title: Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om ökad solidaritet i kampen mot aids i utvecklingsländerna

eurovoc_concepts:
AIDS
EU aid
developing countries
health policy
infectious disease

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 03. 07. 1998 KOM(1998) 407 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÂDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM ÖKAD SOLIDARITET I KAMPEN MOT AIDS I UTVECKLINGSLÄNDERNA MOTIV TILL DOKUMENTET Syftet med detta dokument är att • ge en första grundval för diskussioner kring hur man skall besvara uppmaningen från Europeiska rådet i Luxemburg "att utreda förutsättningarna för att inrätta en solidaritetsfond för behandling av aids i utvecklingsländerna, vilken skall arbeta under ledning av FN:s organ för bekämpning av aids", • besvara parlamentets uppmaning som godkänts av ministerrådet och intagits i grundförordningen för budgetposten för åtgärder mot aids, B7-6211, att ". undersöka tillvägagångssätt och medel för att förbättra tillgången till behandling för personer i de fattigaste länderna som har drabbats av hi v. i nära samarbete med Förenta nationernas organ, berörda icke-statliga organisationer, laboratorier för farmaceutiska produkter och med Europeiska unionens medlemsstater,. " • erkänna och med tillfredsställelse hälsa alla vädjanden om ökad och förstärkt internationell solidaritet i kampen mot aids, bland annat dem som gjordes vid G8- mötena i Denver och Birmingham, vid UN AIDS (United Nations Joint Programme on AIDS) möte om perinatal överföring, samt i IAVI:s (International AIDS Vaccine Initiative) och Världsbankens vädjan om att skapa en vaccininköpsfond, • sammanfatta kommissionens nuvarande prioriteringar i fråga om hiv (humant immunbristvirus) och aids i utvecklingsländer, • redovisa huvuddragen i kommissionens ståndpunkt beträffande flera vädjanden på senare tid om ökad internationell solidaritet i kampen mot aids i utvecklingsländerna och över vad kommissionen eventuellt kan bidra med i ett nytt internationellt initiativ, • föreslå en ram för ytterligare en strategi och ett antal grundvillkor att ta hänsyn till beträffande de ekonomiska resurser genom vilka EU skulle kunna delta i det förstärkta, internationella solidaritetsarbetet i kampen mot aids på områdena förebyggande åtgärder (vaccin) och förbättrad vård i utvecklingsländer. 7/6/98 yfO- KOMMISSIONENS MEDDELANDE OM ÖKAD SOLIDARITET I KAMPEN MOT AIDS I UTVECKLINGSLÄNDERNA SAMMANFATTNING Detta meddelande innehåller följande: 1) En bakgrund till vädjandena om internationell solidaritet med beskrivning av den nuvarande situationen i utvecklingsländerna beträffande hiv och aids (Human Immuno deficiency Virus eller humant immunbristvirus respektive Acquired Immuno Deficiency Syndrome eller förvärvat immunbristsyndrom). 2) En översikt över Europeiska kommissionens ståndpunkt när det gäller nationella och internationella prioriteringar för användningen av allmänna medel i kampen mot aids i utvecklingsländerna. Här belyses också hur man gemensamt kan förstärka förebyggande och vårdande insatser genom att tillhandahålla nyttigheter som tjänar det allmännas bästa. 3) En sammanfattning av kommissionens nuvarande insatser i kampen mot hiv och aids i utvecklingsländerna och därefter en redogörelse för hur dessa insatser kan förstärkas. I denna beskrivs framgångarna med kostnadseffektiva, målinriktade och förebyggande ingripanden och vikten av att de utökas. Sedan betonas vikten av att understödja en förstärkning av hälso- och sjukvårdssystem och här ges en översikt över vad som kan förbättras. först 4) En analys av möjligheterna att skapa nya solidaritetsmekanismer och en genomgång av flera alternativ. Först undersöks utsikterna att finansiera anti-retroviral behandling i utvecklingsländer och i samband med detta olika problem beträffande praktiska oklarheter, relativa prioriteringar, kostnader och principer inom offentliga sektorn. Därefter lämnas en redogörelse för möjligheten att utveckla vacciner och mikrobicider. En inköpsfond för dessa produkter när de väl har utvecklats är en möjlighet som närmare behandlas och får allmänt stöd. 5) En översikt över möjligheterna till ytterligare specifika bidrag från kommissionen, däribland tilldelning av ytterligare ekonomiska resurser för att A. stödja ländernas inköp av befintliga produkter enligt följande prioritering: a) AZT (Azidotymidin) till monoterapi för gravida, hiv-positiva kvinnor, b) mediciner mot sexuellt överförbara sjukdomar, tuberkulos och andra opportunistiska sjukdomar, och c) anti-retroviral behandling för pilotstudier i några länder som redan har valts ut av UNAÏDS, samt B. stimulera till ytterligare investeringar från den privata sektorn till utvecklingen av vacciner och mikrobicider och se till att det finns en fond för inköp av dessa produkter när de väl finns att köpa. Av 6) Ett avsnitt som framhåller det globala ansvar som UNAIDS har beträffande förvaltningen av nya solidaritetsinstrument, samtidigt som de större besluten fortfarande fattas i utvecklingsländerna, och understryker vikten av övervakning. SV/08/98/05740200. WOO (EN) m lo - 2- SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo INNEHÅLLSFÖRTECKNING I: Inledning A. Utmaningen för de kommande tio åren B. Bekämpa hiv och aids 1. Vård av hiv- och aidspatienter: Skilda världar 2. Att förhindra spridning av hiv och aids C. Politiskt stöd för ytterligare internationella insatser och förnyad internationell solidaritet D. Dokumentets disposition II: Kommissionens ståndpunkt när det gäller nationella och internationella prioriteringar for användningen av nu tillgängliga allmänna medel i kampen mot aids i utvecklingsländerna. III: Kommissionens nuvarande rekommendationer för förstärkning av dessa i framtiden insatser i kampen mot hiv och aids och A. Förebyggande: Åtgärder till låga kostnader Att förebygga överföring från mor till barn B. Stöd till den nationella hälso- och sjukvården IV: Nya internationella solidaritetsinitiativ A. Finansiering av hälso- och sjukvård och anti-retrovirala medel för människor med hiv och aids i utvecklingsländer 1. 1. De nuvarande hälso- och sjukvårdssystemen i utvecklingsländerna och hur de skall klara den extra belastning som hiv och aids medför 2. 2. Kombinationsbehandling med anti-retrovirala medel 2. 1 a) Praktiska problem beträffande generaliserad användning av kombinationsbehandling av hiv-infektioner b) Relativa prioriteringar c) Ekonomisk överkomlighet policy d) Myndigheternas Erfarenheter som hittills gjorts i en del utvecklingsländer beträffande anti-retroviral behandling. B. Privat och offentlig samverkan för utveckling av vacciner och mikrobicider 3- SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo C. Former för nya internationella solidaritetsinstrument V: De specifika bidragen från kommissionen A. Vad skall finansieras med ytterligare resurser från kommissionen? B. De viktigaste produkterna som skulle kunna köpas 1. Produkter som redan finns: 2. Produkter som ännu ej har utvecklats C. En ram för vad som skulle kunna finansieras med ytterligare resurser D. Hur skall medlen komma länderna till godo? E. Några exempel på villkor som måste uppfyllas för stöd på nationell nivå från kommissionens budget 1. Läkemedel som redan finns på marknaden 2. Ännu ej tillgängliga produkter VI: Förvaltning av nya solidaritetsinstrument A. På internationell nivå B. Nationell utvecklingsländerna förvaltning av en C. Övervakning fond för tillhandahållande av produkter till D. Förvaltning av ett nytt internationellt finansieringsinstrument för prövning och inköp av vacciner för utvecklingsländer VII: Slutsatser beträffande internationellt samarbete och de specifika bidragen från Europeiska gemenskapen Bilaga 1: Uttalanden om internationell solidaritet i kampen mot hiv och aids SV/08/98/05740200. WOO (EN) m lo I: INLEDNING A. Utmaningen för de kommande tio åren Redan när aidsepidemin började insåg man att aids var en sjukdom som enskilda hushåll och länder inte ensamma kunde klara av. Världssamfundet måste mobiliseras och för att få kontinuitet i insatserna krävdes det tillräckligt politiskt stöd och tillräckliga ekonomiska resurser under lång tid. Det var mot denna bakgrund som Europeiska gemenskapen år 1984 började forska kring hiv och aids och år 1987 engagerade sig i åtgärder mot hiv och aids i utvecklingsländer. i Afrika, Västindien och På detta stadium enades gemenskapen och Stillahavsområdet (AVS-länderna) om att "aids blir en avgörande utmaning för utvecklingen och bör behandlas därefter". Endast ett halvår efter att programmet startade i AVS-länderna blev andra utvecklingsländer berättigade till stöd genom, en särskilt inrättad budgetpost. länder Dessa länders främsta uppgift under 1980-talet var att snabbt utveckla effektiva åtgärder för att förhindra spridningen av aids, stärka de olika metoderna för att handskas med viruset och samtidigt bredda basen för den vetenskapliga inlärningen och kunskapen. EG och världssamfundet gav stöd till nationella och regionala insatser. Omfattande diskussioner uppstod kring politiken och handlingsprogrammen bakom EG- stödet så som de formulerades i ett meddelande av den 7 januari 1994 från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapen och dess medlemsstaters aidspolitik i utvecklingsländerna och även i den rättsliga grunden för den särskilda budgetposten för bekämpning av aids, B7-6211 (ref. 95/0164(SYN) av den 26. 6. 