title: Komisjoni direktiiv 98/53/EÜ, 16. juuli 1998, millega sätestatakse proovivõtu- ja analüüsimeetodid teatavate saasteainete sisalduse ametlikuks kontrolliks toiduainetesEMPs kohaldatav tekst.

eurovoc_concepts:
food inspection
foodstuff
foodstuffs legislation
human nutrition
toxic substance

text: 50 ET Euroopa Liidu Teataja 15/4. kd 31998L0053 17. 7. 1998 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA L 201/93 millega sätestatakse proovivõtu- ja analüüsimeetodid teatavate saasteainete sisalduse ametlikuks KOMISJONI DIREKTIIV 98/53/EÜ, 16. juuli 1998, kontrolliks toiduainetes (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, liikmesriigid peavad oma proovivõtumeetodeid järk-järgult muut- ma, et need vastaksid käesoleva direktiivi kohaldamise tähtajaks direktiivi lisas ettenähtud sätetele; seetõttu on kohane kontrollida korrapäraselt koos liikmesriikidega kõnealuste sätete kohaldamist; võttes arvesse nõukogu 20. detsembri 1985. aasta direktiivi 85/591/EMÜ ühenduse proovivõtu- ja analüüsimeetodite kohta inimtarbimiseks ettenähtud toiduainete kontrollimisel, (1) eriti selle artiklit 1, käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas alalise toiduainekomitee arvamusega, ning arvestades, et: komisjoni 16. juuli 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1525/98 (mil- lega muudetakse komisjoni määrust (EÜ) nr 194/97, millega sätestatakse teatavate saasteainete piirmäärad toiduainetes) (2) määratakse kindlaks aflatoksiinide piirnormid teatavates toidu- ainetes; nõukogu 29. oktoobri 1993. aasta direktiiviga 93/99/EMÜ toidu- ainete ametlikku kontrolli käsitlevate lisameetmete kohta (3) keh- testatakse kvaliteedistandardite süsteem laborite jaoks, millele liik- mesriigid on usaldanud toiduainete ametliku kontrolli; partiis harilikult väga ebaühtlaselt jaotunud aflatoksiinide sisal- duse määramise täpsus sõltub oluliselt proovide võtmisest; on vaja kindlaks määrata üldtingimused, millele analüüsimeetod peab vastama ning millega tagatakse, et kontrolliga tegelevate laborite kasutatavad meetodid on võrreldavad; proovivõttu ja analüüsimeetodeid käsitlevad sätted on koostatud praeguste teadmiste alusel ning neid võib kohandada vastavalt teaduse ja tehnika edusammudele; praegu erinevad pädevate asutuste kasutatavad proovivõtumeeto- did liikmesriigiti märgatavalt; teatavate liikmesriikide pädevad asutused ei ole suutelised kõiki käesoleva direktiivi sätteid kiiresti kohaldama; seetõttu on kõnealuste sätete kohaldamiseks vaja ette näha sobiv ajavahemik; (1) EÜT L 372, 31. 12. 1985, lk 50. (2) EÜT L 201, 17. 7. 1998, lk 43. (3) EÜT L 290, 24. 11. 1993, lk 14. ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: Artikkel 1 Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada, et proovid toiduainete aflatoksiinisisalduse ametliku kontrolli jaoks võetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisas kirjeldatud meetoditele. I Artikkel 2 Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, tagamaks, et toiduainete ametliku kontrolli käigus valmistatavad proovid ja kasutatavad analüüsimeetodid vastavad käesoleva direktiivi II lisas kirjeldatud kriteeriumidele. aflatoksiinisisalduse Artikkel 3 Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi sätete täitmiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 2000. Nad teatavad sellest viivitamata komisjonile. Kui liikmesriigid need normid vastu võtavad, lisavad nad nendesse normidesse või nende normide ametliku avaldamise korral nende juurde viite käesolevale direktiivile. Viitamise viisi näevad ette liikmesriigid. 15/4. kd ET Euroopa Liidu Teataja 51 Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. Artikkel 4 Brüssel, 16. juuli 1998 Komisjoni nimel komisjoni liige Franz FISCHLER 52 ET Euroopa Liidu Teataja 15/4. kd I LISA Proovivõtumeetodid teatavate toiduainete aflatoksiinisisalduse ametlikuks kontrolliks 1. Eesmärk ja rakendusala Toiduainete aflatoksiinisisalduse ametlikuks kontrolliks ettenähtud proovid võetakse vastavalt allpool kirjeldatud meetoditele. Selliselt saadud koondproove käsitatakse asjaomaste partiide puhul tüüpilistena. Komisjoni määrusega (EÜ) nr 1525/98 lubatud piirmäärade järgimine tehakse kindlaks laboriproovides määratud sisalduste alusel. samal ajal tarnitud eristatav toidukauba kogus, mille puhul ametnik on kind- laks teinud järgmised ühised omadused: päritolu, sort, pakkimisviis, pakkija, saatja või märgistused. teatav suure partii osa, mille puhul kohaldatakse proovivõtumeetodit. Iga osa- partii peab olema füüsiliselt eraldatud ja kindlakstehtav. partii või osapartii ühest kohast võetud materjalikogus. –kõigi partiist või osapartiist võetud valimite koguhulk. –labori jaoks ettenähtud proov (= osaproov). 2. Mõisted Partii Osapartii Valim Koondproov Laboriproov 3. Üldsätted 3. 1. Personal Proove võtab selleks liikmesriikide õigusaktide kohaselt volitatud isik. 3. 2. Materjal, millest proovid võetakse Igast uuritavast partiist tuleb võtta eraldi proovid. Vastavalt käesoleva lisa punkti 5 erisätetele tuleb suured partiid jaotada osapartiideks, millest võetakse eraldi proovid. 3. 3. Ettevaatusabinõud Laboriproovide võtmise ja valmistamise käigus tuleb võtta ettevaatusabinõud, et vältida muutusi, mis võivad mõjutada aflatoksiinisisaldust, analüüsitulemusi või koondproovide tüüpilisust. 3. 4. Valimid Võimaluse korral tuleks valimid võtta ühtlaselt kogu partii või osapartii eri kohtadest. Kõrvalekaldumine sellest reeglist tuleb märkida punktis 3. 8 ettenähtud protokolli. 3. 5. Koondproovi ja laboriproovide (osaproovide) valmistamine Koondproov saadakse valimite piisava segamise teel. Pärast segamist tuleb koondproov jaotada võrdseteks osaproovideks vastavalt käesoleva lisa punkti 5 erisätetele. Segamine on vajalik selle tagamiseks, et iga osaproov sisaldab osi kogu partiist või osapartiist. 3. 6. Paralleelsed proovid Tingimusel, et see on kooskõlas liikmesriikide proovivõtueeskirjadega, võetakse homogeniseeritud laboriproovist paralleelsed proovid, mis on ette nähtud eeskirjade täitmise tagamiseks, kaubanduse kaitseks ja võrdlemiseks. 15/4. kd ET Euroopa Liidu Teataja 53 3. 7. Laboriproovide pakkimine ja vedu Iga laboriproov asetatakse puhtasse inertsest materjalist pakendisse, mis tagab, et proov on saastumise ja veo ajal tekkida võivate vigastuste eest piisavalt kaitstud. Veo või ladustamise ajal laboriproovi koostises tekkida võivate muutuste vältimiseks võetakse kõik vajalikud ettevaatusabinõud. 3. 8. Laboriproovide pitseerimine ja märgistamine Iga ametlikuks kasutamiseks võetud proov pitseeritakse proovivõtukohas ja märgistatakse vastavalt siseriiklikele eeskirjadele. Iga proovivõtu kohta tuleb täita protokoll, mis võimaldab iga partiid üheselt kindlaks teha ja kuhu märgitakse proovivõtu aeg ja koht ning muu lisateave, mis võib määrajale abiks olla. 4. Selgitavad sätted 4. 1. Eri tüüpi partiid Toidukaupu võib turustada lahtiselt, konteinerites või üksikpakendites (kaubakotid, müügipakendid jms). Proovivõtumeetodit saab kohaldada kauba turustamise kõigi vormide puhul. Ilma et see piiraks käesoleva lisa punkti 5 erisätete kohaldamist, võib üksikpakenditena (kaubakotid, müügipakendid jms) turustatavatest partiidest proovide võtmise suunisena kasutada järgmist valemit: Proovide võtmise sagedus (PVS)= partii mass × valimi mass koondproovi mass ×üksikpakendi mass — Mass: kilogrammides Proovide võtmise sagedus (PVS): iga… (arv). kott, millest valim võetakse (kümnendkohad tuleks ümardada lähima täisarvuni). 4. 2. Lähteproovi mass Kui käesoleva lisa punktis 5 ei ole määratletud teisiti, peaks valimi mass olema ligikaudu 300 grammi. Müügipakendites partiide puhul sõltub valimi mass müügipakendi massist. 4. 3. Valimite arv väiksemate kui 15 tonniste partiide puhul Kui käesoleva lisa punktis 5 ei ole määratletud teisiti, sõltub võetavate valimite arv partii massist ning on vähemalt 10 ja kõige rohkem 100. Võetavate valimite arvu määramiseks võib kasutada järgmist tabelit. Tabel 1. Sõltuvalt partii massist võetavate valimite arv Partii mass (tonnides) ≤ 0,1 > 0,1 – ≤ 0,2 > 0,2 – ≤ 0,5 > 0,5 – ≤ 1,0 > 1,0 – ≤ 2,0 > 2,0 – ≤ 5,0 > 5,0 – ≤ 10,0 > 10,0 – ≤ 15,0 Valimite arv 10 15 20 30 40 60 80 100 5. Erisätted 5. 1. Proovivõtumeetodi üldine ülevaade maapähklite, pähklite, kuivatatud puuvilja ja teravilja puhul 54 ET Euroopa Liidu Teataja 15/4. kd Tabel 2. Partiide jaotamine osapartiideks sõltuvalt tootest ja partii massist Toode Partii mass (tonnides) Osapartiide mass või arv Valimite arv Kuivatatud viigimarjad ja muu kuivatatud puuvili Maapähklid, pistaatsiapähklid, brasiilia pähklid ja muud pähklid ≥ 15 < 15 ≥ 500 15-30 tonni 100 – 10-100 (1) 100 tonni > 125 ja < 500 5 osapartiid ≥ 15 ja ≤ 125 25 tonni 100 100 100 Koondproovi mass (kilogram- mides) 30 ≤ 30 30 30 30 Teravili < 15 ≥ 1 500 – 10-100 (1) ≤ 30 500 tonni > 300 ja < 1 500 3 osapartiid ≥ 50 ja ≤ 300 100 tonni 100 100 100 30 30 30 (1) Sõltuvalt partii massist — vt käesoleva lisa punkt 4. 3 või 5. 3. < 50 – 10-100 (1) 1-10 5. 2. Maapähklid, pistaatsiapähklid ja brasiilia pähklid Kuivatatud viigimarjad Teravili (partiid ≥ 50 tonni) 5. 2. 1. Proovivõtumeetod — Kui osapartiid on võimalik füüsiliselt eraldada, tuleb iga partii jaotada osapartiideks vastavalt tabelile 2 punktis 5. 1. Võttes arvesse, et partii mass ei ole alati osapartiide massi täiskordne, võib osapartii mass ületada ettenähtud massi kuni 20 %, — igast osapartiist tuleb võtta eraldi proovid, — valimite arv: 100. Väiksemate kui 15 tonniste partiide puhul sõltub võetavate valimite arv partii massist ning on vähemalt 10 ja kõige rohkem 100 (vt punkt 4. 