget der en Visse nationale forvaltninger har imidlertid gjort gældende, at de fra sag til sag underretter deres partnere, når de finder det relevant. Selvom sådanne uformelle kontakter har en vis værdi, forekommer de utilstrækkelige til at udvikle en mere harmoniseret fremgangsmåde for udførsel af varer med dobbelt anvendelse, som vil følsomme indebære, at medlemsstaterne når frem bestemmelsessteder og endelige brugere, og at relevante oplysninger hurtigt deles og diskuteres og om nødvendigt meddeles told- og politimyndighederne. til en fælles holdning til V) Konklusioner Grundlæggende synes alle de praktiske problemer med anvendelsen af forordningen at have forbindelse med, at den nuværende EF-ordning for udførselskontrol i alt væsentligt er begrænset til gensidig anerkendelse. Medlemsstaterne er enedes om at anerkende hinandens udførselstilladelser, men er ikke nødvendigvis enige med de forskellige eksportpolitikker, der ligger til grund for tilladelserne. Der er en manglende reel enighed, som ikke kan fortsætte i det uendelige, hvis en fælles ordning for udførselskontrol skal fungere ordentligt. Ifølge Kommissionens analyse har det administrative samarbejde ikke været tilstrækkeligt til at overvinde denne manglende enighed om eksportpolitikken for varer med dobbelt anvendelse, og det er stærkt tvivlsomt, om selv den bedste samarbejdsvilje hos de nationale forvaltninger i sig selv vil være nok til at bygge bro over denne politiske kløft. Så vidt Kommissionen kan bedømme, er det nuværende system for kompliceret til, at det rutinemæssigt kan bruges af grænsetoldstederne, og det anses under alle omstændigheder af erhvervslivet for at være for besværligt til at have praktisk nytte. Kommissionen finder, at disse problemer er indbygget i ordningen, og at kun en mere harmoniseret ordning for udførselskontrol, der kombinerer dele af en fælles politik med et øget administrativt samarbejde, vil give et system, der opfylder både eksportørernes og de offentlige myndigheders behov og derved sikrer en hurtig og problemfri håndhævelse af de fælles mål om ikke-spredning. Kommissionen forelægger derfor samtidig med denne beretning forslag til en forbedret forordning. 12 EUROPA-KOMMISSIONEN GENERALDIREKTORAT I EKSTERNE FORBINDELSER: HANDELSPOLITIK, FORBINDELSER MED NORDAMERIKA, FJERNØSTEN, AUSTRALIEN OG NEW ZEALAND I/M/2 - Investeringer, TRIMS, dobbelt anvendelse, standarder og certificering Bilagl Bruxelles, den 15. juli 1997 I. M. 2 ENIGHEDSPUNKTER MELLEM MEDLEMSSTATERNE ("ELEMENTS OF CONSENSUS") Ved gennemførelsen af Rådets forordning om kontrol med udførslen af varer med dobbelt anvendelse er medlemsstaterne uformelt blevet enige om følgende retningslinjer: Konsultationsprocedurer For konsultation mellem tilladelsesudstedende myndigheder, jf. artikel 7, stk. 2, i forordningen, er der udarbejdet to formularer, en for indledning af konsultationen og en for svaret. Disse formularer er indeholdt som et bilag til disse "enighedspunkter". Den person, der skal konsulteres, er den person, der er nævnt i listen over kontaktpunkter under "Tilladelsesudstedende kontorer". Konsultationer bør indledes pr. fax. Hvis den konsulterede medlemsstat anmoder herom, bekræftes faxtransmissionen pr. brev. Den i forordningen nævnte periode på ti arbejdsdage indledes på datoen for fremsendelsen af faxen. Medlemsstaterne kan også anmode om konsultationer i henhold til artikel 7, stk. 3. Denne anmodning fremsættes pr. fax og bekræftes pr. brev, hvis dette ønskes. Konsultationen omfatter tilfælde af konsultationer mellem den tilladelsesudstedende medlemsstat og den medlemsstat, i hvilken den eksporterede vare påtænkes angivet til udførsel. Konsultationen indledes pr. fax og addresseres til den person, der er nævnt i listen over kontaktpunkter under "Tilladelsesudstedende kontorer". Efter anmodning fremsendes der en bekræftelse pr. brev. Undtagelser fra nødvendigheden af konsultationer Konsultationer