eurovoc_concepts:
aid to disadvantaged groups
fight against unemployment
marginalisation
poverty
social cost

formats: html pdf print

text: 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/25 grammer med sigte på partnerskaber mellem virksom- heder og centre for industrielt samarbejde gøre det muligt at stimulere den teknologiske udveksling og at fremme teknologiske aftaler (licenser, patentoverdragel- ser osv. ) mellem virksomheder. ØSU henstiller, at PHARE’s, TACIS’ og MEDA’s midler tager sigte herpå. 9. 2. Trods den fortrinsstilling, som tildeles ansøger- landene, vore øvrige naboer og de euro-mediterrane lande, er det ønskeligt, at EU sørger for at nedbryde skrankerne (efter reglen om gensidighed og gensidig interesse) mellem nettene for information, stimulering og udnyttelse af FTU, hvilket bør ske i samarbejde med vore vigtigste udviklede partnere. Sammen med udviklingslandene og navnlig vore 9. 3. partnere i Lomé-konventionen kan der evt. tages skridt til at tilvejebringe forudsætningerne for formidling, på gunstige vilkår, af teknologier, som er afpasset efter behovene i disse landes økonomier, og som navnlig tager sigte på SMV’er og lokalt håndværk. I udtalelsen om »Grønbog om Lomé-konventionens fremtid« (1) fremsatte ØSU således forslag om horisontale instrumen- ter til samarbejde og formidling af teknologiske innova- tioner som led i den nye europæiske udviklingsfond. (1) EFT C 296 af 29. 9. 1997, s. 65. Bruxelles, den 1. juli 1998. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Omkostninger ved fattigdom og social udstødelse i EU« (98/C 284/07) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 11. juli 1996 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Omkostninger ved fattigdom og social udstødelse i EU«. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Social-, Familie-, Uddannelses- og Kulturspørgsmål, som udpegede Roger Burnel til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 18. juni 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 356. plenarforsamling af 1. og 2. juli 1998, mødet den 1. juli 1998, med 130 stemmer for, 6 imod og 14 hverken for eller imod, følgende udtalelse. I. ØSU SLÅR ALARM 1. ØSU har altid været meget opmærksom på ulige og uretfærdige forhold og har jævnligt beskæftiget sig med fattigdommen, herunder social udstødelse, som er den mest ekstreme form for fattigdom. Det er tilstrækkeligt at henvise til følgende udtalelser og rappor- ter, som ØSU i årenes løb har vedtaget: »Program med forsøgsprojekter og vejledende undersø- gelser med henblik på bekæmpelse af fattigdom« (1). »Ændring af program for forsøgsprojekter og vejledende undersøgelser med henblik på bekæmpelse af fat- tigdom« (2). (1) EFT C 263 af 17. 11. 1975. (2) EFT C 180 af 28. 7. 1977 »Overgangsforanstaltning tigdom« (3). til bekæmpelse af fat- »En særlig fællesskabsindsats til bekæmpelse af fat- tigdom« (4). »Ændring af afgørelse om en særlig fællesskabsindsats til bekæmpelse af fattigdom« (5). »Informationsrapport — Fattigdommen« (marts 1989) (ikke offentliggjort i EFT). »Økonomisk og social integration af de dårligst stillede befolkningsgrupper« (6). (3) EFT C 113 af 7. 5. 1980. (4) EFT C 25 af 28. 1. 1985. (5) EFT C 263 af 20. 10. 1986. (6) EFT C 159 af 26. 6. 1989. C 284/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 »Fattigdommen« — initiativudtalelse (1). II. OVERVEJELSER OVER OMKOSTNINGERNE VED FATTIGDOM OG UDSTØDELSE »Tilstrækkelige ressourcer og ydelser i de sociale sik- ringsordninger« (2). »Social marginalisering« — initiativudtalelse (3). »Program til bekæmpelse af social udstødning og for økonomisk og social integration af de dårligst stillede befolkningsgrupper« (4). 2. ØSU’s interesse for dette problem viser sig ikke alene i de tekster, der specifikt handler om dette emne. Også i visse andre udtalelser kommer ØSU ind på fattigdommens årsager og følger. Her kan bl. a. nævnes udtalelser om den økonomiske og sociale situation, arbejdsløshed, unge, ældre, uddannelse, information, social samhørighed, integration eller om personer og befolkningsgrupper, der befinder sig i en særligt udsat position over for livets tilskikkelser eller politiske omvæltninger. 3. Især skal nævnes ØSU’s indsats for at udvikle et sæt borgerrettigheder baseret på den nødvendige anerkendelse af alle menneskers fuldgyldige politiske, sociale, økonomiske, kulturelle, personlige og familie- mæssige ansvar og rettigheder. 4. Afhængigt af situation, midler og politiske valg træffer staterne selv deres forholdsregler for at knægte fattigdommen og bekæmpe dens følger. 5. EU sidder ikke med hænderne i skødet, men gennemfører både generelle programmer og målrettede foranstaltninger f. eks. til bekæmpelse af langtidsarbejds- løshed, styrkelse af uddannelsesområdet og indslusning på arbejdsmarkedet eller udvikling af kriseramte områ- der og sektorer. 6. De offentlige institutioner og private organisatio- ner og bevægelser, der kæmper mod fattigdommen, er entusiastiske. 1. Denne opgave, som ØSU nu giver sig i kast med, er vanskelig, fordi fattigdomssituationen varierer og ikke er tilstrækkeligt dokumenteret. 2. Udtrykket »omkostningerne ved fattigdom og ud- stødelse« kan forstås på to måder: der er reelle om- kostninger for dem, som rammes af fattigdom og udstødelse, og det koster også noget at bekæmpe fattigdom og udstødelse. 3. Fattigdom og social udstødelse har omkostninger for de fattige og udstødte i form af forringet livskvalitet. Man kan ikke uden videre påstå, at tabet af livskvalitet ikke kan opgøres. I juraen opereres med begrebet svie og smerte, hvis sværhedsgrad kan anslås med henblik på udbetaling af erstatning. Det opleves også som tab af livskvalitet, hvis en husstand må give afkald på en stor del af de daglige fornødenheder. 4. Forbrugsnedgangen går ikke kun ud over de fattige. Den rammer hele samfundsøkonomien: virksomhederne på grund af omsætningstab; arbejdstagerne, fordi virk- somhederne ansætter færre; staten og socialsikringen på grund af faldende indtægter fra indkomstskat, forbrugs- afgifter og lønmodtagerbidrag til socialsikringsordnin- ger. Ringe købekraft får forbrugerne til at vende sig mod billigere varer fra lande uden for EU. 5. Omkostningerne ved fattigdom og udstødelse om- fatter også de offentlige og private udgifter til den bistand, som samfundet yder til de fattige og udstødte: sociale foranstaltninger til forebyggelse og støtte samt diverse ydelser i form af økonomisk bistand eller naturalier. 7. I foreningslivet gøres der — ofte med få midler og usikre indtægter — en indsats i marken. Kirker og menneskerettighedsforkæmpere forfægter principperne om frihed, retfærdighed og solidaritet og gennemfører konkrete aktioner. 6. Man må dog se nærmere på, hvad der egentlig menes med udtrykket »fattigdomsbekæmpelsens høje omkostninger« for et land eller et samfund. Er om- kostningerne høje på grund af et stort antal fattige, eller skyldes de store udgifter til forebyggelse og behandling af fattigdommen? 8. ALLIGEVEL SPREDER FATTIGDOMMEN SIG OG DEN FORVÆRRES! Derfor slutter ØSU sig med kraftig røst til koret af protester mod fattigdommen. (1) EFT C 221 af 28. 8. 1989. (2) EFT C 14 af 20. 1. 1992. (3) EFT C 352 af 30. 12. 1993. (4) EFT C 52 af 19. 2. 1994. 7. Det er ikke kun det offentlige, som bekæmper fattigdommen. Forældrene opdrager deres børn for deres egen skyld, men bruger dermed en del af deres tid og ressourcer på en sag, der samtidig er i landets og samfundets almene interesse. Når familierne løfter deres ansvar, bidrager de til børnenes og de unges opdragelse og dermed til deres indlemmelse i samfundet. Det er blandt andet denne forældreindsats, der taler for en udbygning af familiepolitikken. 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/27 8. De organisationer og bevægelser, der har til formål at forebygge og løse fattigdomsproblemerne, spiller en meget vigtig rolle gennem deres solidaritet og sociale arbejde. Disse organisationer er i vid udstrækning baseret på frivilligt arbejde, som er et konkret udtryk for solidaritet. De finansierer deres aktiviteter gennem offentlige tilskud, indsamlinger og medlemmernes kon- tingent. begreber og definitioner af indkomst, analyse af penge- fattigdommen, statistisk definition og analyse af den sociale udstødelse samt evalueringens og rapporternes kvalitet. Eurostats konkrete mål er at fastlægge en procedure, hvorefter EU’s medlemsstater regelmæssigt rapporterer om social udstødelse og fattigdom. Den første rapport skulle ligge klar mod slutningen af 1999. Der er tale om helt afgørende beslutninger. Den frivillige indsats bør ikke betragtes som en modsæt- ning til det professionelle, sociale arbejde. En af nøglerne til genindslusning er at lære dem, der trues af udstødelse, eller som allerede er udstødt, at gøre tingene selv, at være »selvhjulpne«. Det kræver nærvær og tålmodighed af »hjælperne« og dermed stor menneskelig disponibili- tet. I betragtning af de mange konsekvenser og alvorlige risici, som fattigdom og udstødelse indebærer for sam- fundet og de fattige selv, bør vi alle forstå, at enhver har pligt til at reagere ud fra de muligheder og midler, vi hver især råder over. 2. 3. De fleste statistiske data i denne udtalelse stam- mer fra en undersøgelse, som Eurostat gennemførte i 1993. 