title: 99/288/EF: Kommissionens beslutning af 29. juli 1998 om betinget godkendelse af Italiens støtte til Banco di Napoli (meddelt under nummer K(1998) 2495) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
Italy
State aid
aid for restructuring
bank
closing of accounts
privatisation

text: L 116/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 KOMMISSIONENS BESLUTNING af 29. juli 1998 om betinget godkendelse af Italiens støtte til Banco di Napoli (meddelt under nummer K(1998) 2495) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (1999/288/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 92 og 93, under henvisning til aftalen om Det Europæiske Øko- nomiske Samarbejdsomr(cid:229)de, særlig artikel 61 og 62, efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger (1), jf. ovennævnte artikler, og ud fra følgende betragtninger: 1. Indledning Bankkoncernen Banco di Napoli, der best(cid:229)r af moder- selskabet Banco di Napoli SpA, et subholdingselskab, 11 direkte og 2 indirekte kontrollerede selskaber og 16 andre store direkte og indirekte kapitalinteresser, udøvede sidst i 1994 virksomhed i hele Italien med 810 filialer, heraf 684 i Syditalien og 126 i Mellem- og Norditalien. Hertil kom en række store filialer i udlan- det, nemlig Frankrig, Luxembourg, Tyskland, Storbri- tannien, Spanien, USA og Hongkong. Koncernens virk- somhed spænder over s(cid:229)som finansierings- og kreditformidling, værdipapirforret- ninger, fast ejendom, factoring, leasing, formue- og investeringsforvaltning, almindelige bankforretninger og forsikringsvirksomhed. Sidst i 1993 var Banco di Napoli Italiens syvendestørste bank m(cid:229)lt p(cid:229) grundlag af det samlede regnskab (samlede konsoliderede akti- ver p(cid:229) 126 000 mia. ITL), med en solvensgrad (9,3 %) p(cid:229) over mindstekravet p(cid:229) 8 %, men en beskeden renta- bilitet (forhold mellem driftsresultat og egenkapital p(cid:229) 3,8 %). forskellige omr(cid:229)der, I 1994 og 1995 led Banco di Napoli (i det følgende benævnt »banken«) særlig store tab p(cid:229) henholdsvis 1 147 mia. ITL og 3 155 mia. ITL, som næsten nulstil- lede formuen og gjorde det umuligt at opfylde de kapi- talkrav, der er fastsat i reglerne om kreditvirksomhed. Banco di Napoli er et tidligere offentligretligt kredit- institut. Efter lov nr. 218 af 30. juli 1990 (den s(cid:229)kaldte »Amato«-lov) og gennemførelsesdekreterne dertil blev banken omstruktureret gennem en adskillelse af bank- aktiviteterne og de sociale aktiviteter, idet førstnævnte blev overdraget til et aktieselskab, der var udskilt fra den tidligere offentlige virksomhed, og sidstnævnte blev overdraget til en fond, der var indehaver af bank- aktieselskabets kapital. Inden den støtteforanstaltning, som den foreliggende sag drejer sig om, ejede fonden 48,1 % af aktiekapitalen i Banco di Napoli SpA og havde 71,2 % af stemmerettighederne. Staten ejede 9,1 % af aktiekapitalen og havde dermed 13,5 % af stemmerettighederne. Andre aktionærer ejede 10,3 % af kapitalen svarende til 15,3 % af stemmerettigheder- ne, medens resten af kapitalen (32,4 %) bestod af børs- noterede opsparingsaktier uden stemmeret. (1) EFT C 328 af 1. 11. 1996, s. 23. Disse betydelige tab skyldes mange forskellige forhold. Banken havde længe været de lokale institutters vigti- ste bankforbindelse og førte i begyndelsen af 1990’er- ne, da der allerede var ved at ske en afmatning i øko- nomien, en særdeles ekspansiv forretningspolitik, som var præget af en særlig kraftig vækst i filialnettet og i l(cid:229)ngivningen til de store industrikoncerner i Nordita- lien og de sm(cid:229) og mellemstore virksomheder i Syditali- en. Debitorernes vanskeligheder, kombineret med util- fredsstillende kreditgivningsmetoder og utilstrækkelig risikokontrol, var afgørende for de store underskud p(cid:229) udl(cid:229)nene. Instituttets offentligretlige status har forsin- ket tilpasningen til den voksende konkurrence og ind- førelsen af de nødvendige foranstaltninger til forbed- ring af den tekniske og organisatoriske effektivitet. Personaleudgifterne holdt særdeles højt niveau, der l(cid:229) over landsgennemsnittet. Politikken for erhvervelse og forvaltning af kapitalinteresser var usy- stematisk og ikke baseret p(cid:229) rentabilitetskriterier, og sig p(cid:229) et 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/37 koncernledelsen førte ikke den nødvendige risikokon- trol med de virksomheder, hvori kapitalinteresserne blev erhvervet. Det overordnede system for kontrol med koncernens administration i form af finansierings- og kontrolregler og -organer (»corporate governance«) viste sig at være utilstrækkeligt. nazionale per le assicurazioni (i det følgende benævnt INA) med 51 % og af Banca Nazionale del Lavoro (i det følgende benævnt BNL) med 49 %. Forringelsen af bankens resultater, hvilket især skyldes de betydelige nødlidende fordringer, samt uligevægten mellem indtægter og udgifter og væksten i de urenta- ble aktivers andel gjorde det nødvendigt for banken konstant at optage l(cid:229)n p(cid:229) interbankmarkedet, hvilket forøgede kapitalomkostningerne og skadede rentabili- teten. Bankens finansieringsproblemer skabte en likvi- ditetskrise, som blev løst ved, at Cassa Depositi e Pre- stiti og andre banker ydede banken et obligationsl(cid:229)n p(cid:229) 2 365 mia. ITL i januar 1996. Den 27. marts 1996 hastevedtog den italienske rege- ring et lovdekret om sanering, omstrukturering og pri- vatisering af banken (lovdekret nr. 163 af 27. marts 1996). Ved beslutning af 30. juli 1996, der blev med- delt de italienske myndigheder ved brev af 12. august 1996, indledte Kommissionen proceduren efter trakta- tens artikel 93, stk. 2, med hensyn til de forskellige foranstaltninger i dekretet, især statens kapitaltilførsel p(cid:229) 2 000 mia. ITL, l(cid:229)n fra den italienske centralbank i henhold til ministerielt dekret af 27. september 1974 samt skattelettelser. Samtidig mente Kommissionen dog, at andre for- anstaltninger til fordel for banken kunne iværksættes; det drejede sig dels om foranstaltninger, der ikke kunne betragtes som støtte, som f. eks. obligationsl(cid:229)net p(cid:229) 2 365 mia. ITL, der blev ydet af Cassa Depositi e Prestiti og andre offentlige og private kreditinstitutter i januar 1996, og kapitaltilførslerne i henhold til »Ama- to«-loven, dels om en støtteforanstaltning, nemlig muligheden for at frigøre den obligatoriske reserve, som banken havde deponeret i centralbanken; denne støtteforanstaltning kunne nemlig erklæres forenelig med fællesmarkedet p(cid:229) grundlag af reglerne for stats- støtte til redning af kriseramte virksomheder, p(cid:229) trods af at den var ulovlig, fordi anmeldelsesproceduren ikke var blevet overholdt. I mellemtiden havde de italienske myndigheder beslut- tet at forhøje bankens kapital inden udgangen af 1996 for at undg(cid:229), at den m(cid:229)tte træde i likvidation. I forbin- delse med proceduren har Kommissionen ikke mod- taget bemærkninger fra tredjemand inden for den fast- satte frist. 2. Gennemgang af den offentlige støtte til Banco di Napoli Efter første undersøgelse af sagen konkluderede Kom- missionen, da den indledte denne procedure, at nogle af foranstaltningerne i lovdekret nr. 293 af 27. maj 1996, som med nogle f(cid:229) ændringer erstattede lovdek- ret nr. 163 af 27. marts 1996, kunne omfatte statsstøt- teelementer som omhandlet i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og ikke kunne erklæres forenelige med fælles- markedet p(cid:229) grundlag af de foreliggende oplysninger p(cid:229) det p(cid:229)gældende tidspunkt. Kommissionen anmo- dede derfor om yderligere oplysninger om følgende støtteforanstaltninger: 1) statens bidrag p(cid:229) 2 000 mia. ITL til bankens kapi- taludvidelse i henhold til forpligtelserne i oven- nævnte dekret 2) den italienske centralbanks mulighed for at lette koncernens omstrukturering ved at yde banken l(cid:229)n p(cid:229) de betingelser, der er fastsat i finansministerens dekret af 27. september 1974, til dækning af tab, som banken har lidt i forbindelse med sine udl(cid:229)n og anden finansiering til fordel for de koncernsel- skaber, der er tr(cid:229)dt i likvidation, og af hensyn til disses kreditorer Senere meddelte de italienske myndigheder Kommis- sionen, at der var blevet udstedt et nyt lovdekret, der ændrede det tidligere dekret for at lette og fremskynde bankens privatisering. I efter(cid:229)ret 1996 udbød de 60 % af bankens kapital til salg. Denne procedure blev afsluttet først i januar 1997 ved salg af 60 % af ban- kens aktiekapital til et selskab, der ejes af Istituto 3) skattelettelserne i forbindelse med tinglysningsafgif- ten (et fast beløb p(cid:229) 1 mio. ITL) for dispositioner vedrørende overdragelse af virksomheder og filia- ler, aktiver og retsforhold, som koncernselskaberne gennemførte inden den 30. juni 1997. L 116/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 Senere er der foretaget en række ændringer i oven- nævnte dekret for at fremskynde saneringen, omstruk- tureringen og privatiseringen af banken (lovdekret nr. 396/96). De italienske myndigheder har især ind- ført mulighed for at oprette et afviklingsselskab, der skal varetage forvaltningen, afviklingen og salget af bankens mindre rentable aktiver for ca. 12 400 mia. ITL. De har desuden indført en hurtig udbudspro- cedure for salg af 60 % af bankens kapital, og betin- gelserne herfor er fastsat i finansministerens dekret af 14. oktober 1996. Støtteforanstaltningerne er beskrevet nærmere neden- for 2. 1. Statens bidrag til bankens kapitaludvidelse Lovdekret nr. 163 af 27. marts 1996 — der senere er flere gange (2), senest ved lovdekret blevet ændret nr. 497 af 24. september 1996, ophøjet til lov nr. 588 af 19. november 1996 — indeholder en række finansieringsforanstaltninger med sigte p(cid:229) sanering, omstrukturering og privatisering af banken. Især skulle staten bidrage med 2 000 mia. ITL til en eller flere udvidelser af bankens kapital. Bidraget var dog gjort betinget af mange forhold, og dette skulle ifølge de ita- lienske myndigheder sikre, at statens indgreb var af kommerciel art. For det første m(cid:229)tte statens indgreb kun gennemføres, hvis der samtidig blev tilført kapital fra en eller flere banker og andre institutionelle investorer, eller hvis disse forpligtede sig til at deltage i salget af den kon- trollerende andel p(cid:229) 60 % i bankens kapital. Herved kunne staten gennemføre kapitaludvidelsen efter at have modtaget de første tilbud og dermed med sikker- hed for, at der kunne findes en køber til banken. For det andet blev statens kapitaltilførsel foretaget efter en tilpasning af bankens aktiekapital p(cid:229) grundlag (2) Lovdekret nr. 293 af 27. maj 1996, nr. 394 af 26. juli 1996 og nr. 497 af 24. september 1996. af en vurdering af dens kapitalforhold pr. 31. marts 1996. Dette skyldes, at statens og de nye aktionærers kapitaltilførsler skulle ske p(cid:229) grundlag af bankens seneste økonomiske situation. De tab, der blev regi- streret indtil første kvartal 1996, medførte et fald i bankens egenkapital fra 3 867 mia. ITL til 422 mia. ITL og i aktiekapitalen fra 1 111 mia. ITL til 128 mia. ITL. Tabet p(cid:229) 389 mia. ITL i andet kvartal blev over- ført til (cid:229)rets udgang. Beslutningen om ikke at med- regne hele første halv(cid:229)rs tab i halv(cid:229)rsregnskaberne blev begrundet med to forhold, nemlig dels behovet for at opretholde en minimumskapital for at undg(cid:229) at blive retligt forpligtet til at lade banken træde i likvi- dation, dels behovet for, at staten som bankens minori- tetsaktionær fik mandat fra majoritetsaktionæren (fon- den) til at forvalte dennes aktier for at kunne gennem- føre salget af banken. Transaktionen blev derfor gjort betinget af, at staten fik sikkerhed i majoritetsaktionæ- rens (fondens) aktier i banken og fik overdraget stem- merettighederne, eller at staten fik definitivt mandat, uden instrukser, til at udøve stemmerettighederne i for- bindelse med ovennævnte aktier, for at den kunne f(cid:229) stemmeflertal p(cid:229) de generalforsamlinger, der skulle træffe beslutninger om kapitalforhøjelsen og fornyel- sen af bankens ledelsesorganer. For det tredje var det fastsat i dekretet, at bankens ledelse inden den 30. juni 1996 skulle vedtage en rime- lig omstruktureringsplan, som skulle udarbejdes i sam- r(cid:229)d med en af staten udpeget specialkonsulent, fore- lægges centralbanken til godkendelse og være i over- ensstemmelse med fællesskabsreglerne. Kommissionen fik den 4. juli 1996 forelagt hovedlinjerne i en s(cid:229)dan plan, der var udarbejdet med bistand fra investerings- banken Rothschild. Planen blev styrket med oprettelse af et afviklingsselskab, og den nye plan blev forelagt Kommissionen den 6. december 1996. af inden lønomkostningerne For det fjerde blev statens kapitaltilførsel betinget af, at der blev indg(cid:229)et aftaler med fagforeningerne om nedskæring den 31. december 1997 ved en nedsættelse af enhedsløn- omkostningerne (inklusive socialsikringsomkostninger- ne) til de nationale gennemsnit for kreditsektoren. Der blev indg(cid:229)et s(cid:229)danne aftaler mellem den 19. og 22. juli 1996. Hvad ang(cid:229)r de tillægspensioner, der p(cid:229)hviler banken, blev udligningsordningerne stillet i bero indtil driftsresultatet p(cid:229) ny var tilfredsstillende og under alle omstændigheder indtil udgangen af (cid:229)r 2000. Desuden blev det fastsat, at banken kunne førtidspensionere ca. 800 ansatte. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/39 2. 2. L(cid:229)n fra centralbanken i henhold til ministerielt dekret af 27. september 1974 aktionen har til form(cid:229)l at forhindre, at der opst(cid:229)r spændinger og uønskede negative konsekvenser p(cid:229) finansmarkederne, især i betragtning af Isveimers bety- delige gæld til udenlandske kreditinstitutter. i er fastsat For at lette bankkoncernens omstrukturering giver artikel 3, stk. 6, i ovennævnte lov nr. 588/96 central- banken mulighed for at yde banken l(cid:229)n p(cid:229) de betingel- ser, der finansministerens dekret af 27. september 1974, til dækning af tab, som banken har lidt i forbindelse med sine udl(cid:229)n til koncernselska- ber, der er tr(cid:229)dt i likvidation, og disses kreditorer, og til andre koncernselskaber, som med centralbankens godkendelse har modtaget l(cid:229)n og andre aktiver uden for ejendomssektoren fra banken. I ministerielt dekret af 27. september 1974 er det fastsat, at centralbanken kan yde l(cid:229)n i 24 m(cid:229)neder p(cid:229) langfristede statsobliga- tioner til en rente p(cid:229) 1 % til banker, som er indtr(cid:229)dt p(cid:229) vegne af indskyderne i andre banker under tvangslikvidation, og som bliver nødt til at afskrive tabene som uerholdelige fordringer. Centralbanken fastsætter l(cid:229)nebeløbet p(cid:229) grundlag af tabenes størrelse og afskrivningsplanerne. til I første omgang blev muligheden for at bruge de p(cid:229)gældende l(cid:229)n begrænset til de tab, der m(cid:229)tte opst(cid:229) i forbindelse med afviklingen af Isveimer. Men mulighe- den blev senere udvidet til at omfatte tab i forbindelse med de af bankens aktiver, der er overdraget til et sær- ligt afviklingsselskab, n(cid:229)r de ikke kan dækkes ved pro- venuet af salget af bankens aktier. 2. 2. 1. Isveimers likvidation Den 3. april 1996 tr(cid:229)dte Isveimer, hvor banken ejede 65 % af kapitalen, i frivillig likvidation, og bankens kapitalandel blev reduceret fra 402 mia. ITL (sidst i 1994) til 1 ITL. Som led i likvidationen vil de offentlig beskikkede likvidatorer kunne fyldestgøre Isveimers kreditorer efter de fastlagte forfaldstidspunkter takket være bankens likviditetsstøtte. Centralbankens l(cid:229)n har til form(cid:229)l at yde banken kompensation for de tab, som den m(cid:229)tte lide som følge af sine l(cid:229)n til Isveimer, der skal give sidstnævnte mulighed for at fyldestgøre sine kreditorer. M(cid:229)let er fuld beskyttelse af Isveimers kredi- torer. L(cid:229)net er begrænset til likvidationens negative resultat, i det omfang afhændelsen af Isveimers aktiver ikke er tilstrækkelig til at dække dens gæld. Trans- 2. 2. 2. Afviklingen Afviklingstransaktionen gav banken mulighed for at udskille en række mindre rentable aktiver fra sit regn- skab og overføre dem til at ad hoc-selskab, »S. G. A. — Societa` per la Gestione di Attivita` SpA« (i det følgende benævnt SGA), som til den bogførte nettoværdi pr. 30. juni 1996 købte de urentable aktiver (nødlidende og dubiøse fordringer p(cid:229) over 100 mio. ITL, l(cid:229)n som var blevet eller var ved at blive omlagt) og bankens 8 kapitalinteresser, bortset fra aktiverne vedrørende ejen- domssektoren, for i alt 12 378 mia. ITL. Det skal bemærkes, at aktiverne blev opgjort til nettoværdien pr. 30. juni 1996, dvs. efter henlæggelser til dækning af de forventede tab p(cid:229) disse aktiver, hvilket i betydelig grad begrænser risikoen for fremtidige tab i denne for- bindelse. Med hensyn til de overførte kapitalinteresser — den største er bankens kapitalandel i sit dattersel- skab i Luxembourg, Banco di Napoli International (i det følgende benævnt BNI) — er de børsnoterede aktier blevet vurderet til markedsprisen og de øvrige efter egenkapitalmetoden. For BNI har man anvendt den vurdering, der for nylig er foretaget af det speciali- serede revisionsselskab KPMG p(cid:229) grundlag af en kom- bineret formue/indtægtsmetode. Denne transaktion blev vedtaget for at fjerne risikoen for fremtidige tab p(cid:229) disse aktiver og dermed gøre det lettere hurtigt at sælge banken. For selv om henlæggel- serne i juni principielt er tilstrækkelige til at nulstille de hidtil forventede tab p(cid:229) aktiverne, kan det ikke udelukkes, at det i fremtiden vil blive nødvendigt at tilpasse aktivernes regnskabsmæssige værdi efter deres faktiske værdi. Ved transaktionen kunne banken ogs(cid:229) udskille de aktiver, der normalt skal være dækket af kapital efter de gældende solvensregler, som ethvert andet aktiv. Det har derfor været muligt at nedbringe statens kapitaltilførsel til banken til det minimum, der var nødvendigt for at styrke solvensgraden. I den efterfølgende tabel angives værdien af de udskilte aktiver. L 116/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 Tabel 1a Værdien af de aktiver, der er overført til SGA Balanceførte poster — den gennemsnitlige (cid:229)rlige bruttorentesats for tre- m(cid:229)neders statsobligationer (gennemsnit for de 24 udbud) Brutto- værdi (mia. ITL) Dæknings- grad (%) Netto- værdi (mia. ITL) 3 670 49,7 1 845 — den gældende trem(cid:229)neders interbankrente (dagligt gennemsnit) Kortfristede nødlidende fordringer Mellemfristede nød- lidende fordringer Tilsammen Dubiøse fordringer (1) Omlagte l(cid:229)n Aktiver vedrørende udvik- lingslande Kapitalandele (2) 3 953 7 623 6 677 1 411 839 292 28,3 38,6 17,1 10,3 28,1 0,0 26,5 2 835 4 680 5 537 1 266 603 292 12 378 I alt 16 839 (1) De nødlidende fordringer dækkes med 936 mia. ITL i form af kapital og 200 mia. ITL i form af morarenter, men beløbet kan blive ændret. (2) Der er tale om kapitalandele i otte selskaber, hvoraf den største er i bankens datterselskab i Luxembourg, BNI. Hertil kommer følgende l(cid:229)netilsagn: Tabel 1b Vœrdien af de aktiver, der er overført til SGA Ikke-balanceførte poster Brutto- værdi (mia. ITL) Dæknings- grad (%) Netto- værdi (mia. ITL) Nødlidende fordringer Dubiøse fordringer Omlagte l(cid:229)n I alt 27 195 53 275 25,9 3,1 0,0 4,7 20 189 53 262 Afviklingsselskabet finansieres ved et l(cid:229)n fra banken svarende til de overførte aktiver. L(cid:229)net tilbagebetales, efterh(cid:229)nden som de udskilte aktiver afhændes. Med hensyn til renten p(cid:229) dette l(cid:229)n, blev det vedtaget, at banken principielt ikke m(cid:229)tte drage fordel af eller lide tab i forhold til den situation, der gjorde sig gældende før udskillelsen af aktiverne. Det blev derfor besluttet at anvende en kombineret rentesats best(cid:229)ende af det aritmetiske gennemsnit af følgende rentesatser for det foreg(cid:229)ende (cid:229)r: — det (cid:229)rlige gennemsnit for »prime rate ABI« (dagligt gennemsnit). Den efterfølgende tabel indeholder de simuleringer, der er foretaget p(cid:229) grundlag af en objektiv vurdering af ovennævnte satser. Tabel 2 Rentesats for bankens l(cid:229)n til SGA 1997 1998 1999 2000 Gennemsnit for trem(cid:229)ne- ders statsobligationer Trem(cid:229)neders interbank- gennemsnit Prime rate-gennemsnit I alt 8,6 6,5 5,6 5,4 8,8 11,0 9,4 6,7 8,7 7,3 5,6 7,5 6,2 5,2 6,9 5,8 Kilde: Bankens oplysninger baseret p(cid:229) prognoser fra Prometeia og ABI Financial Outlook. Man forventer, at afviklingsselskabet vil best(cid:229) i fem (cid:229)r. Banken kan ikke tilbagekøbe de udskilte aktiver. Der er indført særlige foranstaltninger for at undg(cid:229) inter- essekonflikter ved forvaltningen af de udskilte aktiver. For det første forvaltes afviklingsselskabet af personer, der ikke har nogen tilknytning til banken. For det andet har man indført det generelle princip for forvalt- ningen af aktiverne, at »banken stiller forslag og afvik- lingsselskabet træffer afgørelse«. Under bankens gene- relle ledelse vil der derfor blive oprettet en særlig struktur, der er adskilt fra resten af banken, og som har til opgave at varetage forbindelserne med SGA og de af bankens filialer, som SGA har uddelegeret for- valtningen af aktiverne til. Den administrative og regn- skabsmæssige adskillelse mellem banken og SGA garanteres ved indførelse af et særligt elektronisk regn- skabssystem, der er adskilt fra bankens interne regn- skabssystem. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/41 2. 3. Skattelettelser i forbindelse med en s(cid:229)dan transaktion er for høj eller for langvarig, eller I henhold til lovens artikel 3, stk. 7, skal tinglysnings- afgiften erstattes af et fast beløb p(cid:229) 1 mio. ITL for dis- positioner vedrørende overdragelse af virksomheder, filialer, aktiver og retsforhold, som selskaberne i bank- koncernen gennemførte inden den 30. juni 1997. De italienske myndigheder har i denne forbindelse anført, at disse foranstaltninger kun finder fuld anvendelse ved overdragelse af fordringer til tredjemand og ved salg af filialer. De skattelettelser, der s(cid:229)ledes blev ydet i 1996, var p(cid:229) under 6 mia. ITL i forbindelse med over- dragelse af fordringer p(cid:229) 1 154 mia. ITL og 21 mia. ITL i forbindelse med salg af 50 filialer. Der er fastsat en yderligere skattelettelse p(cid:229) ca. 10 mia. ITL i forbin- delse med salg af 27 andre filialer. De fastsatte brutto- skattelettelser beløber sig til i alt ca. 36 mia. ITL. N(cid:229)r selskabsindkomsten er fradraget, beløber fordelene ved de samlede transaktioner sig til 17 mia. ITL. 3. Vurdering af, om foranstaltningerne til fordel for Banco di Napoli skal betragtes som statsstøtte 3. 1. Kapitaludvidelsen investorprincip, N(cid:229)r Kommissionen skal vurdere statsforanstaltninger til fordel for virksomheder anvender den normalt det s(cid:229)kaldte markedsøkonomiske som anført i Kommissionens meddelelse om offentlige virk- somheder (3). Det fastsl(cid:229)s i denne meddelelse, at der er tale om statsstøtte, n(cid:229)r en privat investor, der opererer under normale markedsøkonomiske forhold, ikke ville havde gennemført en s(cid:229)dan transaktion. Hvad ang(cid:229)r statens andele i en virksomheds aktiekapital, som anført i Kommissionens meddelelse af 1984 (4), ville en privat investor ikke have gennemført en s(cid:229)dan trans- aktion i nedenst(cid:229)ende tilfælde, og der er derfor tale om statsstøtte: a) n(cid:229)r virksomhedens finansielle situation ikke tyder p(cid:229), at der kan opn(cid:229)s et normalt afkast af den inve- sterede kapital (i form af udbytte eller kapitalge- vinster) inden for en rimelig frist, eller n(cid:229)r risikoen (3) Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om anvendelse af traktatens artikel 92 og 93 og artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF p(cid:229) offentlige virk- somheder fremstillingssektoren, EFT C 307 af 13. 11. 