i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordningen er ikke nødvendige i visse tilfælde. Selv om en eksportør stadig skal angive, hvor de varer, han vil eksportere, befinder sig eller vil befinde sig, er de nationale myndigheder enige om, at en udtrykkelig godkendelse fra myndighederne i den medlemsstat, hvor den pågældende vare befinder sig, ikke er nødvendig. Dette vil gælde for følgende tilfælde: 13 Midlertidig udførsel Udførsel med henblik på vedligeholdelse og reparation Udskiftninger inden for rammerne af kontrakter, hvortil der allerede er givet tilladelse efter konsultationer. Modelformular for individuelle tilladelser og globale tilladelser Kommissionens tjenestegrene har udarbejdet en modelformular, der danner grundlag for nationale individuelle tilladelser og muligvis ansøgningsformularer. Denne formular og det tilhørende vejledende notat blev uddelt på Koordinationsgrupens møde den 22. marts 1995. Medlemsstaterne er enige om at benytte den samme modelformular som grundlag for deres globale tilladelser. Hvis der ved Fællesskabets ydre grænse opstår spørgsmål vedrørende en tilladelse udstedt af en anden medlemsstat end den, hvis toldmyndigheder behandler udførselsangivelsen, kan de ansvarlige toldembedsmænd for at spare tid direkte kontakte det kontaktpunkt, der er angivet som den tilladelsesudstedende medlemsstats "Tilladelsesudstedende kontor". Embedsmanden kan dog foretrække at oprette denne kontakt gennem sit nationale tilladelsesudstedende kontor. Procedurer vedrørende anerkendelse af generelle tilladelser I henhold til forordningen er alle tilladelser (individuelle, globale og generelle) gyldige i hele Fællesskabet. Da det imidlertid kan være vanskeligt for de håndhævende myndigheder at kontrollere generelle tilladelser udstedt af andre medlemsstaters tilladelsesudstedende myndigheder, må der fastlægges visse proceduremæssige ordninger. I det administrative enhedsdokument, der ledsager varerne, vil det derfor være obligatorisk for eksportører under andre oplysninger at angive den specifikke generelle tilladelse, i henhold til hvilken deres varer eksporteres. Kommissionen har tilvejebragt en opsummerende tabel over de generelle tilladelser, som medlemsstaterne har udstedt. Hvis der ved Fællesskabets ydre grænse opstår spørgsmål vedrørende en tilladelse udstedt af en anden medlemsstat end den, hvis toldmyndigheder behandler udførselsangivelsen, kan de ansvarlige toldembedsmænd for at spare tid direkte kontakte det kontaktpunkt, der er angivet som den tilladelsesudstedende medlemsstats "Tilladelsesudstedende kontor". Embedsmanden kan dog foretrække at oprette denne kontakt gennem sit nationale tilladelsesudstedende kontor. 14 Internationale importtilladelser Ved udstedelse af internationale importtilladelser afgiver medlemsstaterne følgende tilsagn: de relevante varer "vil ikke blive genudført uden tilladelse fra myndighederne i den medlemsstat af Den Europæiske Union, hvor eksportøren er etableret. " importtilladelser benyttes kun til at attestere, at der findes en Internationale udførselstilladelse til genudførsel fra Fællesskabet. Der vil i intet tilfælde kræves sådanne tilladelser for overførsel af varer med dobbelt anvendelse inden for Fællesskabet. "Varer, der kun passerer gennem Fællesskabet" (artikel 3, stk. 3) 1. Varer, der er indført fra tredjelande og efterfølgende overgået til fri omsætning i Fællesskabet4, skal anses for fællesskabsvarer, og der kræves derfor tilladelse til udførsel af sådanne varer. 2. Ikke-fællesskabsvarer, der bringes ind i Fællesskabets område, tildeles altid en toldgodkendt behandling eller anvendelse5 med undtagelse af varer om bord på fartøjer eller luftfartøjer, der krydser medlemsstaternes territoriale havområde eller luftrum uden at have en havn eller lufthavn i de pågældende medlemsstater som bestemmelsessted. 6 Der kræves ikke tilladelse for sidstnævnte varer. 