1995). Nu, i slutet av 1990-talet, består utmaningen i att genomföra de effektivaste åtgärderna i tillräckligt stor skala samtidigt som man stödjer hälso- och'sjukvårdsystemen i vården av de redan smittade och vidareutvecklar kunskaperna så att åtgärderna förbättras ytterligare och nya metoder utvecklas. Detta har ingående behandlats i Confronting AIDS: Public priorities in a global epidemic, en rapport som Världsbanken, Europeiska kommissionen och UN AIDS gemensamt gav ut 1997. Dessa utmaningar inför framtiden presenterades av kommissionen under en offentlig utfrågning i parlamentet där det tillkännagavs att man tänker fortsätta och ytterligare stärka stödet till insatser mot aids i tredje land i framtiden1. Kommissionen framförde också förslag till hur dess ekonomiska stöd skall prioriteras i framtiden. Prioriteringarna sammanfattas och förklaras i kapitel II. B. Bekämpa hiv och aids 1. Vård av hiv- och aidspatienter: Skilda världar Utfrågning i Europaparlamentet den 25 november 1997. - 5- SV/08/98/05740200. W00 (EN) m lo Man beräknar att det i år, 1998, finns mer än 30 miljoner hiv-infekterade i världen varav 90 % finns i utvecklingsländerna och 20 miljoner i regionerna söder om Sahara i Afrika, där hälften av de hiv-infekterade är kvinnor. Fram tills nyligen ansågs det att dödligheten var nästan 100 % bland de individer som hade infekterats, även om det fanns markanta skillnader mellan rika och fattiga länder i fråga om åtgärder för att förhindra överföring från mor till barn, vård av patienter och sjukdomens förlopp. I rika länder fick befolkningen i de flesta fall offentlig eller privat specialistvård. Även om det inte fanns något botemedel var det möjligt att förlänga livet genom att förhindra och behandla opportunistiska infektioner, använda AZT i monoterapi samt ge psykologiskt stöd och se till att patienterna hade gott näringsintag, vilket ledde till att det genomsnittliga tidsintervallet mellan infektionstillfallet och döden var ungefar 12 år. I fattiga länder var det bara en liten del av befolkningen som fick specialistvård, och på grund av fattigdom, dåligt näringsintag, brister inom vården och otillräcklig behandling av opportunistiska infektioner var livslängden efter serokonversionen i regel avsevärt kortare tio år och överföring från mor till barn fortfarande vanlig. För två år sedan förändrades emellertid uppfattningen att aids alltid hade dödlig utgång i och med att det utvecklades och introducerades kombinationsbehandlingar med anti- retrovirala medel och proteashämmare, som inte bara förbättrar livskvaliteten för nästan 80 % av personerna som behandlas utan även väcker förhoppningar om att läkemedelsforskningen i framtiden kan göra det möjligt att få sjukdomsförloppet att avstanna helt. I de rikare länderna har dessutom utvecklingen av monoterapi för gravida kvinnor, tillgången till bröstmjölksersättning och möjligheterna till testning och rådgivning snabbt minimerat överföringen av hiv under graviditeten. För första gången verkade det som om hiv-infektioner inte alltid måste ha dödlig utgång. Efter upptäckten av detta har proteashämmare och anti-retrovirala medel använts i stor utsträckning i rikare länder. Utvecklingen av effektiv monoterapi för gravida kvinnor och kombinationsbehandling för hiv-infekterade har ytterligare ökat skillnaderna mellan de hiv-infekterades framtidsutsikter i rika respektive fattiga länder. Medan antalet nya fall av hiv-infektioner minskar (tack vare framgångsrika kampanjer) och det finns utsikter till effektiv behandling i i-länderna, dyker nya fall av hiv-infektioner fortfarande upp i snabb takt i de fattigare länderna och har alltid dödlig utgång. I flera av utvecklingsländerna har medellivslängden sjunkit drastiskt på grund av aids och dödligheten bland vuxna på grund av aids ökar fortfarande i de hårdast drabbade områdena. Det är troligt att 40 miljoner kommer att dö till följd av hiv-infektion under nästa årtionde. Ett stort antal barn kommer också att infekteras. Det är två skilda världar som skall bekämpa aids och dess följder och denna realitet återspeglar de stora skillnader som finns mellan industriländer och utvecklingsländer när det gäller vårdens kvalitet och tillgänglighet i allmänhet och de svåra val detta för med sig. I utvecklingsländerna dör till exempel var 50:e kvinna till följd av komplikationer i - 6- SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo samband med gravididet och förlossning jämfört med endast 1 på 2 700 i de etablerade marknadsekonomierna. Det är mot denna bakgrund av enorma skillnader beträffande folkhälsostatus och hälso- och sjukvårdens kapacitet att ta itu med hälsoproblem överlag, däribland hiv och aids, som man måste se uppmaningarna till större internationell solidaritet för att göra förebyggande insatser, vård och kombinationsbehandling tillgängliga för fler. 2. Att förhindra spridning av hiv och aids Det är nu allmänt erkänt att det bör göras större insatser för att där det är möjligt förhindra att epidemin sprider sig, och dessa insatser kan bestå i att de befintliga åtgärderna görs mer effektiva, till exempel när det gäller information, undervisning riktad till speciella målgrupper, rådgivning, tester, kondomupplysning och behandling av sexuellt överförbara sjukdomar. Samtidigt måste det utvecklas nya metoder för att förhindra överföring av viruset, framför allt bland människorna i utvecklingsländerna. En av de nya preventiva metoder som nyligen kunde börja användas var behandling av gravida kvinnor med zidovudin, eller AZT, för att minska överföringen av virus till barnet. Samtidigt som resultaten från de kliniska försöken offentliggjordes förde Världshälsoorganisationen (WHO) upp AZT på förteckningen över basläkemedel och priset sänktes avsevärt för att göra åtgärden möjlig för delar av befolkningen. För närvarande går åtagandet att fler hiv-infekterade skall fa tillgång till vård och behandling hand i hand med insatserna för att göra befintliga och nya förebyggande åtgärder mer tillgängliga, eftersom man har insett att det enda verkliga alternativet för att drabbade länder skall kunna bära den allt större bördan som orsakas av aids är att så snart och effektivt som möjligt stoppa spridningen. De länder som klarar av att begränsa epidemin kommer också att ha de bästa chanserna att ge bästa möjliga och anpassade vård till befolkningen, med eller utan hiv. Det är mot denna komplexa bakgrund man måste se de nya vädjandena att göra AZT tillgängligt för så många gravida kvinnor som möjligt, att vidga tillgången på andra anti- retrovirala medel och att utveckla eller stimulera till investeringar i tillverkning av produkter som vacciner och mikrobicider. Utvecklingen av sådana produkter skulle betyda oerhört mycket om den stöttades inom en snar framtid och om nya finansiella instrument ställdes till utvecklingsländernas förfogande så att de kan köpa dessa produkter när de väl har utvecklats. C. Politiskt stöd för ytterligare internationella insatser och förnyad internationell solidaritet För att organisera fler insatser och mekanismer som kunde öka den internationella solidariteten i kampen mot aids uppmanade Europeiska rådet vid sitt möte i Luxemburg kommissionen att "utreda förutsättningarna för att inrätta en solidaritetsfond för behandling av aids i utvecklingsländerna, vilken skall arbeta under ledning av FN:s organ för bekämpning av aids. " En lagts fram av Europaparlamentet och godkänts av ministerrådet inom ramen för den förordning som ligger till grund för budgetposten för åtgärder mot aids, B7-6211: "[Åtgärderna skall liknande uppmaning hade redan -7 SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo inriktas på att]. undersöka tillvägagångssätt och medel för att förbättra tillgången till behandling för personer i de fattigaste länderna som har drabbats av hiv. i nära samarbete med Förenta nationernas organ, berörda icke-statliga organisationer, laboratorier för farmaceutiska produkter och med Europeiska unionens medlemsstater. "2 internationell solidaritet Detta dokument är ett första steg i svaret på dessa uppmaningar och en redogörelse för den specifika roll som gemenskapens program i utvecklingsländerna är avsett att spela för att bidra till ökad i arbetet med att förebygga smittspridning och förbättra vården för hiv-infekterade, samtidigt som detta måste vara ett ansvar som delas av många. Det är bara med hjälp av ökade och välsamordnade insatser som aids kan bekämpas i ett större sammanhang präglat av motstridiga prioriteringar. I detta dokument behandlas huvudsakligen olika prioriteringar och strategier. När enighet har uppnåtts beträffande grunderna för detta dokument kan man gå mer in på detaljer och förslag till åtgärdsformer och finansiering. D. Dokumentets disposition Denna inledning ger en bakgrund till vädjandena om internationell solidaritet genom att beskriva den nuvarande situationen beträffande hiv och aids. I andra kapitlet följer en översikt över kommissionens ståndpunkter när det gäller nationella och internationella prioriteringar för användningen av allmänna medel i kampen mot aids i utvecklingsländerna. Här belyses också hur man gemensamt kan förstärka förebyggande och vårdande insatser genom att tillhandahålla nyttigheter som tjänar det allmännas bästa. Kapitel tre innehåller en sammanfattning av kommissionens nuvarande insatser i kampen mot hiv och aids i utvecklingsländerna och därefter en redogörelse för hur dessa insatser kan förstärkas. Framför allt behandlas lågkostnadsinitiativ till förebyggande åtgärder och stöd till de nationella hälso- och sjukvårdssystemen. I fjärde kapitlet behandlas möjligheten att skapa nya solidaritetsinstrument och flera olika alternativ analyseras. Först undersöks utsikterna för att finansiering av anti-retrovirala medel skall kunna ske i utvecklingsländerna med tanke på praktiska problem, relativa prioriteringar, kostnader och offentlig policy. Därefter behandlas möjligheten att utveckla vacciner och mikrobicider och att skapa inköpsfonder för dessa produkter när de väl har utvecklats. Formerna för att skaffa medel till nya solidaritetsinstrument behandlas endast kortfattat. I kapitel fem ges en översikt över de specifika bidragen från kommissionen. Här ingår tilldelning av ytterligare resurser både för att ge länderna stöd till inköp av befintliga varor och för att stimulera till ytterligare investeringar från den privata sektorn till utvecklingen av vacciner och mikrobicider. Artikel 2. 