1993, s. 3. i (4) Bull. 9-1984. b) n(cid:229)r den offentlige andel i forbindelse med en kapi- taltilførsel til en virksomhed, hvis kapital ejes af b(cid:229)de private og offentlige aktionærer, bliver langt større end oprindeligt, og faldet i de private aktio- nærers andel hovedsagelig skyldes virksomhedens d(cid:229)rlige rentabilitetsudsigter, eller c) n(cid:229)r kapitalandelen beløbsmæssigt overstiger den støttemodtagende virksomheds faktiske værdi. Alle tre betingelser er opfyldt i det foreliggende tilfæl- de. Det skal for det første bemærkes, at den kapital- udvidelse p(cid:229) 2 000 mia. ITL, som staten gennemførte sidst i 1996, og som blev medtaget i regnskaberne for det p(cid:229)gældende regnskabs(cid:229)r, er nødvendig for bankens fortsatte eksistens, fordi tabene i 1994 og 1995 og i første halv(cid:229)r 1996 har opsuget næsten hele bankens egenkapital og medført en solvensgrad p(cid:229) næsten nul og dermed langt under det obligatoriske minimum. Den fortsatte sanering, især ved at tabene i forbindelse med de overdragne aktiver og omstrukturerings- omkostningerne, herunder omkostningerne for 1997, blev medtaget i regnskabet sidst i 1996, gav banken en negativ egenkapital, og i en s(cid:229)dan situation skal ban- kens bestyrelse i henhold til den italienske civillov enten tilføre banken ny kapital eller lade den træde i likvidation. For det andet skal det understreges, at staten er den eneste aktionær, der deltager i transaktionen, fordi de øvrige aktionærer, især fonden og de private aktionæ- rer, afslog at deltage. Ved transaktionen bliver staten derfor bankens største aktionær, medens den tidligere kun have 9 % af dens kapital. Tilførslen p(cid:229) 2 000 mia. ITL anvendes nemlig til udligning af tabene for 1996, der er beregnet til over 1 650 mia. ITL. P(cid:229) denne bag- grund er det indlysende, at ingen private aktionærer var indstillet p(cid:229) at tilføre kapital til dækning af tab, medmindre de fremtidige afkast af den resterende kapital kunne udligne det oprindelige tab og den ind- tjening, som de m(cid:229) give afkald p(cid:229) i omstrukturerings- perioden. Dette er ikke tilfældet, fordi banken ifølge omstruktureringsplanen først vil give et normalt afkast sidst i 1999 (og ikke mere end et normalt afkast). I princippet ville staten kunne have f(cid:229)et i hvert fald en del af sin kapitaltilførsel tilbage i forbindelse med sal- get af 60 % af sin kapitalandel i banken, men salgspro- venuet var ret beskedent, ca. 61 mia. ITL, og dermed utilstrækkeligt til at dække kapitaltilførslen. Vurderin- L 116/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 gen af den resterende kapital p(cid:229) grundlag af cash flow- metoden (tilbagediskonterede fremtidige cash flows) og aktiekurserne medfører ganske vist en forholdsvis høj værdiansættelse, men garanterer ikke dækning af forskellen. Salgsprovenuet kan heller ikke anvendes til at nedbringe omkostningerne ved kapitaludvidelsen, da det er bestemt til dækning af afviklingsselskabets eventuelle tab. Det m(cid:229) derfor fastsl(cid:229)s, at statens net- toomkostninger ved kapitaludvidelsen svarer til kapi- taltilførslen, nemlig 2 000 mia ITL. hvorved staten i juni 1996 overtog og konverterede obligationsl(cid:229)net p(cid:229) 1 000 mia. ITL fra Cassa Depositi e Prestiti til et efterstillet l(cid:229)n p(cid:229) samme rentevilk(cid:229)r, og konverteringen af dette til kapital i december 1996, før udbudsproceduren var afsluttet, kan ikke anses for at være i overensstemmelse med det markedsøko- nomiske investorprincip og omfatter derfor støttee- lementer. Hvad ang(cid:229)r betingelserne for kapitaludvidelsen, som ifølge staten principielt skulle garantere, at det mar- kedsøkonomiske investorprincip blev overholdt, kon- staterer Kommissionen, at disse betingelser rent faktisk er fastsat i dekretet for at undg(cid:229), at statsstøtten blev ydet, uden at der til gengæld var nogen plan for, at banken p(cid:229) ny kunne blive levedygtig. Men af oven- nævnte (cid:229)rsager er s(cid:229)danne betingelser ikke tilstrække- lige til, at transaktionen kan anses for at være i over- ensstemmelse med det markedsøkonomiske investor- princip. Selv om ovennævnte betingelser ikke kan udelukke, at der er tale om statsstøtte, sætter Kommis- sionen stor pris p(cid:229), at de er indført i dekretet, fordi de kan sikre, at støtten er forenelig med fællesmarkedet (jf. nr. 5 nedenfor). Som det allerede blev understreget, da proceduren blev indledt, greb staten desuden ind i første omgang uden de private bankers medvirken. Det skal især understre- ges, at halvdelen af kapitaludvidelsen p(cid:229) 2 000 mia. ITL, der blev foretaget i december 1996, stammer fra konverteringen af det efterstillede l(cid:229)n, som staten havde ydet banken i juni 1996. Men dette efterstillede l(cid:229)n stammede igen fra konverteringen af det obliga- tionsl(cid:229)n p(cid:229) 1 000 mia. ITL, som Cassa Depositi e Pre- stiti ydede banken i januar 1996. Den transaktion, hvorved staten har overtaget og konverteret obliga- tionsl(cid:229)net fra Cassa Depositi e Prestiti, s(cid:229)ledes at ban- ken kunne bogføre 1 000 mia. ITL som efterstillet l(cid:229)n, kan ikke betragtes som neutral for staten, idet risikoen i forbindelse med l(cid:229)net herved er blevet forøget, fordi det likvidation er efterstillet bankens øvrige gæld, uden at l(cid:229)nets finansielle betingelser der- for er blevet ændret, s(cid:229)ledes at staten opn(cid:229)r en større forrentning, der kan kompensere for risikoforøgelsen. tilfælde af i inden Kommissionen Staten tilførte banken kapital, havde truffet sin beslutning i sagen. De italienske myn- digheder har i denne forbindelse fremført, at kapitaltil- førslen absolut skulle gennemføres inden (cid:229)rets udgang, da banken ellers havde m(cid:229)ttet træde i likvidation. I henhold til artikel 2446, 2447 og 2448 i den italienske civillov skal bankens bestyrelse nemlig indkalde aktio- nærerne til generalforsamling, n(cid:229)r de konstaterer s(cid:229) betydelige tab, at det formindsker kapitalen, og enten genoprette kapitalen eller lade banken træde i likvida- tion. I modsat fald vil bestyrelsen være strafferetligt ansvarlig. I kraft af en speciel undtagelse, der blev ind- ført ved dekretet indtil den 31. december 1996, beslut- tede aktionærerne p(cid:229) generalforsamlingen den 31. juli 1996 at nedbringe kapitalen delvis (uden at røre opsparingsaktierne) og at udvide kapitalen med 2 000 mia. ITL inden udgangen af 1996. Myndighederne har understreget, at de har overholdt de betingelser i lov- dekretet, som forpligtede staten til først at foretage kapitaltilførslen efter at have f(cid:229)et et bindende tilbud fra en bank om køb af Banco di Napoli. Kommissionen forst(cid:229)r, hvorfor de italienske myndighe- der gennemførte transaktionen inden (cid:229)rets udgang; men den bemærker, at transaktionen blev gennemført uventet, uden nogen formel begæring, og inden udbudsproceduren om salg af den kontrollerende aktiepost i banken var afsluttet. Desuden var de oplys- ninger, som Kommissionen havde modtaget p(cid:229) det p(cid:229)gældende tidspunkt, endnu ufuldstændige. Kommis- sionen kunne derfor ikke afgøre, inden kapitaltilførslen blev gennemført, om støtten til banken var forenelig med fællesmarkedet, i betragtning af den forsinkelse, hvormed de italienske myndigheder formelt forelagde den omstruktureringsplanen. Støtten m(cid:229) derfor betrag- tes som ulovlig. i 1996 blev gennemført, Det m(cid:229) understreges, at konverteringen af det efterstil- inden lede l(cid:229)n til kapital udbudsproceduren i oktober 1996 om køb af 60 % af bankens kapital var blevet afsluttet, og hvor man kun havde modtaget et tilbud fra en offentlig bank, hvis indhold man ikke var bekendt med. De transaktioner, Kommissionen konstaterer desuden, at salget blev afsluttet i januar 1997 med overdragelse af den kon- trollerende aktiepost i banken til forsikringsselskabet INA med 51 % og banken BNL med 49 %, idet det konkurrerende tilbud fra Mediocredito Centrale var blevet anset for at være for lavt. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/43 Det m(cid:229) derfor konkluderes, at en privat investor, der opererer under markedsøkonomiske forhold, ikke ville have tilført banken kapital, s(cid:229)ledes som den italienske stat har gjort, for senere ikke engang at f(cid:229) en mini- mum af den tilbage ved privatiseringen. P(cid:229) grundlag af de foreliggende oplysninger m(cid:229) kapitaludvidelsen p(cid:229) 2 000 mia. ITL derfor betragtes som statsstøtte. 3. 2. L(cid:229)n fra centralbanken i henhold til dekret af 27. september 1974 3. 2. 1. Isveimers likvidation N(cid:229)r der i forbindelse med likvidation af en bank er mulighed for at afhænde alle kommercielle aktiviteter og kreditformidlingen og at fordele dens aktiver og aktiviteter mellem konkurrenterne, vil foranstaltnin- gerne til dækning af kreditorernes tab i forbindelse med likvidationen normalt ikke kunne fordreje kon- kurrencen som omhandlet i EF-traktatens artikel 92, stk. 1. N(cid:229)r aktiverne og passiverne i en bank, der er tr(cid:229)dt i likvidation, overdrages en bloc, vil det ministe- rielle dekret af 27. september 1974, der tillader kom- pensation til køberen for erhvervelsens negative værdi, derimod kunne fordreje konkurrencevilk(cid:229)rene, fordi det i praksis giver en anden virksomhed mulighed for at fortsætte den likvidationsramte banks aktiviteter. Som Kommissionen har anført i rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af krise- ramte virksomheder, vil det ikke være muligt at undg(cid:229) kontrol ved at overføre aktiviteterne til en anden juri- disk person eller en anden ejer (5). I den foreliggende sag fremførte de italienske myndig- heder, at likvidationen af Isveimer svarer til den første af ovennævnte muligheder, og de tilføjede, at bankens andel i Isveimers kapital blev nedsat fra 402 mia. ITL til 1 ITL. De understregede, at de p(cid:229)gældende for- anstaltninger kun kunne gennemføres med det form(cid:229)l Isveimers at aktiver. Likvidationen af Isveimer gennemføres desu- den under streng kontrol fra centralbankens side, da denne st(cid:229)r for tilsynet med kreditinstitutter. Isveimers første foreløbige likvidationsregnskab pr. 31. december løse problemerne ved likvidationen af (5) Jf. Fællesskabets rammebestemmelser om statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12. likvidation (9. april 1996), 1996 udviste et underskud p(cid:229) ca. 1 775 mia. ITL sva- rende til den forventede nutidsværdi af det endelige tab ved likvidationen. Fra det tidspunkt, hvor virksom- heden tr(cid:229)dte i til den 31. december 1997 medførte afviklingen af kundetil- godehavender og de regelmæssige tilbagebetalinger, at aktiverne blev formindsket med 5 028 mia. ITL til 6 224 mia. ITL, heraf 3 086 mia. ITL i likvide midler. Ved (cid:229)rets udgang androg passiverne, minus egenkapi- talen, 6 341 mia. ITL mod 12 077 mia. ITL p(cid:229) det tidspunkt, hvor selskabet tr(cid:229)dte i likvidation. Likvida- tionsproceduren nærmer sig derfor sin afslutning. De italienske myndigheder fremførte, at foranstaltnin- gen ikke fordrejede konkurrencen p(cid:229) EU-plan, da den ikke tog sigte p(cid:229) at redde Isveimer, men p(cid:229) at varetage dets kreditorers interesser, idet Isveimer p(cid:229) grund af sin likvidation havde trukket sig ud af markedet. Det er i denne forbindelse blevet p(cid:229)vist, at der blandt Isvei- mers kreditorer fandtes mange udenlandske kreditinsti- tutter med betydelige kapitalandele. Endelig fremførte de italienske myndigheder, at banken ikke ville drage nogen fordel af de p(cid:229)gældende l(cid:229)n, da de udelukkende var beregnet p(cid:229) kompensation for bankens omkostnin- ger i forbindelse med de l(cid:229)n, den havde ydet sine dat- terselskaber for at lette likvidationen. Med andre ord er banken blot mellemled for disse l(cid:229)n. De italienske myndigheder udelukkede ogs(cid:229) muligheden for, at ban- ken overtog nogle af Isveimers aktiver som led i likvi- dationen, medmindre det blev umuligt at sælge dem til tredjemand, eller de kunne overtages p(cid:229) vilk(cid:229)r, der var mere fordelagtige for likvidationen. Kommissionen har desuden undersøgt, om de p(cid:229)gæl- dende l(cid:229)n er bestemt som kompensation for bankens eventuelle tab p(cid:229) sine l(cid:229)n p(cid:229) ca. 800 mia. ITL til Isvei- mer. De italienske myndigheder erklærede i denne for- bindelse, at bankens l(cid:229)n var fuldt garanteret ved ting- lyste panterettigheder, der oversteg l(cid:229)nenes værdi. Der- for ville banken sandsynligvis ogs(cid:229) have f(cid:229)et sine l(cid:229)n tilbage i forbindelse med likvidationen, selv om cen- tralbanken ikke havde ydet den l(cid:229)n. Det skal desuden bemærkes, at bankens l(cid:229)n til Isveimer først skulle til- bagebetales, n(cid:229)r likvidationen var afsluttet. Kommis- sionen finder det derfor berettiget at antage, at banken ikke drager nogen uberettiget fordel af anvendelsen af ministerielt dekret af 27. september 1974. P(cid:229) baggrund af de italienske myndigheders oplysninger mener Kommissionen ikke, at anvendelsen af dekret af 27. september 1974 i det foreliggende tilfælde skal betragtes som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1. Ikke desto mindre finder den det dog nødven- digt, at den for fremtiden underrettes p(cid:229) forh(cid:229)nd om anvendelsen af dette dekret i andre tilfælde, især n(cid:229)r aktiverne og passiverne i et kreditinstitut, der er tr(cid:229)dt i L 116/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 likvidation, afhændes en bloc, fordi der i s(cid:229) fald kan være tale om statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1. ville lide betydelige tab, og at det hovedsagelig blev oprettet for at begrænse den usikkerhed omkring vur- deringen af en række regnskabsposter, som kunne for- sinke privatiseringen. 