3), — koondproovi mass = 30 kg, mis tuleb kokku segada ja jagada enne peenestamist kolmeks võrdseks 10 kilogrammiseks osaprooviks (kolmeks osaprooviks ei ole koondproovi vaja jagada maapähklite, pähklite ja kuivatatud puuvilja puhul, mis on ette nähtud hilisemaks sorteerimiseks või muuks füüsiliseks seadmed, mis võimaldavad homogeniseerida 30 kilogrammist proovi). Kui koondproovi mass on alla 10 kg, ei pea seda jagama kolmeks osaprooviks, töötlemiseks, ning kui on olemas — laboriproov: 10 kilogrammine osaproov (iga osaproov tuleb eraldi peenestada ja hoolikalt segada täieliku homogeniseerumise tagamiseks vastavalt II lisa sätetele), — kui eespool kirjeldatud proovivõtumeetodi kasutamine on partii kahjustamise kaubanduslike tagajärgede tõttu (seoses pakkimismeetodiga, transpordivahendiga vms) võimatu, võib kohaldada alternatiivset proovivõtumeetodit, tingimusel et see on võimalikult tüüpiline ning et kogu meetod kirjeldatakse ja dokumenteeritakse. 5. 2. 2. Partii või osapartii heakskiitmine — Maapähklite, pähklite ja kuivatatud puuvilja puhul, mis on ette nähtud sorteerimiseks või muud laadi füüsiliseks töötlemiseks: — kiidetakse partii heaks, kui koondproov või osaproovide keskmine vastab lubatud piirmäärale, — ei kiideta partiid heaks, kui koondproov või osaproovide keskmine ületab lubatud piirmäära, — otseselt inimtoiduks mõeldud maapähklite, pähklite, kuivatatud puuvilja ja teravilja puhul: — kiidetakse partii heaks, kui ükski osaproov ei ületa lubatud piirmäära, 15/4. kd ET Euroopa Liidu Teataja 55 — ei kiideta partiid heaks, kui üks või mitu osaproovi ületab lubatud piirmäära, — kui koondproov on alla 10 kg: — kiidetakse partii heaks, kui koondproov vastab lubatud piirmäärale, — ei kiideta partiid heaks, kui koondproov ületab lubatud piirmäära. 5. 3. Pähklid, v. a maapähklid, pistaatsiapähklid ja brasiilia pähklid Kuivatatud puuvili, v. a viigimarjad Teravili (partiid < 50 tonni) 5. 3. 1. Proovivõtumeetod Nende toodete puhul võib kohaldada punktis 5. 2. 1 sätestatud proovivõtumeetodit. Võttes arvesse kõnealuste toodete harva saastumist ja/või uuemaid pakkimismeetodeid toodete turustamisel, võib kohaldada ka lihtsamaid proovivõtumeetodeid. Alla 50 tonniste teraviljapartiide puhul võib kasutada proovivõtumeetodit, mille käigus võetakse partii massist sõltuvalt 10—100 lähteproovi massiga 100 g, mis annab koondproovi massiks 1—10 kg. Võetavate valimite arvu määramiseks võib kasutada järgmist tabelit. Tabel 3. Sõltuvalt teraviljapartii massist võetavate valimite arv Partii mass (tonnides) ≤ 1 >1 – ≤ 3 >3 – ≤ 10 >10 – ≤ 20 >20 – ≤ 50 5. 3. 2. Partii või osapartii heakskiitmine Vt punkt 5. 2. 2. 5. 4. Piim 5. 4. 1. Proovivõtumeetod Valimite arv 10 20 40 60 100 Proovid võetakse vastavalt komisjoni 14. veebruari 1991. aasta otsusele 91/180/EMÜ (millega sätestatakse teatavad toorpiima ja kuumtöödeldud piima analüüsi- ja kontrollimeetodid): (1) — valimite arv: vähemalt 5, — koondproovi mass: vähemalt 0,5 kg või liitrit. 5. 4. 2. Partii või osapartii heakskiitmine — Partii kiidetakse heaks, kui koondproov vastab lubatud piirmäärale, — partiid ei kiideta heaks, kui koondproov ületab lubatud piirmäära. 5. 5. Tooted ja liittoiduained 5. 5. 1. Piimatooted. 5. 5. 1. 1. Proovivõtumeetod Proovid võetakse vastavalt komisjoni 6. oktoobri 1987. aasta direktiivile 87/524/EMÜ (milles sätestatakse ühenduse proovivõtumeetodid keemilise analüüsi jaoks kauasäilivate piimatoodete kontrollimisel). (2) Valimite arv: vähemalt 5. Teiste piimatoodete puhul kasutatakse samaväärset proovivõtumeetodit. (1) (2) EÜT L 93, 13. 4. 1991, lk 1 EÜT L 306, 28. 10. 1987, lk 24. 56 ET Euroopa Liidu Teataja 15/4. kd 5. 5. 1. 2. Partii või osapartii heakskiitmine — Partii kiidetakse heaks, kui koondproov vastab lubatud piirmäärale, — partiid ei kiideta heaks, kui koondproov ületab lubatud piirmäära. 5. 5. 2. Muud väga väikeste osakestega tooted, nt jahu, viigimarjapasta, maapähklivõi (aflatoksiinisaaste jaotub homogeenselt) 5. 5. 2. 1. Proovivõtumeetod — Valimite arv: 100. Alla 50 tonniste partiide puhul peaks valimite arv sõltuvalt partii massist olema 10-100 (vt tabel 3 käesoleva lisa punktis 5. 3. 1), — valimi mass peaks olema ligikaudu 100 grammi. Müügipakendis partiide puhul sõltub valimi mass müügipakendi massist, — koondproovi mass = 1—10 kg, piisavalt segatud. 5. 5. 2. 2. Võetavate proovide arv — Võetavate koondproovide arv sõltub partii massist. Suured partiid tuleb jaotada osapartiideks, nagu see on määratletud teravilja puhul punktis 5. 2, — igast osapartiist tuleb võtta eraldi proovid. 5. 5. 2. 3. Partii või osapartii heakskiitmine — Partii kiidetakse heaks, kui koondproov vastab lubatud piirmäärale, — partiid ei kiideta heaks, kui koondproov ületab lubatud piirmäära. 5. 6. Muud suhteliselt suurte osakestega tooted (aflatoksiinisaaste jaotub heterogeenselt) Proovivõtmine ja partiide heakskiitmine vastavalt käesoleva lisa punktidele 5. 2 ja 5. 3 töötlemata põllumajandussaaduse puhul. 15/4. kd ET Euroopa Liidu Teataja 57 II LISA Proovide valmistamine ja kasutatavate analüüsimeetodite kriteeriumid teatavate toiduainete aflatoksiinisisalduse ametliku kontrolli jaoks 1. Sissejuhatus 1. 1. Ettevaatusabinõud Võimaluse korral tuleks analüüsi käigus vältida päevavalgust, kuna ultraviolettvalguse mõjul laguneb aflatoksiin järk-järgult. Kuna aflatoksiin jaotub äärmiselt heterogeenselt, tuleks proovid valmistada ja eelkõige homogeniseerida äärmiselt hoolikalt. Katsematerjali valmistamiseks tuleb ära kasutada kogu laborisse saabuv materjal. 1. 2. Tervete pähklite koorte ja tuumade suhte arvutamine Komisjoni määruses (EÜ) nr 1525/98 kindlaksmääratud aflatoksiinide piirnorme kohaldatakse söödava osa suhtes. Aflatoksiinisisaldust söödavas osas saab määrata järgmiselt: — koorega pähklite proovidest eraldatakse koored ja määratakse söödava osa aflatoksiinisisaldus, — koorega pähklid kasutades. homogeniseeritakse proovivalmistamismeetodit ja analüüsimeetodiga tuleb määrata pähklituumade mass koondproovis. Pähklituumade mass koondproovis määratakse pärast seda, kui on kindlaks määratud sobiv tegur pähklikoorte ja pähklituumade suhte leidmiseks tervetes pähklites. Kõnealuse suhte abil määratakse kindlaks pähklituumade kogus võetud koondproovis proovivalmistamis- ja analüüsimeetodit kasutades. Partiist või igast koondproovist võetakse eraldi juhuslikult umbes 100 tervet pähklit. Suhte saamiseks iga laboriproovi puhul kaalutakse terved pähklid, seejärel kooritakse need ning kaalutakse koored ja tuumad uuesti. Koorte ja tuumade suhte võib teatava arvu proovide põhjal kindlaks määrata ka labor ning seda võib kasutada hilisemate analüüside puhul. Kui konkreetse laboriproovi puhul leitakse, et see on kindlaksmääratud piirnormidega vastuolus, määratakse suhe kõnealuse proovi puhul proovist võetud ligikaudu 100 pähkli alusel. Proovivõtu- 2. Laborisse saabunud proovi töötlemine Iga laboriproov jahvatatakse peeneks ja segatakse hoolikalt, kasutades sealjuures meetodit, mis tagab täieliku homogeniseerumise. 3. Proovide jagamine eeskirjade täitmise tagamiseks ja kaitse eesmärgil Tingimusel, et see on kooskõlas liikmesriikide proovivõtueeskirjadega, võetakse homogeniseeritud materjalist paralleelsed proovid, mis on ette nähtud eeskirjade täitmise tagamiseks, kaubanduse kaitseks ja võrdlemiseks. 4. Labori kasutatav analüüsimeetod ja labori kontrollimise nõuded 4. 1. Mõisted Järgnevalt esitatakse mõned enim kasutatavad mõisted, mida labor peab kasutama. Kõige sagedamini kasutatavad täpsusparameetrid on korratavus ja reprodutseeritavus. r sr = korratavus — näitaja, millest allpool korratavatel tingimustel (st sama proov, sama määraja, samad seadmed, sama laboratoorium, sama aeg) läbi viidud kahe üksikkatse tulemuste absoluutne erinevus jääb teatava tõenäosuse piiresse (harilikult 95 %), ja seega r = 2,8 × sr = standardhälve, arvutatakse korratavuse tingimustel saadud tulemuste põhjal RSDr = suhteline standardhälve, arvutatakse korratavuse tingimustel saadud tulemuste põhjal [(Sr/x) × 100], kus x on kõigi laborite ja proovide keskmine R sR = reprodutseeritavus — näitaja, millest allpool reprodutseeritavuse tingimustel (st sama katsematerjal, eri laborid, eri sooritajad, eri seadmed, standardmeetod) läbi viidud üksikkatsete tulemuste absoluutne erinevus jääb teatava tõenäosuse piiresse (harilikult 95 %); R = 2,8 × sR = standardhälve, arvutatakse reprodutseeritavuse tingimustel saadud tulemuste põhjal RSDR = suhteline standardhälve, arvutatakse reprodutseeritavuse tingimustel saadud tulemuste põhjal [(SR/x) × 100] 58 ET Euroopa Liidu Teataja 15/4. kd 4. 2. Üldnõuded Toiduainete kontrolliks kasutatavad analüüsimeetodid peavad võimaluse korral vastama nõukogu direktiivi 85/591/EMÜ lisa punktide 1 ja 2 sätetele. 4. 3. Erinõuded Kui toiduainete aflatoksiinisisalduse määramiseks ei ole ühenduse tasemel ette nähtud erimeetodeid, võivad laborid valida mis tahes meetodi, tingimusel et valitud meetod vastab järgmistele tingimustele: Tingimus Kontsentratsioonivahe- mik Soovitatav väärtus Maksimaalne lubatud väärtus Pimekatsed Kõik Tähtsusetu Saagis — aflatoksiin M1 Saagis — aflatoksiinid B1, B2, G1, G2 RSDR täpsus 0,01-0,5 μg/l > 0,05 μg/l < 1,0 μg/l 1-10 μg/l > 10 μg/l Kõik 60-120 % 70-110 % 50-120 % 70-110 % 80-110 % Tuletatakse Horwitzi võrrandist 2 × Horwitzi võrrandist tuletatud väärtus RSDr täpsuse arvutamiseks võib korrutada RSDR täpsuse vastava kontsentratsiooni juures 0,66-ga. Märkused: — Väärtusi kohaldatakse nii B1 kui ka summa B1 + B2 + G1 + G2 puhul, — kui tuleb dokumenteerida üksikute aflatoksiinide summa B1 + B2 + G1 + G2, peavad kõikide aflatoksiinide reaktsioonid analüüsisüsteemi puhul olema teada või samaväärsed, — kasutatavate meetodite avastamispiire ei ole märgitud, kuna on esitatud täpsusväärtused iga vaadeldava kontsentratsiooni puhul, — täpsusväärtused arvutatakse Horwitzi võrrandist, st: RSDR = 2(1-0,5 logC) kus: — RSDR on suhteline standardhälve, mis arvutatakse reprodutseeritavuse tingimustel saadud tulemuste põhjal [(SR/x) x 100] — C on kontsentratsiooni määr (st 1 = 100 g/100 g, 0,001 = 1 000 mg/kg). Kõnealune valem on üldine täpsusvõrrand, mille puhul on leitud, et see on enim kasutatavate analüüsimeetodite puhul sõltumatu analüüdist ja maatriksist, sõltudes üksnes kontsentratsioonist. 4. 4. Saagise arvutamine Analüüsitulemus tuleb esitada saagise suhtes korrigeeritud või korrigeerimata kujul. Tulemuse esitamise viis ja saagise määr tuleb teatada. 4. 5. Laborite kvaliteedinõuded Laborid peavad vastama nõukogu direktiivis 93/99/EMÜ sätestatule