2. 3. 1. På det tidspunkt bestod EU af tolv medlemssta- ter. Østrig, Finland og Sverige blev medlemmer i 1995. 2. 3. 2. Siden 1993 er der sandsynligvis sket en udvik- ling i fattigdomssituationen i denne eller hin medlems- stat. Dette gør imidlertid ikke betydningen af de følgende data mindre. III. UDTALELSENS BAGGRUNDSMATERIALE 1. Denne udtalelse bygger først og fremmest på fire kilder: INDEN PROBLEMET MED FATTIGDOM- IV. MENS OMKOSTNINGER UNDERSØGES NÆRME- RE, MÅ DET PRÆCISERES, HVAD FATTIGDOM ER — materiale fra Eurostat og fra nationale institutter for Hertil kræves svar på fire spørgsmål: statistiske studier; — opinionsundersøgelser; — teoretiske betragtninger og nationale data, som er indsamlet med bistand fra studiegruppens med- lemmer; — oplysninger fra organisationer, som deltager i be- kæmpelsen af fattigdom og udstødelse. 1. Hvordan defineres og måles fattigdom? 2. Hvordan defineres udstødelse? 3. Hvor mange fattige er der i Europa? 4. Hvorfor er eller bliver man fattig? 2. Hertil skal umiddelbart knyttes tre bemærkninger: 1. Definition og statistisk måling af fattigdom 2. 1. Der er store mangler i denne dokumentation af fattigdommens omkostninger, og materialet præsenteres ikke nødvendigvis på samme måde i de forskellige lande. 2. 2. Eurostat og de nationale statistiske kontorer spiller en meget vigtig rolle via deres strategiske bistand til den politiske beslutningstagning og evalueringen af dens følger. Efter at have beklaget, at Eurostat i mangel af ressourcer ikke kunne besvare disse spørgsmål, noterer ØSU nu med interesse og opmærksomhed, at der den 15. april 1998 er truffet foranstaltninger til oprettelse af en task-force til behandling af statistikkerne om social udstødelse og fattigdom. I efteråret 1998 vil der blive afgivet henstillinger om vedtagelse af sammenlignelige Fattigdom kan kun opgøres med »husstande« (1) 1. 1. som måleenhed. Det forudsættes således, at alle medlem- mer af en husstand er solidariske og har samme levefod. En husstand i statistisk forstand må ikke forveksles med en familie, som består af et samlevende par eller én voksen og eventuelle børn. En familie kan i statistikkerne sagtens være fordelt på flere »statistiske« husstande. Endvidere kan en husstand bestå af personer, som ikke er i familie med hinanden. (1) Ifølge den internationale statistiske definition af en hus- holdning består den af en enkelt person eller en gruppe personer, som bor sammen. C 284/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 1. 2. Kommissionen har givet en statistisk definition på fattigdom, som er baseret på en forbrugerenheds eller tilsvarende voksenpersons (1) gennemsnitlige udgifter. Husstande, hvis forbrug ligger under 50 % af dette gennemsnit, defineres som fattige; her ligger »fattig- domstærsklen«. 1. 5. Jo mere velstående et land er generelt set, desto højere ligger fattigdomsgrænsen. For eksempel overskrider en husstand i Luxembourg sit lands fattig- domsgrænse med en købekraft, der er tre gange så stor som en græsk eller portugisisk husstand, der overskrider denne grænse i deres respektive lande. 1. 3. Da fattigdommen har mange konsekvenser for de ramtes liv, bør den måles så tæt på levestedet som muligt. For hver enkelt af de tolv medlemsstater har man derfor beregnet den pågældende medlemsstats fattigdomsgrænse i den nationale valuta og på grundlag af indkomstniveauet i den pågældende medlemsstat. 1. 6. Forskellene mellem medlemsstaterne er store, men findes også inden for den enkelte stat. Samme indkomstniveau giver ikke samme levevilkår i forskellige regioner, men afhænger af, om man bor midt i en storby, i de store bebyggelser i storbyens periferi eller i en landsby. Medlemsstater Fattigdomsgrænser i forhold til gennemsnitsind- komsten og udtrykt i de nationale valutaer Indeks over fattigdomsgrænser (og gennemsnitlig levefod). 100 = det vægtede europæiske gennemsnit af de 12 fattigdoms- grænser Luxembourg Tyskland Storbritannien Belgien Danmark Nederlandene Frankrig Italien Irland Spanien Grækenland Portugal 38 750 LUF 1 248 DM 378 UKL 22 930 BEF 5 328 DKK 1 175 HFL 3 716 FRF 667 600 LIT 294 IRL 48 090 PTA 67 990 DRA 42 580 ESC 202 115 111 110 108 106 106 84 82 77 66 64 1. 4. Der er store forskelle i levefoden fra medlemsland til medlemsland. For at kunne sammenligne fattigdoms- grænserne har man derfor omregnet de forskellige nationale valutaer til en fælles valuta ved hjælp af en omregningskurs, der tager højde for forskelle i prisniveauet. De 12 fattigdomsgrænser, der er fastsat i forhold til de respektive indkomstniveauer, afspejler dermed forskellene i de berørte husstandes købekraft. Med de anvendte omregningskurser fastlægges således købekraftspariteten. (1) En husstand opgøres i et vist antal forbrugerenheder. Efter Oxford-skalaen regnes det første medlem af en husstand (normalt en voksen) som 1 forbrugerenhed; personer på 14 år og derover: 0,7 forbrugerenhed; børn under 14 år: 0,5 forbrugerenhed. Eurostat og visse nationale statistikker vægter en husstand således: det første medlem = 1 forbruger- enhed: personer på 14 år og derover: 0,5 forbrugerenhed; børn under 14 år: 0,3 forbrugerenhed. Eksempel: en husstand bestående af to forældre, et barn på 15 år og to børn på 10 og 7 år udgør: — efter Oxford-skalaen: 3,4 forbrugerenheder; — efter Eurostats skala: 2,6 forbrugerenheder. 2. Definition af udstødelse 2. 1. ØSU har tidligere behandlet emnet udstødelse i en initiativudtalelse af Ada Maddocks. Denne vigtige udtalelse blev enstemmigt vedtaget den 30. september 1993 (2). 2. 2. Blandt de fattige husstande kan der konstateres forskelle, som ikke kun skyldes indkomstniveauet, men også en række andre faktorer, f. eks. mental tilstand, familiebåndenes kvalitet, det følelsesmæssige og sociale miljø, muligheden for arbejdsaktiviteter og sociale ydel- ser, tilstedeværelsen af foreninger, der kan yde støtte. Disse faktorer kan ikke altid gøres op i penge, men de kan i høj grad medvirke til, at en husstand begynder at synke ned i fattigdom. 2. 3. Man opererer derfor med en særlig kategori af forarmelse for at betegne det forhold, at en person eller familie befinder sig på grænsen til marginalisering eller allerede har overskredet den. Enhver, der er blevet marginaliseret, risikerer før eller siden at ende som udstødt, hvis der ikke hurtigst muligt træffes foranstalt- ninger for at hjælpe vedkommende. 2. 4. Den næsten totale udstødelse er kulminationen på en række konkrete tilfælde af krænkelse af fundamen- tale menneskerettigheder, herunder retten til uddannel- se, et job, en anstændig bolig, samliv og et ansvarligt familieliv, social sikring, lægebehandling og en passende levestandard. Den udstødte person eller familie an- erkendes ikke mere af samfundet som værende en person eller familie med de rettigheder og karakteristika, der er de synlige tegn på menneskets værdighed og den dermed forbundne sociale, økonomiske og kulturelle integration, dvs. sociale accept. Den udstødte er udelukket fra at udøve sine legitime grundlæggende rettigheder i deres mest elementære form. Den udstødte er på sin vis berøvet sine rettigheder og sin stemme! (2) EFT C 353 af 30. 12. 1993. 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/29 2. 5. Deterdogikkeallefattige,dererdømttilmargina- lisering og udstødelse. Ligeledes gælder det, at selvom nogle fattige og udstødte kan glide ud i kriminalitet og vold, er det langt fra alle, der går til disse yderligheder. Alligevelerdetenkendsgerning,atfattigdomogudstødel- se kan skabe behov for juridiske indgreb og behandling ellerstraf,som kostersamfundetdyrt,forikkeatnævnede omkostninger, som voldshandlinger påfører såvel ofrene og deres familie som gerningsmændene og deres familie. Et barn er ikke ansvarlig for forældrenes handlinger og burde ikke lide under dem. 2. 6. Omvendt er heller ikke alle udstødte fattige. Visse former for udstødelse beror i første række på fysiske, psykologiske, sociale, etniske, kulturelle, religiø- se eller politiske omstændigheder eller kan skyldes forskellige handicap. Den følges ikke nødvendigvis (men dog ofte) af økonomisk nød. 2. 7. Skønt det har været muligt at fastsætte en numerisk grænse, under hvilken man kan tale om fattigdom, er det langt vanskeligere at trække en grænse mellem »almindelig fattigdom« — om man så må sige — og udstødelse. Kun den yderste nød, de subsistensløses nød, er let at definere. Men man kan dog slå fast, at fattigdom — hvis den ikke bekæmpes godt nok og i tide — før eller siden kan føre til marginalisering og udstødelse. 2. 8. De marginaliserede og udstødte er vanskelige at få med i statistikkerne. De fleste af dem lever ikke under normale forhold. En stor del af dem befinder sig på herberger eller socialcentre, modtagelseshjem, møblere- de værelser, barakker, campingvogne, eller i værste fald uden fast bopæl, i det fri, på jernbanestationer eller under broer. 2. 9. Udstødelsens sidste fase er sammenbrud, der kan ende i selvmord — det sidste råb om hjælp, som forbliver ubesvaret. Selvmord er en stadig hyppigere dødsårsag, især blandt unge og mennesker, der lever meget isoleret, samt ældre. 3. Hvor mange fattige er der i Europa? 3. 