3. I betragtning af ovenstående bør følgende tilfælde af ikke-fællesskabsvarer, der er indbragt på Fællesskabets område, anses for at være genstand for tilladelse i henhold til forordningen: * toldoplag7 * aktiv forædling8 * forarbejdning under toldkontrol9 * midlertidig indførsel10 4 Se Rådets forordning (EF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, EFT L302,19. 10. 92 , afsnit IV, kapitel 2, afdeling 2, s. 18. 5 Se ovenfor, afsnit III, s. 12. 6 Se ovenfor, artikel 38, stk. 6, s. 13. 7 Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 3, C, s. 21. 8 Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 3, D, s. 24. 9 Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 3, E, s. 27. 10 Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 3, F, s. 28. iS 4. Følgende tilfælde er dækket af artikel 3, stk. 3, og er således undtaget fra udførselstilladelsesproceduren: * ekstern forsendelse11 midlertidig opbevaring12 (dette omfatter varer, der forbliver om bord på * skibe eller luftfartøjer, som ankommer til en havn eller lufthavn i EF). 5. Efter definitionen i toldkodeksen er frizoner13 en del af Fællesskabets toldområde. Genudførsel af ikke-fællesskabsvarer, der forlader Fællesskabet via en frizone, er derfor dækket af forordningen. Ved omladning i frizonen af varer, som ikke henføres under nogen toldprocedure, og for hvilke der ikke skal opbevares optegnelser i et godkendt lagerregnskab i henhold til toldkodeksen, er de pågældende varer imidlertid ikke genstand for udførselstilladelsesproceduren. I forbindelse med bekæmpelse af bedrageri kan toldmyndighederne naturligvis undersøge alle varer, der tilføres eller fraføres en frizone. 1 ! Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 2, afdeling 3, B, s. 20. 12 Se ovenfor, afsnit III, kapitel 5, s. 14. 13 Se ovenfor, afsnit IV, kapitel 3, afdeling 1, s. 32. 16 Bilâg_2 OVERSIGT OVER GENERELLE TILLADELSER (pr. 1. juli 1997) Nedenstående gives en oversigt over generelle udførselstilladelser udstedt af medlemsstaterne på grundlag af artikel 6, stk. 1, litra a), i forordning (EF) nr. 3381/94. Da denne ikke pålægger medlemsstaterne pligt til at anvende forenklede procedurer for ethvert bestemmelsessted, bedes det bemærket, at tre lande for øjeblikket ikke giver mulighed for at benytte en generel udførselstilladelse: Luxembourg, Portugal og Spanien« I) Generel udførselstilladelse til Australien bestemmelsessteder i bilag II Canada Japan New Zealand Norge Schweiz USA Denne type tilladelse gives af 12 af de 15 EU-medlemsstater, om end med forskellig varedækning. Der findes fem "versioner" af denne generelle udførselstilladelse: 1) En generel udførselstilladelse for alle varer med dobbelt anvendelse anført i bilag 1 til landene i bilag II undtagen a) *varer omfattet af bilag 4 Denne type generel tilladelse gives af tre EU-lande: Belgien, Irland og Nederlandene. 2) En generel udførselstilladelse for alle varer med dobbelt anvendelse anført i bilag 1 til landene i bilag II undtagen a) *varer omfattet af bilag 4 b) *alle nukleare varer (kategori O i bilag 1) 17 Denne type tilladelse gives af to EU-lande: Finland og Østrig. 3) En generel udførselstilladelse for alle varer med dobbelt anvendelse anført i bilag 1 til landene i bilag II undtagen a) *varer omfattet af bilag 4 c) *varer omfattet af den nationale kolonne i Bilagi Denne type tilladelse gives af tre EU-lande: Grækenland, Sverige, Danmark. 4) En generel udførselstilladelse for alle varer med dobbelt anvendelse anført i bilag 1 til landene i bilag II undtagen a) *varer omfattet af bilag 4 b) *alle nukleare varer c) *varer omfattet af den nationale kolonne i hikg_5 d) Supplerende nationale forbudslister Denne type tilladelse gives af tre EU-lande: Tyskland, Italien, Det Forenede Kongerige. 