title: PREGUNTA ESCRITA n. 2236/98 del Hans LINDQVIST a la Comisión. Normas para la elaboración del arenque fermentado

eurovoc_concepts:
Baltic Sea
customs and traditions
food hygiene
food inspection
food standard
foodstuffs legislation
health control
sea fish

formats: html pdf print

text: 29. 4. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 118/47 (1999/C 118/055) PREGUNTA ESCRITA E-2236/98 de Hans Lindqvist (ELDR) a la Comisi(cid:243)n (16 de julio de 1998) Asunto: Normas para la elaboraci(cid:243)n del arenque fermentado A partir del 1 de julio de 1998 el arenque fermentado estarÆ sometido a las mismas normas que otros productos pesqueros de la UE. Esto significa que, si se desea venderlo en establecimientos de alimentaci(cid:243)n, no se puede dejar que el arenque fermente en viejos toneles de madera, tal como se ha hecho desde el siglo XVI. Tampoco se puede manipular el arenque en locales con suelo de madera, tales como las tradicionales construcciones que se utilizan para ello. Esto afecta a una larga tradici(cid:243)n culinaria en Suecia y afectarÆ especialmente a los pequeæos productores. La UE habla de subsidiariedad y de no interferir en cuestines de detalle, pero hace todo lo contrario. ¿Considera la Comisi(cid:243)n que esta reglamentaci(cid:243)n de detalle es compatible con el principio de subsidia- riedad? En caso negativo, ¿se propone la Comisi(cid:243)n bloquear la directiva que afecta al arenque fermentado? Respuesta comœn a las preguntas escritas E-2234/98 y E-2236/98 dada por el Sr. Fischler en nombre de la Comisi(cid:243)n (21 de septiembre de 1998) La Directiva 91/493/CEE, de 22 de julio de 1991, por la que se fijan las normas sanitarias aplicables a la producci(cid:243)n y a la puesta en el mercado de los productos pesqueros (1), no contiene ninguna disposici(cid:243)n espec(cid:237)fica que requiera un suelo de cemento. Son las autoridades nacionales quienes deben juzgar si un suelo determinado cumple o no los objetivos de higiene de la Directiva. AdemÆs, Østa tampoco contiene requisitos expl(cid:237)citos que impongan la utilizaci(cid:243)n de barriles de plÆstico. El Cap(cid:237)tulo III del Anexo, que establece los requisitos generales exigibles a los establecimientos en tierra, establece en la letra a) de su punto 2 que, en dichos establecimientos, «en los lugares donde se proceda a la manipulaci(cid:243)n, preparaci(cid:243)n y transformaci(cid:243)n de los productos, el suelo serÆ de material impermeable fÆcil de limpiar y desinfectar, y estarÆ dispuesto de forma que facilite el drenaje de agua, o bien contarÆ con un dispositivo que permita evacuar el agua». La letra c) del punto 6 del Cap(cid:237)tulo IV y el punto 2 del Cap(cid:237)tulo VI de ese mismo Anexo establecen, respectivamente, lo siguiente: Salaz(cid:243)n c) Los recipientes utilizados en la salaz(cid:243)n deberÆn estar fabricados de forma que se evite 6. toda contaminaci(cid:243)n de los productos durante esta operaci(cid:243)n. Los materiales de embalaje y los productos que puedan entrar en contacto con los productos 2. pesqueros deberÆn cumplir todas las normas de higiene y, en particular: › no podrÆn alterar las caracter(cid:237)sticas organolØpticas de los preparados y de los productos pesqueros; › no podrÆn transmitir a Østos sustancias nocivas para la salud humana; › tendrÆn la resistencia necesaria para garantizar una protecci(cid:243)n eficaz de los productos pesqueros. La normativa comunitaria de este sector no pretende debilitar la producci(cid:243)n de un manjar sueco tradicional, siempre que Øste cumpla las normas sobre higiene alimentaria vigentes. AdemÆs, las disposiciones seæaladas dejan a las autoridades suecas un margen suficiente de interpretaci(cid:243)n con vistas a su aplicaci(cid:243)n, por lo que la Comisi(cid:243)n considera que se respeta el principio de subsidiariedad. (1) DO L 268 de 24. 9. 1991


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 2225/98 του Kirsi PIHA προς την Επ τροπή. Κατάσταση στο Θιβέτ και χάραξη κοινής κοινοτικής πολιτικής για την εν λόγω χώρα

eurovoc_concepts:
China
Finland
Tibetan question
human rights
official visit
protection of minorities
the EU's international role