1. Eurostat har fastsat fattigdomsgrænserne for de forskellige medlemsstater til halvdelen af gennemsnits- indkomsten pr. forbrugerenhed, der som tidligere nævnt opgøres efter en anden skala end den traditionelle Oxford-skala (1). (1) En husstand opgøres i et vist antal forbrugerenheder. Efter Oxford-skalaen regnes det første medlem af en husstand (normalt en voksen) som 1 forbrugerenhed; personer på 14 år og derover: 0,7 forbrugerenhed; børn under 14 år: 0,5 forbrugerenhed. Eurostat og visse nationale statistikker vægter en husstand således: det første medlem = 1 forbruger- enhed: personer på 14 år og derover: 0,5 forbrugerenhed; børn under 14 år: 0,3 forbrugerenhed. Eksempel: en husstand bestående af to forældre, et barn på 15 år og to børn på 10 og 7 år udgør: — efter Oxford-skalaen: 3,4 forbrugerenheder; — efter Eurostats skala: 2,6 forbrugerenheder. 3. 1. 1. Når halvdelen af gennemsnitsindkomsten fore- trækkes som fattigdomsgrænse, er det for at bevare forbindelsen med Kommissionens tidligere skøn over fattigdommen. Som det vil fremgå af det følgende, giver denne beregningsmetode væsentligt flere fattige, end hvis man beregner fattigdomsgrænsen på grundlag af halvdelen af medianindkomsten. 3. 1. 2. Når man går ud fra indkomsten i stedet for udgifterne, stiger andelen af fattige husstande væsentligt. Den ændrede udregning af forbrugerenhederne har derimod kun lille indflydelse på andelen af fattige husstande i den samlede befolkning. Den reducerer andelen af fattige husstande blandt de store husstande en smule og giver flere fattige husstande blandt de enlige. 3. 1. 3. Tallene i nedenstående tabels venstre kolonne viser den procentvise andel af fattige husstande, beregnet efter de ovenfor omtalte principper (2), i de 12 lande, som var medlemmer af EU i 1993: Procentvis andel af fattige husstande i forhold til halvdelen af gennemsnitsind- komsten Procentvis andel af fattige husstande i forhold til halvdelen af medianindkomsten Medlemsstater Belgien Danmark Tyskland Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Storbritannien 13 9 13 24 19 16 21 18 14 14 29 23 EUR-12 17,3 9 5 10 18 11,5 11 6 13 7 10 19 14 12 3. 1. 4. Denne statistik skal som de øvrige selvfølgelig ikke opfattes som en liste, der hænger de enkelte medlemsstater ud — det ville være fornærmende for såvel de fattige som for staterne og deres regeringer, som prøver at løse problemerne med foranstaltninger, de finder hensigtsmæssige. 3. 1. 5. Det er interessant at konstatere den procentvise andel af fattige husstande i de enkelte medlemsstater i EU-12, når halvdelen af medianindkomsten og ikke (2) Jf. punkt 3. 1. 1. C 284/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 halvdelen af gennemsnitsindkomsten lægges til grund. Det franske kontor for statistik og økonomiske studier (INSEE) har foretaget en sådan beregning, hvis resultater ses i ovenstående tabels højre kolonne. komsten (eller levefoden) i EU, end hvis andelen af fattige husstande beregnes ud fra medianlevefoden i de enkelte EU-lande. 3. 1. 6. I de lande, hvor der er et stort spring mellem procentværdierne i de to kolonner, er andelen af meget høje indkomster særlig stor (forskellen mellem halvdelen af gennemsnittet og halvdelen af medianen er stor). 3. 1. 7. Hvad enten halvdelen af gennemsnitsindkom- sten eller halvdelen af medianindkomsten har været grundlaget for beregningen af den procentvise andel af fattige, er den hidtil altid blevet foretaget med levestandarden (gennemsnittet eller medianen) i det pågældende land som reference. Da levestandarden varierer fra land til land, ville en husstand, der registreres som fattig i ét land, ikke betragtes som fattig i et andet land, selvom levevilkårene var de samme. Når dette er konstateret, er det nærliggende at måle fattigdomspro- centen i det enkelte EU-land ud fra halvdelen af gennemsnitsindkomsten eller af medianindkomsten i EU som en samlet økonomisk enhed. Det er resultaterne af denne beregning, der figurerer i højre kolonne i nedenstående tabel. Halvdelen af medianindkomsten i de 12 EU-lande i 1993 er fremkommet ved en omregning af indkomsterne i hvert enkelt land til en fælles valuta ved hjælp af en omregningskurs, som sikrer købekrafts- paritet. Procentvis andel af fattige hausstande Medlemsstater i forhold til halvdelen af medianindkomsten i hvert enkelt land (i %) i forhold til halvdelen af medianindkomsten i EU-12 (i %) (*) Belgien Danmark Tyskland Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Storbritannien Gennemsnit for EUR-12 9 5 10 18 11,5 11 6 13 7 10 19 14 12 7 5 7 36 25 10 25 19 1 9 44 13 13,7 (*) Denne beregning er foretaget af INSEE på grundlag af data indsamlet af Eurostat i 1993. 3. 1. 8. I de lande, hvor levefoden og dermed fattig- domsgrænsen ligger under EU-medianen, er andelen af fattige husstande højere, når man går ud fra medianind- 3. 1. 9. I EU-12 var der ifølge undersøgelsen i 1993 57 mio. fattige i EU, hvis halvdelen af gennemsnitsindkom- sten lægges til grund, og 38,7 mio. , hvis der tages udgangspunkt i halvdelen af medianindkomsten. Østrig, Finland og Sverige tiltrådte Den Europæiske Union to år efter den nævnte undersøgelse i 1993. På grundlag af disse tal og andre data fra forskellige kilder kan det forsigtigt skønnes, at EU-15 har omkring 59 mio. fattige efter førstnævnte beregningsmetode, og 39,5 mio. efter sidstnævnte metode, dvs. enten 1 ud af 6 eller 1 ud af 9. Efter en status over fattigdommen i Europa er 3. 2. det formålstjenligt at kaste et kort blik på den viden, vi har om situationens alvor i resten af verden. 3. 2. 1. Mange folk stræber efter økonomisk udvikling. De har deres øjne rettet mod EU med en blanding af misundelse og håb, som næres af et mere eller mindre objektivt kendskab til forholdene i Europa. Man må ikke skuffe disse folks legitime forventninger, ellers krænker man principperne i verdenserklæringen om menneskerettigheder, hvori det i første artikel hedder, at »alle mennesker er født frie og med samme menneske- værd. og bør handle mod hverandre i broderskabets ånd«. 3. 2. 2. I 1994 levede 4,3 mia. mennesker — dvs. tre fjerdedele af jordens befolkning — i den tredje verden. Ifølge data fra 1992 havde 57 stater — svarende til en befolkning på 3,7 mia. — et årligt BNP pr. indbygger på under 675 US dollar. Over 1 mia. mennesker havde mindre end 1 dollar at leve for om dagen. Selv når man tager forhold i betragtning, der er vanskeli- ge at værdiansætte, såsom den sorte økonomi, er forskellen i indkomst mellem den tredje verden og EU i størrelsesordenen 1 til 25. 3. 2. 3. Denne brutale konstatering skal ikke opfattes som et forsøg på at overbevise de fattige i Europa om, at de ikke har grund til at klage, fordi der i andre dele af verden er flere milliarder mennesker, som er langt fattigere. Hensigten hermed er at understrege, at vi har et ansvar på to fronter: — dels over for dem, der i EU lever i fattigdom og elendighed; — dels over for de mennesker, der i udviklingslandene (blandt andet i de lande, som visse europæiske lande har en historisk tilknytning til) håber på en for manges forbedring af deres levevilkår og, 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/31 vedkommende, på i det mindste at undgå sultedøden. Med ligegyldighed eller brug af magt kan man ikke bekæmpe nøden og ej heller ved at udtrykke sin medlidenhed i tomme ord, — derfor er nord-syd-dialogen særlig vigtig, og af humanitære og geopolitiske grunde haster det med at inddrage de meget forarmede befolkningers situa- tion i de internationale drøftelser om økonomiske og handelsmæssige spørgsmål. 4. Hvorfor er eller bliver man fattig? De direkte årsager til fattigdom er omstæn- 4. 1. digheder, som indebærer en så kraftig og konstant begrænsning af en husstands materielle ressourcer, at dens medlemmer vanskeligt kan udøve deres rettigheder og pligter, og livskvaliteten forringes drastisk. 4. 1. 2. På grundlag af bl. a. det statistiske materiale fra Eurostat er det muligt at pege på flere hovedårsager til fattigdom. De to vigtigste, arbejdsløshed og ringe erhvervsuddannelse, hænger ofte sammen, idet ringe uddannelse medfører usikker beskæftigelse og utilstræk- kelig indkomst, selv for dem, der har et arbejde. Derefter følger stor forsørgerbyrde (fire børn og derover) og alder (75 år og opefter). Sidstnævnte faktor afspejler i vid udstrækning generationsforskelle, idet de ældre ikke altid er omfattet af de pensionsordninger, som de yngre generationer nyder godt af. Ved at kombinere forskellige variabler (er- 4. 1. 3. hvervs- og samfundsgrupper, forsørgerens erhvervskva- lifikationer, arbejdsløshedens varighed, forsørgerpligt, alder) kan man indkredse de kategorier af husstande, hvoriblandt der med stor sandsynlighed vil være mange fattige. Der er tale om følgende: — husstande (par med eller uden børn og familier med én forsørger), hvor samtlige voksne er arbejdsløse; — langtidsarbejdsløse (i over et år og især dem, der har været arbejdsløse over 2 år) over 25 år, selvom de er faglærte; — arbejdsløse, især langtidsarbejdsløse, under 25 år, som bor alene; — arbejdstagere, som er lavtlønnede på grund af ringe uddannelse, uønsket deltid, lejlighedsvis beskæfti- gelse; — ufaglærte, der arbejder i industri-, håndværks- eller kontorfagene, som er alene om at forsørge familien; — landbrugere (blandede brug, husdyrbrug), som på grund af bedriftens karakter (lille jordtilliggende, ringe udbytte, en produktion, der ikke er særligt rentabelt) kun har en beskeden indtægt, og som ikke har noget bierhverv; — pensionister over 75 år, der har arbejdet som ufaglær- te, samt enker efter disse pensionister; — familier med fire børn og derover, hvor forsørgeren enten er arbejdsløs eller arbejdstager inden for industri, håndværks- eller kontorfagene, og hvor ægtefællen enten ikke er erhvervsaktiv eller ar- bejdsløs; — familier, hvor forsørgeren — ofte kvinden — er eneforælder og ufaglært. 