2 b i förordning (EG) nr 550/97, s. 7. 8- SV/08/98/05740200. WOO (EN) m lo En inledning till diskussionen om hur nya solidaritetsinstrument skall förvaltas följer i kapitel sex, där kommissionens ställning i relation till andra internationella organ klargörs och vikten av övervakning understryks. Sist kommer en sammanfattning av de stora frågor som har behandlats med förslag till framtida åtgärder på strategisk nivå, däribland en omorientering av nuvarande insatser samtidigt som dessa kompletteras med nya för att i) medicinska produkter skall kunna köpas på nationell nivå när de har utvecklats och ii) ökad finansiering i lämpligare former av tester och inköp av vacciner på internationell nivå skall kunna fås. I bilagan finns en rad olika uttalanden om internationell solidaritet beträffande hiv och aids. II: KOMMISSIONENS STÅNDPUNKT NÄR DET GÄLLER NATIONELLA OCH INTERNATIONELLA PRIORITERINGAR FÖR ANVÄNDNINGEN AV DE ALLMÄNNA MEDEL SOM FÖR NÄRVARANDE FINNS TILLGÄNGLIGA I KAMPEN MOT AIDS I UTVECKLINGSLÄNDERNA Enskilda personer, enskilda länder och världssamfundet har samarbetat under de senaste tio åren för att möta de nya och väldiga utmaningar som skapas av aidsepidemin. Eftersom de allmänna medlen krymper, antalet infekterade globalt sett ökar och flera andra motstridiga prioriteringar möter människorna i utvecklingsländerna har regeringar och givare emellertid varit tvungna att göra svåra val. Kommissionen har tillsammans med utvecklingsländer och de andra större givarna diskuterat behovet av att prioritera användningen av tillgängliga allmänna medel och att göra fler åtaganden och ingå fler partnerskap med den privata sektorn. Kommissionen har också kommit till vissa slutsatser beträffande sina fördelar i jämförelse med andra aktörer och beträffande sitt framtida agerande. Dessa slutsatser lades fram av kommissionen i november 1997 och kan sammanfattas enligt följande: Det övergripande målet med kommissionens åtgärder mot hiv och aids på nationell nivå är att begränsa spridningen av viruset och samtidigt i utvecklingsländerna så att den kan klara av följderna och utan åtskillnad förbättra kvaliteten på vården. Kommissionens övergripande mål på internationell nivå är samarbete för att öka kunskaperna och investera i internationella nyttigheter som tjänar det allmännas bästa och är inriktade på hiv och aids. stödja vårdsektorn De senaste årens erfarenheter visar med all önskvärd tydlighet att utvecklingsländerna inte kan ignorera hiv- och aidsepidemin. I utvecklingsländerna, där 90 % av alla hiv- infektioner förekommer, håller aids på att rasera de förbättringar i livskvaliteten som mödosamt har byggts upp. Mellan 1950 och 1990 har den genomsnittliga livslängden i utvecklingsländerna ökat från 40 till 63 år, men i många länder har aids nu förkortat medellivslängden med mer än 10 år. Hiv och aids gör också fattigdom och orättvisor större eftersom de fattiga har sämst möjligheter att handskas med följderna. Insatser mot aids är därför centrala för utvecklingen och fattigdomsbekämpningen. Fattiga människor och fattiga länder har emellertid många andra överhängande problem förutom hiv och aids och de allmänna medlen är knappa, och därför måste svåra val göras. I ett genomsnittliga utvecklingsland kostar det till exempel lika mycket att SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo behandla en aidspatient under ett år som det kostar att utbilda tio grundskoleelever under ett år. Det är svårt men absolut nödvändigt att hitta en balansgång mellan dessa olika mål. Kommissionen anser därför att de nationella och internationella allmänna medlen för aids i första hand bör koncentreras på att ge allmänheten information, utbildning och kunskap och därefter på de extra fördelar som hänger samman med förebyggande av överförbara sjukdomar (som hiv, tuberkulos och sexuellt överförbara sjukdomar), vilket är en fråga som rör allmän hälso- och sjukvård i motsats till enskild. Förebyggande insatser är därför av yttersta vikt och förblir så även under senare stadier, när epidemin har fått allmän spridning bland befolkningen. Enligt beräkningar som gjordes i slutet av 1997 bodde mer än 250 miljoner i länder där hiv-infektionen hade fått stor spridning. Dessa länder har inget annat val än att ta itu med epidemin både genom fler förebyggande åtgärder och genom att handskas med det växande antalet aidsrelaterade sjukdomsfall och dödsfall och den inverkan detta har på vården i allmänhet i landet. När ett land når detta stadium och när allmänna medel används för att stödja hälso- och sjukvårdssektorn för att den skall klara av trycket, kan aids leda till att regeringens utgifter ökar med mer än 40 % samtidigt som människor utan hiv ibland kan få ännu sämre tillgång till vård än tidigare. Med tanke på detta bör man därför vara särskilt noggrann med att inte göra åtskillnad mellan människor med och utan aids när det gäller vårdanslag och särskilt se till att de allmänna medlen inriktas på grundläggande hälso- och sjukvård för de fattigaste. Några hårt drabbade länder som på ett tidigt stadium fördelade sina resurser på detta sätt och fortfarande håller fast vid det börjar nu se resultat. Uganda, Thailand och Senegal har till exempel för närvarande lyckats med att relativt sett stabilisera epidemin genom kraftfulla och målinriktade, förebyggande åtgärder. Dessa framsteg har emellertid skett nyligen och måste underhållas med hjälp av fortsatta insatser i samma riktning. Det internationella givarsamfundet, inklusive gemenskapen, har prioriterat generöst stöd till utvecklingsländernas åtgärder mot aidspandemin och samtidigt bidra kontinuerligt till investeringar i internationella nyttigheter som tjänar det allmännas bästa. Exempel på sådant är grundläggande och tillämpad forskning beträffande handlingsprogram, system, klinisk effektivitet, förhindrande av överföring mellan mor och barn och utvecklingen av mikrobicider och vacciner. Kommissionen har också väsentligt ökat sitt stöd till förstärkning av hälso- och sjukvårdssektorerna i utvecklingsländerna. Gemenskapen har förbundit sig att fortsätta sina insatser för att främja arbetet som organiseras i utvecklingsländerna och inrikta sig på en ömsesidig förstärkning av förebyggande åtgärder och vård. Samtidigt har gemenskapen också förbundit sig att tillsammans med sina internationella partner investera i utveckling av nya kunskaper och nya produkter som ökar människans valmöjligheter att skydda sig mot hiv och aids. Kommissionen inser vikten av den politiska medvind som har skapats för att mobilisera ytterligare stöd till kampen mot aids i utvecklingsländerna och undersöker hur man bäst bidrar till dessa insatser. Mot bakgrund av detta identifieras i detta dokument de frågor - 10 SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo och möjligheter som är relaterade till ytterligare internationellt stöd med särskild inriktning på kommissionens specifika roll och relativa fördelar. Det är inte förrän i ett senare skede, när handlingsprogrammen diskuteras, som det blir möjligt att sammanställa mer detaljerade dokument till underlag för diskussioner kring åtgärdsformer, instrument och ekonomiska behov. III: KOMMISSIONENS NUVARANDE INSATSER I KAMPEN MOT HIV OCH AIDS OCH REKOMMENDATIONER FÖR FÖRSTÄRKNING AV DESSA I FRAMTIDEN Kommissionens nuvarande insatser i kampen mot hiv och aids i utvecklingsländerna finansieras med medel genom Europeiska utvecklingsfondens nationella och regionala program i AVS-länderna och genom länderprogram i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet. budgetpost, särskild från en A. Förebyggande: Åtgärder till låga kostnader inriktat 50 % av aidsprogrammets ekonomiska resurser på Kommissionen har funnits preventiva kostnadseffektiva, informationskampanjer riktade till högriskgrupper, utbildning av ungdomar framför allt i skolorna, utbildning inom olika grupper som till exempel lastbilschaufförer och prostituerade, garanterat säkra blodtransfusioner och behandling av sexuellt överförbara sjukdomar. Dessa projekt har varit mycket framgångsrika och förebyggande åtgärder har fortfarande hög prioritet. initiativen åtgärder. Bland har Att förebygga överföring från mor till barn Med anledning av den senaste tidens utveckling bör man prioritera mediciner som kan förhindra överföring från mor till barn, förutsatt att den nationella hälso- och sjukvården får tillräcklig förstärkning och landet ifråga har för avsikt att göra anti-retrovirala medel tillgängliga inom ramen för denna. Varje år blir 2 miljoner hiv-positiva kvinnor gravida och det föds 550 000 hiv-infekterade barn. De bor i världens fattigaste länder. Som jämförelse kan nämnas att i Tanzania, ett av Afrikas fattigaste länder, kostar åtgärder för att