text: C 13/154 Epishmh Efthmer·ida tvn Eyrvpa¤ik·vn Koinot·htvn EL 18. 1. 1999 (1999/C 13/219) GRAPTH ERVTHSH P-2205/98 ypobolh· : Kirsten Jensen (PSE) prow thn Epitroph· (10 Ioyli·oy 1998) Ue·ma: Synergasi·a me th mafi·a toy Oyzmpekista·n Apo· seira· a·rurvn poy dhmosiey·uhkan sthn efhmeri·da Politiken thw 18hw kai 19hw Marti·oy 1998 aporre·ei 1. o·ti h mega·lh dane·zikh zyuopoii·a Carlsberg synerga·zetai me ton Oyzmpe·ko Gafur Rakhimov, o opoi·ow emple·ketai se empo·rio narkvtikv· n kai e·xei stene·w diasynde·seiw me th mafi·a sto Oyzmpekista·n. O Gafur Rakhimov ei·nai sth may·rh li·sta o·lvn tvn xvrv· n toy Se·ngken kai gia to lo·go ayto· den toy xorhgei·tai uev· rhsh eiso·doy sthn EE. Uevrei· h Epitroph· o·ti synista· pro·blhma to gegono·w o·ti eyrvpai¤ke·w epixeirh·seiw synerga·zontai kat(cid:146) ayto·n ton tro·po me a·toma poy ei·nai sth may·rh li·sta sto plai·sio thw synergasi·aw toy Se·ngken; Kykloforoy·n fh·mew o·ti h Eyrvpai¤kh· Tra·peza Anasygkro·thshw kai Ana·ptyjhw symmete·xei vw ependyth·w 2. sto en lo·gv sxe·dio kai o·ti, sto plai·sio ayto·, synerga·zetai me ton Gafur Rakhimov. Epibebaiv· nei h Epitroph· tiw fh·mew ayte·w; 3. Ypa·rxei dynato·thta koinotikh·w pare·mbashw sth sygkekrime·nh h· se paremferei·w ypoue·seiw; 4. Proti·uetai h Epitroph· na anala·bei thn prvtoboyli·a miaw te·toiaw pare·mbashw ei·te sth sygkekrime·nh ei·te se paremferei·w ypoue·seiw; H ue·sh se isxy· thw Synuh·khw toy `msterntam ua alla·jei ka·ti sthn antimetv· pish toy proanaferue·ntow 5. zhth·matow; Apa· nthsh toy thw kaw Gradin ej ono·matow thw Epitroph· w (23 Ioyli·oy 1998) H Epitroph· parathrei· o·ti h erv· thsh ayth· tayti·zetai me th grapth· erv· thsh yp(cid:146) E-1075/98 thn opoi·a ei·xe ypoba·lei to Ajio·timo Me·low toy Koinoboyli·oy. Kata· syne·peia h Epitroph· parakalei· to Ajio·timo Me·low toy Koinoboyli·oy na anatre·jei sthn apa·nthsh poy e·xei h·dh douei· (1) sthn en lo·gv erv· thsh. (1) EE C 386 thw 11. 12. 1998, sel. 78. (1999/C 13/220) GRAPTH ERVTHSH E-2225/98 ypobolh· : Kirsi Piha (PPE) prow thn Epitroph· (16 Ioyli·oy 1998) Ue·ma: Kata·stash sto Uibe·t kai xa·rajh koinh·w koinotikh·w politikh·w gia thn en lo·gv xv· ra Kata· thn epi·skech toy politikoy· kai pneymatikoy· hge·th toy Uibe·t Dala·i¤ La·ma sthn Finlandi·a, stiw 19 Ioyni·oy, syzhth·uhkan to endexo·meno thw xa·rajhw miaw koinh·w politikh·w gia thn en lo·gv xv· ra kai oi proue·seiw thw EE en sxe·sh me to ue·ma ayto·. H efarmogh· miaw koinh·w politikh·w ua kauistoy·se dynate·w, afeno·w, thn a·mesh epe·mbash thw dieunoy·w koino·thtaw sto Uibe·t me sto·xo thn belti·vsh thw kata·stashw ston tome·a tvn dikaivma·tvn toy anurv· poy kai, afete·roy, thn a·skhsh pi·eshw kai apo· thn Koino·thta gia entatikopoi·hsh tvn diapragmatey·sevn metajy· Ki·naw kai Uibe·t. (cid:201)xei ejeta·sei h Epitroph· to endexo·meno thw xa·rajhw miaw koinh·w koinotikh·w politikh·w gia to Uibe·t; Ea·n nai, poi·oi ei·nai se gennike·w gramme·w oi sto·xoi thw; Apa· nthsh toy Sir Leon Brittan ej ono·matow thw Epitroph· w (4 Aygoy·stoy 1998) H Epitroph· ypenuymi·zei o·ti asxolh·uhke syxna· me to Uibe·t sto plai·sio to·so toy politikoy· dialo·goy EE-Ki·naw o·so kai toy eidikoy· dimeroy·w dialo·goy EE-Ki·naw gia ta anurv· pina dikaiv· mata. Oi epikefalh·w thw tro·ikaw episke·fuhkan to Uibe·t apo· 1 e·vw 10 Mai(cid:143)oy 1998 env· eyri·skontan se apostolh· sto Peki·no


title: Entschließung zur Lage in Vietnam und zu den Fällen Doan Viet Hoat, Nguyen Dan Que und Thich Khong Tanh

eurovoc_concepts:
freedom of religious beliefs
political group
political prisoner


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 2242/98 του Allan MACARTNEY προς την Επ τροπή. Ανθρώπινα δικαιώματα στη Γουατεμάλα

eurovoc_concepts:
Guatemala
civil war
homicide
human rights
judicial inquiry
military regime
peacekeeping
violence

text: 22. 2. 1999 EL Epi·shmh Efhmeri·da tvn Eyrvpai¤kv· n Koinoth·tvn C 50/135 3. 4. 5. 6. 7. toy Eyrvpai¤koy· Gevrgikoy· Tamei·oy Prosanatolismoy· kai Eggyh·sevn (EGTPE); tvn koinotikv· n ereynhtikv· n programma·tvn; tvn koinotikv· n programma·tvn ston tome·a thw ene·rgeiaw; tvn koinotikv· n programma·tvn ston tome·a toy periba·llontow; tvn koinotikv· n prvtoboyliv· n; 8. a·llvn koinotikv· n programma·tvn; Apa· nthsh toy k. Santer ej ono·matow thw Epitroph· w (11 Septembri·oy 1998) H Epitroph· sygkentrv· nei tiw plhrofori·ew poy apaitoy·ntai gia thn apa·nthsh sthn erv· thsh poy te·uhke. De ua paralei·cei na gnvstopoih·sei to syntomo·tero to apote·lesma tvn ereynv· n thw. (1999/C 50/196) GRAPTH ERVTHSH E-2242/98 ypobolh· : Allan Macartney (ARE) prow thn Epitroph· (16 Ioyli·oy 1998) Ue·ma: Anurv· pina dikaiv· mata sth Goyatema·la H dolofoni·a, ton Apri·lio toy 1998, toy Paniervta·toy Juan Gerardi, epikoyrikoy· Episko·poy thw Goyatema·law kai syntonistoy· toy Episkopikoy· Grafei·oy tvn Anurvpi·nvn Dikaivma·tvn, e·labe xv· ra dy·o hme·rew meta· th dhmosi·eysh toy Nunca Jamas, reporta·z sto opoi·o o strato·w ekathgorei·to gia to 80 % tvn uhrivdiv· n kata· ton emfy·lio po·lemo thw Goyatema·law. Epishmai·nontaw to gegono·w ayto·, kai e·xontaw ypo·ch th de·smeysh thw Eyrvpai¤kh·w (cid:201)nvshw o·son afora· thn prostasi·a tvn anurvpi·nvn dikaivma·tvn, e·xei h Epitroph· la·bei me·tra gia na parakoloyuh·sei tiw e·reynew sxetika· me to ua·nato toy Paniervta·toy Gerardi; Poia epirroh· askei· h Epitroph· prokeime·noy na ejasfali·sei o·ti sth Goyatema·la throy·ntai oi eirhneytike·w symfvni·ew; Apa· nthsh toy k. Mar(cid:237)n ej ono·matow thw Epitroph· w (8 Septembri·oy 1998) To Ajio·timo Me·low toy Koinoboyli·oy parakalei·tai na anatre·jei sthn apa·nthsh thw Epitroph·w sth grapth· erv· thsh E-2191/98 toy k Ford (1). (1) EE C 13 thw 18. 1. 1999. (1999/C 50/197) GRAPTH ERVTHSH E-2251/98 ypobolh· : Miguel Arias Caæete (PPE) prow thn Epitroph· Ue·ma: EGTPE › Tmh·ma Eggyh·sevn sthn Ispani·a, 1986-1995 (22 Ioyli·oy 1998) Mporei· h Epitroph· na anafe·rei poio· ei·nai to synoliko· poso· poy e·labe h Ispani·a kata· ta e·th 1986 e·vw 1995, apo· to EGTPE › Tmh·ma Eggyh·sevn,: › dieykrini·zontaw kai thn katanomh· kata· kefa·laia (pov· deiw kallie·rgeiew, za·xarh, metajvta· yfa·smata kai metajoskv· lhkew, a·lloi tomei·w h· fytika· proi¤o·nta, ampelooiniko·w tome·aw, kapno·w, ga·la kai galaktokomika· proi¤o·nta, bo·eio, pro·beio, ai·geio kai xoirino· kre·aw, ayga· kai poylerika·, loipa· me·tra zvikh·w paragvgh·w, epistrofe·w gia epejergasme·na gevrgika· proi¤o·nta, epistrofe·w gia episitistikh· boh·ueia thw EE, dianomh· gevrgikv· n proi¤o·ntvn se anajiopauoy·ntew, synodeytika· me·tra, me·tra ana·ptyjhw thw ypai·uroy en sxe·sei prow th leitoyrgi·a tvn agorv· n, a·lla me·tra, eisodhmatike·w enisxy·seiw kai Eyrvpai¤ko· Tamei·o eggyh·sevn Aliei·aw);


title: Avis du Comité des régions sur la «Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme-cadre pluriannuel pour des actions dans le secteur de l'énergie (1998-2002) et mesures connexes [Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme-cadre pluriannuel pour des actions dans le secteur de l'énergie (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel pour la promotion des sources d'énergie renouvelables dans la Communauté (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel pour l'encouragement de l'efficacité énergétique (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel d'actions technologiques visant à la stimulation de l'utilisation propre et efficace des combustibles solides (1998-2002)]»

eurovoc_concepts:
EU programme
clean technology
energy policy
fuel
renewable energy