4. 1. 4. Blandt årsagerne til fattigdom må arbejdsløs- hed nævnes som en særlig tungtvejende faktor, selvom den ikke altid er hovedårsagen. Ikke alle arbejdsløse er dog fattige, men der er fattige — og der kommer stadig flere — blandt ufaglærte eller ringe kvalificerede arbejdstagere med lav løn og usikre ansættelsesforhold. 4. 2. Fattigdom kan også have andre mere indirekte årsager end ovennævnte. Blandt disse kan nævnes utilstrækkelig eller utidssvarende uddannelse, som gør det vanskeligt at finde og bevare et job, især i tider med økonomisk krise eller hastig teknologisk udvikling. Ligeledes kan dårligt helbred eller utilstrækkelig lægebe- handling medføre ustabil beskæftigelse eller endog sætte en stopper for erhvervsaktiviteten. 4. 3. Boligforholdene, især en usikker boligsituation, er en vigtig faktor. Elendige boligforhold er ofte en følge af fattigdom, men undertiden kan de også bevirke, at nogle mennesker glider længere ud i fattigdom, marginalisering og social udstødelse. 4. 3. 1. Boligen spiller en meget stor rolle for livskvali- teten, for et godt parforhold og børnenes opdragelse. Hvis man ikke har fast bolig, har man heller ikke noget socialt netværk og sjældent mulighed for at få fast arbejde. Boligen har betydning for den sociale accept. Det ikke at have nogen bolig kan betyde, at man ikke behandles som medborger eller endog berøves sine rettigheder som borger. Nogle medlemsstater har taget skridt til at give de hjemløse mulighed for at stemme. Boligforholdene afhænger af boligens placering. Des- uden har boligens placering stor betydning for de fleste budgetposter indkøbsmu- ligheder og dermed prisniveauet) og undertiden også for de sociale relationer. skoleudgifter, (transport, 4. 3. 2. Det at eje sin bolig svarer til at have en ekstraindtægt til sin rådighed. For at give et mere realistisk billede af den reelle levefod opererer mange lande for boligejernes vedkommende med en fiktiv indkomst på grundlag af en vurdering af boligens værdi. Dermed sættes fattigdomsgrænsen højere end det ville have været tilfældet, hvis man ikke tog hensyn hertil, og det indebærer en lille stigning i andelen af fattige husstande. C 284/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 4. 3. 3. Visse husstande »aspirerer til at eje deres bolig«. De skal svare afdrag og i visse tilfælde alt for høje renter på lån, hvilket kan have en negativ indvirkning på deres livskvalitet. For stor gældssætning kan føre til forarmelse eller forværre en sådan udvikling. Derfor er det vigtigt, at der gives objektiv information og bistand, inden folk giver sig i kast med optagelse af boliglån, og at der føres en politik, som fremmer socialt boligbyggeri af kvalitet. Den 1997 18. marts 4. 3. 4. vedtog Europa- Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anlig- gender en beslutning (1), hvori det påpeges, at der i EU er ikke mindre end 18 mio. mennesker, som enten er husvilde eller henvist til at bo under kummerlige eller trange forhold. Beslutningen understreger, at boligen udgør selve grundlaget for alle øvrige sociale rettigheder. ØSU er enig i denne fremstilling og i konklusionen. 4. 4. Ud over den objektive analyse af fattigdommen bør man også se nærmere på resultaterne af menings- undersøgelser, der kan give et fingerpeg om, hvorledes fattigdommen opleves subjektivt. 4. 4. 1. En analyse af sådanne undersøgelser blandt de fattige husstande for at få et subjektivt indtryk af fattigdommen ud fra de adspurgtes egen vurdering af deres situation giver ikke altid de samme resultater som undersøgelser baseret på objektive data såsom husstandenes udgifter. De mest slående forskelle støder man på blandt pensionister og børnerige familier. 4. 4. 2. Pensionister har tendens til at opfatte dem selv som langt mere fattige, end de egentlig er, deres levefod taget i betragtning: er det alderen, der spilder ind? frygt for morgendagen? lediggang, kedsomhed eller isolation? manglende erkendelse af værdien af de tjenesteydelser, de modtager gratis eller til nedsat pris? 4. 4. 3. Børnerige familier er gennemgående langt mere tilfredse med deres situation og relativt lave levefod end enlige og endog par med en klart højere levestandard, som ikke har nogen børn at forsørge. Børnene — som ofte er de fattigstes eneste håb — giver disse familier styrke til at kæmpe mod fattigdommen (2). 4. 4. 4. Meningsundersøgelserne bekræfter i øvrigt, at erhvervsaktiviteten har afgørende betydning for optimis- men og integrationen i samfundet. Mange objektivt set fattige familier erklærer med overbevisning, at de ikke betragter sig selv som fattige, når mindst ét familiemed- lem har fast lønnet arbejde, hvorimod familier, der objektivt set ikke er fattige, ofte betragter sig selv som fattige, hvis ingen i familien har lønnet arbejde. De objektive fattigdomstrin udviskes således 4. 4. 5. af andre forhold, som ikke har noget at gøre med den materielle levefod. Hvis man bliver arbejdsløs eller alene, føler man sig magtesløs og begynder at stille sig selv det foruroligende spørgsmål, om samfundet overhovedet har brug for én, og hvad det hele skal føre til. V. HVORLEDES KAN OMKOSTNINGERNE VED FATTIGDOM OG SOCIAL UDSTØDELSE GØRES OP? 1. Indledende bemærkninger En beregning af omkostningerne ved fattigdom 1. 1. og udstødelse forudsætter for det første, at begrebsappa- ratet ligger fast, og at de berørte befolkningsgrupper kan defineres og deres størrelse anslås. I ovenstående punkter er der gjort et forsøg på at bringe orden i begreberne og at sætte tal på problemstillingen. 1. 2. For det andet skal man dels kunne beregne udgifterne til behandling og forebyggelse af de proble- mer, der følger med fattigdom og udstødelse, dels kunne måle, hvor meget det betyder for produktionen, beskæftigelsen, skatte- og afgiftsindtægterne og de sociale bidrag, at de fattiges og udstødtes forbrug ligger under gennemsnittet. 1. 3. Det er en kompliceret og delikat opgave at finde svaret på disse spørgsmål. For eksempel er det ikke alle omkostninger ved arbejdsløshed, der skal opføres under fattigdomsbekæmpelsen, selvom det er bekendt, at arbejdsløshed er en af de tungtvejende faktorer, der har betydning for fattigdommens opståen. Ligeledes er det ikke alle ydelser til børnefamilier, der kan betragtes som et led i forebyggelsen af fattigdom. I øvrigt er det et spørgsmål, om hjælpen til de fattige familier ydes som støtte til familien eller støtte til fattige. Rent bortset fra det bogføringsmæssige problem er svaret på dette spørgsmål ikke uden betydning, hverken for kategorise- ringen af familieydelserne (kompensation eller bistand?) eller for udvælgelsen af de støtteberettigede familier. Man skal dog huske på, at for de meget fattige mennesker og familier er de sociale ydelser ofte den eneste stabile indkomst — om ikke den eneste overhovedet. (1) PE 219. 267/def. Del A — Ordfører: Brian Crowley. (2) Disse familier får ofte støtte fra hjælpeorganisationer, som lægger vægt på opbygning eller genvinding af menneskelig værdighed og opdragelse til ansvarlighed i alle sammen- hænge: som forældre og samfundsborgere. 1. 4. Mens det tilsyneladende er muligt at opgøre udgifterne til visse foranstaltninger, som specielt er rettet mod følgerne af fattigdom (specifikke tilskud og tjenesteydelser), er det vanskeligere at udpege de udgifter i de samlede budgetter på områder såsom almen og 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/33 faglig uddannelse, oplysning, boligområdet og sundheds- væsenet, der går direkte til forebyggelse. Enhver politisk indsats er i en vis forstand forebyggende. Undervisnings- sektoren bekæmper uvidenhed, lægerne forbedrer folke- sundheden gennem behandlingen af de enkelte patienter. på to måder: enten via produktionen ved at skønne, hvor stor produktion de mere eller mindre fattige arbejdsløse ville tegne sig for, hvis de kom i arbejde; eller via forbruget ved at vurdere, hvor stor den samlede efterspørgsel ville være, hvis de fattige fik dækket deres behov i stedet for at lide afsavn. 1. 5. På grundlag af en ukomplet samling data indsam- let fra forskellige kilder kan det allerede nu slås fast, at de økonomiske omkostninger ved fattigdom og udstødelse er meget omfattende og generelt stigende. Eurostat har som sagt på indeværende tidspunkt ikke mulighed for at stille et komplet og sammenligneligt statistisk materiale til rådighed vedrørende fattigdom- mens omkostninger. ØSU kan ikke på egen hånd foretage en udtømmende opgørelse over omkostningerne ved fattigdom og social udstødelse. For dog at komme videre skitserer ØSU i det følgende — uden prætentioner — en beregningsmetode, som illustreres med eksempler. Hvis medlemmerne af den studiegruppe, som ØSU’s Social- sektion har nedsat, anvender denne metode i tilpasset form, skulle man kunne komme nogle skridt videre. 