förhindra malariamyggans spridning 5 ~ 250 USD per år för varje friskt liv man vinner. Kostnaderna för AZT till alla hiv-infekterade, gravida kvinnor i Tanzania blir cirka 50 USD per vunnet friskt liv. Beräkningar har gjorts som visar att Tanzania redan ger ut 3,10 USD per capita på aidsförebyggande åtgärder och att AZT till gravida, hiv- positiva kvinnor skulle öka denna siffra med 80 % per capita. Sedan 1987 har kommissionen tagit initiativ till och samarbetat över hela världen i projekt för forskning om och utveckling av en metod att förhindra överföring av hiv från mor till barn. Nu behövs det ytterligare tillämpad och klinisk forskning även om man i flera länder har börjat omsätta resultaten i praktiken. n SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo Kommissionen skulle kunna ge ytterligare bidrag på detta område på ett preliminärt stadium genom att finansiera en genomförbarhetsbedömning av åtgärden att ge alla gravida kvinnor i utvecklingsländerna ett baspaket bestående av olika möjligheter till hiv- tester och rådgivning, amning eller flaskuppfödning och andra prioriterade insatser. Befintliga instrument och medel är tillräckliga för detta arbete för närvarande. Därför skulle medel för utveckling och utvärdering av sådana insatser i stor skala kunna mobiliseras inom ramen för kommissionens sedvanliga instrument. Sammanfattningsvis kan sägas att kommissionens befintliga instrument för att stötta förebyggande insatser och vård av människor med hi v och möjligheten att inom ramen för stödet till den allmänna hälso- och sjukvården är tillräckliga förhindra perinatal överföring av hiv, men att ytterligare åtgärder för att öka och förbättra det befintliga stödet kunde göras om mer flexibla instrument och fler mänskliga resurser gjordes tillgängliga inom ramen för det allmänna stödet till hälso- och sjukvårdssektorn i utvecklingsländerna. B. Stöd till den nationella hälso- och sjukvården Kommissionen har ökat sitt stöd till hälsosektorn i utvecklingsländerna under de senaste åren både i fråga om kvantitet och kvalitet, däribland det stöd som gäller tillgång till vård och förebyggande av aids. Detta framgår av det faktum att mellan den sjätte och den sjunde Europeiska utvecklingsfonden har gemenskapens stöd till hälsovårdsprojekt ökat från 184 miljoner ecu till 415 miljoner ecu. Dessutom har 633 miljoner ecu använts för stöd till nationella hälso- och sjukvårdsbudgetar till strukturanpassningsverksamhet. Insatserna i ALAMED-länderna (utvecklingsländerna i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet) har också ökat betydligt. En väsentlig del av dessa medel används till basläkemedelsprogram, inklusive omstrukturering av centrala läkemedelsförråd. i AVS-länder via motpartsmedel i anslutning För att inte diskriminera varken de som har hiv eller de som inte har hiv stödjer kommissionen huvudsakligen tillgång till vård och behandling för alla människor (inklusive hiv-infekterade) genom allmänt stöd till hälso- och sjukvårdssektorn, varvid kommissionen huvudsakligen inriktar sig på tillgång till basläkemedel. Förutom de huvudsakliga finansiella instrument som används för att stötta hälso- och sjukvårdssystemen och finansiera basläkemedel används de särskilda budgetarna för aidsbekämpning till att underlätta undersökningar, nyskapande insatser och tekniskt stöd som i det allmänna hälso- och sjukvårdssystemet. främjar hiv- och aidsfrågornas integrering Komissionens stöd har som en del i de nationella och internationella satsningarna bidragit till att systemen för läkemedelsförsörjning i flera länder har utvecklats och till att tillgången till läkemedel har förbättrats för människor i allmänhet. Problemets omfattning och bristen på ekonomiska och mänskliga resurser både i utvecklingsländerna och inom kommissionen gör dock att detta inte är fallet i alla utvecklingsländer där det behövs, utan det handlar om en långsiktig process. De befintliga instrumenten är i allmänhet lämpliga att använda till det de har skapats för. - 12- SV/08/98/05740200. W00 (EN) m lo De främsta hindren är dock de otillräckliga medel som länderna tilldelar på grund av motstridiga prioriteringar, begränsad teknisk kapacitet i utvecklingsländerna och inom kommissionen samt bristen på snabba och flexibla instrument som kan ge tillgång till mänskliga resurser och sakkunskap på detta område. Ytterligare insatser och instrument och en teknisk biståndsgrupp skulle bidra positivt och ge möjligheter till att göra mer, göra det snabbare och med högre kvalitet. Detta skulle kunna övervägas inom ramen för kommissionens verksamhet för att förstärka arbetet inom hälso- och sjukvårdssektorn i allmänhet på nationell nivå och i synnerhet koncentreras kring följande områden: • Förbättra samordningen av alla insatser inom hälso- och sjukvårdssektorn på nationell nivå med särskild tonvikt på att tillhandahålla mediciner under det berörda landets egen ledning och i nära samarbete med WHO och andra givare. • Ta hänsyn till hiv och aids, dess konsekvenser och allmänhetens krav i samband med att offentliga utgifter och hälso- och sjukvårdssektorer revideras med hjälp av ett verktyg för snabba bedömningar som bör utvecklas och utvärderas. • Uppmuntra en snabbare utveckling av fullgoda, hållbara medicinska system i utvecklingsländer som även omfattar basläkemedel mot sexuellt överförbara sjukdomar, hiv och opportunistiska, smittsamma sjukdomar som tbc, samt AZT för att förhindra överföring från mor till barn. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot att utveckla system som kan ligga till grund för ländernas beslut om vilka mediciner som skall subventioneras och vilka sjukdomar som kostnaderna måste och kan ersättas för. • Ge utbildning i lämplig och korrekt användning av läkemedel och bygga upp kontrollsystem för uppföljning av verksamhet och utvecklingstendenser. • Förstärka systemen så att de även omfattar tester och rådgivning för de delar av befolkningen som inte annars skulle få tillgång till sådant. • Förstärka samarbetet mellan den offentliga sektorn och den kommersiella eller ideella privata sektorn för att främja vården i allmänhet beträffande sjukdomar som aids, till exempel genom ökade möjligheter till vård i hemmet. IV: NYA INTERNATIONELLA SOLIDARITETSINITIATIV Det är glädjande att det nu görs fler internationella insatser för ökad solidaritet världen över i kampen mot aids. Självklart bör dock nya insatser vara ett tillskott och inte orsaka en minskning av stödet till de nuvarande verksamheterna beträffande hiv och aids. Bland de frågor som har behandlats tidigare i texten urskiljer kommissionen några områden som bör prioriteras när det gäller var de förnyade och nya internationella insatserna bör ske. Kommissionen ser även möjligheter till internationellt samarbete för att skapa nya initiativ. De nya internationella solidaritetsinitiativen koncentreras särskilt kring att i) förstärka hälso- och sjukvårdssystemen i utvecklingsländerna för att möjliggöra inköp av de läkemedel som behövs mest och på det hela taget förbättra vården av de drabbade, och ii) - 1 3- SV/08/98/05740200. W00 (EN) m lo upprätta ett nytt finansiellt instrument för att öka den privata sektorns investeringar i utveckling av nya, förebyggande metoder som vacciner och mikrobicider. Dessa alternativ vidareutvecklas nedan. A. Finansiering av hälso- och sjukvård och anti-retrovirala medel för människor med hiv och aids i utvecklingsländer 1. De nuvarande hälso- och sjukvårdssystemen i utvecklingsländerna och hur de skall klara den extra belastning som hiv och aids medför Även utan hiv och aids är de offentliga hälso- och sjukvårdssystemen i de fattigare utvecklingsländerna enormt belastade. Världsbanken har gjort beräkningar som visar att det skulle kosta ungefär 12 USD per capita eller 3,4 % av BNP att tillhandahålla ett basvårdspaket, men de faktiska utgiftsnivåerna lägre. Den genomsnittliga, offentliga hälso- och sjukvårdsutgiften för länder söder om Sahara var till exempel 2,5 % av BNP år 1990 och för Sudans del föll den så lågt som till 0,5 %. De sammanlagda utgifterna från alla källor låg på 5 USD per capita eller lägre i Moçambique, Tanzania, Etiopien, Sierra Leone och Sudan. När man jämför denna siffra med de 12 USD som krävs måste man också komma ihåg att många av de faktiska utgifterna belastar verksamheter som inte ingår i baspaketet. Låga utgiftsnivåer som dessa är påtagliga inom en minimalt fungerande hälso- och sjukvård med demoraliserad och ofta frånvarande personal, mestadels tomma läkemedelsförråd och svårigheter att nå ut till befolkningen. ligger ofta mycket När de redan stod inför sådana enorma problem var det inte många av de fattigare länderna som kunde uppbåda effektiva insatser mot hiv och aids med enbart sina egna tillgångar. Det allmänna mönstret har varit att en ansenlig del av de allmänna medlen har använts till kurativ vård av aidspatienter. Detta har inte berott på någon medveten politik utan situationen har uppstått spontant allt eftersom aidspatienter har fyllt fler och fler av sängarna på de offentliga sjukhusen. En särskilt olycklig följd av detta är att patienter med andra diagnoser har fått det allt svårare att få tillgång till sjukhusvård, även om deras prognoser är bättre. Dessutom går de privata utgifterna nästan enbart till kurativ vård. De medel som har använts till förebyggande verksamhet, som till exempel allmän utbildning, kondomkampanjer och behandling av sexuellt överförbara sjukdomar, har till allra största delen kommit från externa givare. Detta leder till att det växer fram olika utgiftsmönster beroende på hur stor andel som bekostas av den offentliga och privata sektorn och på de externa medlens omfattning. I Tanzania där den privata sektorn är liten och det har kommit in mycket stöd utifrån har 85 % av de sammanlagda utgifterna för hiv och aids använts till förebyggande åtgärder. I Elfenbenskusten däremot, har de offentliga utgifterna huvudsakligen gått till behandling och hjälpen utifrån är mindre, vilket har lett till att 92 % av de sammanlagda utgifterna för aids 1995 använts till behandling. 