text: 13. 10. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 315/1 II (Actes préparatoires) COMITÉ DES RÉGIONS Avis du Comité des régions sur la «Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme-cadre pluriannuel pour des actions dans le secteur de l’énergie (1998-2002) et mesures connexes [Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme-cadre plurian- nuel pour des actions dans le secteur de l’énergie (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel pour la promotion des sources d’énergie renouvelables dans la Communauté (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel pour l’encouragement de l’efficacité énergétique (1998-2002), Proposition de décision du Conseil arrêtant un programme pluriannuel d’actions technologi- ques visant à la stimulation de l’utilisation propre et efficace des combustibles solides (1998-2002)]» LE COMITÉ DES RÉGIONS, (98/C 315/01) vu la proposition de décision du Conseil concernant la définition et la mise en place d’un programme-cadre pour des actions dans le secteur de l’énergie et des mesures connexes (1998-2002) (1); vu la décision du Conseil en date du 4 février 1998 de consulter le Comité des régions à titre facultatif à ce sujet, conformément à l’article 198C, premier alinéa, du Traité instituant la Communauté européenne; vu la décision de son Bureau en date du 12 mars 1998 d’attribuer la préparation de l’avis à la commission 4 «Aménagement du territoire, questions urbaines, environnement et énergie»; vu le projet d’avis (CdR 56/98 rév. ) adopté à l’unanimité selon la procédure d’urgence par la commission 4 le 22 avril 1998 (rapporteur: M. Loke Mernizka), a adopté lors de sa 24e session plénière des 15 et 16 juillet 1998 (séance du 16 juillet) le présent avis à la majorité. (1) COM(97) 550 final. C 315/2 FR Journal officiel des Communautés européennes 1. Introduction Le Conseil a chargé la Commission européenne (1) 1. 1. de préparer avant la fin de 1997 une étude sur la coordination de tous les programmes relatifs au secteur de l’énergie et de présenter, également avant la fin de 1997, une communication sur tous les programmes communautaires ayant une composante «énergie». Le Conseil a en outre invité la Commission 1. 2. à soumettre des propositions visant à améliorer la transparence et la coordination ainsi qu’un programme- cadre de politique énergétique. 1. 3. La communication de la Commission sur la «Vue globale de la politique et des actions énergétiques» (2) constitue une première étape vers l’analyse attendue de l’ensemble des programmes en matière d’énergie. 1. 4. La Commission a adopté le programme-cadre pluriannuel à l’examen en novembre 1997 et l’a présenté au Conseil «Énergie» du 8 décembre 1997. Les ministres de l’Énergie ont pris connaissance du programme et l’ont renvoyé pour poursuite de l’examen aux instances compétentes du Conseil. 2. Contenu du programme-cadre pluriannuel 2. 1. La Commission propose d’arrêter, pour la période 1998-2002, un programme-cadre pour les actions communautaires dans le secteur de l’énergie. Ce pro- gramme-cadre contribue en premier lieu à la poursuite des objectifs prioritaires suivants: — garantir la sécurité de l’approvisionnement en énergie; — assurer la compétitivité; — promouvoir la compatibilité entre le développement du marché énergétique et les objectifs de protection de l’environnement. 2. 2. Le programme-cadre doit être mis en œuvre au moyen de six programmes spécifiques, de nature horizontale ou thématique, correspondant aux actions suivantes: (1) Décision du Conseil du 8 juillet 1996 sur le Livre blanc «Un politique de l’énergie pour l’Union européenne» (JO C 224 du 1. 8. 1996) et règlement (CE) du Conseil no 701/97 portant adoption du programme Synergy (JO L 104 du 22. 4. 1997). (2) COM(97) 167 final du 23. 4. 1997. 13. 10. 98 en mil- lions d’écus 7,8 36,4 81,1 68,4 4,1 2,6 — Analyses et suivi des marchés énergétiques — Coopération internationale en matière d’éner- gie (Synergy) — Promotion (Altener II) des énergies renouvelables — Encouragement de l’efficacité énergétique (SAVE II) — Pénétration sur le marché des technologies solides combustibles les pour propres (CARNOT) — Sécurité nucléaire Total 200,4 Les montants indiqués sont des montants globaux maximum pour la période d’application du programme- cadre et couvrent le financement des actions en tant que telles ainsi que les frais de personnel et les dépenses administratives. 2. 3. La mise en place du programme-cadre plurian- nuel facilitera, entre autres, la gestion et une utilisation transparente et rigoureuse des ressources, conduisant ainsi, sur les bases budgétaires déjà disponibles, à des actions plus efficaces. 2. 4. La Commission est assistée, pour la gestion du programme-cadre, par un comité consultatif composé de représentants des États membres et présidé par le représentant de la Commission. La Commission devra tenir compte dans la mesure du possible des avis émis par le comité. 2. 5. La Commission examinera chaque année l’état de réalisation du programme-cadre et de ses programmes spécifiques. Elle évaluera la mise en œuvre, l’efficacité globale et la contribution du programme-cadre aux objectifs de la politique communautaire. Elle évaluera également les priorités et l’adéquation des moyens financiers et soumettra le cas échéant des propositions visant à les adapter. 2. 6. La troisième année de la période d’application du programme-cadre, la Commission fera procéder par des experts indépendants à une évaluation externe globale des actions communautaires menées au titre du programme-cadre. Ses conclusions seront communi- quées au Conseil, au Comité économique et social et au Comité des régions. 3. Évaluation globale du programme-cadre plurian- nuel 3. 1. Le Comité des régions accueille favorablement l’introduction d’un programme-cadre pour des actions dans le secteur de la politique énergétique. Il espère que le développement d’une approche mieux intégrée, plus transparente et plus efficace permettra de rationaliser sensiblement l’ensemble des activités et des programmes, de simplifier les procédures et d’obtenir des effets de synergie. 13. 10. 98 FR Journal officiel des Communautés européennes C 315/3 3. 2. Le Comité des régions partage la conception selon laquelle, pour être efficace, une politique énergéti- que doit concentrer les actions et mettre l’accent sur les objectifs de sécurité de l’approvisionnement, compétiti- vité, et protection de l’environnement. Il souligne toute- fois que, dans les traités européens, aucune compétence n’est donnée à la Commission en matière de politique énergétique. Aussi toutes les actions doivent-elles être en conformité avec le principe de subsidiarité. 3. 3. Le Comité des régions souscrit à l’objectif consis- tant à renforcer la cohérence, ce qui implique une grande efficacité des processus décisionnels. Aussi le Comité des régions accueille-t-il favorablement l’intention de la Commission de se faire assister par un comité unique pour la gestion du programme-cadre. Il est toutefois nécessaire à ses yeux de doter également ce comité de fonctions décisionnelles et de l’assister par des comités d’experts pour les différents programmes, avec des compétences clairement limitées. Le Comité des régions préconise une participation des collectivités régionales et locales à ces processus décisionnels. 3. 4. Le Comité des régions accueille favorablement le principe d’une augmentation des moyens financiers pour permettre la mise en œuvre des priorités politiques dans le domaine énergétique. Il convient, selon lui, d’accorder une priorité aux dépenses visant à promou- voir les énergies renouvelables (programme Altener) et l’efficacité énergétique (programme SAVE), dans la mesure où ces deux programmes renferment le plus grand potentiel en termes de création d’emplois et de protection de l’environnement. 3. 5. Le Comité des régions accueille favorablement l’idée d’une évaluation régulière (annuelle) des activités et d’une évaluation globale, par des experts indépen- dants, de la réalisation des actions communautaires menées au titre du programme-cadre. Un tel système permettra une adaptation rapide aux nouveaux dévelop- pements. 3. 6. Le Comité des régions accueille favorablement la mise en place d’un «réseau des Directeurs généraux concernés». Cela créera un lien avec les programmes d’autres directions générales, qui contribuent également au financement d’activités dans le domaine de l’énergie, ce qui aura pour effet d’améliorer la coordination et la transparence (cf. également 4. 4. 4). 4. Contenu et appréciation des différentes composan- tes du programme-cadre pluriannuel 4. 1. Actions pluriannuelles d’études, d’analyses, de prévisions et autres travaux connexes dans le secteur de l’énergie 4. 1. 1. Cette action a pour objectif de développer, en coopération avec les États membres, un programme de suivi régulier de l’évolution des marchés et des tendances énergétiques, afin que les décisions politiques relatives à l’énergie puissent être prises sur la base d’une analyse partagée. 4. 1. 2. Le Comité des régions reconnaît l’importance de disposer d’analyses pouvant servir de fondement aux décisions politiques relatives à l’énergie. Aussi soutient-il fondamentalement ces initiatives. Cependant, le Comité souligne également — dans le souci d’une efficacité optimale et pour éviter les doubles emplois — la nécessité de coopérer étroitement avec les États membres et de tenir compte du vaste matériel d’information déjà disponible. 4. 2. Programme pluriannuel destiné à promouvoir la coopération internationale dans le secteur de l’énergie — Synergy 4. 2. 1. Ce programme a pour objet l’aide à l’élabora- tion, la formulation et la mise en œuvre de la politique énergétique des États tiers, la promotion de la coopéra- tion industrielle entre la Communauté et les pays tiers dans le secteur de l’énergie et le renforcement de la coordination des actions extérieures de la Communauté dans le domaine de l’énergie. 4. 2. 2. Il s’agit d’un programme déjà en cours pour lequel la Commission a d’abord demandé une prolonga- tion jusqu’au 31 décembre 1998 dans le contexte du programme-cadre (à l’examen). Les ministres de l’Éner- gie ont suivi cette proposition de la Commission et ont convenu d’une dotation financière de 5 millions d’écus pour 1998. Le programme-cadre pluriannuel prévoit un montant de 7 millions d’écus pour 1998, avec un accroissement pour atteindre 7,57 millions d’écus en 2002. 4. 2. 3. Le Comité des régions accueille favorablement les objectifs poursuivis par le programme Synergy ainsi que la prolongation de la durée du programme jusqu’au 31 décembre 2002. Toutefois, une dotation financière de 5 millions d’écus pour 1998 et de faibles taux d’accroissement pour les années 1999 à 2002 lui semblent suffisants. 4. 3. Programme pluriannuel pour la promotion des sources d’énergie renouvelables dans la Commu- nauté — Altener II 4. 3. 1. Le programme Altener avait pour objet de promouvoir une utilisation accrue des sources d’énergie respectueuses de l’environnement. Altener II prévoit, outre l’extension des actions prévues au titre d’Altener I, de nouvelles actions visant, d’une part, à faciliter la pénétration des énergies renouvelables sur le marché et, de l’autre, à mettre en œuvre, à assurer le suivi et à surveiller la stratégie communautaire en matière d’énergies renouvelables. 4. 3. 2. Le Comité des régions considère ce programme comme une étape du programme pluriannuel particuliè- rement importante pour l’avenir. 4. 3. 3. renvoie à son avis du 18 septembre 1997 (1). Concernant les détails, le Comité des régions 4. 4. Programme pluriannuel pour l’encouragement de l’efficacité énergétique — SAVE II 4. 4. 1. Le programme SAVE II a été adopté par le Conseil en décembre 1996 comme un des trois principaux (1) JO C 379 du 15. 12. 1997, p. 63. C 315/4 FR Journal officiel des Communautés européennes 13. 10. 98 programmes à l’échelle de l’Union visant à promouvoir l’efficacité énergétique. Il s’agit du seul programme communautaire consacré exclusivement à l’amélioration de l’efficacité énergétique. Outre des études, des mesures visant à améliorer les échanges d’expériences, des actions spécifiques visant à améliorer la gestion énergétique, ce programme doit également promouvoir des actions pilotes sectorielles visant à accélérer les investissements dans le domaine de l’efficacité énergétique. Le Comité des régions accueille favorablement 4. 4. 2. la poursuite proposée du programme SAVE II jusqu’à l’an 2002. Il y voit un des instruments communautaires les plus importants en vue de contribuer sensiblement à la réduction des émissions de CO2. 4. 4. 3. Selon le Comité, le programme SAVE II — conjointement à Altener II — constitue à juste titre une priorité du programme-cadre énergétique. Cela justifie aux yeux du Comité une augmentation sensible des moyens financiers mis à sa disposition. 4. 4. 4. Le Comité des régions estime urgent d’instaurer une étroite coopération avec d’autres programmes com- munautaires directement liés à la promotion de l’effica- cité énergétique (notamment Joule et Thermie). Cela permettra d’éviter des doubles emplois et de parvenir à une synergie (cf. également 3. 6). 4. 5. Programme pluriannuel d’actions technologiques visant à la stimulation de l’utilisation propre et efficace des combustibles solides — CARNOT Ce programme a pour objet de promouvoir des 4. 5. 1. actions visant à mettre en place un réseau d’information et une coopération industrielle stratégique. Il ne prévoit pas explicitement d’actions RDT. Bruxelles, le 16 juillet 1998. 4. 5. 2. Sachant que les combustibles solides resteront disponibles à long terme, ils continueront de contribuer de façon importante à couvrir le besoin énergétique dans la Communauté, et même au-delà. La réduction des émissions polluantes découlant de l’utilisation des com- bustibles solides telle qu’elle est souhaitée à l’échelle mondiale sera largement tributaire de l’efficacité des techniques de conversion d’énergie qui seront mises en œuvre. 4. 5. 3. Le Comité des régions est d’avis qu’il est particulièrement important de promouvoir l’utilisation de technologies propres et efficaces. Il est urgent à ses yeux de consentir des efforts supplémentaires en vue d’améliorer les techniques mais aussi la coopération et l’information sur le marché et les technologies. Aussi accueille-t-il favorablement le programme pluriannuel et son intégration dans le programme-cadre dans le secteur de l’énergie. 4. 6. Mise en place d’actions pluriannuelles dans le secteur de la sécurité nucléaire et du transport de matières radioactives 4. 6. 1. Le programme a pour objet d’apporter un soutien à la coopération industrielle nucléaire et au transport de matières radioactives ainsi que la formation d’experts des pays d’Europe centrale et orientale et des nouveaux États indépendants dans le domaine du contrôle de sécurité. 4. 6. 2. Les régions de l’Union ont des positions diver- gentes, voire contradictoires, en matière d’utilisation de l’énergie nucléaire. Elles sont toutefois unanimes pour reconnaître qu’en raison de l’importance globale de cette matière, il est nécessaire de disposer au niveau mondial de normes de sécurité élevées dans ce domaine sensible. Aussi le Comité des régions accueille-t-il favorablement l’intégration des activités en cours dans un programme pluriannuel qui, à son tour, fera partie intégrante du programme-cadre dans le domaine de l’énergie. Le Président du Comité des régions Manfred DAMMEYER