2. Skitsering af en beregningsmetode 2. 1. Fattigdommens omkostninger består dels i egent- lige udgifter dels i »manglende indtægter« eller »mang- lende indtjening«. Omkostningerne kan opgøres ud fra fire synsvinkler: 2. 1. 1. dels hjælp i form af økonomisk eller anden form for støtte, som staten, amter og kommuner eller den offentlige social- og sundhedsforvaltning yder til de fattige for at forbedre deres kår en lille smule, dels løsning af diverse samfundsopgaver såsom resocialisering og jobtilbud samt afhjælpning af skader, som nogle menne- sker forvolder, når de lever under håbløse forhold; 2. 1. 2. til forebyggelse af fattigdom; omkostninger ved gennemførelsen af en politik 2. 1. 3. indtægter, som statskassen går glip af: tab af skatteindtægter og bidrag til social sikring på grund af arbejdsløshed, lav indkomst og ringe forbrug i de fattige husstande og blandt de udstødte; 2. 1. 4. omkostninger i form af manglende udnyttelse af produktionsapparatet på grund af utilstrækkelig beskæftigelse (arbejdsløshed) og de fattiges ringe købe- kraft. Disse omkostninger kan man forsøge at opgøre Den førstnævnte kategori af omkostninger bør i 2. 2. dag kunne opgøres i alle EU-lande: 2. 2. 1. enten på grundlag af en oversigt over henholds- vis de sociale ydelser, som principielt kun udbetales til økonomisk dårligt stillede (socialhjælp og visse andre ydelser, der er økonomisk betingede), og de ydelser, som i princippet er tiltænkt en bredere gruppe, men hvoraf en del — hvis størrelse er vanskeligere at anslå — i praksis går til fattige husstande og enkeltpersoner. 2. 2. 2. eller på grundlag af undersøgelser af et repræ- sentativt udsnit af husstande, som anmodes om med bistand af en ekspert at foretage en opgørelse over deres indkomst (såvel erhvervs- som overførselsindkomst). Ved denne fremgangsmåde kan man identificere de fattige husstande — f. eks. på grundlag af Kommissionens definition — og vurdere omfanget af de sociale ydelser, de modtager. 2. 3. Hvis man vælger at foretage en opgørelse over ydelser, der principielt er tiltænkt de fattige, eller som kan tildeles de fattige, kan man tage udgangspunkt i følgende liste: — bidrag til langtidsarbejdsløse (fr. allocations de »solidarité«), som ikke har karakter af egentlig arbejdsløshedsunderstøttelse; — tilskud til genuddannelse eller omskoling på grund af manglende tilpasning til arbejdsmarkedet, som ydes til langtidsarbejdsløse, især de yngre og ældre aldersgrupper; — minimumstilskud (for at sikre et eksistensminimum, »income support«) til ubemidlede; — socialhjælp til børn fra dårligt stillede familier, vanskeligt stillede unge og handicappede med lav indtægt; — børnetilskud til familier med tre børn og derover, i så fald uanset familiernes økonomi, tilskud til enlige forældre og til familier med lav indkomst; — folkepension, socialhjælp eller hjemmehjælp til ube- midlede ældre; — lægehjælp til syge med lav indkomst, invalide, handicappede og generelt til personer med utilstræk- kelig eller slet ingen social sikring; — boligstøtte, der ydes uden økonomiske betingelser til familier eller enkeltpersoner, hvis indkomst ikke sætter dem i stand til at skaffe sig en værdig bolig; hjemløse; herberg stillede dårligt eller til C 284/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 modtagelseshjem for unge med problemer, alder- domshjem for ubemidlede ældre; langtidsledige understøttelse, bistandshjælp og forskelli- ge behandlinger og terapier beløb sig til ca. 70 mia. DM (ca. 37 mia. ECU). — særundervisning for børn fra dårligt stillede familier, læseundervisning, særlig støtte til unge med pro- blemer; — tilskud eller gratis adgang til visse offentlige service- ydelser: transport, bespisning, varmehjælp, informa- tion, fritidstilbud, kultur; — løn til socialarbejdere, der bistår fattige i alle aldre, unge med problemer, langtidsarbejdsløse osv. samt investeringer og driftsomkostninger i de institutio- ner, hvor disse er ansat; — driftsomkostninger i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af visse former for kriminalitet, der må tilskrives fattigdom, herunder behandling af alkohol- og narkotikamisbrug i fattige miljøer. 2. 3. 1. Ovennævnte ydelser betegnes forskelligt fra land til land. Selvom denne vejledende liste ikke er helt udtømmende, dækker den dog et bredt område. Det gælder om ud fra budgettet for de forskellige bistandsy- dende organer at finde frem til, hvor meget de enkelte ydelser beløber sig til i alt og — i de tilfælde, hvor støttemodtagerne ikke kun er de fattige i snæver for- stand — at skønne, hvor stor en andel disse modtager. 2. 3. 2. En af svaghederne ved denne metode ligger i, at disse ydelser ofte går til enkeltpersoner og ikke til husstande. Det er muligt, at en person, som modtager en eller anden form for socialhjælp, tilhører en husstand, som ikke er fattig. Derfor er det muligt, at de ydelser, der er opført i listen, overstiger den egentlige fattigdoms- hjælp. 2. 3. 3. Et spørgeskema, som medtager omtrent alle ovennævnte udgiftskategorier, er tilsendt medlemmerne af ØSU’s studiegruppe, så de kan indhente de respektive oplysninger fra deres hjemlands kompetente myndig- heder. Der er kommet besvarelser fra Østrig, Belgien, Spanien, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Italien og Storbritannien. Nogle af dem indeholder meget detaljere- de oplysninger om antallet af arbejdsløse og deres karakteristika, arbejdsløshedsunderstøttelsens størrelse og de andre elementer i den sociale sikring. I de fleste tilfælde har det dog i praksis været umuligt at fastslå, hvor stor en del af disse ydelser, der går til de fattige og kun til dem. Det ville kræve en lang og besværlig undersøgelse med bistand fra mange sider og en stor koordinationsindsats i hvert enkelt land at opnå pålideli- ge resultater. 2. 3. 4. Der har kun været få forsøg på at skabe et samlet overblik. Her skal nævnes — stadig som eksempel — Dr. Rudolf Martens’ arbejde om Tyskland. Han skønnede i 1994, at de offentlige budgetters udgifter til Til orientering skal det nævnes, at det franske socialmi- nisterium i begyndelsen af 1997 oplyste, at det i 1997 ville afsætte 126 mia. FF (19,5 mia. ECU) til bekæmpelse af fattigdom og udstødelse. Hertil bør lægges de regiona- le og lokale myndigheders bidrag på omkring 40 mia. FF (6 mia. ECU). 2. 4. Man kan også vælge at basere opgørelsen over omkostningerne ved fattigdomsbekæmpelsen på en un- dersøgelse af udvalgte husstande og deres samlede indtægtskilder. Eurostat foretog i 1993 en sådan undersø- gelse på grundlag af et europæisk panel af husstande. Nogle af dens oplysninger om antallet af fattige er anvendt i denne udtalelse. Der er i det franske socialmi- nisterium gjort et forsøg på at analysere den franske del af materialet vedrørende de fattige husstandes indkomst. Resultaterne præsenteres i det følgende alene for at give et eksempel. 2. 4. 1. Undersøgelser af udvalgte husstandes indtæg- ter kan have visse svagheder blandt andet som følge af risikoen for underdrivelse af indtægterne, hvad enten der er tale om rige (eller »ikke fattige«) husstande eller fattige husstande. Sidstnævnte kan på trods af ekspertens omhu med at få de adspurgte til at svare objektivt, være fristet til at fortie visse indkomster af frygt for at miste dem, især hvis der er tale om ydelser, som er underlagt et indtægtsloft. En sådan optræden er snarere et udslag af frygt end et forsøg på at snyde. En anden form for undervurdering af omkostningerne, der ikke kan tilskrives de adspurgte, skyldes, at udgifter til gratis lægebehandling ikke er medtaget i undersøgel- sen. Den omfatter heller ikke andre omkostninger ved fattigdomsbekæmpelsen end de sociale ydelser, som husstandene modtager. Dermed falder f. eks. aflønning af socialarbejdere og pædagoger samt værdien af prisre- duktioner og gratis adgang til visse offentlige serviceydel- ser uden for undersøgelsen (f. eks. transport, bespisning m. m. ). 2. 4. 2. En anden ulempe ved undersøgelser baseret på rundspørge blandt såkaldt »almindelige« husstande er, at de giver et mangelfuldt billede af de grupper, som statistikerne kalder »yderpunkter«. I dette tilfælde har det været meget svært at nå frem til de hårdest ramte grupper, dvs. dem, der ikke blot er fattige, men også udstødte (1). Det franske økonomiske og sociale råd har (1) Undersøgelserne omfatter f. eks. ikke fattige, der er på hospitalet eller på en offentlig eller privat institution. 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/35 således i forbindelse med en rapport om fattigdommen forelagt af Geneviéve de Gaulle set sig nødsaget til at lade et forskningscenter vedrørende levevilkår (CREDOC) foretage en særlig undersøgelse af et vist antal personer, som lever i »fattigdomslommer«. Der opnås som regel større respons på appeller om offentlighedens støtte til bekæmpelse af visse sygdomme (kræft, muskelsvind, aids) end til bekæmpelse af fattig- dom. Det kan desuden være svært at afgøre, hvor stor en del af de indsamlede summer der går til bekæmpelse af underudvikling i andre verdensdele, og hvor stor en del der går til de fattige i Europa. 2. 4. 