5) En generel udførselstilladelse for alle varer med dobbelt anvendelse anført i bilag 1 til landene i bilag II undtagen a) *varer omfattet af bilag 4 c) *varer omfattet af den nationale kolonne i d) *supplerende nationale forbudslister 18 Denne type generel tilladelse gives af et EU-land: Frankrig (G001). Det skal bemærkes, at udførsel af emner under Australien-gruppen til lande i bilag II styres i en særskilt fransk generel tilladelse (G 301), der pålægger specifikke betingelser. Desuden kan visse nukleare varer eksporteres til bilag II-lande i henhold til en anden separat fransk generel tilladelse (G201). For de generelle tilladelser af type 1, 2 og 3 fastlægges varedækningen let ved henvisning til afgørelse 94/942/FUSP. I f. eks. Irlands tilfælde kan alle emner med dobbelt anvendelse med undtagelse af de meget følsomme varer, der er anført i bilag 4, eksporteres til landene i bilag II i henhold til den irske generelle tilladelse (bilag I-varer - bilag IV-varer = dækningsområdet for den irske generelle tilladelse). For Sveriges vedkommende er de svenske bilag V-varer også udelukket (bilag 1 - bilag 4 - bilag 5, den svenske kolonne = dækningsområdet for den svenske generelle tilladelse). For lande, der anvender "supplerende nationale forbudslister" (type 4 og 5), kan varedækningen for den generelle tilladelse imidlertid ikke fastlægges blot ved at se i de relevante bilag i afgørelse 94/942/FUSP. Man må konsultere forbudslisterne for de relevante generelle tilladelser. 19 ISSN 0254-1459 KOM(98) 258 endelig udg. DOKUMENTER DA 10 15 02 17 Katalognummer : CB-CO-98-275-DA-C ISBN 92-78-35382-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg lo


title: Règlement (CE) nº 1028/98 de la Commission du 15 mai 1998 relatif à la vente, dans le cadre d'une procédure d'adjudication, de viandes bovines détenues par certains organismes d'intervention

text: L 146/6 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 16. 5. 98 R(cid:221)GLEMENT (CE) No 1028/98 DE LA COMMISSION du 15 mai 1998 relatif (cid:133) la vente, dans le cadre d’une proc(cid:130)dure d’adjudication, de viandes bovines d(cid:130)tenues par certains organismes d’intervention LA COMMISSION DES COMMUNAUT(cid:144)S EUROP(cid:144)ENNES, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues vu le trait(cid:130) instituant la Communaut(cid:130) europ(cid:130)enne, vu le r(cid:138)glement (CEE) no 805/68 du Conseil du 27 juin 1968 portant organisation commune des march(cid:130)s dans le secteur de la viande bovine (1), modifi(cid:130) en dernier lieu par son le r(cid:138)glement article 7, paragraphe 3, (CE) no 2634/97 (2), et notamment consid(cid:130)rant que l’application des mesures d’intervention dans le secteur de la viande bovine a conduit (cid:133) la cr(cid:130)ation de stocks dans plusieurs (cid:144)tats membres; que, pour (cid:130)viter une prolongation excessive du stockage, il y a lieu de mettre une partie de ces stocks en vente dans le cadre d’une proc(cid:130)dure d’adjudication; consid(cid:130)rant qu’il convient de soumettre cette vente aux r(cid:138)gles fix(cid:130)es par le r(cid:138)glement (CEE) no 2173/79 de la Commission (3), modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2417/95 (4), sous r(cid:130)serve de certaines exceptions particuli(cid:138)res qui sont n(cid:130)cessaires; consid(cid:130)rant que, en vue d’assurer une proc(cid:130)dure d’adjudi- cation r(cid:130)guli(cid:138)re et uniforme, des mesures devraient (cid:136)tre prises en plus de celles fix(cid:130)es (cid:133) l’article 8, paragraphe 1, du r(cid:138)glement (CEE) no 2173/79; consid(cid:130)rant qu’il convient de pr(cid:130)voir des d(cid:130)rogations aux dispositions de l’article 8, paragraphe 2, point b), du r(cid:138)gle- (CEE) no 2173/79, compte tenu des difficult(cid:130)s ment administratives que l’application de ce point soul(cid:138)ve dans les (cid:144)tats membres concern(cid:130)s; consid(cid:130)rant que les mesures pr(cid:130)vues au pr(cid:130)sent r(cid:138)glement sont conformes (cid:133) l’avis du comit(cid:130) de gestion de la viande bovine, par l’organisme d’intervention danois, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention allemand, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention espagnol, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention fran(cid:135)ais, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention italien, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention irlandais, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention n(cid:130)erlandais, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention autrichien, — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention su(cid:130)dois, — 400 tonnes de viandes bovines d(cid:130)soss(cid:130)es, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention fran(cid:135)ais, — 500 tonnes de viandes bovines d(cid:130)soss(cid:130)es, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention irlandais, — 500 tonnes de viandes bovines d(cid:130)soss(cid:130)es, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention du Royaume-Uni. Des informations d(cid:130)taill(cid:130)es concernant les quantit(cid:130)s se trouvent (cid:133) l’annexe I. 2. Sous r(cid:130)serve des dispositions du pr(cid:130)sent r(cid:138)glement, les produits vis(cid:130)s au paragraphe 1 sont vendus conform(cid:130)- ment aux dispositions du r(cid:138)glement (CEE) no 2173/79, notamment ses titres II et III. A ARR(cid:219)T(cid:144) LE PR(cid:144)SENT R(cid:221)GLEMENT: Article 2 Article premier 1. Il est proc(cid:130)d(cid:130) (cid:133) la vente d’environ: Par d(cid:130)rogation aux articles 6 et 7 du r(cid:138)glement 1. (CEE) no 2173/79, les annexes du les dispositions et pr(cid:130)sent r(cid:138)glement tiennent lieu d’avis g(cid:130)n(cid:130)ral d’adjudica- tion. — 100 tonnes de quartiers arri(cid:138)re non d(cid:130)soss(cid:130)s, d(cid:130)tenues par l’organisme d’intervention belge, Les organismes d’intervention concern(cid:130)s (cid:130)tablissent un avis d’adjudication indiquant notamment: (1) JO L 148 du 28. 6. 1968, p. 24. (2) JO L 356 du 31. 12. 1997, p. 13. (3) JO L 251 du 5. 10. 1979, p. 12. (4) JO L 248 du 14. 10. 1995, p. 39. a) les quantit(cid:130)s de viandes bovines mises en vente et b) le d(cid:130)lai et le lieu de pr(cid:130)sentation des offres. 16. 5. 98 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 146/7 2. Les informations relatives aux quantit(cid:130)s ainsi qu’aux lieux o(cid:151) les produits sont entrepos(cid:130)s peuvent (cid:136)tre obte- nues par les int(cid:130)ress(cid:130)s aux adresses indiqu(cid:130)es (cid:133) l’annexe II du pr(cid:130)sent r(cid:138)glement. Les organismes d’intervention l’avis vis(cid:130) au paragraphe 1 (cid:133) leurs affichent, en outre, si(cid:138)ges et peuvent proc(cid:130)der (cid:133) des publications compl(cid:130)men- taires. 3. les Pour chaque produit mentionn(cid:130) (cid:133) l’annexe I, organismes d’intervention concern(cid:130)s vendent en priorit(cid:130) les viandes dont la dur(cid:130)e de stockage est la plus longue. 4. Ne sont prises en consid(cid:130)ration que les offres parve- nues au plus tard le 25 mai 1998 (cid:133) 12 heures aux orga- nismes d’intervention concern(cid:130)s. 5. Par d(cid:130)rogation (cid:133) l’article 8, paragraphe 1, du r(cid:138)gle- ment (CEE) no 2173/79, une offre doit (cid:136)tre soumise (cid:133) l’organisme d’intervention concern(cid:130) dans une enveloppe ferm(cid:130)e portant la r(cid:130)f(cid:130)rence du r(cid:138)glement concern(cid:130). L’en- veloppe ferm(cid:130)e ne doit pas (cid:136)tre ouverte par l’organisme d’intervention avant l’(cid:130)ch(cid:130)ance de l’adjudication men- tionn(cid:130)e au paragraphe 4. Par d(cid:130)rogation (cid:133) l’article 8, paragraphe 2, point b), 6. du r(cid:138)glement (CEE) no 2173/79, les offres ne comportent pas l’indication de l’entrep(cid:147)t ou des entrep(cid:147)ts o(cid:151) les produits sont stock(cid:130)s. Article 3 1. Les (cid:144)tats membres fournissent les informations rela- tives aux offres transmises (cid:133) la Commission au plus tard le jour ouvrable suivant le d(cid:130)lai de pr(cid:130)sentation de ces offres. 