title: Advies van het Comité van de Regio's over de "mededeling van de Commissie getiteld 'Energie voor de toekomst: duurzame energiebronnen' - Witboek voor een communautaire strategie en een actieplan"

eurovoc_concepts:
EU programme
action programme
energy policy
renewable energy

text: 13. 10. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 315/5 Advies van het Comité van de Regio’s over de „mededeling van de Commissie getiteld ‘Energie voor de toekomst: duurzame energiebronnen‘ — Witboek voor een communautaire strategie en een actieplan” HET COMITÉ VAN DE REGIO’S, (98/C 315/02) gezien de Mededeling van de Commissie „Energie voor de toekomst: duurzame energiebron- nen — Witboek voor een communautaire strategie en een actieplan”(1); gezien het besluit van de Commissie van 19 december 1997 om het Comité over dit onderwerp te raadplegen; gezien het conform artikel 198 C, derde alinea van het EG-Verdrag genomen besluit van zijn Bureau van 12 maart 1998 om een advies over dit onderwerp op te stellen en commissie 4 „Ruimtelijke ordening, stadsbeleid, milieu, energie” met de voorbereidende werkzaamheden te belasten”; gezien het door commissie 4 op 22 april 1998 goedgekeurde ontwerpadvies (CDR 57/98 rev. — rapporteur: de heer Leinen), heeft tijdens zijn 24e zitting van 15 en 16 juli 1998 (vergadering van 16 juli) het volgende advies uitgebracht, dat met meerderheid van stemmen is goedgekeurd. 1. Inleiding 1. 1. Het Comité juicht de publicatie van het Witboek en de daarin voorgestelde instrumenten toe. Het is vooral ingenomen met het voornemen van de Commissie om duurzame energie in de toekomst intensiever te gaan stimuleren. Daartoe wil zij met name de wetgeving in kwestie verbeteren, de toegang van duurzame energie tot de markt vergemakkelijken en met behulp van economische stimulansen particulier kapitaal mobili- seren. 1. 2. Het voornemen van de Commissie om de bijdrage van duurzame energie aan de energiebalans van de Unie in de periode tot 2010 op minimaal 12 % te brengen en aldus te verdubbelen, is ambitieus maar realistisch. Als de activiteiten voor meer energie-efficie¨ntie en een rationeler energieverbruik worden opgevoerd, is volgens het Comité zelfs een aandeel van 15 % haalbaar. 1. 3. Juist voor lokale en regionale partijen is een belangrijke rol weggelegd bij het vergroten van het marktaandeel van duurzame energie, omdat deze catego- rie energie decentraal voorkomt en gebruikt wordt. Lokale en regionale stimuleringsmaatregelen kunnen — met Europese ondersteuning — het marktaandeel van duurzame energie aanzienlijk vergroten. 1. 4. Het Comité is het eens met de redenen die de Commissie aanvoert om productie en gebruik van duurzame energie actief en intensief te ondersteunen: — milieubescherming en reductie van de uitstoot van broeikasgassen (vooral CO2); (1) COM(97) 599 def. — beperking van de toenemende afhankelijkheid van de Unie van energie-invoer door exploitatie van op duurzame- haar grondgebied energiebronnen, waarbij (brand- stof)-kosten kunnen worden bespaard; voorkomende tegelijkertijd — stimulering van regionale ontwikkeling en totstand- brenging van arbeidsplaatsen, vooral in regio’s met een zwakke infrastructuur, afgelegen gebieden en eilanden, en in de landbouw; — wereldwijde exportmogelijkheden voor de Europese industrie, met name in ontwikkelings- en jonge industrielanden met een razendsnel toenemende energiebehoefte; — de Europese bevolking is duidelijk vo´o´r een ruimer gebruik van duurzame energie; zij geeft hieraan de voorkeur boven andere energie-opties. 1. 5. De Commissie is terecht van mening dat duurza- me energie niet los van andere beleidsterreinen kan worden behandeld. Bij het in praktijk brengen van haar voorstellen is het dan ook van groot belang dat op deze andere beleidsterreinen (zoals externe betrekkingen, werkgelegenheid, industrie en concurrentie, landbouw, ontwikkelingsbeleid, interne markt, onderzoek en ont- wikkeling, belastingen, vervoer, milieu, structuur- en regionaal beleid en toerisme), meer dan tot nu toe het geval was, een vaste plaats wordt ingeruimd voor duurzame energie. 1. 6. Duurzame energie is bovendien belangrijk voor de voorzieningszekerheid. Als gevolg van distributiecon- flicten en de slinkende voorraden van fossiele energie- bronnen, vooral van aardolie en aardgas, loopt de stabiliteit van grote delen van de wereld nu al gevaar. De kosten die gewapende conflicten of het langs militaire weg veiligstellen van conventionele energiebronnen met zich brengen, worden niet doorberekend in de energie- C 315/6 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 13. 10. 98 prijzen. Duurzame energie zal daarom in de volgende eeuw een belangrijk middel vormen om de vrede te handhaven. 1. 7. Het Comité is het ook met de Commissie eens dat het gebruik van duurzame energie een belangrijke impuls voor de werkgelegenheid betekent. Bij hetzelfde geı¨nstalleerd vermogen levert de duurzame-energiesector maximaal vijf keer zoveel arbeidsplaatsen op als traditio- nele energiebronnen. In Denemarken zijn in de wind- krachtindustrie nu al meer mensen werkzaam dan in de traditionele visserijsector. 1. 8. Terecht wijst de Commissie erop dat er dankzij het gebruik van duurzame energie nieuwe arbeidsplaat- sen komen in regio’s die geen industrie¨le ontwikkeling kennen. Veel achtergebleven EU-regio’s kampen met een tekort aan traditionele energiebronnen. Deze gebieden hebben echter wel een groot duurzame-energiepoten- tieel, waarvan dan ook zo ruim mogelijk gebruik moet worden gemaakt. Voor duurzame energie is in de toekomst niet alleen op het platteland, maar ook in steden een rol van betekenis weggelegd. In gebouwen kan bijvoorbeeld heel wat worden bereikt met actieve en passieve zonne-energie. 2. Actieplan voor duurzame energie 2. 1. Maatregelen in verband met de interne markt De Commissie wil er terecht voor zorgen dat 2. 1. 1. duurzame energie een eerlijke toegang tot de markt krijgt zonder dat dit overdreven hoge kosten met zich brengt. Gezien de vele voordelen van het actieplan dient op alle niveaus — lokale en regionale overheden, lid-staten, Unie — een grotere dadendrang aan de dag te worden gelegd. 2. 1. 2. Het Comité is het met de Commissie eens dat de totstandbrenging van de interne elektriciteitsmarkt de markttoegang van duurzame energie niet in de weg mag staan. Zonder flankerende maatregelen kan de duurzame-energiesector namelijk nadelige gevolgen ondervinden van deze liberalisering. Deze maatregelen moeten altijd een positieve discriminatie voor duurzame energie betekenen, zowel wat de toegang tot de elektri- citeitsnetten als wat de betaling van de hiernaar terug- geleide duurzame energie betreft. In de interne- marktrichtlijn zouden daarom de niet-bindende regelin- gen ten gunste van in de Unie voorkomende duurzame energiebronnen in bindende bepalingen moeten worden omgezet. Dit geldt met name voor de artikelen 8(3) en 11(3) van deze Richtlijn (voorrangsregeling voor duurzame energie). geven aan groene elektriciteit en hiervoor in heel Europa minimumtarieven dienen te hanteren. Regelingen voor een hogere vergoeding kunnen met artikel 3(2) van de interne-marktrichtlijn voor elektriciteit geschraagd worden. 2. 1. 4. Te lage vergoedingen vormen vaak een onover- komelijk obstakel voor de markttoegang van duurzame energie. In het algemeen weerspiegelen de door de netwerkexploitanten betaalde vergoedingen niet de wer- kelijke waarde van duurzame energie. Daarom steunt het Comité het initiatief van de Commissie om in EU-verband wettelijke minimumnormen in te voeren. De voordelen van duurzame energie moeten daarin duidelijk naar voren komen. Met andere woorden: het sociale en ecologische nut moet in de vergoedingen worden doorberekend. Ten slotte zou het brede draag- vlak voor duurzame energie gebruikt moeten worden om het al in diverse Duitse en Oostenrijkse gemeenten toegepaste beginsel van kostendekkende vergoeding (het z. g. Akense model) ook elders op lokaal en regionaal niveau ingang te doen vinden. 2. 1. 5. Het huidige, algemeen gebruikte belastingstel- sel staat een optimale distributie van de hulpbronnen — vooral in de energiesfeer — in de weg. De internalise- ring van bepaalde externe kosten, waar in het Groenboek al op werd aangedrongen, is een belangrijke voorwaarde voor vergroting van het marktaandeel van duurzame energie. De Raad zou dan ook zo snel mogelijk een akkoord over energiebelasting/klimaatbeschermings- heffingen moeten zien te bereiken. De financie¨le gevolgen op sociaal en milieugebied dienen voortaan structureel in de energieprijzen te worden doorberekend. 2. 1. 6. Naast voordelige vergoedingsregelingen voor groene elektriciteit zijn ook fiscale stimulansen nodig om de financiering van, investeringen in en zodoende het gebruik van duurzame energie te vergemakkelijken. Met het oog hierop zouden speciale kredieten moeten worden ingevoerd — bijvoorbeeld een krediet voor zonne-energie — waarin de voordelen en het speciale karakter van duurzame energie duidelijk tot uiting komen. 2. 1. 7. Terecht stelt de Commissie vast dat de in sommige lid-staten door een aantal exploitanten gehan- teerde „groene tarieven” onvoldoende resultaat opleve- ren en ook niet altijd even adequaat zijn. Wettelijk gegarandeerde prijsregelingen voor groene elektriciteit hebben zich daarentegen bewezen als een veel effectiever middel om het marktaandeel van duurzame energie te vergroten en de bouw van installaties voor het gebruik van deze vorm van energie te bevorderen. 2. 2. Een krachtiger EU-beleid 2. 1. 3. De Commissie wijst er terecht op hoe belangrijk het is dat duurzame energie een eerlijke toegang tot de elektriciteitsmarkt heeft. Het Comité deelt ook haar opvatting dat netwerkexploitanten prioriteit moeten 2. 2. 1. Conform het beginsel „de vervuiler betaalt” (artikel 130 R, lid 2 van het EG-Verdrag) moeten de uit de hogere vergoedingen voor de opwekking van groene elektriciteit voortvloeiende extra kosten worden omge- slagen over de voor alle afnemers geldende tarieven. 13. 10. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 315/7 Om regionale verschillen te voorkomen, zouden in nationaal of EU-verband door alle exploitanten toe te passen mechanismen (bijvoorbeeld „compensatiefond- sen”) moeten worden ingevoerd. 2. 2. 2. De uitvoering van de in het Witboek voorgestel- de maatregelen kan van groot belang zijn voor groei, concurrentievermogen en werkgelegenheid. Uit het ge- bruik van windenergie in Denemarken en Duitsland, de uitgebreidere productie van stroom uit biomassa in Oostenrijk en Scandinavie¨ en de toepassing van zonne- energie in afzonderlijke EU-regio’s (b. v. in Griekenland) blijkt hoe snel de opwekking van duurzame energie kan toenemen als het bedrijfsleven de nodige initiatieven ontplooit en de nationale overheid voor goede randvoor- waarden zorgt. 2. 2. 3. Een snelle marktpenetratie van duurzame ener- gie moet bij discussies over het mededingingsrecht in ieder geval in de komende jaren de hoogste prioriteit krijgen. Langetermijnregelingen voor de vergoeding voor duurzame elektriciteit zouden niet langer langs de gebruikelijke subsidierechtelijke maatstaven moeten worden gelegd. In plaats daarvan zou een zo snel mogelijk te bereiken groot marktaandeel (d. w. z. zoveel mogelijk installaties) het criterium bij uitstek moeten gaan vormen. Ook moet rekening worden gehouden met de vraag of de door deze installaties geleverde elektriciteit op de elektriciteitsmarkt al bijna kan concur- reren. 2. 2. 4. In het O&O-beleid moet gezorgd worden voor een evenwichtiger subsidie¨ring van de diverse energietechnologiee¨n. De uitgaven voor onderzoek naar duurzame energie moeten flink omhoog. Tegelijkertijd dient dit onderzoek meer op concrete toepassingen, d. w. z. meer op de verbetering van productieprocessen gericht te worden. Bij het fundamentele onderzoek moet de aandacht uitgaan naar die technologiee¨n die in verhouding minder rijp voor de markt zijn (zoals bepaalde biomassatechnologiee¨n, getijden- en golfsla- genergie, op zonnewarmte werkende krachtcentrales). 2. 2. 