3. 2. 2. Afviklingen Som det ogs(cid:229) har været tilfældet i andre sager, betrag- ter Kommissionen generelt denne form for afvikling af bankaktiver som statsstøtte, da den giver mulighed for at fjerne henlæggelser og tab fra det kriseramte kredit- instituts regnskaber, dvs. omkostninger som banken normalt selv skulle have afholdt, og gør det lettere at overholde solvensreglerne. Desuden giver den mulig- hed for at lette en eventuel privatisering, fordi potenti- elle kunder ikke skal foretage en lang og vanskelig vur- dering af de nødvendige henlæggelser, i betragtning af de afhændede aktivers art. Afviklingen støttes finansi- elt med midler fra det afhændende bankselskab eller fra et selskab, der oprettes til lejligheden som mellem- led mellem banken og afviklingsselskabet, og som f(cid:229)r overdraget de udskilte aktiver. Under alle omstændig- heder vil afviklingsselskabets tab i sidste instans blive afholdt af staten gennem offentlige garantiordninger og i det foreliggende tilfælde ved l(cid:229)n fra centralbanken i henhold til dekret af 27. september 1974. I betragtning af de udskilte aktivers art, den anvendte finansieringsordning og transaktionens varighed er det ofte temmelig vanskeligt at n(cid:229) frem til en p(cid:229)lidelig vur- dering af de endelige omkostninger ved en s(cid:229)dan afvik- ling. Det er dog væsentligt at fastsl(cid:229), hvor store omkostninger staten skal afholde, for at støtten kan godkendes og for at man kan fastlægge, hvilke mody- delser der er nødvendige som kompensation for støt- tens konkurrencefordrejende virkninger. Kommissio- nen har p(cid:229) baggrund af sine erfaringer fra andre tilfæl- de, hvor der er oprettet afviklingsselskaber, være særlig opmærksom p(cid:229) dette aspekt, især p(cid:229) grund af de betydelige forskelle mellem de faktiske resultater og de overslag, som Kommissionen fik forelagt i forbin- delse med sin undersøgelse efter traktatens statsstøtte- regler. Ajourføring af overslagene over aktivbeholdnin- gens nettoværdi, udsving i markedsrenten, forsinkelse i afhændelsen af aktiverne eller i tilbagebetalingen af de l(cid:229)n, banken har ydet afviklingsselskabet, kan f(cid:229) bety- delige konsekvenser for statens endelige nettoomkost- ninger ved transaktionen. De italienske myndigheder har dog især understreget, at afviklingsselskabet og -ordningerne var fundamen- talt forskellige fra andre, som Kommissionen tidligere havde undersøgt, idet bankens aktiver var blevet over- draget til afviklingsselskabet til deres nettoværdi og ikke til deres bruttoværdi. Dette betyder, at banken allerede i regnskabs(cid:229)rene 1995 og 1996 havde foreta- get henlæggelser for de tab, der m(cid:229)tte forventes i for- bindelse med de afhændede aktiver, hvilket gav den et tab p(cid:229) over 1 650 mia. ITL i 1996 og 3 160 mia. ITL i 1995. Banken har anvendt sin egenkapital (dvs. gen- nem nedbringelse af reserverne og kapitalen) p(cid:229) tab og henlæggelser i forbindelse med l(cid:229)n p(cid:229) 4 460 mia. ITL, svarende til 26,5 % af de udskilte aktivers samlede værdi p(cid:229) 16 840 mia. ITL. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at aktiverne blev vurderet individuelt og ikke p(cid:229) grundlag af faste henlæggelser. Gennem et edb- system, der kaldes »Centrale dei rischi«, og som giver en bank mulighed for at indhente oplysninger om en kundes engagementer over for andre banker og den risikograd, som disse tillægger den p(cid:229)gældende kunde, har banken desuden kunnet tilpasse vurderingen af risikoen i forbindelse med sine kunder, der ogs(cid:229) har gæld til andre banker, især hvad ang(cid:229)r nødlidende for- dringer. Hvad ang(cid:229)r dubiøse fordringer, har banken indført et særlig forsigtigt klassificeringskriterium, der best(cid:229)r i, at l(cid:229)n anbringes i denne kategori, allerede n(cid:229)r andet afdrag ikke er betalt. Endelig blev afskrivningen af aktiverne foretaget under streng kontrol fra central- banken, som er den uafhængige myndighed, der fører tilsyn med bankerne. Resultaterne af de første salg af aktiver, som SGA har foretaget, bekræfter dog, at de regnskabsmæssige vurderinger var korrekte. Selv om Kommissionen fandt de italienske myndighe- ders oplysninger tilfredsstillende, hvad ang(cid:229)r de afhæn- dede aktivers værdi, ønskede den dog at f(cid:229) udarbejdet en detaljeret rapport om SGA’s arbejde, især om de store finansieringsudgifters betydning for dets virksom- hed. I 1998 forelagde investeringsbanken Rothschild derfor Kommissionen en undersøgelse af SGA og sel- skabets eventuelle fremtidige tab, baseret p(cid:229) oplysnin- ger fra den italienske centralbank, Banco di Napoli og andre kilder. P(cid:229) det tidspunkt, hvor afviklingsselskabet blev opret- tet, fremførte de italienske myndigheder, at det ikke Rothschild undersøgte følgende aspekter: a) SGA’s organisation, virksomhed og forbindelser med banken, b) SGA’s forvaltningsmæssige principper, c) resulta- terne af salget af aktiver for 1997, d) værdien af de aktiver, der er overdraget til SGA, e) forskellen mellem 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/45 renteindtægterne af de overførte aktiver og udgifterne i forbindelse med de l(cid:229)n, som banken havde ydet, p(cid:229) grundlag af centralbankens l(cid:229)n. a) SGA har følgende særlige organisationsstruktur: — en afdeling, der beskæftiger sig med styring, koordinering og kontrol af afviklingen. Disse opgaver varetages af personer, der ikke er ansat i banken, og som har tilstrækkelig viden og erfaringer inden for administration og inddri- velse af fordringer — en særskilt afdeling, der er opdelt i en central tjeneste, der udelukkende arbejder for SGA, og bankens filialnet, hvor bankens ansatte har til foretage opgave at administrere undersøgelser og stille forslag til afgørelser fordringer, — beslutningsbeføjelserne er fordelt mellem besty- relsen og direktøren, der direkte kan forvalte de største og mest komplicerede fordringer, og som er eneansvarlige for inddrivelsen og afvik- lingen af disse. Denne organisationsstruktur, hvor opgaverne er fordelt mellem en selvstændig og særskilt struktur, en central afdeling og bankens filialnet, giver SGA mulighed for at forvalte de utallige og geografisk spredte fordringer p(cid:229) økonomiske betingelser og med den nødvendige fleksibilitet. Dette skulle i sid- ste instans gøre det lettere for selskabet at gennem- tiden og med begrænsede føre sine opgaver til omkostninger. Da forvaltnings- og undersøgelses- ansvaret og ansvaret for styring, kontrol og beslut- ningstagning i øvrigt er fordelt mellem bankens og SGA’s ansatte, er de nødvendige krav med hensyn til adskillelse mellem afviklingsselskabet og banken opfyldt. b) I overensstemmelse med centralbankens retnings- linjer har SGA baseret sin inddrivelsespolitik p(cid:229) en maksimering af realiseringsgevinsterne under hen- syn til den tilsigtede begrænsning og virksomhe- dens tid og omkostninger. Frem for at g(cid:229) rettens vej, hvilket er forbundet med lange ventetider og risiko for forringelse af de p(cid:229)gældende aktivers værdi, foretrak man i denne forbindelse udenretlige ordninger, fler(cid:229)rige salg og likvidation og/eller afskrivningsplaner, hvorved afdragsperioden blev begrænset mest muligt. Herved har man ogs(cid:229) kun- net tage hensyn til udsigterne for de gældsramte virksomheders sanering, og man har s(cid:229) vidt muligt undg(cid:229)et skadelige virkninger. For de omlagte l(cid:229)n blev det besluttet ikke at bevilge nogen yderligere nyfinansiering, s(cid:229) vidt muligt at mindske de l(cid:229)n, der er fastsat i omlægningsaftalerne, og at undg(cid:229) konvertering af l(cid:229)n til risikovillig kapital. c) Afviklingsaktiviteterne gav tilfredsstillende resulta- ter: pr. 31. december 1997 var der indbetalt 1 476 mia. ITL, dvs. ca. 12 % af aktiverne, hvoraf ca. 660 mia. ITL stammede fra salg af udenlandske værdipapirer og l(cid:229)n til risikolande (med en brutto- merværdi p(cid:229) ca. 80 mia. ITL) og ca. 780 mia. ITL vedrørende tvivlsomme l(cid:229)n. Der blev ogs(cid:229) registre- ret en beskeden merværdi i forbindelse med de ita- lienske værdipapirer, der blev solgt. Der blev desu- den indg(cid:229)et aftaler om salg og likvidation gennem afbetaling eller p(cid:229) anden m(cid:229)de, som fra 1998 vil give indtægter p(cid:229) over 580 mia. ITL i alt. SGA’s bestyrelse undersøgte poster p(cid:229) i alt 3 789 mia. ITL og traf beslutning om i alt 3 559 mia. ITL. Resultaterne af SGA’s afviklingsaktiviteter svarer et (cid:229)r efter, at det p(cid:229)begyndte sin virksomhed, til de skøn, der blev fastsat p(cid:229) det tidspunkt, hvor ban- kens omstruktureringsplan blev udarbejdet. d) Med hensyn til vurderingen af l(cid:229)net og henlæggel- serne har Rothschild foretaget en sammenligning med de største banker, der kan sidestilles størrelses- mæssigt og geografisk med Banco di Napoli. Med udgangspunkt i regnskabet pr. 31. december 1996, dvs. det tidspunkt, hvor banken overdrog aktiverne til SGA, kan det fastsl(cid:229)s, at bankens henlæggelser og regnskabssanering kunne sidestilles med de stør- ste bankers eller endog var mere forsigtig. Mulighe- den for, at SGA, s(cid:229) snart der er afsat en betydelig del af de overførte aktiver, kan beslutte at indstille sin virksomhed og likvidere de resterende poster, som ikke vil kunne afhændes, gør det nødvendigt at vurdere tabene. Rothschild har vurderet det fak- tiske tab til højst 10 % af den overførte portefølje, dvs. 1 000-1 200 mia. ITL. L 116/46 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 e) Med hensyn til finansieringsomkostningerne ved afviklingsselskabet har de italienske myndigheder fremført, at forrentningen af bankens l(cid:229)n til SGA er fastlagt p(cid:229) grundlag af det princip, at banken hverken m(cid:229) drage fordel eller lide tab i forhold til den aktuelle situation. Renten skulle derfor svare til den effektive forrentning af de udskilte aktiver. SGA skulle s(cid:229)ledes kunne benytte indtæg- terne af aktivbeholdningen til forrentning af ban- kens l(cid:229)n. SGA’s tilbageværende aktiver ikke have nogen positiv værdi. Som i andre tilfælde har Kommissionen dog ogs(cid:229) taget andre forhold i betragtning, der vil kunne nedbringe statens endelige nettoudgifter. Rothschild har i sin analyse af afviklingsselskabet ogs(cid:229) taget hensyn til muligheden af eventuelle økonomiske uligevægte; man har især undersøgt muligheden for, at udgifterne i forbindelse med bankens l(cid:229)n til SGA var faste og androg et stort beløb, medens renteindtæg- terne af de overdragne kreditposter eller aktieudbyttet i de fleste tilfælde var »usikre« og udgjorde et ubety- deligt beløb. I 1997 var der en forskel p(cid:229) 60 mia. ITL mellem SGA’s finansieringsudgifter i forbindelse med l(cid:229)net fra Banco di Napoli (1 089 mia. ITL) og ren- teindtægterne — inklusive morarenter — (1 039 mia. ITL). Denne uligevægt kan teoretisk ændre sig p(cid:229) grund af en række faktorer, som f. eks. de faktiske muligheder for at inddrive morarenter i forbindelse med kreditposter, forholdet mellem fast forrentede og variabelt forrentede l(cid:229)n, et gradvist fald i finansierings- udgifterne p(cid:229) grund af et generelt rentefald, det grad- vise fald i SGA’s finansieringsbeløb p(cid:229) grund af afskrivninger og afdrag og