2. Apr(cid:138)s examen des offres re(cid:135)ues, un prix minimal de vente est fix(cid:130) pour chaque produit o(cid:151) il n’est pas donn(cid:130) suite (cid:133) l’adjudication. Article 4 Le montant de la garantie pr(cid:130)vue (cid:133) l’article 15, paragraphe 1, du r(cid:138)glement (CEE) no 2173/79 est fix(cid:130) (cid:133) 120 (cid:130)cus par tonne. Article 5 Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement entre en vigueur le troisi(cid:138)me jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes. Le pr(cid:130)sent r(cid:138)glement est obligatoire dans tous ses (cid:130)l(cid:130)ments et directement applicable dans tout (cid:144)tat membre. Fait (cid:133) Bruxelles, le 15 mai 1998. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission L 146/8 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 16. 5. 98 ANEXO I — BILAG I — ANHANG I — PAQAQTGLA I — ANNEX I — ANNEXE I — ALLEGATO I — BIJLAGE I — ANEXO I — LIITE I — BILAGA I Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Jq ˜ator l ˜ekor Member State (cid:144)tat membre Stato membro Lidstaat Estado-membro J(cid:132)senvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Pqoˇi ˜omta (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Cantidad aproximada (toneladas) Tilnærmet mængde (tons) Ungef(cid:132)hre Mengen (Tonnen) Jat ˜a pqos ˜eccisg pos ˜otgta (t ˜omoi) Approximate quantity (tonnes) Quantit(cid:130) approximative (tonnes) Quantit(cid:133) approssimativa (tonnellate) Hoeveelheid bij benadering (ton) Quantidade aproximada (toneladas) Arvioitu m(cid:132)(cid:132)r(cid:132) (tonneina) Ungef(cid:132)rlig kvantitet (ton) a) Carne con hueso — Kød, ikke udbenet — Fleisch mit Knochen — Jq ˜eata le j ˜ojaka — Bone-in beef — Viande avec os — Carni non disossate — Vlees met been — Carne com osso — Luullinen naudanliha — K(cid:148)tt med ben BELGIQUE/BELGI(cid:220) — Quartiers arri(cid:138)re/Achtervoeten DANMARK — Bagfjerdinger DEUTSCHLAND — Hinterviertel ESPA (cid:5)NA FRANCE IRELAND ITALIA NEDERLAND (cid:153)STERREICH SVERIGE — Cuartos traseros — Quartiers arri(cid:138)re — Hindquarters — Quarti posteriori — Achtervoeten — Hinterviertel — Bakkvartsparter 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 b) Carne deshuesada — Udbenet kød — Fleisch ohne Knochen — Jq ˜eata wyq˜ir j ˜ojaka — Boneless beef — Viande d(cid:130)soss(cid:130)e — Carni senza osso — Vlees zonder been — Carne desossada — Luuton naudanliha — Benfritt k(cid:148)tt FRANCE IRELAND UNITED KINGDOM — Semelle (INT 14) — Rumsteak (INT 16) — Faux-filet (INT 17) — Entrec(cid:147)te (INT 19) — Intervention topside (INT 13) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) — Intervention topside (INT 13) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention fillet (INT 15) — Intervention rump (INT 16) — Intervention striploin (INT 17) 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 100 16. 5. 98 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 146/9 (1) V(cid:130)anse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisi(cid:155)n (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya ´ultima modificaci(cid:155)n la constituye el Reglamento (CE) no 2602/97 (DO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2602/97 (EFT L 351 af 23. 12. 1997, s. 20). (1) Vgl. Anh(cid:132)nge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2602/97 (ABl. L 351 vom 23. 12. 1997, S. 20). s. 4), (1) Bk ˜epe paqaqt ˜glata V jai VII tou jamomislo ˜u (EOJ) aqih. 2456/93 tgr Epitqop ˜gr (EE L 225 tgr 4. 9. 1993, ˜opyr tqopopoi ˜ghgje tekeuta˜ia ap ˜o tom jamomisl ˜o (EJ) aqih. 2602/97 (EE L 351 tgr 23. 12. 1997, s. 20). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2602/97 (OJ L 351, 23. 12. 