3. Analysen af Eurostats undersøgelse er foretaget på grundlag af en fattigdomsgrænse defineret som halvdelen af medianen for husstandenes indkomst pr. forbrugerenhed. I 1993 blev 11 % af de franske husstande således regnet for fattige. Med en fattigdomsgrænse på 50 % af gennemsnitsindkomsten ville de fattige udgøre 16 %. Grundlaget for beregningen af forbrugerenhederne var Eurostats skala. I forhold til resultatet, hvis Oxford- skalaen var blevet anvendt, er andelen af fattige husstan- de lidt større (fra 9,6 % til 10 %), mens andelen af fattige enkeltpersoner er mindre (fra 10,4 % til 9 %). 2. 4. 4. Den undersøgelse, som det franske socialmi- nisterium har foretaget, kommer med disse nye kriterier frem til, at de fattige i 1993 modtog 63 mia. FF (knap 10 mia. ECU) i overførselsindkomster, hvis man tager de svar, som husstandene afgav i forbindelse med Eurostats undersøgelse, for pålydende. Ved at korrigere dette tal for »underdrivelseseffekten«, idet man går ud fra, at hver husstand har undladt at opgive visse ydelser, som de utvivlsomt har modtaget i overensstemmelse med deres rettigheder og socialforvaltningens praksis, og supplerer denne opgørelse med omkostningerne ved den fattigdomsbekæmpelse, som ikke var medtaget i Eurostats undersøgelse, når man frem til et samlet beløb på omkring 130 mia. FF (20 mia. ECU). 2. 4. 5. Hvis man i stedet for den beregningsmetode, der blev anvendt ved ovennævnte analyse, går ud fra en fattigdomsgrænse på 50 % af gennemsnitsindkomsten i stedet for 50 % af medianindkomsten og anvender Oxford-skalaen i stedet for den nye skala, kommer man frem til, at de fattige modtager 115 mia. FF overførselsindkomster, hvis husstandenes svar tages for pålydende. Når dette tal korrigeres for underdrivelsesef- fekten, kan overførselsindkomsterne anslås til 180- 200 mia. FF (ca. 30 mia. ECU). 2. 4. 7. ØSU ønsker ikke, at der ses bort fra de overførsler, der finder sted inden for familien og mellem generationerne, især til fordel for unge, som rammes af arbejdsløshed. Disse overførsler spiller en meget stor rolle i forebyggelsen og bekæmpelsen af fattigdommens udbredelse. I en undersøgelse fra det franske nationale institut for statistik og økonomiske studier (I. N. S. E. E. ) skønnes det, at familieoverførslerne for fire år siden beløb sig til ca. 140 mia. FF (ca. 23 mia. ECU). 80 % af disse overførsler gik fra ældre til unge, 20 % fra unge til ældre. Det ville være interessant at indsamle sådanne oplysninger for hver enkelt medlemsstat. 2. 5. Det er endnu vanskeligere at beregne om- kostningerne ved forebyggelse af fattigdom end udgifter- ne til den støtte, der ydes direkte til de fattige i dag eller til andre foranstaltninger, der er behov for i den aktuelle situation. For at opgøre forebyggelsesomkostningerne må man først afgøre, hvor stor en del af de samlede sociale udgifter til tilskud til lettelse af forsørgerbyrden, sygesikring (bl. a. for mødre og børn) eller visse pensio- ner, der kan betragtes som bidrag til forebyggelse af fattigdom og udstødelse. Det må ligeledes fastslås, hvor stor en del af udgifterne til grundskolen og vedvarende uddannelse der bør henregnes til forebyggelse. (F. eks. er det et spørgsmål, om finansieringen af undervisningen i alle børnehaveklasser og grundskoler i storbyernes forstæder som forebyggelsesom- kostninger set i forhold til elevgruppen som helhed eller kun en bestemt gruppe elever. ) Beregninger af denne art er, så vidt vides, aldrig blevet foretaget. De er vanskelige at gennemføre. skal medregnes 2. 6. Der er heller ikke gjort mange forsøg på at opgøre de to sidste elementer i de omkostninger til bekæmpelse af fattigdom, dvs. tab af skatteprovenu og bidrag til social sikring på den ene side og »tabt produktion« på grund af de fattige husstandes lave forbrug på den anden side. 2. 4. 6. Som det fremgår, er omkostningerne ved det arbejde, som private organisationer udfører til gavn for de dårligt stillede, ikke medregnet. Der foreligger i dag for få statistiske oplysninger til, at der kan foretages et samlet skøn over disse omkostninger. Det ville være interessant at foretage en rundspørge blandt disse hjælpeorganisationer i betragtning af deres samfunds- mæssige betydning. 2. 6. 1. I den undersøgelse, som Dr. Rudolf Martens har foretaget om Tyskland, anslås det dog, at de offentlige budgetters tab af skatteprovenu og bidrag til social sikring i 1995 på grundlag af den officielt registrerede arbejdsløshed lå på 65 mia. DM (35 mia. ECU). Heraf udgjorde tabt skatteprovenu og tabte C 284/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 socialsikringsbidrag omtrent hver sin halvdel. Hvis man kun regner de langtidsledige for fattige, ville tabt skatteprovenu og tabte socialsikringsbidrag på grundlag af de fattiges arbejdsløshed ligge på 13 mia. DM (7 mia. ECU). Det antages implicit, at en langtidsledig, hvad angår ikke-betaling af skat og socialsikringsbidrag, svarer til en »gennemsnitlig arbejdsløs«. 2. 6. 2. Hvad angår »tabt produktion« på grund af arbejdsløshed har det tyske »Institut für Arbeitsmarkt und Berufsforschung« (IAB) (1) fremlagt et skøn for Forbundsrepublikken Tyskland i 1987 på 190 mia. DM (92 mia. ECU), hvis man medregner den »tabte produktion« for alle arbejdsløse, således som IAB opgør dem, hvad enten de officielt er registreret som arbejdsløse eller ej (man antager, at disse arbejdsløses fiktive produktivitet i gennemsnit svarer til 75 % af de erhvervs- aktives i arbejde). Det drejer sig imidlertid i dette tilfælde om alle arbejdsløse, ikke kun om dem, som kan betragtes som »fattige«. Hvis man anslår, at en femtedel af de arbejdsløse (registrerede såvel som ikke-registrerede) er fattige, ville den »tabte produktion« forårsaget af deres arbejdsløshed ligge på omkring 38 mia. DM (18 mia. ECU). For 1991 blev tabet af socialsikringsbidrag på 2. 6. 3. grund af arbejdsløshed anslået til at ligge på 138 mia. FF (21 mia. ECU) (2). De »tabte« skatte- og afgiftsindtægter skønnedes at være 25 mia. FF (3,8 mia. ECU) for indkomstskatten og 14 mia. FF for momsen (virkning af underforbrug), alt i alt 39 mia. FF (6 mia. ECU). Da ikke alle arbejdsløse kan klassificeres som »fattige«, har man i beregningerne kalkuleret med, at de fattige arbejdsløse udgør 25 % af alle arbejdsløse, hvilket sikkert er et lavt skøn. Under alle omstændigheder ligger deres indkomst under gennemsnitslønnen. På baggrund af disse to bemærkninger kan det anslås, at den negative effekt alene for de sociale bidrags vedkommende i 1991 udgjorde omkring 25 mia. FF (ca. 3,9 mia. ECU). 2. 6. 4. Ovennævnte data fra henholdsvis Frankrig og Tyskland anføres kun som isolerede eksempler uden at drage konklusioner heraf. Det er absolut ikke hensigten at generalisere angående situationen i de andre medlems- stater. VI. KONKLUSION: ER DEN EUROPÆISKE UNION FOR ALLE ELLER KUN FOR FLERTAL- LET? 1. Med denne korte og fyndige formulering har Padraig Flynn, medlem af Kommissionen, stillet det rette spørgsmål, som peger ud over problemerne med forebyggelse og bekæmpelse af fattigdom, hvor vigtige disse aspekter end måtte være. (1) Ifølge et dokument, som Dr. Martens har fremlagt. (2) Første sammendrag, Arbejdsministeriet, 16. 11. 1994. 1. 1. EU ønsker at skabe en stærk politisk, økonomisk, social og kulturel enhed uden at dominere, idet den bygger på humanismens og demokratiets værdier med deraf følgende respekt for menneskets grundlæggende rettigheder. Men er det ikke netop i et demokratisk samfund formålet med al aktivitet at sikre almenvellet ved at give alle borgere bedre mulighed for at leve et frit og ansvarsfuldt liv, eftersom retfærdighed, solidaritet og respekt for menneskets værdighed først og fremmest indebærer, at der tages hånd om de mest sårbare? 1. 2. Af de to muligheder, der ligger i Padraig Flynns spørgsmål, er det kun muligt at vælge den sidste, med mindre man vil fornægte den tro, der besjælede initiativtagerne til EU, eller vende ryggen til de grundlæg- gende principper i Menneskerettighedserklæringen. Stillet over for den eksisterende fattigdom og 2. udstødelse må det konstateres, at indsatsen har været en fiasko. Dels har den politiske indsats på visse områder spillet fallit, men især er indsatsen for at fremme overholdelsen af menneskerettighederne slået fejl. Om der er 40 eller 60 mio. fattige i Europa, gør naturligvis statistisk set en vis forskel — først og fremmest for dem, som rammes af ulykke og elendighed, men fejlgrebene og krænkelserne mod den menneskelige værdighed vejer lige tungt i lyset af de etiske krav og samfundsmoralens normer. Alt efter beregningsmetoden er mindst 1 ud 2. 1. 9 indbyggere i EU statistisk set fattig. Antallet af udstødte skønnes at være omkring 4 millioner. 1 ud af 5 børn eller unge mellem 0 og 16 år tilhører en fattig husstand. Ikke desto mindre er EU’s udviklingsniveau generelt højt, og vor kultur er rodfæstet i uforgængelige humanistiske værdier. Kan sjælen have fred, så længe bare et eneste menneske er berøvet sin værdighed? 2. 2. Der er væsentlige forskelle mellem medlemssta- terne, hvad fattigdom angår. De kræver stærkere EU- tiltag med henblik på større solidaritet mellem Europas folk. 2. 3. Opfyldelsen af dette mål forudsætter, at den politiske vilje til at sprænge det snævre og beskyttede felt af kortsigtede personlige og faglige interesser styrkes blandt borgerne i de enkelte medlemsstater, så solidaritet afløser filosofien om, at »enhver er sin egen lykkes smed«. 