den gradvise forringelse af SGA’s aktiviteter. Hvis man tænker sig, at resultaterne for 1997 ogs(cid:229) gælder for de kommende regnskabs(cid:229)r, under hensyn til afviklingsselskabets planlagte virkepe- riode samt ovennævnte faktorer, vil underskuddet ifølge Rothschilds overslag variere fra 1 000 til 2 700 mia. ITL i de kommende 2-3 (cid:229)r, inklusive de under litra d) nævnte omkostninger. Ifølge de italienske myndigheder tyder de hidtidige resultater p(cid:229), at der er gode muligheder for, at SGA’s virksomhed kan afsluttes p(cid:229) kort tid og uden betyde- lige tab. P(cid:229) nuværende tidspunkt kan Kommissionen dog ikke udelukke, at der er risiko for, at den gradvise forringelse af SGA’s aktiver vil kunne medføre større tab og en udvidelse af forskellen mellem finansierings- omkostningerne og renteindtægterne. I betragtning af, at det er vanskeligt at inddrive morarenter, og p(cid:229) grundlag af andre erfaringer mener Kommissionen, at det vil være det klogeste at regne med de maksimale tab p(cid:229) 2 700 mia. ITL. Desuden vil statsgarantien dække det teoretiske maksimumtab, dvs. 12 378 mia. ITL, der ville opst(cid:229) i den hypotetiske situation, Rothschild har opstillet, og p(cid:229) dette grundlag vil Med hensyn til disse formodede omkostninger skal det bemærkes, at eventuelle tab i forbindelse med afvik- lingsselskabet ifølge lov nr. 588/96 først og fremmest skal dækkes af indtægterne ved salget af statens aktie- post i banken. For at f(cid:229) kendskab til statens nettoom- kostninger m(cid:229) man derfor som i andre tilfælde trække nettoprovenuet af salget af statens aktiepost i banken fra statens bruttoomkostninger ved afviklingen. Desu- den er den minoritetsaktiepost, som staten fortsat er i besiddelse af, klart et aktiv, hvis vurdering er sikrere end i det tilfælde, hvor omstruktureringsplanen endnu ikke er fuldt gennemført, og dermed gør en vurdering af den p(cid:229)gældende virksomhed mere usikker. Staten har i denne forbindelse erklæret, at den ønsker at sælge sin aktiepost p(cid:229) 17,4 % af bankens kapital. P(cid:229) grundlag af børsnoteringen af bankens aktier i sidste halv(cid:229)r kan det fastsl(cid:229)s, at denne aktiepost har en værdi af ca. 1 000 mia. ITL. Endelig skal det i denne forbindelse understreges, at staten ogs(cid:229) vil f(cid:229) gavn af resultaterne af den igangvæ- rende privatisering af BNL, der for øjeblikket ejer 27,7 % af banken. P(cid:229) baggrund af værdistigningen i bankens aktier, som det fremg(cid:229)r af aktiens udvikling i det sidste halv(cid:229)r, ansl(cid:229)s BNL’s kapitalinteresser i ban- ken til ca. 1 500 mia. ITL. Staten vil drage direkte for- del af denne stigning i forbindelse med den igangvæ- rende privatisering af BNL, som den italienske rege- ring har iværksat i henhold til ministerpræsidentens dekret af 28. januar 1998, hvor det er fastsat, at der skal afholdes direkte udbud med henblik p(cid:229) etablering af en gruppe stabile aktionærer, og et offentligt udbud, der p(cid:229) grundlag af de nuværende aktiekurser skulle give staten en indtægt p(cid:229) ca. 10 000 mia. ITL. Efter deltagelse i forskellige, b(cid:229)de italienske og udenlandske, bankers data rooms accepterede staten et tilbud fra Banco Bilbao Vizcaya om at overtage 10 % af bankens kapital. Transaktionens anden del skal finde sted i efter(cid:229)ret 1998, og staten har udpeget globale koordi- natorer for det offentlige udbud. Det skal i denne for- bindelse understreges, at staten, med henblik p(cid:229) det fremtidige salg af mindst 50 % af sin kapitalandel p(cid:229) markedet, har omdannet BNL’s opsparingsaktier til stamaktier og herved nedbragt sine kapitalinteresser i banken fra 85,5 % til 70 %. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/47 P(cid:229) grundlag af overslagene konkluderer Kommissio- nen, at statens nettoomkostninger ved afviklingen minus salgsprovenuet af statens aktier i banken og det yderligere salgsprovenu af BNL’s kapitalandel i forbin- delse med den igangværende privatisering, kan ansl(cid:229)s til ca. 200 mia. ITL p(cid:229) grundlag af de italienske myn- digheders oplysninger. som supplerende En eventuel overskridelse af det samlede støttebeløb vil kunne betragtes statsstøtte. Ændringer i statens nettoomkostninger i forhold til de nuværende overslag kunne give anledning til supple- rende statsstøtte til banken, fordi disse yderligere omkostninger svarer til det tab, som banken sandsyn- ligvis ville have lidt, hvis ikke aktiverne var blevet overdraget til SGA. Usikkerheden omkring etablering af s(cid:229)danne afviklingsselskaber er s(cid:229) stor, at Kommis- sionens beslutning om godkendelse af den ansl(cid:229)ede støtte skal omfatte hele ordningen. I det foreliggende tilfælde er Rothschilds seneste overslag baseret p(cid:229) udviklingen efter etableringen af SGA, hvilket betyder, at intervallet for afviklingsselskabets sandsynlige tab m(cid:229) udvides. Som anført ovenfor er dette interval fast- sat til 1 000-2 700 mia. ITL. Kommissionens godken- delse af støtten skal vedrøre den maksimale teoretiske risiko, der er omfattet af garantien, dvs. 12 378 mia. ITL. svarer til et nettobeløb p(cid:229) ca. 17,2 mia. ITL, n(cid:229)r virk- somhedens indkomst er trukket fra. De har understre- get, at bankens økonomiske fordel ved salget af for- dringer har været meget begrænset, og at man ville have opn(cid:229)et et tilsvarende resultat, hvis banken havde besluttet ikke at tinglyse overdragelsesdokumenterne, hvilket var muligt, da tinglysning ikke er obligatorisk for parterne. Ved salg af filialer er tinglysningen obli- gatorisk for køberen. Ud fra et forretningsmæssigt synspunkt st(cid:229)r banken svagt over for potentielle købe- re, fordi den er nødt til hurtigt at afhænde aktiverne, og det er derfor usandsynligt, at de skattefordele, som køberen opn(cid:229)r, p(cid:229) nogen m(cid:229)de kan komme banken til gode. P(cid:229) grundlag af de foreliggende oplysninger mener Kommissionen dog, at de p(cid:229)gældende foranstaltninger m(cid:229) betragtes som statsstøtte, ogs(cid:229) selv om den er begrænset. Med hensyn til fordelene ved salget af for- dringerne ser det ud til, at banken har besluttet at lade dokumenterne tinglyse for at øge transaktionernes gen- nemsigtighed og p(cid:229) denne m(cid:229)de berolige køberne og de øvrige kreditorer. Denne beslutning er s(cid:229)ledes begrundet i et ønske om at afhænde fordringerne bedst muligt og begrænse usikkerheden omkring bankens sanering. Bankens beslutning har derfor en økonomisk værdi. Med hensyn til afviklingstransaktionens virkninger p(cid:229) debitorvirksomhederne har de italienske myndigheder forklaret, at afviklingen af aktiverne forvaltes efter strenge professionelle kriterier. SGA har til form(cid:229)l at forvalte de overdragne aktiver, s(cid:229)ledes at de afvikles efter økonomiske kriterier. SGA skal især inddrive for- dringer og afvikle andre aktiver og derved opn(cid:229) det størst mulige overskud p(cid:229) kortest mulig tid. SGA’s administration er ogs(cid:229) underlagt centralbankens kon- trol. Kommissionen har kunnet konstatere, at afvik- lingsselskabet optræder som en privat investor, der ønsker at nedbringe afviklingsomkostningerne til det mindst mulige. Kommissionen forbeholder sig dog ret til at undersøge, om der er ydet støtte til debitorvirk- somhederne eller de aktiver, der er overført til SGA. Man kan drage den samme konklusion for salget af filialer, for selv om tinglysningen formelt p(cid:229)hviler køberen, kan det ikke udelukkes, at disse skattefordele kan give banken en økonomisk fordel. Da der er tale om en undtagelse fra en generel foranstaltning, der er omfattet af reglerne for redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, og som direkte vedrører ban- ken, er det uklart, hvorfor denne foranstaltninger er indført, hvis ikke det er for at lette bankens situation og dens omstrukturering. Den maksimale statsstøtte i forbindelse med de p(cid:229)gældende skattelettelser er som anført ovenfor beregnet til en nettoværdi p(cid:229) 17 mia. ITL. 3. 3. Skattelettelser Hvad ang(cid:229)r skattelettelserne i lovens artikel 3, stk. 7, har de italienske myndigheder fremført, at der er tale om et meget begrænset beløb, ca. 36 mia. ITL, hvilket Kommissionen mener, at statsstøtten til banken i for- bindelse med ovennævnte elementer ligger inden for et interval p(cid:229) mellem 4 717 mia. ITL og 14 395 mia. ITL. Ved vurderingen af dette beløb skal der tages hensyn til værdien af statens direkte og indirekte kapitalandele i banken p(cid:229) ca. 2 500 mia. ITL: statens nettoomkostninger bliver s(cid:229)ledes p(cid:229) ca. 2 217 mia. ITL med et potentielt loft p(cid:229) 11 895 mia. ITL, hvis man tager afviklingsselskabets samlede risiko i betragt- ning. L 116/48 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 4. Fordrejning af samhandelen mellem medlemssta- 5. Vurdering af, om statsstøtten til Banco di Napoli er terne forenelig med fællesmarkedet Den frie udveksling af finansielle tjenesteydelser og integreringen af finansmarkederne betyder, at samhan- delen mellem medlemsstaterne blive stadig mere føl- som over for konkurrencefordrejninger. Støtte til en bankkoncern som Banco di Napoli, der konkurrerer p(cid:229) de internationale markeder om l(cid:229)n og anden finansiering til erhvervslivet og tilbyder finansielle tje- nesteydelser i konkurrence med andre europæiske ban- ker og desuden udøver virksomhed i udlandet gennem sit filialnet uden for Italien, kan uden videre skabe for- samhandelen mellem medlemsstaterne. drejninger Denne tendens vil blive tydeligere ved indførelsen af den fælles valuta og den definitive (cid:229)bning af markeder- ne, som vil forøge de konkurrencemæssige spændinger i EU. i Det skal desuden tages i betragtning, at bankerne, til trods for at de har mulighed for at udøve deres aktivi- teter, hovedsagelig ind- og udl(cid:229)n, p(cid:229) tværs af grænser- ne, hyppigt støder p(cid:229) forhindringer, n(cid:229)r de vil ekspan- dere i udlandet. Disse forhindringer skyldes ofte, at de nationale banker er godt indarbejdet p(cid:229) lokalt plan, hvilket gør det dyrere for udenlandske konkurrenter at trænge ind p(cid:229) markedet. I betragtning af, at liberalise- ringen stadig forøger bankernes muligheder for at til- byde deres ydelser i andre medlemsstater, som det alle- rede er tilfældet med f. eks. Cre´dit Lyonnais, Deutsche Bank og Westdeutsche Landesbank, vil statsstøtte til en bank, hvad enten banken er national eller inter- national, kunne hindre disse muligheder. Støtte, der tager sigte p(cid:229) at holde selv lokale banker i live, der ellers ville være drevet ud af markedet p(cid:229) grund af mindre effektivitet og konkurrenceevne, risikerer der- for at fordreje konkurrencevilk(cid:229)rene p(cid:229) EU-plan, da den gør det vanskeligere for udenlandske banker at trænge ind p(cid:229) det italienske marked. Uden ovennævnte støtte skulle banken formodentlig være tr(cid:229)dt i likvidation. I s(cid:229)fald kunne bankens aktiver være blevet overtaget af en eller flere udenlandske konkurrenter, der ønskede at vinde solidt fodfæste p(cid:229) det italienske marked. Bankens kunder skulle desuden være flyttet til andre banker, eventuelt udenlandske banker. Det skal derfor understreges, at støtten til ban- ken falder ind under EF-traktatens artikel 92, stk. 1, da den vil kunne betragtes som statsstøtte, der fordre- jer konkurrencen i et s(cid:229)dant omfang, at det p(cid:229)virker samhandelen mellem medlemsstaterne. 5. 