2. Kombinationsbehandling med anti-retrovirala medel Problemet med bristande tillgång till anti-retrovirala medel i utvecklingsländerna i Vancouver framstod tydligt när forskare på den internationella aidskonferensen meddelade att en ny trippelterapi mot hiv förbättrade och förlängde livet för patienter i väst. Sedan dess har det kommit ytterligare rapporter som bekräftar dessa resultat. Frågan - 1 4- SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo som då uppstår blir: "Är det möjligt och önskvärt att kombinationsbehandling för hiv-infekterade i utvecklingsländerna?" tillhandahålla Olika grupper krävde då att dessa läkemedel skulle göras "tillgängliga för alla", det vill i utvecklingsländerna. säga för majoriteten av den Svårigheterna med att uppfylla detta krav är emellertid många och fyra stora frågor uppstår: infekterade befolkningen a) Praktiska problem beträffande generaliserad användning av kombinationsbehandling av hiv-infektioner Ur klinisk synvinkel är det nu klart fastställt att anti-retroviral kombinationsbehandling lägre här en välgörande effekt på sjukdomsfrekvens och dödlighet, betydligt högre livskvalitet och möjligen minskad smittsamhet. Det är emellertid många svårigheter som fortfarande måste övervinnas. livskvaliteten för hiv- och aidspatienter: Bland de frågor som måste beaktas finns medicinernas långsiktiga effekter, avsaknaden av mer patientvänliga medicinkombinationer eller -program (de befintliga programmen består av ett flertal piller som skall intas vid exakta tidpunkter), behovet av special laboratorier, tester samt kliniska kontroller för att se till att behandlingen följs samt patienternas näringsstatus och samarbetsvilja. Det är bara högst 80 % av patienterna som svarar på behandlingen i i-länderna. Behandlingen förutsätter oerhört disciplinerad samarbetsvilja och omfattande kontroll av lever- och njurfunktioner. Det krävs också dyra och ännu så länge inte särskilt effektiva tester av virusbelastningen samt utbildade läkare som övervakar behandlingen. Om dessa villkor inte är uppfyllda finns det risk för att man skapar resistens mot de nya läkemedlen över hela världen. Dessutom är vissa kliniska problem fortfarande inte lösta eftersom det saknas data från de berörda länderna. Detta gäller bland annat användning av mindre kostsamma dubbelterapier och läkemedel, bristande erfarenheter av behandling av hiv-2-infektioner (som svarar för 50 % av fallen i Senegal men som vanligen inte uppträder i västvärlden, där de flesta behandlingsförsök har gjorts och där hiv-1 är den vanligaste virusstammen) med de nyaste anti-retrovirala medlen och reaktiveringen av tuberkulos under anti-retroviral behandling. b) Relativa prioriteringar När resurserna är så knappa som de är i utvecklingsländerna och det inte går att finansiera alla åtgärder som skulle kunna rädda liv, måste man fråga sig om de offentliga resurser som kanske kommer att användas till kombinationsbehandling för hiv-patienter inte skulle åstadkomma mer om de inriktades på mer kostnadseffektiva åtgärder. Denna fråga kan man ställa sig i flera olika sammanhang. Beträffande befintliga åtgärder som är speciellt inriktade på aids finns det starka belägg för att resurser som används till förebyggande åtgärder är effektivare än de som används till behandling, även i fråga om att minska mänskligt lidande. Det finns emellertid inte tillräckligt med resurser till förebyggande åtgärder som bevisligen är billigare, till exempel behandling av andra sexuellt överförbara sjukdomar, fastän kostnaderna för att behandla en patient med någon sådan sjukdom inte uppgår till mer än 10,15 USD varav endast 2,11 USD går åt till läkemedel. En fältstudie i Tanzania visade att det bara kostar 218 USD att förhindra en hiv-infektion genom att förbättra behandlingen av sexuellt överförbara sjukdomar, mycket mindre än de minst 10 000 USD som en kombinationsbehandling kostar per år. - 15 - SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo Om vårt yttersta mål är att minimera det mänskliga lidande som orsakas av hiv och aids är det viktigt att kanalisera de tillgängliga resurserna på de åtgärder som är mest effektiva när det gäller att förhindra att sjukdomen sprids och på vård av de redan infekterade. Om man begränsar sig till dem som redan är infekterade med hiv finns det flera behandlingsalternativ att beakta. I länderna söder om Sahara ligger den årliga kostnaden för allsidig vård utan anti-retrovirala medel på cirka 500 USD per person (bara 300 USD om de mest kostsamma opportunistiska infektionerna inte räknas med). Denna vård kan förlänga livet för en hiv-infekterad person med flera år. Dessutom bör man komma ihåg att behandling av hiv-positiva personer för deras opportunistiska infektioner är en förutsättning för mer avancerade behandlingar och att detta i sig är ett sätt att förbättra livskvaliteten. I praktiken har emellertid behandling i allmänhet stött på kroniska problem i de flesta utvecklingsländer. Behandlingen av den vanligaste och mest dramatiska opportunistiska infektion som förknippas med aids, tbc, kostar ungefar 20 USD, men de flesta kontrollprogrammen har blivit mindre effektiva under det senaste årtiondet och behandlingen är långt ifrån tillgänglig för alla i de flesta länder. Beträffande den anti-retrovirala behandlingen i sig finns det starka argument för att prioritera finansiering av korttidsbehandling med AZT av hiv-positiva, gravida kvinnor för att förhindra överföring av hiv till det nyfödda barnet. Denna monoterapi har visat sig vara effektiv och minskar överföringen med 50 % bland den icke-ammande befolkningen. Tillverkaren har sänkt priset med 75 % och en korttidsbehandling kostar numera 50-150 USD. Vidgas perspektivet till att omfatta åtgärder för andra sjukdomstillstånd förutom hiv- infektionen finns det mycket som talar för slutsatsen att en given summa skulle få större effekt om den användes till andra livräddande insatser som till exempel vaccinering av barn eller behandling av diarré med orala rehydreringssalter, vilket kostar mindre än 15 USD per räddat livsår. Dessa enkla och billiga metoder negligeras fortfarande i stor utsträckning och fullgod finansiering av dessa borde vara en förutsättning för att den offentliga sektorn skall lägga pengar på den extremt dyra kombinationsbehandlingen av hiv-patienter. Konkurrensen med många andra offentliga prioriteringar i utvecklingsländerna kan bli stor. Pilotprogram för kombinationsbehandling bör också ses mot bakgrund av detta, eftersom de, trots att de till stor del finansieras med bidrag eller lån från andra länder, sannolikt drar till sig nationella resurser (ekonomiska eller mänskliga) som annars kunde ha gett effektiv vård till många fler patienter eller förhindrat att epidemin spreds till tusentals fler. För att hälso- och sjukvårdssystemet skall vara rättvist för både hiv-infekterade och icke hiv-infekterade måste man först och främst undvika diskriminering av dem som har aids. Det är emellertid också orättvist att vården av aidspatienter subventioneras mer än vården av andra patienter med liknande sjukdomar, som till exempel levercancer eller njursjukdomar, vilka är extremt vanliga i Afrika. Det främsta problemet är just kombinationen av direkta och indirekta påfrestningar som orsakas av hiv och som äventyrar hälsovårdsstrukturernas funktion. Den dödlighet som orsakas av hiv är en belastning som bör betraktas som det största hinder hälso- och sjukvårdssektorn har att - 1 6- SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo övervinna och ett tungt skäl till att skynda på och förstärka reformprocessen inom hälso- och sjukvårdssektorn, inklusive lämplig organisation och finansiering av läkemedel och vård. Men att enbart koncentrera sig på hiv-behandlingar skulle kunna äventyra de välbehövliga allmänna reformerna av läkemedelsfinansiering och vård. c) Ekonomisk överkomlighet Den årliga kostnaden för behandling med anti-retrovirala medel (trippelterapi) uppgår till ungefär 10 000 - 20 000 USD per person. Den lägre siffran kommer från Thailand, ett land där man använder sig av dubbelterapi och utesluter de dyra antiproteasmedlen, den högre från USA och Storbritannien. Dessa siffror är enormt mycket större än den genomsnittliga utgiften för hälso- och sjukvård per capita i utvecklingsländer och många gånger större än vad man idag lägger ut på behandling av hiv-patienter. Även om kostnaderna för läkemedel kan förväntas sjunka avsevärt med tiden, kommer kombinationsbehandling av hiv-patienter att förbli dyr på grund av kostnaderna för tester och kontroller. Det har gjorts beräkningar som visar att behandling av alla hiv-infekterade i Afrika söder om Sahara årligen skulle kosta 20 till 40 miljarder USD. Det finns inget som tyder på att någon, varken patienter, regeringar eller externa givare, är villiga eller har möjlighet att bekosta mer än en liten bråkdel av detta, vilket i klartext betyder att tillgång till anti-retroviral behandling för alla hiv-positiva inte kan finansieras. Därför