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/37 Det er nødvendigt overalt at sætte tidligt og 2. 4. resolut ind mod alle symptomer på fattigdom og udstødelse og mod årsagerne hertil. Hvis man viger tilbage for denne opgave, vil det ikke kun gå ud over de fattige, men også EU’s image og samhørighed. Hvem vil løbe den risiko? 2. 5. ØSU slutter op om Det Europæiske Råd, som i bilaget til Maastricht- og Amsterdam-traktaten gør kampen mod udstødelse til et af EU’s social- og arbejdsmarkedspolitiske mål. 3. ØSU glæder sig over, at der nu tages initiativ til at tilvejebringe pålidelige data om fattigdom og udstødelse. Der bør i hvert medlemsland udarbejdes en monografi om situationen, som føres ajour på grundlag af nationale undersøgelser efter de kriterier, som er fastsat på EU-plan for at sikre et ensartet statistisk materiale. Her som på alle andre områder er en sikker og objektiv diagnose forudsætningen for enhver velunderbygget behandling. 4. Samtidig med, at kendskabet til forholdene forbed- res, bør der iværksættes en folkelig oplysningsindsats med deltagelse af alle samfundskræfter, og der bør sættes kraftigere ind på følgende områder: 4. 1. systematisk inddragelse af »fattigdoms- og udstø- delsesperspektivet« i alle debatter og al stillingtagen på nationalt og EU-plan vedrørende politik, grunduddan- nelse og erhvervsuddannelse, information, beskæftigel- se, sundhedsbeskyttelse og socialsikring, boliger, læge- hjælp, udvikling af ny teknologi m. m. 4. 2. udbygning af undervisningen i samfundslære og forståelsen af moralske værdier med henblik på at øge borgernes respekt for alle mennesker og samfundsgrup- per, især de svageste og dem, som på grund af uheld, skæbnens tilskikkelser eller andre omstændigheder skil- ler sig ud fra flertallet; efteruddannelse af socialarbejdere, lærere, sund- 4. 3. hedspersonale, dommere, ansatte inden for politiet osv. i omgangen med og behandlingen af fattige og sårbare enkeltpersoner og samfundsgrupper; 4. 4. udveksling af erfaringer mellem medlemsstaterne og de organisationer, der deltager i bekæmpelsen af fattigdommen; 4. 5. bekræftelse af den sociale dialogs rolle som et meget vigtigt middel til fremme af respekten for den menneskelige værdighed; men deres knowhow værdsættes eller anerkendes ikke altid efter fortjeneste; 4. 7. adgang for de udstødte til at komme til orde — med hjælp fra organisationer, de kan identificere sig med. Derigennem kan de genfinde eller for første gang opleve den frie eksistens og lære at være uafhængige, hvilket er det, som først og fremmest karakteriserer en samfundsborger. 5. Foranstaltninger til forbedring af de fattige og udstødtes levevilkår er ikke nok. Man må samtidig styrke forebyggelsen af fattigdom. 5. 1. Bekæmpelse af arbejdsløsheden er en af de vigtigste måder, hvorpå man kan forebygge og bekæmpe fattigdom. Det understreger ØSU uophørligt. Det er ganske vist ikke alle arbejdsløse, der er fattige, men mange, næsten alle, har psykiske, sociale og følelsesmæs- sige sår. Arbejdsløshed — og navnlig langtidsarbejdsløs- hed — medfører forringede levevilkår og dermed ringere livskvalitet for mange familier. Enhver borger bør aktivt støtte bekæmpelsen af arbejdsløshed, netop fordi den indebærer så store risici. Retten til arbejde er en grundlæggende rettighed. 5. 2. Alle samfundskræfter bør medvirke til at fore- bygge fattigdom, og denne indsats bør allerede starte med grunduddannelsen og erhvervsuddannelsen. En almen uddannelse, der giver sproglig kompetence (læs- ning, skrivning, udtryksfærdighed, regning, kreativitet), samt erhvervsuddannelse og efteruddannelse er uund- værlige. ØSU har altid lagt stor vægt herpå. 5. 3. Støtte til forældreopgaver såsom opdragelse og pasning af børn og unge, f. eks. gennem børnepasnings- ordninger af høj kvalitet, er et væsentligt led i tilpas- ningen til samfundet og ansvarliggørelsen og følgelig i forebyggelsen af marginalisering. Det er en af opgaverne for familie- og uddannelsespolitikken at give familien og lærerne mulighed for i fuldt omfang at udøve deres funktion i overensstemmelse med deres ansvar. 5. 4. Styrkelse af boligpolitikken, herunder især det sociale boligbyggeri, og overvågning af sundhedstilstan- den i de mest sårbare befolkningsgrupper er meget væsentlige faktorer i forbindelse med forebyggelse af fattigdom og udstødelse. 4. 6. effektiv anerkendelse af og støtte til sociale institutioner og velgørende foreninger samt alle organi- sationer, der går ind i kampen mod fattigdom, hvilket indebærer konkret støtte til det frivillige arbejde, især uddannelse af »frivillige«. Disse er uundværlige for de professionelles indsats i social- og uddannelsessektoren, 6. Hvad enten der er tale om direkte bekæmpelse af fattigdom og udstødelse eller om foranstaltninger, der medvirker til det gennem regler vedrørende beskæftigel- se, bolig, uddannelse, sundhed, familieliv, og unge, spiller EU-institutionernes en større rolle, end det umid- C 284/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 9. 98 delbart synes. Derfor bør borgerne informeres bedre både om mindre opsigtsvækkende foranstaltninger og større beslutninger, der for eksempel vedrører bygning af motorveje eller erhvervsstøtte. befolkningen. Det er en ond cirkel, som må kunne brydes. Den sociale dialog bidrager til at finde løsninger, der både er retfærdige og realistiske. Den bør styrkes. 7. Solidaritet er med god grund løsenet i kampen mod fattigdom og udstødelse. Men har det ikke i større eller mindre grad været karakteristisk for de seneste femten års udvikling i industrilandene og følgelig også i EU, at de stærkestes interesser er blevet fremmet undertiden på bekostning af de svagere befolkningsgrup- per og af samfundets svageste, som er blevet skubbet til side? De rige er blevet rigere, mens de fattige er blevet fattigere og er vokset i antal. Er der ikke en tendens til, at visse politiske valg eller andre tiltag bl. a. er gået i retning af en gradvis nedskæring af de sociale udgifter ved i stadig flere tilfælde at overlade de opgaver, der tidligere henhørte under den kollektive solidaritet, til private hjælpeorganisationer? Hensigten har i nogle tilfælde været at give markedskræfterne så frit spil som muligt for derigennem at sikre virksomhedernes konkurrenceevne bedst muligt, hvilket man — utvivl- somt i god tro — betragter som en forudsætning for at kunne bekæmpe arbejdsløsheden og en afgørende faktor i forebyggelsen af fattigdom. Kan man overhovedet udvikle et frihedselskende samfund et morads af usikre og uretfærdige forhold for så mange mennesker? Svaret er utvetydigt »nej!«. 8. Svaret på den udfordring, som den stigende fattig- dom og udstødelse stiller alle beslutningstagere og borgere over for, ligger dog ikke udelukkende i bistands- foranstaltninger. Den er kun et — forhåbentlig midlerti- digt — led i en samlet politik for økonomisk og social fremgang. Ulykkeligvis er der stadig flere familier og mennesker i alle aldre, som ikke har andre faste indtægter end sociale bistandsydelser. 8. 1. Man skal selvfølgelig holde den druknendes hoved oven vande, men socialpolitikken bør ikke kun være en form for nødhjælp, der skal kompensere for eller rette op på fejl af strategisk, politisk, økonomisk, social eller uddannelsesmæssig art. Den skal selvfølgelig sigte mod beskyttelse og behandling, men også på det individuelle og kollektive plan konsolidere alle menneskers pligter og rettigheder. 9. Man hjælper ikke de fattige ved at tage fra de mindre fattige; det ville være uretfærdigt og lidet effektivt. 9. 1. Der er ingen tvivl om, at social bistand til bekæmpelse af fattigdom er meget omkostningskræven- de, men det må erkendes, at omkostningerne for en stor del kan henføres til den utilstrækkelige vækst, som på sin side er fremkaldt af en utilstrækkelig intern efterspørgsel, især fra de sociale grupper, som har flest udækkede behov, og som også er mindst betalingsdygti- ge, samtidig med at de omfatter en stadig større del af 9. 2. Hjælp til de udstødte her og nu og forebyggelse mod risikoen for social udstødelse i fremtiden kræver en beslutsom iværksættelse af en økonomisk politik til fremme af intern vækst, der sigter mod at skabe en større efterspørgsel fra de husholdninger, som har det største udækkede behov, dvs. husstande med gennem- snits- eller lav indkomst. Det er på lang sigt i alles interesse — også de privilegeredes. 10. Når vækstens afgørende betydning understreges, betyder det bestemt ikke, at betydningen af sociale ledsageforanstaltninger af enhver art undervurderes. Indsatsen på disse to områder supplerer hinanden. Medlem af Kommissionen Padraig Flynn analyserer situationen på samme måde: »Økonomisk vækst og fremskridt er en nødvendig, men nok utilstrækkelig betingelse for social samhørighed«. Flynn plæderer med rette »for nødvendigheden af ledsageforanstaltninger«, »ellers forbliver gennemførelsen af en stadig snævrere union mellem de europæiske folk en fjern drøm«. ØSU går fuldt og helt ind for denne visionære betragtning. 