1. Generelle betragtninger N(cid:229)r Kommissionen har fastsl(cid:229)et, at de finansielle for- anstaltninger til fordel for banken skal betragtes som statsstøtte, skal den undersøge, om støtten kan betrag- tes som forenelig med fællesmarkedet efter EF-trakta- tens artikel 92, stk. 2 og 3. I det foreliggende tilfælde er der ikke tale om støtte af social karakter til enkelte forbrugere eller om støtte, der skal fremme udviklingen i visse italienske regioner. Støtten tager heller ikke sigte p(cid:229) at afhjælpe en alvor- lig forstyrrelse i den italienske økonomi, idet støtten skal lette vanskelighederne for et enkelt støttemod- tagende institut, nemlig Banco di Napoli, og ikke de vanskeligheder, der gør sig gældende for samtlige virk- somheder i sektoren. Bankens tab er tilsyneladende selvforskyldte og i vid udstrækning knyttet til den aggressive forretnings- og kreditpolitik, som banken har ført uden at føre kontrol med risikoen. Støtten kan derfor ikke anses for at være af fælleseuropæisk inter- esse. Den eneste undtagelse, der kan komme i betragtning, er derfor artikel 92, stk. 3, litra c). Det skal vurderes p(cid:229) grundlag af rammebestemmelserne for støtte til red- ning og omstrukturering (6), om den p(cid:229)gældende støtte er forenelig med fællesmarkedet. For at statsstøtte til kriseramte virksomheder er forenelig med fællesmarke- det, skal bl. a. følgende betingelser være opfyldt: 1) der skal gennemføres en omstruktureringsplan, som er baseret p(cid:229) realistiske hypoteser, og som inden for en rimelig tid vil kunne genoprette den minimumsrentabilitet, der kræves i forbindelse med den investerede kapital, og p(cid:229) denne m(cid:229)de garan- tere virksomhedens finansielle levedygtighed p(cid:229) lang sigt 2) der skal være tale om en modydelse, der er til- strækkelig til at udligne støttens konkurrencefor- drejende virkninger, s(cid:229)ledes at det kan konklu- deres, at støtten ikke strider mod den fælles inter- esse (6) Jf. fodnote 5. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/49 3) støtten skal st(cid:229) i forhold til de fastlagte m(cid:229)l og begrænses til det minimum, der er strengt nødven- digt for omstruktureringen, s(cid:229)ledes at virksomhe- den selv bidrager mest muligt til sin sanering 4) omstruktureringsplanen skal gennemføres fuldt ud, og enhver anden foranstaltning, der er fastsat i Kommissionens endelige beslutning, skal iværksæt- tes 5) der skal indføres kontrol med, at den foreg(cid:229)ende betingelse overholdes. I henhold til reglerne om støtte til omstrukturering mener Kommissionen, at en s(cid:229)dan støtte normalt kun bør være nødvendig en enkelt gang. 5. 2. Analyse af omstruktureringsplanen Bankens omstruktureringsplan er blevet udarbejdet af banken selv med støtte fra investeringsbanken Roths- child, som staten har udpeget som konsulent. Sidst i juni 1996 blev der udarbejdet en foreløbig plan, der omfattede forskellige foranstaltninger, hvoraf nogle allerede var gennemført i begyndelsen af 1996. Denne plan blev udbygget og revideret sidst i november 1996, for at banken kunne privatiseres inden (cid:229)rets udgang. Den nye plan g(cid:229)r især ud p(cid:229), at en del af bankens akti- ver p(cid:229) ca. 12 400 mia. ITL overføres til et afviklings- selskab, at der gennemføres en strengere henlæggelses- politik, og at programmet for personale- og omkost- ningsnedskæringer styrkes. forvaltningsproblemerne konstateres Planen indeholder især en korrekt gennemgang af (cid:229)rsa- gerne til bankens insolvens, og her anføres bl. a. en række strukturelle og finansielle mangler, forvaltnings- problemer og manglende strategisk planlægning. Med hensyn til en uhensigtsmæssig personaleadministration, en kompleks informations- organisationsstruktur, systemer, en uudviklet kommerciel virksomhed og en risikofyldt finansiel forvaltning. Med hensyn til den strategiske udvikling p(cid:229)viser analysen en uensartet geografisk ekspansion, en ukontrolleret kreditpolitik, utilstrækkelige en uintegreret tilstedeværelse i udlandet, investering i alt for risikofyldte transaktioner og mangel p(cid:229) innova- tive produkter. Disse mangler har medført alvorlige økonomiske og finansielle problemer med deraf føl- gende tab p(cid:229) l(cid:229)neporteføljen, utilstrækkkelig kapital, d(cid:229)rlig rentabilitet og mangel p(cid:229) likviditet. Tabene p(cid:229) udl(cid:229)n har især forværret den finansielle uligevægt (ind- snævring af rentemarginalen og (cid:229)rlige tab) og den for- muemæssige uligevægt (stigning i de urentable aktiver og fald i de ikke-afgiftsbelastede passiver) og dermed alt for stor l(cid:229)ntagning p(cid:229) interbankmarkedet. Filialnet- tet har været præget af en ukontrolleret ekspansion: de filialer, der er (cid:229)bnet i Norditalien, hvor konkurrencen mellem bankerne er særdeles h(cid:229)rd, har ikke opn(cid:229)et de forventede resultater p(cid:229) grund af alt for beskedne mar- ginaler, alt for store risici og alt for store struktur- omkostninger. Personaleomkostningerne var alt for høje i forhold til andre italienske kreditinstitutters og i forhold til udviklingen p(cid:229) markedet, betragtet b(cid:229)de individuelt og globalt. Omstruktureringsplanen indg(cid:229)r i en konkurrencefrem- mende og gennemsigtig privatiseringsplan, der skal gennemføres p(cid:229) usædvanlig kort tid, inden resultaterne af saneringen sl(cid:229)r igennem, med tilførsel af egenkapi- tal, der ligger betydeligt under det lovfæstede mini- mumskrav, s(cid:229)ledes at det p(cid:229)hviler de potentielle købere at tilføre banken ny kapital. Kommissionen værdsætter normalt en s(cid:229)dan løsning, fordi den princi- pielt sikrer en definitiv løsning af statens problemer med bankens sanering og bidrager til en reform af det globale system for kontrol med bankens administra- tion (»corporate governance«), der var baggrund for koncernens tab. Kommissionen finder en s(cid:229)dan løsning hensigtsmæssig, fordi den giver mulighed for at etab- lere et mere effektivt kontrolsystem uden at skabe for- drejninger p(cid:229) markederne. I denne forbindelse skal det bemærkes, at banken i de senere (cid:229)r, med statens direkte eller indirekte støtte, har kastet sig ud i en uklog politik, som senere har p(cid:229)ført den særlig store tab. En s(cid:229)dan adfærd er særlig uheldig af følgende to (cid:229)rsager: for det første fordi det ineffek- tive »corporate governance«-system derfor har med- ført en forøgelse af det støttebeløb, der i sidste instans var nødvendigt, i betragtning af de største aktionærers passive et »moral hazard«-problem (7); for det andet fordi følgerne af en fejlagtig eller uklog adfærd inden for banksektoren normalt først vil give sig udslag efter en vis tid, idet der normalt skal længere tid til, før de uforholdsmæs- sigt store risici, banken har p(cid:229)taget sig, giver sig udslag i finansielle tab, og man kan derfor føre en risi- kofyldt politik p(cid:229) længere sigt med det resultat, at der skabes alvorligere fordrejninger. rolle, og dermed har givet (7) Ved »moral hazard«-problemer forholder det sig s(cid:229)ledes, at den virksomhed, der har beg(cid:229)et s(cid:229)danne fejl, f(cid:229)r desto større støtte, jo større forvaltningsproblemerne er. L 116/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 Omstruktureringsplanen vedrører alle bankens svage punkter og tager sigte p(cid:229) at sanere dens virksomhed, genskabe ligevægten med hensyn til dens kapital, finanser og rentabilitet og sikre dens privatisering inden for en begrænset tid. Den sociale plan omfatter især en nedskæring p(cid:229) 2 480 enheder, hvoraf ca. 1 000 allerede blev gennem- ført i 1996 og resten i 1997. I henhold til dekretet skal gennemsnitsomkostningerne pr. medarbejder, der i 1996 beløb sig til 125 mio. ITL, nedskæres til det itali- enske banksystems gennemsnitsniveau p(cid:229) 117 mio. ITL. Administrationsudgifterne skal nedskæres med 12 % i 1997 og 9 % i 1998. Tabel 3 Banco di Napolis forretningsplan (mia. ITL) 1995 1996 1997 1998 1999 Rentemarginal 1 961 1 635 1 597 […] (*) […] (*) Tjenestemarginal 534 621 649 […] (*) […] (*) Formidling i alt 2 495 2 256 2 246 […] (*) […] (*) Personaleudgifter (cid:159) 1 512 (cid:159) 1 540 (cid:159) 1 322 […] (*) […] (*) Andre administra- tionsomkostninger Generalomkostnin- ger i alt (cid:159) 613 (cid:159) 550 (cid:159) 518 […] (*) […] (*) (cid:159) 2 125 (cid:159) 2 090 (cid:159) 1 840 […] (*) […] (*) Bruttodriftsresultat 370 166 406 […] (*) […] (*) Tab p(cid:229) l(cid:229)n og henlæggelser (cid:159) 3 112 (cid:159) 1 533 (cid:159) 202 […] (*) […] (*) Andre henlæggelser (cid:159) 382 (cid:159) 500 (cid:159) 270 […] (*) […] (*) Ekstraordinære nettoprovenu Andre elementer i alt (cid:159) 24 201 90 […] (*) […] (*) (cid:159) 3 518 (cid:159) 1 832 (cid:159)382 […] (*) […] (*) Resultat før skat (cid:159) 3 148 (cid:159) 1 665 23 […] (*) […] (*) Skat (cid:159) 8 (cid:159) 4 (cid:159) 4 […] (*) […] (*) Resultat efter skat (cid:159) 3 156 (cid:159) 1 669 19 […] (*) […] (*) (*) Dele af teksten er blevet redigeret for at sikre, at fortrolige oplys- ninger ikke afsløres; disse dele er anført i firkantet parentes og led- saget af en asterisk. Planens forudsætninger synes at være tilstrækkelig realistiske. Der er planlagt en sænkning af den korte rente p(cid:229) ca. 300 basispoint fra 1996 til 1999 og en indsnævring af rentemarginalen mellem bankens udl(cid:229)n og indl(cid:229)n p(cid:229) ca. 130 basispoint. Indtægterne vokser fortsat kun beskedent, medens udgifterne skulle stige kraftigere. Formidlingsmarginalen holder sig fortsat p(cid:229) et tilfredsstillende niveau p(cid:229) grund af forhøjelsen af provisionen, der sat i forhold til formidlingsmargina- len, skulle ligge p(cid:229) linje med de højeste niveauer, der er typiske for de mest konkurrenceudsatte banker. Genetablering af rentabiliteten er dog ikke baseret p(cid:229) vækst i formidlingsmarginalen, der stadig er lavere end i 1995, men p(cid:229) en sænkning af generalomkostningerne og kreditomkostningerne. Dette kan sikre, at oversla- gene, alt andet lige, holder stik p(cid:229) længere sigt, fordi forbedringen er baseret p(cid:229) elementer, der i højere grad er underlagt virksomhedens kontrol, og ikke p(cid:229) vækst i markedet og omsætningen. Faldet i henlæggelser afspejler naturligvis overførslen af de urentable aktiver til afviklingsselskabet og sænkningen i aktivitets- niveauet. Ifølge planen skal renten p(cid:229) urentable l(cid:229)n dog ogs(cid:229) tilpasses mere normale niveauer. Forrentningen af bankens l(cid:229)n til afviklingsselskabet er endnu ikke definitivt fastlagt, men er blevet baseret p(cid:229) et indekssystem, der knytter den til den korte markeds- rente for det foreg(cid:229)ende (cid:229)r (jf. nr. 2. 2 ovenfor). I en situation, hvor renterne falder, ser denne ordning ud til at give banken en tilstrækkelig forrentning, i betragt- ning af den normalt højere forrentning af udl(cid:229)n til kunder og kapitalomkostningerne. forvaltningsmæssige Analysen af de dokumenter, som Kommissionen har modtaget, viser, at bankens saneringsplan tilsynela- dende er tilstrækkelig. Bistand fra en international investeringsbank som Rothschild sikrer, at der er taget tilstrækkeligt hensyn til bankens grundlæggende pro- blemer. Omstruktureringen drejer sig nemlig om de vigtigste (personale, organisation, edb, afsætning), den strategiske udvikling (kundevalg, geografisk udvikling, produktinnovation) og den finansielle struktur (egenkapital, l(cid:229)nenes art, rentabilitet, likviditet). Størstedelen af omstrukturerin- gen er allerede gennemført, og dette gælder især sænk- ningen af enhedslønomkostningerne og de absolutte lønomkostninger. Personaleudgifterne blev nedsk(cid:229)ret i 1997 med 142 mia. ITL, dvs. 11 %; pensionsudgifterne er blevet nedsat med 83 mia. ITL, dvs. 36 %. aspekter Bankens resultater for 1997 bekræfter den igangvæ- rende sanering og overstiger forventningerne i forret- ningsplanen p(cid:229) trods af nedskæringen i aktiviteterne. Allerede efter de første seks m(cid:229)neder var nettoresulta- tet (16,8 mia. ITL) større end forventet og svarede til det niveau, man havde ansl(cid:229)et for (cid:229)rets udgang. I 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/51 andet halv(cid:229)r 1997 blev forbedringen yderligere bekræftet, og banken afsluttede (cid:229)ret med et nettoover- skud p(cid:229) 142 mia. ITL over det forventede resultat, og dette gav banken mulighed for at udbetale udbytte til aktionærer med opsparingsaktier. Regnskaberne viser især, at banken har været i stand til at standse og endog vende nedgangen i formidlingsmarginalen tak- ket være stigningen i nettoprovisionerne og stabilise- ringen af rentemarginalen. Det kraftige fald i general- omkostningerne, som især skyldes en radikal nedskæ- ring af personaleudgifterne, er i overensstemmelse med de skøn, der er fastsat i planen. Denne udvikling tyder p(cid:229), at bankens omstruktureringsplan fuldt ud er i stand til at skabe de forventede resultater for de kom- mende (cid:229)r og sandsynligvis ogs(cid:229) at forbedre dem. er troværdighed Omstruktureringsplanens