5. Duurzame energie moet in het regionaal beleid van de Unie een hogere prioriteit krijgen. Gezien het in het begin al onderstreepte structurele belang van deze energievorm stelt het Comité voor om in het kader van de regionale EU-programma’s én conform de richtsnoeren van de Structuurfondsen en het Cohesiefonds vooral geld uit te trekken voor de productie van duurzame energie. Deze middelen zouden bovendien gebruikt kunnen worden om een aantal energie-agentschappen en een netwerk van lokale en regionale instellingen in het leven te roepen, die gebruikers en investeerders bij de van duurzame- en afhandeling energieprojecten terzijde kunnen staan. financiering energiebronnen. Sommige regio’s en bedrijven verwijzen in hun reclame al naar het gebruik dat ze maken van duurzame energie. Bovendien kan duurzame energie een rol spelen bij het opvangen van seizoensgebonden piekbelastingen. Dat maakt de bouw van nieuwe kracht- centrales overbodig. In dit verband moet met name worden gedacht aan het gebruik van zonne-energie in de zuidelijke lid-staten. 2. 2. 7. Wat bouwverordeningen en natuur- en milieu- bescherming betreft, is voor lokale en regionale overhe- den een cruciale rol weggelegd. De betrokken bestuur- ders zouden voorrang moeten geven aan het gebruik van duurzame energie. Deze voorkeursbehandeling zou ook ingang moeten vinden in het Europese milieurecht, zodat conflicten tussen milieubescherming en het gebruik van duurzame energie kunnen worden vermeden. Met de wereldwijde milieuvoordelen van duurzame energie dient bij een eventuele vergelijking met lokale plannen goed rekening te worden gehouden. Voorts nemen de plaatselijke overheden initiatieven die model kunnen staan voor het gebruik van duurzame energie, met name in het openbaar vervoer (schone bussen). Dit soort initiatieven dient te worden bevorderd en verdient navolging. 2. 2. 8. „Groene” energie wordt in de toekomst ook van belang voor een duurzaam communautair land- bouwbeleid en een bosbouwbeleid in heel Europa. De werkgelegenheid en het structuurbeleid kunnen veel baat hebben bij dit beleid. De Europese landbouw moet aan de hand van Agenda 2000 ook een dragende rol gaan spelen in een milieuvriendelijke energievoorziening en aldus een nieuw toekomstperspectief krijgen. Volgens de Europese biomassa-organisatie AEBIOM zouden in de periode tot 2010 maximaal één miljoen nieuwe banen in de land- en bosbouw gecree¨erd kunnen worden. Wordt deze verwachting bewaarheid — de EP-commissie voor landbouw en plattelandsontwikkeling rekent erop dat biomassa in 2010 goed zal zijn voor 10 % van de communautaire energiebehoefte — dan kan de landbouwsector op nieuwe inkomsten rekenen. De ideee¨n en maatregelen voor duurzame plattelandsont- wikkeling moeten echter in sterkere mate dan nu het geval is, door lid-staten en regio’s dan wel gemeentelijke instanties worden ontwikkeld, die daarvoor dan ook de verantwoordelijkheid dragen. De Commissie zou zich in WTO-verband 2. 2. 9. moeten inzetten voor betere regelingen voor grondstof- fen uit de land- en bosbouw die voor de energievoorzie- ning gebruikt kunnen worden. Fiscale stimuleringsmaat- regelen voor de productie en het gebruik van duurzame energie in de land- en bosbouw zijn eveneens een voorwaarde voor een groter marktaandeel van deze energievorm. Belastingvrijstelling of -verlichting, maar ook financieringsfaciliteiten en laag rentende leningen kunnen de mogelijkheden helpen verwezenlijken. 2. 2. 6. Ook het toerisme biedt mogelijkheden voor ruimere toepassing van duurzame energie; gebruikers geven hieraan namelijk vaak de voorkeur boven andere 2. 2. 10. Ook in de relatie van de Unie met de rest van de wereld is voor duurzame energie een belangrijke rol weggelegd, niet alleen wat energievoorziening en milieubescherming betreft, maar ook met het oog op het C 315/8 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 13. 10. 98 concurrentievermogen van Europa. Het Synergy- programma, het nieuwe Middellandse-Zeeprogramma MEDA en ook de EU-programma’s Phare en Tacis voor Midden- en Oost-Europa en de landen van de voormalige Sovjet-Unie zouden in sterkere mate moeten worden gebruikt om het gebruik van duurzame energie te bevorderen. Daarnaast zou een Europees agentschap voor duurzame energie moeten worden opgericht om vooral in ontwikkelings- en jonge industrielanden een snellere verspreiding van de technologie in kwestie mogelijk te maken. 2. 2. 11. Europese bedrijven die duurzame-energiein- stallaties naar derde landen willen exporteren of in de opbouw van productiecapaciteit in ontwikkelings- en jonge industrielanden willen investeren, moeten goed voorgelicht en geadviseerd worden en bovendien export- steun en exportgaranties krijgen. Ook de in 1996 opgerichte Europese exportraad voor duurzame energie en soortgelijke nationale instellingen moeten op voldoen- de personele, financie¨le en politieke ondersteuning kun- nen rekenen. 2. 3. Betere samenwerking met de lid-staten 2. 3. 1. Volgens het Witboek staat ook de uiteenlopen- de mate waarin de betrokken partijen in de lid-staten geı¨nformeerd zijn over en ervaringen hebben opgedaan met duurzame energie de markttoegang hiervan in de weg. De instabiliteit en onberekenbaarheid van de duurzame-energiemarkten wordt verder nog vergroot door verschillende normen en onderling afwijkende, vaak snel veranderende nationale en regionale onder- steuningsprogramma’s. Het Comité is het hiermee eens en staat achter de oproep om te zorgen voor een stabiel, op continuı¨teit gericht EU-kader voor duurzame energie en samenwerking op dit gebied. 2. 3. 2. Voor een betere coördinatie van de huidige en toekomstige activiteiten op het gebied van duurzame energie tussen de verschillende directoraten-generaal dient binnen de Commissie zo snel mogelijk een task force te worden opgericht. 2. 3. 3. De Commissie stelt terecht dat de lid-staten meer moeten gaan samenwerken, omdat de meeste maatregelen in kwestie op nationaal, regionaal en lokaal niveau worden genomen. Met het oog hierop zou een Europees agentschap voor duurzame energie in het leven moeten worden geroepen, dat net als het Europees Milieuagentschap de ontwikkelingen op dit terrein dient te volgen en te analyseren. Dat zou de samenwerking tussen alle partijen ten goede komen. Evenals in zijn advies over het Groenboek (1) 2. 3. 4. dringt het Comité er ook nu op aan dat er in het (1) PB C 244 van 11. 8. 1997, blz. 1. EG-Verdrag, naar analogie van de al tientallen jaren bestaande rechtsgrondslagen voor de bevordering van het gebruik van steenkool (EGKS) en kernenergie (Eura- tom), eveneens een rechtsgrondslag voor de bevordering van duurzame energie moet komen. Alleen dan is er een goede wettelijke basis voor een ambitieuze EU-strategie om het gebruik van duurzame energie in de 21e eeuw te stimuleren. Tegelijkertijd moet de milieuwetgeving zo snel mogelijk op het gebruik van duurzame energie worden afgestemd. 2. 4. Flankerende maatregelen 2. 4. 1. Het Comité steunt het standpunt van de Com- missie dat alle communautaire financieringsinstrumen- ten voortaan gunstige voorwaarden moeten bieden voor investeringen in duurzame energie. Dit geldt vooral voor investerings- en financieringskredieten van de Europese Investeringsbank (EIB) en de Europese Bank voor Wederopbouw en Ontwikkeling (EBRD). Ook in het Cohesiefonds en de Structuurfondsen, het Middellandse- Zeeprogramma (MEDA) en de ontwikkelingsprogram- ma’s voor derde landen moeten betere mogelijkheden worden gecree¨erd om het gebruik van duurzame energie te bevorderen. 2. 4. 2. Voor Altener II zouden meer middelen moeten worden uitgetrokken. Dit programma is namelijk van groot belang voor de verkoop van duurzame energie. 3. Aanloopcampagne 3. 1. Het Comité is het met de Commissie eens dat de technologiekosten snel zullen dalen als duurzame energie eenmaal vaste voet op de markt heeft gekregen. De aanzienlijke kostenreducties van de laatste jaren op het gebied van windenergie (maar ook bij fotovoltaı¨sche systemen en zonne-energie) zijn vooral te danken aan de gestaag groeiende vraag en de technologische ontwik- kelingen die hiervan het gevolg zijn. Daarom steunt het Comité ook het voorstel van de Commissie voor een Europese „aanloopcampagne”, met behulp waarvan duurzame energie een behoorlijk marktaandeel moet kunnen veroveren. De onderdelen van deze campagne (een miljoen fotovoltaı¨sche installaties, 10 000 MW aan grote windparken, 10 000 MWth aan biomassa- installaties, integratie van duurzame energie in 100 ge- meenten) zijn bovendien goed gekozen. De Commissie zou echter wel meer aandacht aan de teelt van energie- gewassen moeten besteden. In de „aanloopcampagne” dient ook de betekenis van duurzame energie voor de warmtemarkt duidelijk uit de verf te komen en het gebruik hiervan ook in deze sector te worden opgedreven. Een belangrijke plaats moet in dit verband worden ingeruimd voor decentrale kleinschalige biomassa- installaties (tot 50 KW). 3. 2. Een op de lange termijn afgestemd, breed opgezet programma om de markt te betreden, goede regelgeving (b. v. voordelige voorwaarden voor de toegang tot het net en de terugvoer van elektriciteit) en ondersteuning 13. 10. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 315/9 van toepassingsgericht onderzoek zijn voorwaarden die absoluut moeten worden vervuld. In ieder geval moet er een technische wetgeving komen met behulp waarvan de marktpenetratie van duurzame energie en het onderzoek naar de opslag hiervan kunnen worden vergemakkelijkt. 3. 3. Het voorstel voor een netwerk ter ondersteuning van duurzame energie verdient bijval. Een adviesforum zou plaats moeten bieden aan alle belangrijke partijen: Europese, regionale en lokale overheden, fabrikanten en exploitanten van duurzame-energieinstallaties, overkoe- pelende organisaties voor de diverse vormen van duurza- me energie, consumentenorganisaties en energiebedrij- ven. Zo’n forum zou de Commissie bij de ontwikkeling en uitvoering van een actieplan kunnen helpen. Ook zou er een programma ter ondersteuning van alle duurzame-energieorganisaties moeten komen. Brussel, 16 juli 1998. De voorzitter van het Comité van de Regio’s Manfred DAMMEYER Advies van het Comité van de Regio’s over het „Verslag van de Commissie over de toegang tot voortgezette beroepsopleiding in de Unie” HET COMITÉ VAN DE REGIO’S, (98/C 315/03) gezien het „Verslag van de Commissie over de toegang tot voortgezette beroepsopleiding in de Unie” (1); gezien zijn besluit van 11 juni 1997 om overeenkomstig artikel 198 C, vierde alinea, over dit onderwerp een advies op te stellen en commissie 6 (Onderwijs en opleiding) met de voorbereiding daarvan te belasten; gezien zijn advies over „Lokale en regionale overheden in het raakvlak tussen onderwijs en bedrijfsleven” (CDR 346/96 fin) (2), zijn advies over het „Witboek over onderwijs en opleiding — Naar een cognitieve samenleving” (CDR 115/96 fin) (3) en zijn advies over „Een Europees Jaar voor onderwijs en opleiding tijdens de gehele loop van het leven” (CDR 244/94) (4); gezien het op 16 januari 1998 door commissie 6 goedgekeurde ontwerpadvies (CdR 424/97 rev. 2) (rapporteur: mevrouw H. Lund); overwegende dat het CvdR er in zijn advies over het „Witboek over onderwijs en opleiding — Naar een cognitieve samenleving” voor gepleit heeft, meer aandacht te schenken aan de idee van „een leven lang leren” en de deelname aan opleidingsprogramma’s te bevorderen; overwegende dat de Europese Raad van Amsterdam op 16 juni 1997 in zijn resolutie over groei en werkgelegenheid heeft benadrukt dat de ontwikkeling van een geschoolde, goed opgeleide en flexibele beroepsbevolking een prioritair doel moet zijn en dat opleidings- en onderwijsstelsels de volle aandacht dienen te krijgen om de inzetbaarheid op de arbeidsmarkt te vergroten, heeft tijdens zijn op 15 en 16 juli 1998 gehouden 24e Zitting (vergadering van 15 juli) het volgende advies uitgebracht, dat met algemene stemmen is goedgekeurd. (1) COM(97) 180 def. (2) PB C 116 van 14. 4. 1997, blz. 98. (3) PB C 182 van 2. 6. 1996, blz. 15. (4) PB C 210 van 14. 8. 1995, blz. 74