måste man göra ett val och förmodligen inrikta sig på de fattigaste. d) Myndigheternas policy beträffande anti-retroviral behandling. Erfarenheter som hittills gjorts i en del utvecklingsländer till för policy förmån användning generaliserad Myndigheternas av kombinationsbehandling av hiv-infekterade varierar mycket och förändras ständigt. I många utvecklingsländer har de rikaste redan funnit möjligheter att fa tag på anti- retrovirala medel medan de fattigaste förmodligen aldrig gör det. Därför skulle offentlig finansiering av anti-retrovirala medel i de fattigaste länderna kunna innebära att hälso- och sjukvården för de rika subventioneras oproportionerligt mycket, såvida man inte ställer upp tydliga kriterier för inriktning på de fattiga. En del länder ger allmän hälso- och sjukvård som inte inbegriper anti-retrovirala medel (Kenya) medan andra har infört lagstiftning så att personer som lever med hiv eller aids kan fa anti-retroviral behandling inom olika hälso- och sjukvårdssystem: genom socialförsäkringssystemet (Argentina), genom privata försäkringar (Sydafrika) eller genom allmänna medel (Brasilien). Oftast fattas dock dessa beslut utan att tillräcklig klarhet råder kring huruvida extra medel kommer att tilldelas hälso- och sjukvårdsbudgeten eller om befintliga medel kommer att omfördelas (till exempel från förebyggande åtgärder till vård). Brasiliens regering garanterar till exempel aidspatienterna full finansiering av anti-retroviral behandling. Enbart läkemedlen kommer att kosta Brasilien 700 miljoner USD 1998 eller 4 % av hälsoministeriets budget. Detta är mer än dubbelt så mycket som det internationella samfundet lägger ner på aidsförebyggande åtgärder i utvecklingsländerna på ett år. Länder som Sydafrika, Botswana, Zimbabwe och Thailand har som princip att erbjuda gravida, hiv-positiva kvinnor korttidsbehandling med AZT och är beredda att förstärka hälso- och sjukvården där det behövs för att det ska bli genomförbart. - 17 SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo I länder där behandlingen av sexuellt överförbara sjukdomar och tbc inte är tillräcklig måste man emellertid på nationell, politisk nivå allvarligt ompröva tanken på att inleda landsomfattande program för systematiska tester och behandling av hiv och aids eller för hiv-behandling i allmänhet. En del av dessa åtgärder skulle kunna finansieras och genomföras av den privata sektorn eller av icke-statliga organisationer i länder där regeringarna har mer angelägna prioriteringar och där handlingsprogram som dessa inte skulle kunna genomföras på nationell nivå ännu. Till exempel kunde försöksverksamheten när det gäller att förhindra överföring från mor till barn i Thailand fa som första politiska konsekvens att en kvinna som vet att hon är hiv-positiv, har fått omfattande rådgivning, har resurser att köpa AZT och är villig och förmögen att avstå från att amma skulle erbjudas behandling. Man kunde också föreslå att denna i första hand skulle genomföras av den privata sektorn eller av icke-statliga organisationer. B. Privat och offentlig samverkan för utveckling av vacciner och mikrobicider Det behövs nya investeringar och nya finansiella instrument som främjar utvecklingen av allmänt tillgängliga, nya metoder för att förebygga hiv och aids i utvecklingsländerna. Under senare år har det flera gånger rests krav på utveckling av ytterligare preventiva metoder utformade för att minska kvinnans speciella utsatthet, exempelvis en kondom för kvinnor och en vaginal mikrobicid. Kraven hörsammades och man utvecklade en kondom för kvinnor. Den används numera av alltfler kvinnor i vissa länder. Arbetet med utveckling av en effektiv och överkomlig mikrobicid fortsätter. Det råder emellertid allmän enighet om att "på längre sikt är det säkra, verkningsfulla och lättillgängliga vacciner mot hiv och aids som utgör vår bästa möjlighet att begränsa och slutligen utrota aids" (kommuniké från G7-mötet i Denver, 1997 — se bilaga 1). Det finns många hinder i vägen för utvecklingen av en mikrobicid och ett vaccin, såväl vetenskapliga, tekniska, ekonomiska som finansiella. Europeiska kommissionen har i tidigare och nuvarande ramprogram för forskning och utveckling gjort betydande satsningar på utvecklingen av vaccin-inriktad aidsforskning i faciliteter som Europa. Betydande satsningar har också gjorts på storskaliga tillhandahåller reagenser och djur till försök med hi v-vaccinationer. Dessa satsningar kommer att fortsätta via programmet för internationellt samarbete inom forskning och teknisk utveckling (INCO). De vetenskapliga och tekniska aspekterna till grund för den fortsatta diskussionen behandlas inte ytterligare här, men det finns en stark övertygelse om att förbättrat vetenskapligt ledarskap och bättre samordning skulle kunna fa avgörande betydelse för kvaliteten och möjliggöra snabbare och effektivare framsteg. De ekonomiska och finansiella frågorna har mer specifik betydelse för innehållet i detta meddelande om ökad internationell solidaritet och kommer därför att behandlas här. När nya produkter utvecklas har den traditionella uppdelningen av finansieringsansvaret varit att den offentliga sektorn stöder ren forskning medan den privata sektorn stöder utvecklingen av kommersiella tillämpningar. Det grundläggande problemet är emellertid 18- SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo att den privata sektorn investerar för lite i utvecklingen av mikrobicidprodukter och vacciner som skyddar mot aids på grund av att man anser att köpkraften är otillräcklig i utvecklingsländerna. Den privata sektorn satsar alltför lite på forskning och utveckling av ett aidsvaccin för utvecklingsländerna. Det finns uppgifter som tyder på att nuvarande marknadsbaserade stimulansåtgärder gynnar utvecklingen av aidsbehandlingar, som inte har så stor extern nytta men som efterfrågas av aidspatienter med höga inkomster, på bekostnad av utvecklingen av mikrobicider eller vaccin, produkter som har stor extern nytta, särskilt för människor i utvecklingsländer. Enligt beräkningar gjorda av National Institute of Health (NIH) uppgick utgifterna för forskning och utveckling av förebyggande hiv-vacciner inom både den offentliga och den privata sektorn till sammanlagt 160 miljoner USD under 1993, vilket är 7 % av de sammanlagda utgifterna för forskning och utveckling kring hiv och aids. Av den sammanlagda summan på 160 miljoner USD som läggs ner på vaccinforskning är det bara 5 miljoner USD per år som läggs på vacciner som skulle kunna användas i utvecklingsländerna. I motsats till detta är osäkerheten inte alls så stor beträffande marknad och förtjänstmöjligheter för forskning kring mediciner som behandlar hiv och aids. Tre miljoner av alla hiv-infekterade bor i i-länder där både individer och försäkringssystemen har stor köpkraft. Världsmarknaden för mediciner mot hiv och aids och aidsrelaterade infektioner beräknades 1995 uppgå till 1,3 miljarder USD. När det gäller utveckling av andra produkter som vaccin mot hepatit har det den senaste tiden visat sig att individer eller regeringar i utvecklingsländerna inte köper dem i någon större utsträckning. För tio eller tjugo år sedan pläderade världssamfundet för investeringar i dessa produkter med tanke på de allvarliga konsekvenserna av sådana sjukdomar och den förhållandevis höga lönsamheten för sådana produkter. Motviljan hos den internationella biomedicinska industrin mot att göra stora investeringar i produkter som är tänkta för marknaderna i utvecklingsländerna är fullt förståelig mot bakgrund av detta. Att inrätta en särskild forskningsfond är förmodligen ingen lösning, utan det skulle bara göra de nuvarande insatserna ännu mer splittrade. Ytterligare medel till ren forskning skulle inte göra den privata sektorn så mycket mer motiverad att dra på sig de höga kostnaderna och stora riskerna med att utveckla ett aidsvaccin. Vad som behövs är en finansieringsmekanism som garanterar att det, när den privata sektorn har utvecklat vacciner som är lämpliga för utvecklingsländerna, också finns tillräckligt med köpkraft på marknaden så att de privata företagen kan täcka sina kostnader för utveckling och produktion. På grund av den låga köpkraften i utvecklingsländerna i sig behövs det internationella, offentliga investeringar för att en tillräckligt stor marknad skall kunna garanteras. Eftersom själva produkten ännu inte existerar krävs det nytänkande i utformningen av mekanismer som garanterar en marknad för en hypotetisk produkt. Här har IAVI, Världsbanken (enligt vad som tillkännagivits i forskningsrapporten om aids) och arbetsgruppen för G8-mötet i Birmingham (gruppen med de åtta mest industrialiserade - 1 9- SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo länderna) lagt fram intressanta förslag till hur man kan skapa nya, internationella solidaritetsinstrument. En särskilt tilltalande idé som övervägs just nu är en villkorad fond där givarna utfärdar betalningsförbindelser för att antal år framåt som om villkoren är uppfyllda kan användas till inköp av ett säkert och effektivt vaccin som är lämpligt att använda i utvecklingsländerna. C. Former för nya internationella solidaritetsinstrument Man anser allmänt att nya solidaritetsinstrument på internationell nivå blir effektiva bara om syftet med dem är väldefinierat och de byggs upp kollektivt. Problem som är relaterade till svagheter i ekonomin och den sociala sektorn i många utvecklingsländer kan inte lösas genom att det skapas särskilda fonder på internationell nivå. Det är viktigt att vara medveten om