blevet understreget af, at de private aktionærer fuldt ud har tilsluttet sig bestræbelserne p(cid:229) at styrke egenkapitalen efter bankens privatisering. Staten deltog ikke i denne transaktion, der beløb sig til ca. 900 mia. ITL, men størstedelen af de private aktionærer medvirkede, især INA (8). Kommissionen er af den opfattelse, at INA’s og de private aktionærers majoritetsaktiepost sikrer, at transaktionen er af kommerciel karakter og giver ban- kens omstruktureringsplan større troværdighed. med sikkerhed, hvorn(cid:229)r dette skal ske. Hvis projektet gennemføres, som fastsat i dekret af 21. januar 1998, vil fusionen, i betragtning af de to bankers kapital og aktiekurser betyde, at der etableres en ny bank, hvis kapital for størstedelens vedkommende ejes af private, og hvor staten f(cid:229)r en minoritetsaktiepost. Kommissionen ønskede dog ikke desto mindre at kon- trollere, at muligheden for en fusion med BNL ikke ville skade hele det nye selskabs og dermed bankens rentabilitet. BNL har nemlig i de sidste regnskabs(cid:229)r haft en noget beskeden rentabilitet, som betyder, at det ikke uden supplerende oplysninger kan konkluderes, at den nye bank, der ville opst(cid:229) ved fusionen mellem BNL og Banco di Napoli, ville f(cid:229) en forrentning af egenkapitalen, der var acceptabel for en privat investor under markedsøkonomiske forhold. De italienske myn- digheder har i denne forbindelse understreget, at BNL har iværksat en betydelig omstrukturering, og at omkostningerne herved afholdes af banken selv inden fusionen. BNL har især foretaget betydelige henlæggel- ser til omstruktureringsomkostningerne, der har for- mindsket nettoresultatet tilsvarende. Det m(cid:229) derfor fastsl(cid:229)s, at fusionen ikke vil f(cid:229) negative virkninger p(cid:229) den nye banks rentabilitet i forhold til de skøn, der er udarbejdet for banken alene; p(cid:229) længere sigt kan der forventes gavnlige virkninger. Ifølge de italienske myndigheder vil bankens langsig- tede finansielle levedygtighed, der i forvejen er sikret ved foranstaltningerne i omstruktureringsplanen, ogs(cid:229) være garanteret i tilfælde af en fusion med BNL. De har understreget de positive virkninger, som synergi mellem de to banker kunne f(cid:229) p(cid:229) bankens rentabilitet og den omfattende omstrukturering af BNL med hen- blik p(cid:229) dens privatisering. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den igangværende privatisering af BNL udelukker risikoen for, at kontrollen med banken over- g(cid:229)r fra at være privat til at være offentlig (BNL), og derfor mindsker risikoen for, at det bliver nødvendigt at tilføre flere offentlige midler i det tilfæl- de, hvor omstruktureringsplanens skøn ikke holder stik. Privatiseringen af BNL bekræfter tværtimod, at kontrollen med banken definitivt er overg(cid:229)et til priva- te. (INA) Investeringsbanken Rothschild har forelagt Kommis- sionen en rapport, der understreger de fremskridt, ban- ken har gjort siden 1993, hvor der blev udpeget en ny ledelse. Ud over ovennævnte henlæggelser viser BNL betydelige tegn p(cid:229) omstrukturering. I overensstem- melse med de strategier, der er blevet fulgt, er det lyk- kedes banken at begrænse faldet i rentemarginalen, der berørte hele banksektoren, og forøge indtægterne af tjenesteydelser p(cid:229) grund af en vækst i indl(cid:229)ns- og forsikringsvirksomheden; p(cid:229) omkostningssiden er det lykkedes BNL at nedbringe lønomkostningerne i faste priser, hvilket ogs(cid:229) skyldes et fald i antallet af beskæf- tigede. Den igangværende omstruktureringsplan, som bl. a. medfører en yderligere omkostnings- og persona- lenedskæring (-3 700 beskæftigede i tre(cid:229)rsperioden 1998-2000) giver gode udsigter til forbedring af de hidtidige resultater i de kommende (cid:229)r. Hvad ang(cid:229)r muligheden for en fusion mellem banken og BNL, efter at sidstnævnte er blevet privatiseret, konstaterer Kommissionen, at det endnu ikke er fastsat (8) At INA er et privat selskab blev fastsl(cid:229)et p(cid:229) grundlag af de italienske myndigheders oplysninger om INA’s aktio- nærer, især de mange private institutionelle investorer og deres stemmerettigheder. Rothschild har vurderet, at bankens resultater ville blive forbedret ved en fusion med BNL. Fusionen mel- lem de to banker vil kunne skabe betydelige synergi- virkninger p(cid:229) ca. 500 mia. ITL, da bankerne geogra- fisk og funktionelt supplerer hinanden. Fusionen skulle muliggøre synergi inden for personale, andre general- omkostninger og indtægter, bortset fra finansierings- indtægter. Synergien skulle beløbe sig til ca. 240 mia. L 116/52 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 ITL p(cid:229) personaleplan (47,5 % af de samlede persona- leudgifter), med nedskæringen af antallet af beskæfti- gede i den generelle administration og rationaliserin- gen af de italienske og udenlandske filialnet, 125 mia. ITL inden for andre generalomkostninger (25 % af de samlede generalomkostninger) og 140 mia. ITL inden for finansieringsindtægter (27,5 % af det samlede beløb), især inden for overskud og provisioner. indtægter, bortset fra I forhold til andre fusionssager er de her anvendte for- udsætninger tilstrækkelig forsigtige. Synergien ansl(cid:229)s til omkring 30 % af driftsomkostningerne, hvorimod den i andre tilfælde, især Italien og Det Forenede Kon- gerige, har udgjort ca. 35 % af driftsomkostningerne. og 1996), af kapitalandele p(cid:229) ca. 210 mia. ITL og ejendomme for ca. 230 mia. ITL. Det princip, at støttens skal begrænses til det mini- mum, der er strengt nødvendigt, betyder desuden, at det skal p(cid:229)ses, dels at banken har en egenkapital, der er tilstrækkelig til, at den kan opfylde sine lovfæstede forpligtelser, dels at egenkapitalen ikke overstiger det strengt nødvendige. Kommissionen bemærker, at mini- mumskapitaltilførslen skal vurderes p(cid:229) grundlag af, om det ud over den offentlige støtte er muligt at f(cid:229) til- ført de nødvendige supplerende midler fra andre aktio- nærer. F. eks. kan man i tilfælde af privatisering p(cid:229) kort sigt gennem en udbudsprocedure forestille sig, at der findes potentielle købere, hvis de lovfæstede for- pligtelser er opfyldt. I tilfælde af en fusion med BNL vil bankens kapitalfor- rentning kunne stige fra 7,6 % til 11,6 %. Dette er til- strækkeligt til at sikre bankens finansielle levedygtig- hed p(cid:229) lang sigt. Det er klart, at et s(cid:229)dant resultat er betinget af, at bankens omstruktureringsplan gennem- føres fuldt ud, og at banken og BNL fusionerer, hvilket ogs(cid:229) Rothschild har bekræftet. Hvis banken overtages af INA/BNL-koncernen, med en majoritetsaktiepost til INA, vil det sikre bankens finansielle levedygtighed p(cid:229) lang sigt, ogs(cid:229) selv om banken og BNL ikke danner en egentlig fusion. I denne forbindelse bemærker Kommissionen især, at statens kapitaltilførsel p(cid:229) 2 000 mia. ITL er blevet nedsat, fordi den ikke var tilstrækkelig til at genskabe solvensgraden p(cid:229) grund af de tab, der var registreret ved udgangen af 1996, og som reducerede bankens nettoformue til ca. 1 000 mia. ITL. Køberne og andre private aktionærer har dog sikret, at de lovfæstede krav til koncernens kapital har kunnet overholdes, idet de tilførte banken ny kapital i 1997. Det kan s(cid:229)ledes fastsl(cid:229)s, at statens støtte er blevet begrænset til det strengt nødvendige. P(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende mener Kommissionen, at en eventuel fusion mellem de to banker vil sikre den nye banks finansielle levedygtighed, og at der ikke længere vil blive ydet statsstøtte. 5. 4. Modydelser 5. 3. Forholdet mellem støtten og de tilstræbte m(cid:229)l Hvad ang(cid:229)r opfyldelsen af de øvrige betingelser i reg- lerne for støtte til omstrukturering mener Kommissio- nen, at banken bidrager væsentligt til omstrukture- ringsomkostningerne med sine egne midler. I denne forbindelse skal det bemærkes, at banken har dækket omkostningerne i forbindelse med alle de forpligtelser, der er overført til afviklingsselskabet, dvs. ca. 4 400 mia. ITL, og dermed over det dobbelte af statens kapi- taltilførsel. Hertil kommer salg af yderligere 5 300 mia. ITL af mellemsigtede fordringer p(cid:229) to (cid:229)r (1995 Hvad ang(cid:229)r de modydelser, der skal give konkurren- terne kompensation for støttens konkurrencefordre- jende virkninger, vil det være hensigtsmæssigt at erin- dre om Kommissionens politik p(cid:229) dette omr(cid:229)de. Som fastsat i fællesskabsreglerne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder skal modydelserne s(cid:229) vidt muligt opveje de negative konse- kvenser for konkurrenterne. I modsat fald vil støtten være i strid med den fælles interesse og ikke kunne undtages efter artikel 92, stk. 3, litra c). Modydelserne skal normalt best(cid:229) i en yderligere ind- sats fra den støttemodtagende virksomheds side med hensyn til den omstrukturering, der er nødvendig for, at den p(cid:229) ny kan blive levedygtig. Der skal derfor først og fremmest være tale om foranstaltninger, der ikke direkte eller indirekte finansieres ved statsstøtte. 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/53 Kommissionen har for nylig i en anden banksag anført, at det er muligt at foretage en vurdering af støttens teoretiske fordrejning af konkurrencen. Med den solvensforpligtelse, der eksisterer inden for bank- sektoren, og som er det direkte forhold mellem ban- kens kapital og de risikovægtede forpligtelser, som banken m(cid:229) p(cid:229)tage sig, kan man direkte m(cid:229)le den teo- retiske indvirkning, som udvidelsen af en banks kapital kan f(cid:229) p(cid:229) dens aktivitetsniveau. I henhold til R(cid:229)dets direktiv 89/647/EØF af 18. december 1989 om kredit- institutters solvensnøgletal (9), senest ændret ved Euro- pa-Parlamentets og R(cid:229)dets direktiv 96/10/EF af 21. marts 1996 (10), er denne solvensforpligtelse den samme for alle banker i Europa, hvilket gør det lettere at vurdere virkningerne af en kapitaludvidelse eller til- svarende støtte. Hvis støtten ydes i form af kapital- udvidelser, kan konkurrencefordrejningen rent vej- ledende vurderes p(cid:229) grundlag af risikovægtede aktiver. F. eks. vil et kapitaltilskud p(cid:229) 1 mia. ITL eller en tilsva- rende foranstaltning, alt andet lige, give en bank mulighed for at forøge sine risikovægtede aktiver med mellem 12,5 mia. ITL og 25 mia. ITL (under hensyn til solvensnøgletallet, der forpligter virksomheden til at have en solvensgrad p(cid:229) mindst 8 %, der skal beregnes p(cid:229) grundlag af dens egne midler, der for mindst halv- delens vedkommende skal best(cid:229) af den grundlæggende egenkapital). I det foreliggende tilfælde svarer støtten p(cid:229) ca. 2 217 mia. ITL til ca. halvdelen af den egenkapital, der er nødvendig for, at solvensnøgletallet ved udgangen af 1994 er overholdt. Til forskel fra andre sager tager støtten i det foreliggende tilfælde, som allerede nævnt under punkt 5. 