1997, p. 20). (1) Voir annexes V et VII du r(cid:138)glement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). R(cid:138)glement modifi(cid:130) en dernier lieu par le r(cid:138)glement (CE) no 2602/97 (JO L 351 du 23. 12. 1997, p. 20). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2602/97 (GU L 351 del 23. 12. 1997, pag. 20). (1) Zie de bijlagen V en VII van Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 2602/97 (PB L 351 van 23. 12. 1997, blz. 20). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) nº 2456/93 da Comiss˜ao (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a ´ultima redac(cid:135)˜ao que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) nº 2602/97 (JO L 351 de 23. 12. 1997, p. 20). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2602/97 (EYVL L 351, 23. 12. 1997, s. 20), liitteet V ja VII. (1) Se bilaga V och VII i f(cid:148)rordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2602/97 (EGT L 351, 23. 12. 1997, s. 20). L 146/10 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes 16. 5. 98 ANEXO II — BILAG II — ANHANG II — PAQAQTGLA II — ANNEX II — ANNEXE II — ALLEGATO II — BIJLAGE II — ANEXO II — LIITE II — BILAGA II Direcciones de los organismos de intervenci(cid:155)n — Interventionsorganernes adresser — Anschriften der Interventionsstellen — Dieuh ˜umseir tym oqcamisl ˜ym paqelb ˜aseyr — Addresses of the intervention agencies — Adresses des organismes d’intervention — Indirizzi degli organismi d’intervento — Adressen van de interventiebureaus — Endere(cid:135)os dos organismos de interven(cid:135)˜ao — Interventioelinten osoitteet — Interventionsorganens adresser BELGIQUE/BELGI(cid:220) Bureau d’intervention et de restitution belge Rue de Tr(cid:138)ves 82 B-1040 Bruxelles Belgisch Interventie- en Restitutiebureau Trierstraat 82 B-1040 Brussel T(cid:130)l(cid:130)phone: (32-2) 287 24 11; t(cid:130)lex: BIRB. BRUB/24076-65567; t(cid:130)l(cid:130)copieur: BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND (32-2) 230 25 33/280 03 07 Bundesanstalt f(cid:129)r Landwirtschaft und Ern(cid:132)hrung (BLE) Postfach 180203, D-60083 Frankfurt am Main Adickesallee 40 D-60322 Frankfurt am Main Tel. : (49) 69 1564-704/772; Telex: 411727; Telefax: (49) 69 15 64-790/791 DANMARK Ministeriet for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri EU-direktoratet Kampmannsgade 3 DK-1780 København V Tlf. (45) 33 92 70 00; telex 151317 DK; fax (45) 33 92 69 48, (45) 33 92 69 23 ESPA (cid:5)NA FEGA (Fondo Espa ˜nol de Garant(cid:146)a Agraria) Beneficencia, 8 E-28005 Madrid Tel(cid:130)fono: 915 22 43 87 (34) 913 47 65 00, 913 47 63 10; t(cid:130)lex: FEGA 23427 E, FEGA 41818 E; fax: (34) 915 21 98 32, FRANCE OFIVAL 80, avenue des Terroirs-de-France F-75607 Paris Cedex 12 T(cid:130)l(cid:130)phone: (33 1) 44 68 50 00; t(cid:130)lex: 215330; t(cid:130)l(cid:130)copieur: (33 1) 44 68 52 33 ITALIA AIMA (Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo) Via Palestro 81 I-00185 Roma Tel. 49 49 91; telex 61 30 03; telefax: 445 39 40/445 19 58 IRELAND Department of Agriculture, Food and Forestry Agriculture House Kildare Street IRL-Dublin 2 Tel. Telex 93292 and 93607, telefax (01) 661 62 63, (01) 678 90 11, ext. 2278 and 3806 (01) 678 52 14 and (01) 662 01 98 16. 5. 98 ‹ FR ‹ Journal officiel des Communaut(cid:130)s europ(cid:130)ennes L 146/11 NEDERLAND Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij, Voedselvoorzieningsin- en verkoopbureau p/a LASER, Zuidoost Slachthuisstraat 71 Postbus 965 6040 AZ Roermond Tel. (31-475) 35 54 44; telex 56396 VIBNL; fax (31-475) 31 89 39 (cid:153)STERREICH AMA-Agrarmarkt Austria Dresdner Straße 70 A-1201 Wien Tel. : (431) 33 15 12 20; Telefax: SVERIGE (431) 33 15 1297 Statens jordbruksverk – Swedish Board of Agriculture Vallgatan 8 S-551 82 J(cid:148)nk(cid:148)ping Tfn (46-36) 15 50 00; telex 70991 SJV-S; fax (46-36) 19 05 46 UNITED KINGDOM Intervention Board Executive Agency Kings House 33 Kings Road Reading RG1 3BU UK-Berkshire Tel. (01189) 58 36 26 Fax (01189) 56 67 50