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 2218/98 von Joan VALLVÉ an die Kommission. Endgültige Stillegung von Fischereifahrzeugen

eurovoc_concepts:
EU aid
EU financial instrument
State aid
Structural Funds
aquaculture
cessation of trading
common fisheries policy
financing policy
fishing fleet

text: C 297/8 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 15. 10. 1999 (1999/C 297/010) SCHRIFTLICHE ANFRAGE P-2206/98 von (Hanja) Maij-Weggen (PPE) an die Kommission Betrifft: Fischerei auf den Niederländischen Antillen (10. Juli 1998) Kann die Kommission mitteilen, weshalb über die Niederländischen Antillen ein Ausfuhrverbot für Fisch verhängt wurde? Wann gedenkt die Kommission dieses Verbot aufzuheben? Antwort von Herrn Fischler im Namen der Kommission (23. September 1998) Die Einfuhr von Fischereierzeugnissen aus Drittländern ist seit 1991 durch die Richtlinie 91/493/EWG des Rates 22. Juli 1991 zur Festlegung von Hygienevorschriften für die Erzeugung und die Vermarktung von Fischereierzeugnissen (1) geregelt, in der insbesondere die Bedingungen festgelegt sind, die Betriebe, Fabrik- schiffe und Gefrierschiffe erfüllen müssen, um Fischereierzeugnisse in der Gemeinschaft vermarkten zu können. Die Richtlinie gilt für die gemeinschaftliche Erzeugung und sieht für die Einfuhr von Fischerei- erzeugnissen vor, daß sie unter Bedingungen erfolgen muß, die den Anforderungen an die Gemeinschafts- erzeugung zumindest gleichwertig sind. Die Richtlinie sieht vor, daß die Kommission bei der Festlegung der Einfuhrbedingungen für Fischereier- zeugnissen aus Drittländern oder überseeischen Gebieten insbesondere den entsprechenden Rechtsvor- schriften des betreffenden Drittlands oder überseeischen Gebiets sowie dem Aufbau seiner zuständigen Behörde, seiner Kontrolldienste und den Hygienebedingungen für die Erzeugung, Lagerung und Versendung von Fischereierzeugnissen, die zur Ausfuhr in die Gemeinschaft bestimmt sind, und den Garantien Rechnung tragen muß, die das betreffende Drittland oder überseeische Gebiet hinsichtlich der Einhaltung der Normen im Anhang der genannten Entscheidung bieten kann. Gemäß der Entscheidung 97/296/EG der Kommission vom 22. April 1997 zur Aufstellung der Liste von Drittländern, aus denen Fischereierzeugnisse zur menschlichen Ernährung eingeführt werden dürfen (2) müssen die Mirtgliedstaaten dafür Sorge tragen, daß zum Verzehr bestimmte Fischereierzeugnisse aller Art nur aus den im Anhang dieser Entscheidung festgelegten Drittländern oder Gebieten eingeführt werden. Die aufgelisteten Länder und Gebiete müssen zu den betreffenden Erzeugnissen bestimmte Angaben und Garantien übermittelt haben. Nur in Ausnahmefällen und nur, um Handelsstörungen zu vermeiden, konnten die Mitgliedstaaten bis 1. Juli 1998 auf bilateraler Basis Fischereierzeugnisse aus Drittländern oder Gebieten einführen, die nicht auf dieser Liste standen. Da die niederländischen Antillen der Kommission die erforderlichen Angaben erst nach dem 1. Juli 1998 übermittelt haben, konnte die Kommission nicht vorschlagen, die Einfuhr von Fischereierzeugnissen aus diesem Land zu genehmigen. Die niederländischen Antillen stehen daher nicht auf der genannten Liste der Entscheidung 97/296/EG. Sobald die übermittelten Angaben geprüft sind und feststeht, daß die auf den niederländischen Antillen geltenden Hygienebedingungen für Fischereierzeugnisse, die für den Gemeinschafts- markt bestimmt sind, den entsprechenden Gemeinschaftsvorschriften gleichwertig sind, kann eine Ein- fuhrgenehmigung vorgeschlagen werden. (1) ABl. L 268 vom 24. 9. 1991. (2) ABl. L 122 vom 14. 5. 1997. (1999/C 297/011) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-2218/98 von Joan Vallvé (ELDR) an die Kommission (16. Juli 1998) Betrifft: Endgültige Stillegung von Fischereifahrzeugen Die Verordnung 3699/93 (1) vom 21. Dezember 1993 über die Kriterien und Bedingungen für die Strukturmaßnahmen der Gemeinschaft im Bereich der Fischerei und Aquakultur sowie der Verarbeitung und Vermarktung der entsprechenden Erzeugnisse bestimmt in Artikel 8 Absatz 2 die Maßnahmen zur endgültigen Stillegung von Fischereifahrzeugen. Daraus geht hervor, daß für Schiffe mit einer Tonnage von weniger als 25 Bruttoregistertonnen öffentliche Zuschüsse nur gezahlt werden dürfen, wenn diese Schiffe abgewrackt werden