3 ovenfor, fortrinsvis sigte p(cid:229) dækning af tab og p(cid:229) at sikre bankens fortsatte eksistens og ikke p(cid:229) at opretholde et kapitalniveau, der kan sikre, at det hidtidige aktivitetsniveau opretholdes. Kapital- udvidelsen i 1997 efter privatiseringen skaber nemlig garanti solvensnøgletallet kan overholdes. Denne giver dog rent faktisk mulighed for at opret- holde bankens aktiviteter, om end i begrænset omfang, efter afhændelserne. for, at De foranstaltninger, der er fastsat i omstrukturerings- planen, er tilsyneladende tilstrækkelige til i videst muligt omfang at reducere støttens konkurrencefordre- jende virkninger. De foranstaltninger, der allerede er vedtaget, har især medført en drastisk nedskæring i bankens størrelse. Den samlede balance er blevet nedsk(cid:229)ret fra 121 000 mia. ITL (sidst i 1994) til 69 000 mia. ITL (sidst i 1997) svarende til en nedskæring p(cid:229) 43 % over tre (cid:229)r. De risikovægtede aktiver er blevet reduceret endnu mere. N(cid:229)r man ser bort fra virkningen af udskillelsen af aktiver p(cid:229) 12 400 mia. ITL til fordel for SGA, er der tale om en nedskæring af aktiverne p(cid:229) næsten 40 000 mia. ITL. Lukningen af bankens datterselskab Isveimer, der tr(cid:229)dte i frivillig likvidation (aktiver p(cid:229) næsten 15 000 mia. ITL ved udgangen af 1994), kan ikke sidestilles med en modydelse, fordi likvidationen var et nødven- digt led i omstruktureringsplanen, hvortil der blev anvendt statsmidler. Da der er tale om en likvidation, og de p(cid:229)gældende beløb blot gik igennem banken, der fungerede som mellemled, kan det konkluderes, at støtteforanstaltningerne til fordel for banken i forbin- delse med Isveimers likvidation ikke omfatter støttee- lementer. Likvidationen svarer til en kapacitetsnedskæ- ring. Banken kan ikke p(cid:229) ny overtage Isveimers aktiver i forbindelse med likvidationen, medmindre det viser sig at være umuligt at sælge dem til andre eller at realisere dem p(cid:229) mere forelagtige vilk(cid:229)r. Banken har desuden afhændet ejendomme for over 300 mia. ITL og kapitalandele p(cid:229) over 200 mia. ITL. Især har banken solgt sine kapitalandele i bankerne IMI og Banca di Roma, hvorved den har opn(cid:229)et en merværdi. Der er planlagt salg af flere ejendomme for ca. 100 mia. ITL. P(cid:229) nationalt plan har banken allerede afhændet 50 filialer til Banca Popolare di Brescia og 9 filialer til Banca Popolare Antoniana Veneta. Desuden har den sat 18 andre filialer til salg, og disse skulle normalt være solgt inden (cid:229)rets udgang. De afhændede filialer er særdeles rentable, hvilket fremg(cid:229)r dels af markedets interesse for dem og købsprisen (henholdsvis 290 mia. ITL og 34,5 mia. ITL), dels af den goodwill, som køberen har betalt (henholdsvis 132 mia. ITL, dvs. 46 % af transaktionsværdien, og 21,3 mia. ITL, sva- rende til 62 % af transaktionsværdien). Salget af de 59 filialer har især medført overdragelse af fordringer p(cid:229) over 2 500 mia. ITL. En yderligere nedskæring af for- dringerne p(cid:229) ca. 1 000 mia. ITL skulle blive mulig ved afhændelsen af de resterende 18 filialer. Dette salg kan derfor betragtes som en kompensation for støtten. N(cid:229)r de 77 filialer er solgt, hvilket repræsenterer ca. 10 % af nettet, bliver banken en regional bank, som kun vil have nogle f(cid:229) filialer i udlandet og kun i meget begrænset omfang vil udøve virksomhed i Norditalien. I tilfælde af en fusion med BNL vil andre filialer utvivlsomt blive afhændet eller sammenlagt. (9) EFT L 386 af 30. 12. 1989, s. 14. (10) EFT L 85 af 3. 4. 1996, s. 17. P(cid:229) internationalt plan har banken allerede reduceret sine aktiviteter betydeligt, idet antallet af datterselska- L 116/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 ber og filialer er faldet fra 13 til 6 p(cid:229) to (cid:229)r, medens aktivitetsniveauet allerede er faldet med ca. 70 %. Især er forpligtelserne blevet formindsket med ca. 22 000 mia. ITL. Filialerne i Paris, Frankfurt, Los Angeles, Moskva og Seoul er blevet lukket, medens de øvrige (Barcelona) er blevet solgt. Om kort tid vil banken ogs(cid:229) trække sig helt ud af det spanske marked. I de øvrige filialer er der foretaget personalenedskæringer og en begrænsning i aktivitetsniveauet. Det skal bemærkes, at bankens internationale net var rentabelt med enkelte undtagelser. I denne vurdering er der des- uden taget hensyn til, at det luxembourgske dattersel- skab (Banco di Napoli International) er blevet overført ikke kan til afviklingsselskabet, hvilket naturligvis betragtes som en modydelse, fordi oprettelsen af afvik- lingsselskabet har bidraget til at redde banken. P(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende mener Kommissionen, at bankens egne bestræbelser og myndighedernes for- anstaltninger m(cid:229) betragtes som en betydelig modydel- se, som ganske vist ikke gør det muligt helt at fjerne støttens fordrejende virkninger, men dog at begrænse dem betydeligt. P(cid:229) denne baggrund mener Kommissionen, at bankens modydelse er tilstrækkelige og bidrager til at gøre støt- ten til banken forenelig med den fælles interesse. 5. 5. Andre elementer Som fastsat i fællesskabsreglerne for støtte til omstruk- turering har Kommissionen ogs(cid:229) undersøgt bankens situation, hvad ang(cid:229)r skattelettelser. Efter de p(cid:229)gæl- dende regler kan virksomheder, der har modtaget stats- støtte, nemlig ikke ogs(cid:229) f(cid:229) skattelettelser svarende til de skattemæssige tab, der er dækket ved støtte i form af kapitaludvidelser. De italienske myndigheder har i denne forbindelse erklæret, at den italienske lovgiv- nings betingelser, især artikel 123 i lov nr. 917/86, for at banken kan opn(cid:229) denne fordel, ikke er opfyldt. bidrag i form af omstrukturering og aktivitetsnedskæ- ringer kan den p(cid:229)gældende støtte derfor betragtes som forenelig med til fællesskabsreglerne omstrukturering og erklæres forenelig med fællesmar- kedet. støtte for 6. Konklusioner P(cid:229) baggrund af ovenst(cid:229)ende og p(cid:229) grundlag af de fore- liggende oplysninger kan Kommissionen konkludere, at bankens saneringsplan indeholder betydelige stats- støtteelementer, som især best(cid:229)r i en kapitaludvidelse p(cid:229) 2 000 mia. ITL, anvendelse af centralbankens l(cid:229)n i henhold til ministerielt dekret af 27. september 1974 til dækning af SGA’s tab samt skattelettelser p(cid:229) 17 mia. ITL netto. N(cid:229)r statens forventede provenu af den igangværende privatisering tages i betragtning, ansl(cid:229)s de samlede tilbagediskonterede nettoomkostninger for staten til 2 217 mia. ITL med et teoretisk loft p(cid:229) 11 895 mia. ITL. Centralbankens l(cid:229)n til Banco di Napoli i henhold til dekret af 27. september 1974 som Isveimer skal derimod ikke led i betragtes som statsstøtte, forudsat at en række betin- gelser overholdes. likvidationen af Kommissionen har foretaget en indg(cid:229)ende undersø- gelse af disse foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c, for at fastsl(cid:229), om de kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet. P(cid:229) bag- grund af ovenst(cid:229)ende kan støtten til banken anses for at opfylde betingelserne i fællesskabsreglerne for støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksom- heder, forudsat at en række betingelser er opfyldt; nogle af disse betingelser er ogs(cid:229) forudsætninger for bankens finansielle levedygtighed, medens andre udgør de modydelser, der er nødvendige for, at det kan kon- kluderes, at støtten er i den fælles interesse. Det kan derfor konkluderes, at statsstøtten ikke bidra- ger til at styrke bankens stilling ud over det strengt nødvendige og ikke begrænser de europæiske konkur- renters muligheder for at konkurrere med banken. Tværtimod er bankens markedsandel hidtil blevet I betragtningen af bankens begrænset betydeligt. P(cid:229) grund af støttens størrelse er det desuden nødven- digt at kontrollere planens gennemførelse, især hvad ang(cid:229)r omstruktureringen og fusionsplanerne, for at sikre, at den saneringsplan, der er forelagt Kommissio- i praksis gennemføres fuldt ud. De italienske nen, myndigheder skal derfor hver sjette m(cid:229)ned fra ved- tagelsen af denne beslutning underrette Kommissionen om planens gennemførelse og om eventuelle afvigelser fra de fastsatte skøn. Der kan ikke uden Kommissio- 4. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 116/55 nens forudg(cid:229)ende godkendelse foretages ændringer i planen med det form(cid:229)l at øge statsstøtten til banken. Artikel 2 I henhold til reglerne om omstrukturering mener Kom- missionen, at en s(cid:229)dan støtte normalt kun skulle være nødvendig en enkelt gang. Godkendelsen af de i artikel 1 fastsatte foranstaltnin- ger er betinget af, at Italien sikrer, at Banco di Napolis forpligtelse til at sælge 18 filialer i Nord- og Mellem- italien og filialerne i Madrid inden udgangen af 1998 overholdes, og at følgende betingelser opfyldes: P(cid:229) disse betingelser kan den p(cid:229)gældende støtte derfor fritages for forbuddet i EF-traktatens artikel 92, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, idet den kan betrag- tes som forenelig med fællesmarkedet efter EF-trakta- tens artikel 92, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c) — stk. 3, VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 gange, senest september 1996, ophøjet 1. De foranstaltninger til sanering, omstrukturering og privatisering af Banco di Napoli, der er fastsat i lovdekret nr. 163 af 27. marts 1996 — der er ændret ved lovdekret nr. 497 af flere lov nr. 588 af 24. 19. november 1996 — især udvidelsen af Banco di Napolis kapital ved tilførsel af 2 000 mia. ITL fra sta- ten, skattelettelser samt l(cid:229)n fra centralbanken i hen- hold til ministerielt dekret af 27. september 1974 til dækning af tab hos Societa` per la Gestione di Attivita SpA med et potentielt loft p(cid:229) 14 395 mia. ITL, skal betragtes som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 92, stk. 1. til a) det skal sikres, at alle saneringsforanstaltningerne og alle de foranstaltninger, der er fastsat i artikel 1 og i den omstruktureringsplan, som Kommissionen har f(cid:229)et forelagt, gennemføres b) de betingelser, der er fastsat i omstruktureringspla- nen, m(cid:229) ikke ændres uden hensyn til nærværende beslutning og uden Kommissionens forudg(cid:229)ende godkendelse c) Banco di Napoli kan ikke f(cid:229) mulighed for at opn(cid:229) skattelettelser p(cid:229) et beløb svarende til de skatte- mæssige tab, der er dækket ved statens kapitaltil- førsel d) provenuet af salget af filialer, kapitalandele og andre aktiver anvendes til finansiel omstrukture- ring af Banco di Napoli e) det garanteres, at Banco di Napoli ikke generhver- ver aktiverne i forbindelse med Isveimers likvida- tion, medmindre det viser sig umuligt at sælge dem til tredjemand eller af afhænde dem p(cid:229) vilk(cid:229)r, der er mere fordelagtige for likvidationen. Artikel 3 Disse foranstaltninger, hvortil statens nettoomkostnin- ger ansl(cid:229)s til ca. 2 217 mia. ITL, men med et potentielt loft p(cid:229) 11 895 mia. ITL, erklæres forenelige med fæl- lesmarkedet og EØS-aftalen i henhold til EF-traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c). Centralbankens 2. l(cid:229)n i henhold til ministerielt dekret af 27. september 1974 i forbindelse med likvi- dationen af Isveimer skal ikke betragtes som statsstøtte til Banco di Napoli, hvis disse midler anvendes efter kriterier, der ville være acceptable for en privat investor, og hvis betingelsen i artikel 2, litra e), opfyl- des. De italienske myndigheder samarbejder fuldt ud om overholdelsen af denne beslutning og forelægger Kom- missionen følgende dokumenter: a) En detaljeret rapport om anvendelsen af Kommis- sionens beslutning og om gennemførelsen af omstruktureringsplanen. Denne rapport skal især omfatte: — en undersøgelse af den finansielle levedygtighed for koncernens forskellige selskaber, der even- tuelt fortsat er under statens kontrol, med angi- velse af detaljerede resultater sat i forhold til de skøn, planen indeholder L 116/56 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 4. 5. 1999 — beskrivelse af enhver statsintervention til fordel for disse selskaber i form af kapitaltilførsel, finansiering, garanti, afslag p(cid:229) l(cid:229)n eller andet tion er afsluttet. Disse dokumenter skal forelægges Kommissionen, s(cid:229) snart de er godkendt af de p(cid:229)gældende selskabers bestyrelser. — detaljeret analyse af, hvorledes planerne om en eventuel fusion mellem Banca Nazionale del Lavoro og Banco di Napoli skrider frem — en beskrivelse af, hvorledes forpligtelserne og de i artikel 2 fastsatte betingelser overholdes. Rapporten skal indsendes hver sjette m(cid:229)ned fra det tidspunkt, hvor Kommissionens beslutning ved- tages, og indtil forpligtelserne og betingelserne i artikel 2 er opfyldt. b) Balancer, resultatopgørelser og ((cid:229)rlige, halv(cid:229)rlige) rapporter udarbejdet af bestyrelserne i de selskaber, som denne transaktion omfatter, dvs. Banco di indtil Napoli og Banca Nazionale del Lavoro, sidstnævnte er privatiseret, samt afviklingsselskabet Societa` di Gestione di Attivita` SpA, indtil det har løst sine opgaver, og Isveimer, indtil dets likvida- Kommissionen kan f(cid:229) foretaget specielle revisioner med henblik p(cid:229) vurdering af dokumenterne og gen- nemførelsen af planen som omhandlet i litra a) og b). Artikel 4 Denne beslutninger er rettet til Den Italienske Repu- blik. Udfærdiget i Bruxelles, den 29. juli 1998. P(cid:229) Kommissionens vegne Monika WULF-MATHIES Medlem af Kommissionen