11. Hvis ikke alle kræfter i såvel den offentlige som private sektor forenes, er der stor fare for, at kløften mellem rige og fattige vil vokse. Det ville forstærke det europæiske samfunds udvikling i retning af en tvedeling, som ville øge spændingerne i EU’s medlemsstater og i verden som helhed. Enhver borger bør gennem oplysning gøres bevidst om, at alle har et ansvar for opbygningen af et retfærdigt og harmonisk samfund. ØSU nægter at betragte fattigdom som en uundgåelig skæbne, en konsekvens af eller forudsætning for et »fremtidssamfund«, som ikke er i stand til at forene sit enorme potentiale for videnskabelig og teknologisk fremgang med de moralske værdier, som det dog ivrigt påberåber sig. De fattige skal ikke betale prisen for en økonomisk fremgang, som kun kommer en del af befolkningen til gode. Fattigdom og udstødelse koster dyrt, og det går 12. især ud over de mennesker, som rammes direkte, og som meget ofte er uden skyld. Men det er også dyrt for medlemsstaterne og EU og følgelig også for skatteborgerne. I sidste ende går fattigdom og udstødelse også ud over økonomien. 13. Derfor er det nødvendigt at kende alle disse omkostninger. En strudsepolitik, som vender ryggen til problemerne, har vist sig ineffektiv i mange tilfælde. 14. 9. 98 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 284/39 Alle kan kun vinde ved at få kendskab til de faktiske forhold. De fattige ønsker kun at se en ende på deres situation. bare lade stå til, og i morgen kan det være én selv eller ens børn, der rammes. Det gælder også vore samfunds fremtid, og sikringen af de værdier, de bygger på. Løsningen består også i en ligelig og realistisk fordeling af udviklingens resultater og frugter. 14. ØSU håber, at dette oplæg hurtigt vil give resultater. De indledende — meget ufuldstændige — analyser viser, at der er behov for en kursændring, og at der bortset fra de etiske, moralske og samfundsmæssige aspekter er tale om et meget alvorligt socialt og økono- misk problem, som berører alle borgere. Ingen kan i dag 15. I 1989 udtalte ØSU sig på lignende måde i en informationsrapport. De foregående betragtninger betyder ikke, at der ikke er sket fremskridt siden da, men at en beslutsom og realistisk politisk holdning med bred opbakning er påkrævet, fordi situationen er forværret. Der er ikke en eneste borger i EU, som ikke er berørt på den ene eller anden måde. Bruxelles, den 1. juli 1998. Tom JENKINS Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Gensplejsning i landbruget — Følger for den fælles landbrugspolitik« (98/C 284/08) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 11. december 1997 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »Gensplejsning i landbruget — Følger for den fælles landbrugspolitik«. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’ Sektion for Landbrug og Fiskeri, som udpegede Maria´ Sa´nchez Miguel til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. juni 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 356. plenarforsamling af 1. og 2. juli 1998, mødet den 1. juli 1998, med 145 stemmer for, 2 imod og 6 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Brug af moderne bioteknologi i landbruget inde- bærer nye løsninger, som ved første øjekast sikrer afkastet, er med til at begrænse brugen af plantebeskyttel- sesmidler ved bekæmpelsen af utøj og sygdomme samt resulterer i kvalitetsprodukter. I EU er der taget hul på en debat om brug af genmanipulerede organismer i landbruget. Der peges på eventuelle uønskede mellemog langfristede følger for forbrugernes sundhed og for miljøet, hvis disse organismer benyttes i planteavlen. Indtil videre markedsføres der gensplejsede produkter fra tredjelande, især USA. Ifølge skøn for 1998 lægger gensplejsede planter 1. 1. 1. beslag på 30 mio. ha dyrket areal verden over (mod i 1997), hovedsageligt 14 mio. i USA (ca. 88 %), Sydamerika (argentinsk bomuld, 6 %) og Japan (6 %). Hvor stort et område, der er under dyrkning i Kina, vides ikke, men det skønnes at være betydeligt. Det er beregnet, at 60 mio. ha på verdensplan vil være omfattet af denne form for dyrkning i år 2000, heraf kun 1 % i Europa. 1. 2. I denne udtalelse vil der blive lagt op til en fleksibel holdning, hvor der dog løbende tages højde for samtlige berørte (landmænd, forbrugere og fødevarein- dustrien), og man vil søge at nå frem til konklusioner. Der vil især blive lagt vægt på de følger, som dyrkning af gensplejsede produkter kan få for den fælles land- brugspolitik og dermed for de endelige produktpriser, og man vil komme ind på de mulige konsekvenser af deres udbredte tilstedeværelse på det internationale marked


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1411/98 av den 1 juli 1998 om ändring av förordning (EG) nr 1381/98 om fastställande av importtullar inom rissektorn

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
rice

formats: pdf print

text: 2. 7. 98 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 188/33 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 1411/98 av den 1 juli 1998 om (cid:132)ndring av f(cid:148)rordning (EG) nr 1381/98 om fastst(cid:132)llande av importtullar inom rissektorn EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EG) nr 3072/95 av den 22 december 1995 om den gemensamma organisa- tionen av marknaden f(cid:148)r ris (1), (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 192/98 (2), och med beaktande av f(cid:148)ljande: H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 Bilaga I till f(cid:148)rordning (EG) nr 1381/98 skall ers(cid:132)ttas med bilagan till denna f(cid:148)rordning. Artikel 2 Vid en granskning har det uppm(cid:132)rksammats att det i bilaga I till kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 1381/98 (3) finns ett fel. F(cid:148)rordningen i fr(cid:134)ga b(cid:148)r d(cid:132)rf(cid:148)r r(cid:132)ttas. Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den 2 juli 1998. Den skall till(cid:132)mpas fr(cid:134)n och med den 1 juli 1998. Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 1 juli 1998. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 329, 30. 12. 1995, s. 18. (2) EGT L 20, 27. 1. 1998, s. 16. (3) EGT L 187, 1. 7. 1998, s. 10. L 188/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 2. 7. 98 BILAGA Importtullar vad g(cid:132)ller ris och brutet ris Importtull (5) (ecu/ton) Tredje land (undantaget AVS och Bangladesh) (3) (7) AVS och Bangladesh (1) (2) (3) (4) Basmati fr(cid:134)n Indien och Pakistan (6) Egypten (8) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 294,34 294,34 294,34 262,12 294,34 294,34 294,34 262,12 (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 121,01 121,01 121,01 121,01 121,01 121,01 121,01 121,01 142,83 142,83 142,83 126,72 142,83 142,83 142,83 126,72 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 232,09 72,38 12,12 12,12 188,03 188,03 188,03 188,03 188,03 188,03 188,03 188,03 220,76 220,76 220,76 196,59 220,76 220,76 220,76 196,59 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 370,50 114,00 KN-nummer 1006 10 21 1006 10 23 1006 10 25 1006 10 27 1006 10 92 1006 10 94 1006 10 96 1006 10 98 1006 20 11 1006 20 13 1006 20 15 1006 20 17 1006 20 92 1006 20 94 1006 20 96 1006 20 98 1006 30 21 1006 30 23 1006 30 25 1006 30 27 1006 30 42 1006 30 44 1006 30 46 1006 30 48 1006 30 61 1006 30 63 1006 30 65 1006 30 67 1006 30 92 1006 30 94 1006 30 96 1006 30 98 1006 40 00 (1) Med f(cid:148)rbeh(cid:134)ll f(cid:148)r best(cid:132)mmelserna i artiklarna 12 och 13 i r(cid:134)dets (cid:132)ndrade f(cid:148)rordning (EEG) nr 715/90 (EGT L 84, 30. 3. 1990, s. 85). (2) I enlighet med f(cid:148)rordning (EEG) nr 715/90, skall importtull inte till(cid:132)mpas p(cid:134) produkter som har sitt ursprung i l(cid:132)nder i Afrika, V(cid:132)stindien och Stillahavsomr(cid:134)det och som direktimporteras till det franska utomeuropeiska departementet R(cid:130)union. (3) I artikel 11. 3 i f(cid:148)rordning (EG) nr 3072/95 fastst(cid:132)lls importtullen f(cid:148)r import av ris till det franska utomeuropeiska departementet R(cid:130)union. (4) F(cid:148)r import av ris, undantaget brutet ris (KN-nummer 1006 40 00), med ursprung i Bangladesh skall importtull till(cid:132)mpas inom ramen f(cid:148)r den ordning som fastst(cid:132)lls genom r(cid:134)dets f(cid:148)rordning (EEG) nr 3491/90 (EGT L 337, 4. 12. 1990, s. 1) och kommissionens (cid:132)ndrade f(cid:148)rordning (EEG) nr 862/91 (EGT L 88, 9. 4. 1991, s. 7). (5) Import av produkter med ursprung i de utomeuropeiska l(cid:132)nderna och territorierna (ULT) skall befrias fr(cid:134)n importtull enligt artikel 101. 1 i r(cid:134)dets (cid:132)ndrade beslut 91/482/EEG (EGT L 263, 19. 9. 1991, s. 1). (6) Importtullen f(cid:148)r r(cid:134)ris av sorten Basmati med ursprung i Indien och Pakistan skall neds(cid:132)ttas med 250 ecu/ton (artikel 4a i f(cid:148)rordning (EG) nr 1503/96, (cid:132)ndrad). (7) Tull som fastst(cid:132)llts i den Gemensamma tulltaxan. (8) F(cid:148)r import av ris med ursprung i och som kommer fr(cid:134)n Egypten skall importtull till(cid:132)mpas inom ramen f(cid:148)r den ordning som fastst(cid:132)lls genom kommissionens f(cid:148)rordningar (EG) nr 2184/96 (EGT L 292, 15. 11. 1996, s. 1) och (EG) nr 196/97 (EGT L 31, 1. 2. 1997, s. 53)


title: Banca europea per gli investimenti : 40 anni di finanziamenti a sostegno dell'integrazione europea.

eurovoc_concepts:
European Investment Bank
European integration
activity report
economic policy