svårigheterna med att öka den internationella solidariteten i en tid då hela världen har drabbats av budgetrestriktioner på både regional och nationell nivå. Nya solidaritetsinstrument skulle inte heller vara en lösning på de långsamma framstegen beträffande givarsamordning och samarbete inom EU och världssamfundet. Ytterligare allmänna medel måste mobiliseras mot bakgrund av internationella budgetrestriktioner och den relativa minskningen av medel som är tillgängliga för utveckling i allmänhet. För kommissionens del måste en omfördelning av medlen för att öka utgifterna för verksamhet inriktad på hiv och aids diskuteras med den budgetansvariga myndigheten men även med våra partner bland utvecklingsländerna (till exempel inom ramen för (om-)förhandlingar av framtida konventioner efter den nuvarande Lomékonventionen). Medel från tidigare europeiska utvecklingsfonder som inte har använts kunde föreslås användas till ett nytt finansieringsinstrument. På gemenskapsnivå skulle medel kunna mobiliseras via två huvudsakliga mekanismer: via Europeiska investeringsbanken och europeiska icke-statliga organisationer och stiftelser. Medel från Europeiska investeringsbanken, som av hävd använts till marknadsinriktad verksamhet, kunde utnyttjas inom tillverkning och distribution av läkemedel. Icke-statliga organisationer och stiftelser kunde samla in medel från Europas medborgare till vård av patienter med hiv och aids i utvecklingsländerna. Andra alternativ för att samla in medel är bland annat följande: • Bidrag från läkemedelsföretag. UNAIDS har inlett diskussioner. • En särskild skatt som tas ut med en viss procent av det pris som betalas för läkemedel i Europa och sedan överförs till fonden av de europeiska ländernas nationella socialförsäkringssystem eller till läkemedelsindustrin. Just nu verkar sådana alternativ svåra att genomföra med tanke på de problem som socialförsäkringssystemen redan har i Europa och på de redan höga skatter som Europas medborgare betalar. • Frivilliga bidrag från sjukförsäkringssystemen i Europa. Möjligheterna att genomföra detta alternativ är troligen begränsade eftersom många länder har en lagstiftning som skulle utesluta denna form av överföring. 2 0- Bidrag från filantroper. Bidragen skulle behöva kopplas till skattelättnader men är troligen tillgängliga. Några potentiella bidragsgivare namngavs i meddelandena från Abidjan, men de måste bekräftas. SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo V: DE SPECIFIKA BIDRAGEN FRÅN KOMMISSIONEN Gemenskapens program mot aids i utvecklingsländerna innebär ett åtagande att fortsätta att stödja länder så att de kan finansiera de prioriteringar som beskrivs utförligt i kapitel II. Dessa måste ses som en del av de insatser som kommissionen gör för att stärka de sociala sektorerna och mildra fattigdomen genom en effektivare och mer rättvis fördelning av de offentliga finanserna. Det har hävdats att kommissionens instrument för att finansiera prioriterad verksamhet inom de relevanta hälsosektorerna på nationell, regional och internationell nivå i stort sett är tillräckliga och i nivå med de mänskliga resurser som finns tillgängliga. Eventuella nya insatser måste komma utöver dessa instrument och verksamheter, så som det beskrivs i kapitel III. A. Vad skall finansieras med ytterligare resurser från kommissionen? Ytterligare ekonomiska resurser skulle komma till bäst nytta om de användes för att förebygga spridning av hiv och aids och till vård av människor med hiv och aids. Detta skulle bestå av två komponenter: i) på nationell nivå ge stöd för inköp av befintliga produkter och ii) på internationell nivå stimulera till ytterligare investeringar från den privata sektorn till utveckling av vacciner och mikrobicider. B. De viktigaste produkterna som skulle kunna köpas 1. Produkter som redan finns: • AZT till monoterapi för gravida, hiv-positiva kvinnor. • Mediciner mot sexuellt överförbara sjukdomar, tbc och andra opportunistiska infektioner. • Anti-retroviral terapi för pilottester i ett fatal länder utvalda av UN AIDS. 2. Produkter som ännu ej har utvecklats • Vacciner och mikrobicider. I dessa sammanhang krävs det mer utförligt arbete i nästa skede tillsammans med andra utvecklingspartner för att undersöka möjligheterna att skapa en fond som skulle kunna stimulera till investeringar från i) den privata sektorn för utveckling av sådana produkter -21 - och/eller ii) länderna för tester av dessa produkter när de väl finns tillgängliga. Världsbanken undersöker för närvarande de olika möjligheterna till detta. SV/08/98/05740200. W0Ö (EN) mlo C. Ramar för vad som skulle kunna finansieras med ytterligare resurser Ett förslag är att produkterna som räknas upp under Bl köpas in genom och finansieras av de nationella läkemedelssystemen i respektive utvecklingsland. Kommissionens ytterligare resurser skulle emellertid kunna användas för att ställa medel till förfogande för pilottester och inköp av dessa produkter. Det berörda landet skulle sedan med hjälp av en kredit som automatiskt förnyas varaktigt kunna förse sig med dessa produkter. Olika val kan göras för olika produkter. När vacciner väl finns tillgängliga skulle de till exempel kunna omfattas av tillfälliga och successivt minskande subventioner, medan mikrobicider troligen kommer att bli tillräckligt billiga för att en majoritet av människorna skall kunna betala dem själva. I sådana fall kunde det emellertid ändå vara till nytta att ge de fattigaste högriskgrupperna möjlighet att få tillgång till produkten via ett riktat system med till exempel kuponger. Beträffande monoterapi med AZT för gravida kvinnor och behandling av sexuellt överförbara sjukdomar samt tbc och andra opportunistiska infektioner föreslås det att hjälp ges till länderna att skaffa fram dessa mediciner via systemet för basläkemedel och att man finansierar starten av systemet och subventionerar läkemedlen under en viss tid, förutsatt att det finns garantier för att de fattigaste skulle nås via fungerande system. Beträffande kombinationsbehandling med anti-retrovirala medel föreslås det att en del av de extra resurserna går till program för att testa sådana produkter i ett fåtal länder utvalda av UNAIDS. Läkemedlen skulle kunna tillhandahållas av engagerade privata företag medan kommissionen skulle kunna tillhandahålla framför allt tekniskt bistånd för övervakning och utvärdering av pilotfasen och spridning av de kunskaper man erhållit. Denna utvärdering skulle lätt kunna stödja sig på de erfarenheter som europeiska forskningsgrupper har gjort när de har startat projekt där dessa behandlingar har börjat användas i Europa och på andra håll. De ytterligare ekonomiska resurserna skulle dessutom kunna användas för att bygga upp ett sådant system, testa det och ge hjälp till utveckling av en nationell politik beträffande dessa produkter, deras finansiering och den kvalitetskontroll som krävs. D. Hur skall medlen komma länderna till godo? De extra medlen skulle kunna gå till utvecklingsländernas nationella budgetar på grundval av handlingsplaner som också ger garantier för att alla närmare angivna villkor är uppfyllda. Mer detaljerade regler och kriterier får undersökas i ett senare skede. - 2 2- SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo E. Några exempel på villkor som måste uppfyllas för stöd på nationell nivå från kommissionens budget 1. Läkemedel som redan finns på marknaden Tillhandahållande av dessa produkter bör ingå i det allmänna systemet för anskaffning, finansiering och distribution av alla basläkemedel i landet. Den nationella planen bör innehålla bestämmelser om subventioner eller kostnadsersättning i överensstämmelse med landets policy på området. 2. Ännu ej tillgängliga produkter a) Vacciner • Det bör finnas ett fullständigt handlingsprogram för hiv-vaccinering. • En hållbar plan bör läggas fram så att genomförbarheten på längre sikt, inbegripet finansieringsmekanismerna, kan garanteras. b) Mikrobicider Ungefar samma villkor som ovan men förmodligen mindre stränga eftersom detta kan bli en receptfri produkt snarare än ett läkemedel. F. Former för mobilisering av ytterligare resurser på gemenskapsnivå När det har nåtts en överenskommelse beträffande syftena med den nya diskussionen kring detta meddelande, skulle det kunna finnas flera alternativ till hur man skall genomföra de initiativ som beskrivs ovan: Medel skulle kunna tillhandahållas från olika källor (budgetposter och Europeiska utvecklingsfonden) som medger att resurserna används för att stödja verksamhet mot aids i utvecklingsländer. VI: FÖRVALTNING AV NYA INTERNATIONELLA SOLIDARITETSINSTRUMENT A. På internationell nivå UN AIDS har idag det världsomspännande ansvaret för att övervaka alla dessa insatser i normativt och estetiskt hänseende, och kommissionen stödjer detta. Om nya instrument utvecklas på internationell nivå är det självklart att de skall förvaltas av befintliga organisationer med lämplig teknisk kunskap och kapacitet. B. Nationell förvaltning av medel för tillhandahållande av produkter till utvecklingsländerna 23- Det är världssamfundet som ansvarar för att de uttalade syftena uppnås och för att dessa inte har några negativa konsekvenser för de befintliga hälso- och sjukvårdssystemen eller för förebyggande åtgärder. SV/08/98/05740200. WOO (EN) mlo Det är emellertid i allmänhet av avgörande betydelse att de huvudsakliga besluten beträffande, system och prioriteringar för subventionerad vård och annan vård även fortsättningsvis ekonomisk överkomlighet, rättvisa och hållbarhet är frågor som i första hand är en nationell angelägenhet. i utvecklingsländerna, effektivitet, eftersom fattas C. Övervakning Det är av avgörande vikt att man utvecklar och finansierar övervakningssystem som kan fånga upp alla effekter som insatserna har på resten av hälso- och sjukvårdssektorn, oavsett om de är positiva eller negativa. Detta skulle kunna göras på följande sätt. I samband med varje pilotprogram för att introducera läkemedel, även anti-retrovirala behandlingar, i mycket fattiga miljöer skulle den ansvariga, internationella organisation som finansierar genomförandet på nationell nivå först kartlägga den del av hälso- och sjukvårdssystemet som har anknytning till pilotprogrammet, för att undersöka den kurativa vårdens kvalitet och lättillgänglighet, och därefter hur ekonomiska och mänskliga resurser omfördelas vid införandet av programmet. Motsvarande kartläggning skulle sedan kunna göras sex månader efter det att genomförandet inletts. Beträffande anti-retrovirala medel skulle resultaten av dessa undersökningar sedan övervakas så att man såg till att de medel som tilldelats för att ge anti-retroviral behandling till aidspatienter används på ett sådant sätt att a) patientens samarbetsvilja maximeras och risken därmed minimeras för att den anti- retrovirala behandlingen skulle skapa nya, läkemedelsresistenta hiv-stammar som sedan kan spridas över hela världen, och b) ekonomiska och mänskliga resurser i så liten utsträckning som möjligt avleds från insatser för att • förebygga aids, • förebygga sjukdomar som är lätta att förhindra men kan ha dödlig utgång, t ex mässlingen, och • behandla sjukdomar som kan botas, däribland lättbehandlade, opportunistiska, hiv-relaterade infektioner. D. Förvaltning av nya internationella finansieringsinstrument för prövning och inköp av vacciner för utvecklingsländer Det föreslås att det internationella givarsamfundet skall samarbeta i fråga om både befintliga och nya mekanismer. Kommissionen skulle vara beredd att delta i denna process. Närmare detaljer för detta samarbete måste analyseras vidare och diskuteras i ett senare skede. 24 SV/08/98/05740200. W00 (EN) mlo VII: SLUTSATSER BETRÄFFANDE INTERNATIONELLT SAMARBETE OCH DE SPECIFIKA BIDRAGEN FRÄN EUROPEISKA GEMENSKAPEN Det säger sig självt att varken en ensam nation eller en grupp av nationer kan komma med effektiva lösningar på de problem som skapas av hiv och aids. Däremot är det viktigt att försäkra sig om ett omfattande internationellt samarbete om världssamfundet skall ha en chans att hitta rättvisa och hållbara lösningar och uppnå ekonomisk och politisk jämlikhet både inom och mellan de olika generationerna. internationell nivå måste UNAIDS ta det globala ansvaret för alla nya På solidaritetsinsatser. Även om nya mekanismer naturligtvis är välkomna är det oerhört viktigt att de finansieras utöver de befintliga åtgärderna för att bekämpa hiv och aids. Under de senaste 10 åren har gemenskapen spelat en viktig roll i den internationella verksamheten beträffande aids och det kommer den att fortsätta att göra. • I fråga om att kontrollera spridningen av hiv och aids har kommissionen gjort ett åtagande på Europeiska gemenskapens vägnar om att förstärka verksamheten för att stabilisera situationen och minimera spridningen av epidemin flesta utvecklingsländer under de kommande tio åren. i de • I fråga om hälso- och sjukvård, däribland de sektorer som handskas med hiv-smittade människor, kommer gemenskapens åtagande att stödja utvecklingsländerna i deras strävan att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och inrikta sig på hållbara, effektiva system som i huvudsak är till för det fattigaste att vara en stor uppgift under de kommande årtiondena. Gemenskapen föreslår också att man göra större insatser för att snabbare och mer effektivt genomföra nya strategier tillsammans med alla parter. Dessutom kommer gemenskapen att på nytt rikta uppmärksamheten mot utveckling av lämpliga system för läkemedelsförsörjning i länder som begär stöd för att bekämpa hiv, utan att förbise lämplig vård av aidspatienter. • Vi befinner oss i ett avgörande skede i kampen mot hiv och aids i utvecklingsländerna. Bristen på effektiva vacciner, bristen på tillgång till mediciner mot sexuellt överförbara sjukdomar och opportunistiska infektioner (tbc) samt den nyligen upptäckta anti-retrovirala behandlingsmetoden är en central angelägenhet i hela världen men särskilt i de fattigaste av de utvecklingsländer som har drabbats. Det är kommissionens fasta föresats förnya sina nuvarande insatser så att det sker en nedgång i antalet infekterade personer i de flesta utvecklingsländer som den kan stödja. Dessutom föreslås det att kommissionens ytterligare insatser och ytterligare ekonomiska resurser koncentreras på två områden: • På nationell nivå för inköp av produkter när de finns på marknaden. • På internationell nivå för att stimulera till ytterligare investeringar från den privata sektorn till utveckling och inköp av vacciner och mikrobicider. - 2 5- SV/08/98/05740200. W00 (bN) - mlo BILAGA 1 1) Grundförordningen för budgetposten aids, artikel 2 b ". undersöka tillvägagångssätt och medel för att förbättra tillgången till behandling för personer i de fattigaste länderna som har drabbats av hiv. Denna undersökning skall bedrivas i nära samarbete med Förenta nationernas organ, berörda icke-statliga organisationer, laboratorier för farmaceutiska produkter och med Europeiska unionens medlemsstater. " 2) Europeiska rådet i Luxemburg: "Europeiska rådet uppmanar kommissionen att utreda förutsättningarna för att inrätta en solidaritetsfond för behandling av aids i utvecklingsländerna, vilken skall arbeta under ledning av FN:s organ för bekämpning av aids. " 3) Ändringsförslag från parlamentet till ett dokument om AVS: "erinrar kommissionen om att Europeiska rådet vid sitt möte i Luxemburg uppmanade den att utreda förutsättningarna for att inrätta en solidaritetsfond för behandling av aids i utvecklingsländerna, vilken skall arbeta under ledning av FN:s organ för bekämpning av aids och uppmanar kommissionen att planera genomförandet av denna fond inom ramen för nästa konvention. " x 4) G7 i Denver: "Att förhindra överföring av hiv-smitta och utveckling av aids är en viktig och brådskande uppgift för de globala folkhälsoinsatserna. Andra metoder för prevention och behandling måste tas fram parallellt, men på längre sikt är det säkra, verkningsfulla och lättillgängliga vacciner som utgör vår bästa möjlighet att begränsa och slutligen utrota aids. Vi kommer att sträva efter att ställa de medel till förfogande som behövs för att öka takten i forskningen om ett aidsvaccin, och vi kommer dessutom att stärka det internationella vetenskapliga samarbetet. " 5) UNAIDS uttalande beträffande överföring från mor till barn (23-24 mars 1998): "Det krävs en global satsning för att modernisera och utöka åtgärderna för att förebygga överföring av hiv från mor till barn. Dessutom är det av etiska skäl påkallat att ge stöd till introducering av kortvarigare kurer med AZT (zidovudin) i länder där försök har genomförts och att uppmuntra sådana behandlingar i länder som har kapacitet och vilja att understödja dem. " 6) Världsbanken: Fond för inköp av vaccin Detta initiativ är ett försök att garantera läkemedelsindustrin en kommersiellt bärkraftig marknad i utvecklingsländer genom att inrätta en internationell fond för inköp av vaccin. En sådan fond kan skapa en betalande marknad av känd minsta storlek i utvecklingsländerna. Genom att uppmuntra industrin att investera i utveckling av vaccin skulle man kunna finansiera fonden för inköp av vaccin med befintliga medel från olika länder eller givare, eller med krediter som Världsbanken ställer säkerhet för. Tio till - 2 6- SV/08/98/05740200. W00 (EN) m lo femton deltagande länder som bidrar med 50 — 100 miljoner USD var skulle skapa en vaccinmarknad i utvecklingsländerna på en halv till en miljard USD. Medlen skulle dock vara tillgängliga för att köpa vaccin först när det framgångsrikt har utvecklats. Ett villkorat lån i Världsbanken är ett särskilt tilltalande alternativ, eftersom de medel som nu tilldelas olika hiv-verksamheter då även fortsättningsvis skulle kunna användas för förebyggande åtgärder och vård tills ett vaccin har utvecklats. Att det finns medel tillgängliga för inköp kommer att vara en förutsättning för att vaccinet säkert skall vara tillgängligt, men detta kommer förmodligen att vara otillräckligt i sig för att övervinna de stora vaccintillverkarnas motvilja mot att investera i utveckling av hiv-vacciner för låginkomstländer. 7) UNAIDS: Pilotprojekt för att göra hiv-läkemedel mera tillgängliga UNAIDS startar ett projekt med syfte att göra läkemedel för behandling av hiv och aids mer tillgängliga i utvecklingsländerna. "På grund av den stora spridningen av aids och den varaktiga och massiva förödelse sjukdomen kan föra med sig är det ännu viktigare att prioritera förstärkning och förnyelse av hälso- och sjukvårdssystemen. UNAIDS inleder en pilotfas för att genomföra och följa upp nya strategier ämnade att ta bort de hinder som gör det svårt att förbättra insatserna mot av hiv och aids. Projektet skall genomföras i Chile, Elfenbenskusten, Uganda och Vietnam, länder som ger möjlighet till en fullgod utvärdering av projektet i vitt skilda geografiska, sociala, kulturella, ekonomiska och strukturella sammanhang. " -27 ISSN 1024-4506 KOM(98) 407 slutlig DOKUMENT SV 05 11 15 16 Katalognummer ; CB-CO-98-421-SV-C ISBN 92-78-37564-0 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg U