title: Obavijest o primjeni pravila tržišnog natjecanja na sporazume o pristupu u sektoru telekomunikacija  Tekst značajan za EGP

eurovoc_concepts:
competition law
competition policy
easement
telecommunications

text: C_1998265HR. 01000201. xml 08/Sv. 001 HR Službeni list Europske unije 55 31998Y0822(01) C 265/2 SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE 22. 08. 1998. Obavijest o primjeni pravila tržišnog natjecanja na sporazume o pristupu u sektoru telekomunikacija OKVIR, MJERODAVNA TRŽIŠTA I NAČELA (98/C 265/02) (Tekst značajan za EGP) PREDGOVOR U telekomunikacijskoj djelatnosti sporazumi o pristupu ključni su način na koji sudionici na tržištu ostvaruju pogodnosti liberalizacije. Svrha ove obavijesti je trostruka: — utvrditi načela pristupa koja proizlaze iz zakonodavstva Zajednice o tržišnom natjecanju, sadržana u brojnim odlukama Komisije, radi stvaranja veće tržišne sigurnosti i stabilnijih uvjeta ulaganja i poslovne inicijative u sektorima telekomunikacija i multimedija, — utvrditi i pojasniti odnos između zakonodavstva o tržišnom natjecanju i posebnog sektorskog zakonodavstva prema okviru utvrđenom u članku 100. a (ovo se posebno odnosi na odnos između pravila tržišnog natjecanja i zakonodavstva vezanog uz osiguranje otvorene mreže), — objasniti način na koji će se pravila tržišnog natjecanja dosljedno primjenjivati u sektorima kod kojih se radi o pružanju novih usluga, a u tom kontekstu posebno na pitanja pristupa i pristupne tehnologije. UVOD 1. Izrađen je vremenski raspored potpune liberalizacije sektora telekomunikacija te je većina država članica do 1. siječnja 1998. morala ukloniti posljednje prepreke pružanju telekomunikacijskih mreža i usluga korisnicima u konkurentnom okruženju (1). Kao posljedica liberalizacije uslijedit će pojava povezanih proizvoda i usluga te će se ukazati potreba za pristupom uređajima nužnima za pružanje tih usluga. U ovom sektoru međusobno povezivanje prema telefonskoj mreži koja se koristi običnim domaćim linijama za biranje značajan je, ali ne i jedini, primjer takvog pristupa. Komisija je izjavila da će utvrditi položaj sporazuma o pristupu u telekomunikacijskom sektoru u okviru pravila o tržišnom natjecanju (2). Ova se obavijest stoga raspravlja pitanje kako se pravila i postupci tržišnog natjecanja primjenjuju na sporazume o pristupu u kontekstu usklađenih propisa Zajednice i nacionalnih propisa u sektoru telekomunikacija. 2. Zakonodavni okvir liberalizacije telekomunikacija sastoji se od direktiva o liberalizaciji, donesenih u skladu s člankom 90. Ugovora i direktiva o usklađivanju u skladu s člankom 100. a, uključujući posebno okvir za osiguranje otvorene mreže. Taj okvir predviđa usklađena pravila za pristup i međusobno povezivanje prema telekomunikacijskim mrežama i uslugama govorne telefonije. U pozadini svake aktivnosti Komisije prilikom primjene pravila tržišnog natjecanja je pravni okvir predviđen zakonodavstvom o liberalizaciji i usklađivanju. Kako zakonodavstvo o liberalizaciji (direktive u skladu s člankom 90. ) (3), tako i zakonodavstvo o usklađivanju (direktive o osiguranju otvorene mreže) (4) usmjereno je na osiguranje postizanja ciljeva Zajednice, utvrđenih u članku 3. Ugovora, a posebno uspostave „sustava koji jamči nenarušavanje tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu” i „unutarnjeg tržišta koje obilježava ukidanje prepreka između država članica za slobodno kretanje roba, radnika, usluga i kapitala”. 3. Komisija je objavila Smjernice za primjenu pravila EEZ-a na području tržišnog natjecanja u telekomunikacijskom sektoru (5). Ova obavijest usmjerena je na nadogradnju tih Smjernica kojima se izričito ne uređuju pitanja pristupa. 4. U telekomunikacijskom sektoru, zakonodavstva o liberalizaciji i usklađivanju za poduzetnike u Zajednici dozvoljavaju i pojednostavnjuju poduzimanje novih aktivnosti na novim tržištima i posljedično korisnicima donose pogodnosti povećane konkurencije. Te se prednosti ne smiju ugroziti zlouporabom ili ograničavajućim djelovanjima poduzetnika: pravila Zajednice na području tržišnog natjecanja stoga su ključna kako bi se osigurao dovršetak ovog procesa. Novim poduzetnicima u početnoj se fazi mora jamčiti pravo pristupa mrežama postojećih telekomunikacijskih operatera. Nekoliko tijela, na regionalnoj, nacionalnoj i razini Zajednice, imaju ulogu u regulaciji ovog sektora. Ako se želi postići djelovanje procesa tržišnog natjecanja na unutarnjem tržištu, potrebno je osigurati učinkovitu koordinaciju između tih institucija. 5. U dijelu I ove obavijesti predstavljen je pravni okvir i pojedinosti o namjeri Komisije da izbjegne nepotrebno udvostručavanje postupaka, uz istovremenu zaštitu prava poduzetnika i korisnika prema pravilima tržišnog natjecanja. U tom kontekstu, nastojanja Komisije da potakne nacionalne sudove i tijela na decentraliziranu primjenu pravila tržišnog natjecanja usmjerena su na donošenje mjera na nacionalnoj razini, osim ako se u konkretnom slučaju radi o značajnom interesu Zajednice. U telekomunikacijskom sektoru posebni postupci unutar okvira osiguranja otvorene mreže jednako su tako usmjereni na rješavanje problema pristupa, kao prvo na decentraliziranoj, nacionalnoj razini, a u određenim okolnostima i uz daljnju mogućnost mirenja na razini Zajednice. Dio II utvrđuje pristup Komisije u pogledu utvrđivanja tržišta u ovom sektoru. Dio III razrađuje načela kojima će se Komisija voditi u primjeni pravila tržišnog natjecanja: namjera je da se pružanjem objašnjenja o uvjetima koje nameće pravo tržišnog natjecanja pomogne sudionicima telekomunikacijskog tržišta da oblikuju svoje sporazume o pristupu. Načela navedena u ovoj Obavijesti primjenjuju se ne samo na tradicionalne telekomunikacije nepokretnih linija, već i na sve telekomunikacije uključujući područja kao što su satelitske i mobilne komunikacije. 6. Obavijest se temelji na iskustvu Komisije iz nekoliko slučajeva (6), kao i nekim studijama o ovom području koje su provedene u ime Komisije (7). S obzirom da je ova obavijest zasnovana na opće važećim pravilima tržišnog natjecanja, ovdje navedena načela će, u mjeri u kojoj se usporedivi problemi javljaju, biti jednako primjenjiva na ostalim područjima, kao što su pitanja pristupa općenito u sektorima digitalnih komunikacija. Jednako tako, nekoliko načela sadržanih u Ugovoru bit će mjerodavno za svakog poduzetnika s vladajućim položajem, uključujući i one na područjima izvan telekomunikacija. 7. Ova se obavijest temelji na pitanjima proizašlima iz početnih faza tranzicije s monopolističkih na konkurentska tržišta. S obzirom na međusobno približavanje sektora telekomunikacija, emitiranja i informacijske tehnologije (8), kao i povećano tržišno natjecanje na tim tržištima, pojavit će se i druga pitanja. Zbog toga može doći do potrebe da se područje primjene i načela iznesena u ovoj obavijesti prilagode tim novim sektorima. 8. Načela iznesena u ovom dokumentu primjenjivat će se na djelovanja izvan Zajednice u mjeri u kojoj takva djelovanja imaju učinak na tržište unutar Zajednice i utječu na trgovinu između država članica. Pri primjeni pravila tržišnog natjecanja Komisija je dužna postupati u skladu s obvezama Zajednice prema Sporazumu Svjetske trgovinske organizacije o telekomunikacijama (9). Komisija također napominje da su u tijeku rasprave o sustavu obračuna u okviru Međunarodne telekomunikacijske unije (MTU). Ova obavijest ne dovodi u pitanje stajališta Komisije u tim raspravama. 9. Ova obavijest ni na koji način ne ograničava prava koja pojedincima ili poduzetnicima priznaje zakonodavstvo Zajednice te ne dovodi u pitanje tumačenja Suda EZ-a ili Prvostupanjskog suda o pravilima Zajednice na području tržišnog natjecanja. Svrha ove obavijesti nije sveobuhvatno analiziranje svih mogućih problema tržišnog natjecanja u ovom sektoru; i drugi problemi već postoje i još će ih se vjerojatno pojaviti u budućnosti. 10. Komisija će razmotriti da li je ovu obavijest potrebno izmijeniti ili dopuniti u svjetlu iskustva stečenog tijekom prvog razdoblja liberaliziranog telekomunikacijskog okruženja. DIO I. –   OKVIR 1. Pravila tržišnog natjecanja i posebna sektorska pravila 11. Problemi pristupa u najširem smislu te riječi mogu se rješavati na različitim razinama i na temelju niza propisa, kako nacionalnih tako i propisa Zajednice. Pružatelj usluge suočen s problemom pristupa, kao u slučaju kad telekomunikacijski operater neopravdano odbija osigurati (ili odbija osigurati po razumnim uvjetima) iznajmljenu liniju koja je podnositelju zahtjeva za pristup potrebna radi pružanja usluga svojim korisnicima, mogao bi tako razmotriti niz načina za rješavanje slučaja. Općenito uzevši, oštećene stranke imat će, barem u početnoj fazi, niz pogodnosti zahtijevajući naknadu na nacionalnoj razini. Na nacionalnoj razini podnositelj ima dva glavna izbora i to: 1. posebne nacionalne regulatorne postupke, koji su sad uređeni u skladu s zakonodavstvom Zajednice te su usklađeni u okviru osiguranja otvorene mreže (vidjeti bilješku 4), i 2. postupak pred nacionalnim sudom ili nacionalnim tijelom za zaštitu tržišnog natjecanja, prema nacionalnom odnosno zakonodavstvu Zajednice (10). 12. Žalbe koje se prema pravilima tržišnog natjecanja izjavljuju Komisiji umjesto ili uz izjavljivanje žalbe prema postupcima osiguranja otvorene mreže pred nacionalnim sudovima, nacionalnim tijelima za zaštitu tržišnog natjecanja i/ili nacionalnim regulatornim tijelima, rješavat će se u skladu sa prvenstvom koje zaslužuju s obzirom na hitnost, novost i transnacionalnu prirodu problema u pitanju te uzimajući u obzir potrebu izbjegavanja udvostručavanja postupaka (vidi točke od 23. nadalje). 13. Komisija uvažava da nacionalna regulatorna tijela (11) imaju različite zadaće i posluju u pravnom okviru različitom od Komisijinog u slučaju kad Komisija primjenjuje pravila tržišnog natjecanja. Kao prvo, nacionalna regulatorna tijela postupaju prema nacionalnom pravu, iako pri tome često primjenjuju europsko pravo. Kao drugo, to pravo, temeljeno na razmatranju telekomunikacijske politike, može imati ciljeve koji su različiti od ciljeva Zajednice na području tržišnog natjecanja, ali su istovremeno s njima usklađeni. Koliko god je to moguće, Komisija surađuje s nacionalnim regulatornim tijelima, a ona također moraju međusobno surađivati, posebno prilikom rješavanja prekograničnih pitanja (12). Prema zakonodavstvu Zajednice, nacionalna tijela uključujući regulatorna tijela i tijela za zaštitu tržišnog natjecanja, dužna su ne odobriti svako djelovanje ili sporazum u suprotnosti sa zakonodavstvom Zajednice o tržišnom natjecanju. 14. Pravila Zajednice o tržišnog natjecanja nisu dostatna za rješavanje svih različitih problema u telekomunikacijskom sektoru. Nacionalna regulatorna tijela stoga imaju znatno širi djelokrug, kao i bitnu i dalekosežnu ulogu u regulaciji toga sektora. Potrebno je također napomenuti da prema pravu Zajednice nacionalna regulatorna tijela moraju biti neovisna (13). 15. Također je važno napomenuti da direktive o osiguranju otvorene mreže nalažu telekomunikacijskim operaterima sa značajnom tržišnom snagom određene obveze preglednosti i nediskriminacije, i preko onih koje bi uobičajeno nalagao članak 86. Ugovora. Direktive o osiguranju otvorene mreže utvrđuju obveze vezane uz preglednost, obveze pružanja usluge i one vezane uz cijene. Te obveze provode nacionalna regulatorna tijela koja također imaju nadležnost poduzimanja mjera radi osiguranja učinkovitog tržišnog natjecanja (14). 16. S obzirom na članak 86. , ova je obavijest radi jednostavnosti uglavnom pisana uz pretpostavku da postoji jedan telekomunikacijski operater s vladajućim položajem. To nije nužno slučaj u svim državama članicama: primjerice, nove telekomunikacijske mreže koje nude sve širu pokrivenost postupno će se razvijati. Te zamjenske telekomunikacijske mreže mogu, odnosno u konačnici mogu biti dovoljno velike i obimne da djelomično ili čak u cijelosti budu zamjenjive za postojeće nacionalne mreže, a to valja imati na umu. Postojanje i položaj konkurentnih operatera na tržištu bit će mjerodavni pri određivanju postoji li pojedinačni ili zajednički vladajući položaj: navođenje postojanja vladajućeg položaja u ovoj obavijesti potrebno je uzeti u obzir navedeno. 17. S obzirom na svoju odgovornost za politiku tržišnog natjecanja Zajednice, Komisija mora služiti općem interesu Zajednice. Administrativne sposobnosti koje su na raspolaganju Komisiji radi obavljanja njene zadaće nužno su ograničene i ne mogu se koristiti za rješavanje svih podnesenih slučajeva. Komisija je stoga općenito obvezna poduzeti sve organizacijske mjere nužne za provedbu svoje nadležnosti, a posebno utvrditi prioritete (15). 18. Komisija je stoga napomenula da se koristeći svoje ovlasti u donošenju odluka namjerava usmjeriti na prijave, žalbe i postupke pokrenute po službenoj dužnosti, koji su posebnog političkog, ekonomskog ili pravnog značenja za Zajednicu (16). Ako tih obilježja u konkretnom slučaju nema, takve se prijave neće rješavati službenom odlukom nego pismom podrške (ovisno o pristanku stranke), a žalbe bi u pravilu trebali rješavati nacionalni sudovi odnosno druga mjerodavna tijela. S time u vezi, potrebno je napomenuti da su pravila tržišnog natjecanja izravno učinkovita (17), tako da je zakon o tržišnom natjecanju Zajednice primjenjiv na nacionalnim sudovima. Čak i u slučajevima kad se postupa u skladu s nekim drugim zakonodavstvom Zajednice, to ne uklanja potrebu usklađivanja s pravilima tržišnog natjecanja Zajednice (18). 19. Ostala nacionalna tijela, posebno nacionalna regulatorna tijela koja postupaju u okviru osiguranja otvorene mreže, imaju nadležnost nad određenim sporazumima o pristupu (koji im se moraju prijaviti). Međutim, uz prijavu sporazuma nacionalnom regulatornom tijelu potrebna je i prijava tog sporazuma Komisiji. Nacionalna tijela moraju osigurati da postupci koje poduzimaju budu u skladu sa pravom Zajednice o tržišnom natjecanju (19). Ta im dužnost nalaže da ne poduzimaju mjere koje bi ugrozile učinkovitu zaštitu prava prema pravu Zajednice, osiguranu pravilima tržišnog natjecanja (20). Prema tome, ne smiju odobriti sporazume u suprotnosti sa pravilima tržišnog natjecanja (21). Ako nacionalna tijela postupaju na način da ugrožavaju ta prava, same države članice mogu biti odgovorne za štetu nanesenu strankama koje je to postupanje oštetilo (22). Osim toga, nacionalna regulatorna tijela prema direktivama osiguranja otvorene mreže nadležna su za poduzimanje mjera radi očuvanja učinkovitog tržišnog natjecanja (23). 20. Sporazumi o pristupu u načelu uređuju pružanje određenih usluga između neovisnih poduzetnika i ne dovode do stvaranja samostalnog subjekta koji bi bio različit od stranaka sporazuma. Sporazumi o pristupu su tako općenito izvan područja primjene Uredbe o koncentracijama (24). 21. Prema Uredbi br. 17 (25) Komisija bi mogla voditi predmet vezan uz sporazume o pristupu raznim načinima: tako da jedna ili više uključenih stranaka podnosi prijavu sporazuma o pristupu (26), zatim žalbom protiv ograničavajućeg sporazuma o pristupu odnosno protiv ponašanja vladajućeg poduzetnika pri dodjeli ili odbijanju pristupa (27), službenim postupkom Komisije za ispitivanje takve dodjele ili odbijanja, te istraživanjem sektora (28). Osim toga, podnositelj žalbe može zahtijevati da Komisija izrekne privremene mjere u okolnostima kad postoji neposredna opasnost ozbiljne i nenadoknadive štete za podnositelja žalbe odnosno javni interes (29). U slučajevima od iznimne žurnosti, potrebno je međutim imati na umu da se postupci pred nacionalnim sudovima s ciljem prestanka kršenja obično okončavaju brže od postupaka pred Komisijom (30). 22. Postoji niz područja u kojima se na sporazume primjenjuju kako pravila tržišnog natjecanja, tako i nacionalne odnosno europske posebne sektorske mjere, prije svega mjere unutarnjeg tržišta. U telekomunikacijskom sektoru direktive o osiguranju otvorene mreže usmjerene su na uspostavu regulatornog režima za sporazume o pristupu. S obzirom na detaljni karakter pravila osiguranja otvorene mreže i činjenicu da ona mogu nalagati i više od zahtjeva iz članka 86. , potrebno je da poduzetnici koji djeluju u telekomunikacijskom sektoru budu svjesni činjenice da ih usklađenost s pravilima tržišnog natjecanja Zajednice ne oslobađa dužnosti pridržavanja obveza koje nameće osiguranje otvorene mreže i obrnuto. 2. Postupanje Komisije u vezi sa sporazumima o pristupu  (31) 23. U cijelosti uzevši, sporazumi o pristupu od velikog su značenja te je, prema tome, primjereno da Komisija što je jasnije moguće iznese pravni okvir Zajednice, unutar kojeg je potrebno zaključiti ove sporazume. Kod sporazuma o pristupu koji sadrže ograničavajuće odredbe radi se o pitanjima koje uređuje članak 85. Kod sporazuma u koje su uključeni vladajući poduzetnici odnosno monopolisti radi se o pitanjima koje uređuje članak 86. : u kontekstu određenog sporazuma problemi koji proizlaze iz vladajućeg položaja jedne ili više stranaka općenito su od većeg značenja od onih koje uređuje članak 85. Prijave 24. Pri primjeni pravila tržišnog natjecanja Komisija se nadovezuje na direktive o osiguranju otvorene mreže, koje postavljaju okvir za postupanje nacionalnih regulatornih tijela na nacionalnoj razini. Ako se na sporazume primjenjuje članak 85. stavak 1. , moraju se prijaviti Komisiji radi dobivanja izuzeća prema članku 85. stavku 3. U slučaju da su sporazumi prijavljeni, Komisija neke prijave rješava formalnim odlukama, uz odgovarajuću objavu u Službenom listu Europskih zajednica i u skladu s načelima navedenima u nastavku. Nakon jasnog utvrđivanja pravnih načela, Komisija predlaže da se ostale prijave s navodima istih spornih pitanja rješavaju pismom podrške. 3. Žalbe 25. Fizičke odnosno pravne osobe sa pravno utemeljenim interesom mogu pod određenim uvjetima Komisiji izjaviti žalbu kojom od nje zahtijevaju da svojom odlukom naloži prestanak kršenja članka 85. odnosno članka 86. Ugovora. Podnositelj žalbe može osim toga zahtijevati da Komisija izrekne privremene mjere ako postoji neposredna opasnost ozbiljne i nenadoknadive štete (32). Budući žalitelj ima jednako učinkovite ili čak i učinkovitije mogućnosti, kao što je postupak pred nacionalnim sudom. U tom smislu potrebno je napomenuti da postupci pred nacionalnim sudovima, pojedincima i poduzetnicima mogu ponuditi znatne prednosti, posebno sljedeće (33): — nacionalni sudovi mogu rješavati i usvojiti zahtjev za naknadom štete zbog kršenja pravila tržišnog natjecanja, — nacionalni sudovi obično mogu izreći privremene mjere i naložiti prestanak kršenja brže nego što to može Komisija, — pred nacionalnim sudovima je moguće objediniti žalbu prema zakonodavstvu Zajednice i žalbu prema nacionalnom zakonodavstvu, — pravo na naknadu sudskih troškova može se dodijeliti uspješnom žalitelju pred nacionalnim sudom. Nadalje, posebna nacionalna regulatorna načela, usklađena prema direktivama o osiguranju otvorene mreže, mogu ponuditi pravo naplate kako na nacionalnoj, tako i, ukoliko je to potrebno, na razini Zajednice. 3. 1. Korištenje nacionalnih postupaka i postupaka osiguranja otvorene mreže 26. Kao što je gore navedeno (34), Komisija kod svakog slučaja koji joj je podnesen na razmatranje uzima u obzir interes Zajednice. Pri procjeni interesa Zajednice Komisija ispituje „…značenje navodnog kršenja s obzirom na djelovanje zajedničkog tržišta, vjerojatnost utvrđivanja postojanja kršenja i obuhvat potrebnog istražnog postupka kako bi pod najboljim mogućim uvjetima ispunila svoju zadaću osiguravanja usklađenosti s člancima 85. i 86 …” (35). Druga ključna sastavnica ove procjene je mjera u kojoj je sudac nacionalnog suda u mogućnosti osigurati učinkovito pravno sredstvo protiv kršenja članka 85. odnosno članka 86. To se može pokazati teškim primjerice u slučajevima koji uključuju izvanteritorijalne elemente. 27. Članak 85. stavak 1. i članak 86. Ugovora proizvode izravne učinke u odnosima između pojedinaca, a ti odnosi moraju biti pod zaštitom nacionalnih sudova (36). U odnosu na postupanja pred nacionalnim regulatornim tijelima, Direktiva o međusobnom povezivanju unutar okvira osiguranja otvorene mreže predviđa da takvo tijelo ima ovlast intervenirati i naložiti promjene vezano i uz postojanje i uz sadržaj sporazuma o pristupu. Nacionalna regulatorna tijela moraju uzeti u obzir „potrebu poticanja konkurentnog tržišta” te jednoj stranci ili više njih može nametnuti uvjete između ostaloga „radi osiguranja učinkovitog tržišnog natjecanja” (37). 28. Sama Komisija može voditi predmet spora ili prema pravilima tržišnog natjecanja ili prema postupku mirenja unutar okvira osiguranja otvorene mreže. Višestruki postupci mogu dovesti do nepotrebnog udvostručavanja istražnih radnji Komisije i nacionalnih tijela. Ako su žalbe izjavljene Komisiji prema članku 3. Uredbe br. 17 uz istovremeno povezane postupke pred mjerodavnim nacionalnim odnosno europskim tijelom ili sudom, Opća uprava za tržišno natjecanje općenito neće započinjati istragu o postojanju kršenja članka 85. odnosno članka 86. Ugovora. Međutim, u nastavku je opisano s čim je navedeno uvjetovano. 3. 2. Zaštita prava podnositelja žalbe 29. Poduzetnicima se mora osigurati učinkovita zaštita njihovih prava koja proizlaze iz zakonodavstva Zajednice (38). Ta bi prava bila ugrožena kad bi se dozvoljavalo da zbog nacionalnih postupaka dođe do prekomjernog kašnjenja u postupanju Komisije, i to bez zadovoljavajućeg rješenja na nacionalnoj razini. U telekomunikacijskom sektoru inovacijski ciklusi su relativno kratki i svako znatnije kašnjenje u rješavanju spora o pristupu u praksi bi moglo biti jednako odbijanju pristupa, čime bi se unaprijed donio sud o odgovarajućem okončanju predmeta. 30. Stoga je stajalište Komisije da bi spor o pristupu pred nacionalnim regulatornim tijelom bilo potrebno riješiti u razumnom roku, uobičajeno ne duljem od šest mjeseci otkad je predmet dan na razmatranje tome tijelu. Rješavanje može završiti ili okončanjem djelovanja ili nekim drugim sredstvom kojim bi se zaštitila prava podnositelja žalbe. Ako se u predmetu ne postigne takvo rješenje, tada na prvi pogled prava stranaka nisu učinkovito zaštićena i Komisija će u načelu, na zahtjev podnositelja žalbe, započeti istražne radnje u predmetu u skladu sa svojim uobičajenim postupcima, nakon savjetovanja i u suradnji s mjerodavnim nacionalnim tijelom. Općenito, Komisija neće započeti istragu ako je već u tijeku postupak mirenja u okviru osiguranja otvorene mreže. 31. Osim toga, Komisija mora u svakom predmetu uvijek uzimati u obzir samu bit stvari: poduzet će mjere ako naslućuje da u određenom slučaju postoji značajan interes Zajednice koji utječe ili je vjerojatno da će utjecati na tržišno natjecanje u nizu država članica. 3. 3. Privremene mjere 32. U odnosu na zahtjeve za privremenim mjerama, postojanje odnosno mogućnost provođenja nacionalnog postupka važna je za pitanje postoji li opasnost ozbiljne i nenadoknadive štete. Potrebno je da takvi postupci na prvi pogled uklone opasnost od takve štete te stoga ne bi bilo primjereno da Komisija u odsutnosti dokaza da bi opasnost ionako nastavila postojati, izrekne privremene mjere. 33. Raspoloživost i mjerila za privremena pravna sredstva bitni su činitelji koje Komisija mora uzeti u obzir pri donošenju zaključka na prvi pogled. Kad privremeno pravno sredstvo ne bi bilo na raspolaganju odnosno kad takvo sredstvo ne bi na primjeren način štitio prava podnositelja žalbe prema zakonodavstvu Zajednice, Komisija bi smatrala da nacionalni postupci nisu uklonili opasnost štete te bi stoga započela svoje ispitivanje slučaja. 4. Postupci po službenoj dužnosti i ispitivanja sektora 34. Ako se to ukaže neophodnim, Komisija će otvoriti istragu po službenoj dužnosti. Također može pokrenuti ispitivanje sektora, nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom tijela za zaštitu tržišnog natjecanja država članica. 5. Kazne 35. Komisija može kazniti poduzetnike koji namjerno ili iz nemara krše članak 85. stavak 1. , odnosno članak 86 (39). kaznom do 10 % godišnjeg prometa na svjetskoj razini. Ako su sporazumi prijavljeni prema Uredbi br. 17 radi dobivanja izuzeća prema članku 85. stavku 3. , Komisija ne može nametnuti kaznu vezano uz aktivnosti opisane u prijavi (40) za razdoblje nakon prijave. Međutim, Komisija može ukinuti oslobođenje od kazni tako da poduzetnike u pitanju obavijesti da je nakon preliminarnog postupka mišljenja da se primjenjuje članak 85. stavak 1. Ugovora te da primjena članka 85. stavka 3. nije opravdana (41). 36. Direktiva o međusobnom povezivanju u okviru osiguranja otvorene mreže sadrži dvije odredbe mjerodavne za izricanje kazni prema pravilima tržišnog natjecanja. Kao prvo, ona predviđa da sporazumi o međusobnom povezivanju moraju biti dostavljeni mjerodavnom nacionalnom regulatornom tijelu i stavljeni na raspolaganje zainteresiranim trećim stranama, s iznimkom dijelova koji se odnose na poslovnu strategiju stranaka (42). Kao drugo, predviđa da nacionalno regulatorno tijelo mora raspolagati nizom ovlasti koje može upotrijebiti kako bi utjecalo odnosno izmijenilo sporazume o međusobnom povezivanju (43). Te odredbe osiguravaju primjerenu obaviještenost javnosti o sporazumima, a nacionalnom regulatornom tijelu daju mogućnost poduzimanja mjera, ako je potrebno, radi osiguravanja učinkovitog tržišnog natjecanja. 37. Ako je sporazum prijavljen nacionalnom regulatornom tijelu, ali ne i Komisiji, Komisija prema svojoj politici općenito ne smatra primjerenim izricanje kazne zbog tog sporazuma čak i ako se u konačnici pokaže da on sadrži odredbe kojima se krši članak 85. Kazna će, međutim, biti primjerena u nekim slučajevima, primjerice: a) ako se pokaže da sporazum sadrži odredbe kojima se krši članak 86. ; i/ili b) ako je kršenje članka 85. naročito ozbiljno. Komisija je nedavno objavila Smjernice o načinu izračunavanja kazni (44). 38. Prijava nacionalnom regulatornom tijelu nije zamjena za prijavu Komisiji i ne ograničava mogućnost da zainteresirane strane izjave žalbu Komisiji ili da Komisija započne postupak po službenoj dužnosti za ispitivanje sporazuma o pristupu. Jednako tako, takva prijava ne ograničava prava stranke da pred nacionalnim sudom zahtijeva naknadu štete uzrokovane protutržišnim sporazumima (45). DIO II. –   MJERODAVNA TRŽIŠTA 39. U tijeku istraživanja u predmetima u okviru prikazanom u dijelu I. , Komisija će slijediti pristup utvrđivanja mjerodavnih tržišta iznesen u Obavijesti Komisije o utvrđivanju mjerodavnog tržišta radi provedbe prava tržišnog natjecanja Zajednice (46). 40. Na poduzetnike se odnose tri glavna izvora ograničenja tržišnog natjecanja: zamjenjivost potražnje, zamjenjivost ponude i potencijalna konkurencija, s time da prvo ograničenje predstavlja najneposredniji i najučinkovitiji način discipliniranja dobavljača danog proizvoda odnosno usluge. Zamjenjivost potražnje je stoga glavno sredstvo koje se koristi pri utvrđivanju mjerodavnog tržišta proizvoda, na kojem je moguće utvrditi ograničenja tržišnog natjecanja u svrhu članka 85. stavka 1. i članka 86. 41. Zamjenjivost ponude može u odgovarajućim okolnostima biti korištena kao dopunski element u određivanju mjerodavnih tržišta. U praksi ovo je nemoguće jasno razlikovati od potencijalne konkurencije. Zamjenjivost na strani ponude i potencijalna konkurencija koriste se u svrhu utvrđivanja ima li poduzetnik vladajući položaj odnosno je li ograničavanje tržišnog natjecanja značajno u smislu članka 85. te dolazi li do uklanjanja konkurencije. 42. Prilikom ocjenjivanja mjerodavnih tržišta potrebno je razmotriti kratkoročna kretanja na tržištu. Sljedeći odjeljci iznose neka osnovna načela od posebne važnosti za telekomunikacijski sektor. 1. Mjerodavno tržište proizvoda 43. Odjeljak 6. Obrasca A/B definira mjerodavno tržište proizvoda kako slijedi: „Mjerodavno tržište proizvoda obuhvaća sve one proizvode i/ili usluge koje potrošač smatra zamjenjivima ili nadomjestivima s obzirom na karakteristike proizvoda, njihove cijene i namjenu”. 44. Liberalizacija telekomunikacijskog sektora dovest će do pojave druge vrste tržišta, i to tržišta pristupa uređajima koji su trenutno neophodni za pružanje tih liberaliziranih usluga. Međusobno povezivanje prema telefonskoj mreži koja se koristi običnim domaćim linijama za biranje predstavljalo bi tipičan primjer takvog pristupa. Bez međusobnog povezivanja, trećim stranama bit će s komercijalnog aspekta nemoguće pružiti primjerice složene usluge govorne telefonije. 45. Prema tome, jasno je da u telekomunikacijskom sektoru postoje barem dvije vrste mjerodavnih tržišta koje je potrebno razmatrati – tržište usluge koja se pruža krajnjim korisnicima i tržište pristupa uređajima koji su nužni za pružanje te usluge krajnjim korisnicima (informacije, fizička mreža itd. ). U kontekstu svakog pojedinog slučaja bit će potrebno utvrditi mjerodavna tržišta pristupa i usluga, kao što su međusobno povezivanje prema telefonskoj mreži koja se koristi običnim domaćim linijama za biranje odnosno pružanje usluga javne govorne telefonije. 46. Ako je to primjereno, Komisija će koristiti test mjerodavnog tržišta koji se provodi postavljanjem pitanja hoće li, ukoliko svi pružatelji usluga u pitanju podignu svoje cijene za 5 do 10 %, njihova zajednička dobit porasti. Prema ovom testu, u slučaju porasta dobiti promatrano tržište je zasebno mjerodavno tržište. 47. Komisija smatra da načela prava tržišnog natjecanja kojim se uređuju ova tržišta ostaju jednaka bez obzira na pojedino tržište koje se razmatra. S obzirom na brzinu tehnoloških promjena u ovom sektoru, svaki pokušaj utvrđivanja posebnih tržišta proizvoda u ovoj obavijesti za sobom bi povlačio rizik da ubrzo postane netočan i nemjerodavan. Utvrđivanje posebnih tržišta proizvoda, primjerice utvrđivanje jesu li uređaji započinjanja poziva i završetka poziva dio istog tržišta uređaja, najbolje je provesti u svjetlu detaljnog ispitivanja konkretnog slučaja. 1. 1. Tržište usluga 48. Ovo se tržište može široko definirati kao pružanje svake telekomunikacijske usluge korisnicima. Različite telekomunikacijske usluge smatrat će se zamjenjivima ako pokazuju dovoljan stupanj zamjenjivosti za krajnjeg korisnika, što bi značilo da se učinkovito tržišno natjecanje može odvijati između različitih pružatelja tih usluga. 1. 2. Pristup uređajima 49. Da bi pružatelj usluge mogao pružiti usluge krajnjim korisnicima, ono što će mu uglavnom biti potrebno jest pristup jednom uređaju ili više njih (u uzlaznom ili silaznom smjeru). Primjerice, da bi fizički dostavio uslugu krajnjim korisnicima, potreban mu je pristup točkama završetka telekomunikacijske mreže na koju su ti krajnji korisnici spojeni. Taj se pristup na fizičkoj razini može postići pojedinačnom ili zajedničkom lokalnom infrastrukturom, koju pružatelj sam osigurava ili je unajmljuje od lokalnog pružatelja infrastrukture. Isto se također može postići putem pružatelja usluge koji za pretplatnike ima krajnje korisnike u pitanju odnosno putem pružatelja međusobnog povezivanja koji ima izravan ili neizravan pristup potrebnim završnim točkama. 50. Osim fizičkog pristupa pružatelju usluge možda će biti potreban pristup drugim uređajima koji će mu omogućiti da krajnjim korisnicima plasira svoju uslugu: primjerice, pružatelj usluge mora biti u mogućnosti upoznati krajnje korisnike sa svojim uslugama. Ako jedna organizacija ima vladajući položaj u pružanju usluga, kao što su podaci telefonskog imenika, javljaju se slični problemi kao i kod fizičkog pristupa. 51. U mnogim slučajevima Komisija će se baviti pitanjima fizičkog pristupa, kod kojih je nužno postojanje pristupa mrežnim uređajima vladajućeg telekomunikacijskog operatera (47). 52. Određeni telekomunikacijski operater koji otprije djeluje na tržištu može biti u iskušenju da uskrati pristup pružateljima usluga treće strane odnosno drugim mrežnim operaterima, posebno u područjima gdje će predložena usluga konkurirati usluzi koju pruža sam telekomunikacijski operater. Taj otpor često će se očitovati kao neopravdano kašnjenje u davanju pristupa, oklijevanje da se dopusti pristup ili namjera da ga se dopusti samo pod nepovoljnim uvjetima. Zadatak je pravila tržišnog natjecanja osigurati da ta buduća tržišta pristupa imaju mogućnost razvoja te da se već prisutnim telekomunikacijskim operaterima ne dozvoli da svoju kontrolu nad pristupom koriste radi obuzdavanja kretanja na tržištima usluga. 53. Potrebno je naglasiti da se može očekivati da liberalizacija telekomunikacijskog sektora dovede do razvoja novih, zamjenskih mreža, što će u konačnici imati učinak na pojam tržišta pristupa, koja uključuje otprije aktivnog telekomunikacijskog operatera. 2. Mjerodavno zemljopisno tržište 54. Mjerodavna zemljopisna tržišta utvrđena su u Obrascu A/B kako slijedi: „Mjerodavno zemljopisno tržište obuhvaća područje na kojemu su ti poduzetnici uključeni u ponudu i potražnju proizvoda ili usluga, na kojem su uvjeti konkurencije dovoljno ujednačeni i koja se mogu razlikovati od susjednih područja jer su uvjeti konkurencije znatno različiti u tim područjima”. 55. U odnosu na pružanja telekomunikacijskih usluga i tržišta pristupa, mjerodavno zemljopisno tržište bit će područje na kojemu postoje slični objektivni uvjeti u kojima se odvija tržišno natjecanje pružatelja usluga i tržišni natjecatelji mogu nuditi svoje usluge. Stoga će biti potrebno ispitati mogućnost tih pružatelja usluga da pristupe krajnjem korisniku u svakom dijelu toga područja, pod sličnim i ekonomski održivim uvjetima. Regulatorni uvjeti poput uvjeta odobrenja i sva isključiva odnosno posebna prava koje posjeduju konkurentni lokalni pružatelji pristupa od naročite su važnosti (48). DIO III. –   NAČELA 56. Komisija će primjenjivati sljedeća načela u predmetima koje vodi. 57. Komisija je utvrdila da su „članci 85. i 86. … na snazi i provedivi u čitavoj Zajednici. Do sukoba s drugim pravilima Zajednice ne bi trebalo doći jer pravo Zajednice čini jedinstven zakonodavni okvir … razvidno je da je akte Zajednice donesene u telekomunikacijskom sektoru potrebno tumačiti na način usklađen sa pravilima tržišnog natjecanja, kako bi se osigurala najbolja moguća provedba svih aspekata politike Zajednice na području telekomunikacija … Ovo se, između ostalog, primjenjuje na odnos između pravila tržišnog natjecanja koja se primjenjuju na poduzetnike i pravila prema okviru osiguranja otvorene mreže” (49). 58. Dakle, pravila tržišnog natjecanja nastavljaju se primjenjivati u okolnostima u kojima se primjenjuju i druge odredbe Ugovora odnosno sekundarno zakonodavstvo. U kontekstu sporazuma o pristupu, i unutarnje tržište i odredbe o tržišnom natjecanju u pravu Zajednice su važni za uredno funkcioniranje sektora i zajedno ga jačaju. Stoga će pri ocjenjivanju prema pravilima tržišnog natjecanja Komisija nastojati u najvećoj mogućoj mjeri temeljiti se na načelima utvrđenima u usklađenom zakonodavstvu. Potrebno je imati na umu da je niz načela prava tržišnog natjecanja, navedenih u nastavku, također obuhvaćeno posebnim pravilima u kontekstu okvira osiguranja otvorene mreže. Odgovarajućom primjenom tih pravila često bi se mogla izbjeći potreba primjene pravila tržišnog natjecanja. 59. U odnosu na telekomunikacijski sektor, pozornost je potrebno posvetiti trošku obveze univerzalne usluge. Članak 90. stavak 2. Ugovora može opravdati iznimke od načela članaka 85. i 86. Detalji obveze univerzalne usluge su regulatorno pitanje. Područje primjene članka 90. stavka 2. utvrđeno je u članku 90. direktiva u telekomunikacijskom sektoru, a Komisija će u tom kontekstu primjenjivati pravila tržišnog natjecanja. 60. Članci 85. i 86. Ugovora primjenjuju se na uobičajeni način na sporazume odnosno djelovanja koje je odobrilo ili dopustilo nacionalno tijelo (50), ili u slučajevima kad je nacionalno tijelo zatražilo uključivanje određenih uvjeta u sporazum, na zahtjev jedne ili više uključenih stranaka. 61. Međutim, ako bi nacionalno regulatorno tijelo zahtijevalo uvjete koji su u suprotnosti s pravilima tržišnog natjecanja, poduzetnici u pitanju u praksi ne bi bili kažnjeni iako bi sama država članica kršila članak 3. stavak (g) i članak 5. Ugovora (51) i stoga podlijegala preispitivanju Komisije prema članku 169. Osim toga, ako bi nacionalni regulator od poduzetnika koji ima posebna ili isključiva prava u smislu članka 90. , odnosno od poduzetnika u državnom vlasništvu, zahtijevao da se ponaša na način da zlouporabi svoj vladajući položaj, ili mu to odobrilo, država članica bi također kršila članak 90. stavak 1. , a Komisija bi donijela odluku kojom nalaže prekid kršenja (52). 62. Nacionalno regulatorno tijelo može nalagati stroge standarde preglednosti, obveza pružanja usluge i politike cijena na tržištu, posebno ako je to nužno u ranim fazama liberalizacije. Ako je to primjereno, zakonodavstvo (kao što je okvir za osiguranje otvorene mreže) koristit će se kao pomoćno sredstvo pri tumačenju pravila tržišnog natjecanja (53). Pod pretpostavkom da je dužnost nacionalnog regulatornog tijela da osigura učinkovito tržišno natjecanje moguća, primjena pravila tržišnog natjecanja je jednako tako potrebna za odgovarajuće tumačenje načela osiguranja otvorene mreže. Također je potrebno napomenuti da su mnoga pitanja navedena u nastavku također obuhvaćena pravilima Direktive o neograničenom tržišnom natjecanju i direktivama o licenciranju i zaštiti podataka prema okviru osiguranja otvorene mreže: učinkovita provedba ovog regulatornog okvira trebala bi spriječiti pojavu mnogih problema tržišnog natjecanja, navedenih u nastavku. 1. Vladajući položaj (članak 86. ) 63. Radi pružanja usluga na tržištu telekomunikacijskih usluga, poduzetniku bi mogao zatrebati pristup raznim uređajima. Primjerice, za pružanje telekomunikacijskih usluga obično je potrebno međusobno povezivanje prema telefonskoj mreži koja se koristi običnim domaćim linijama za biranje. Pristup toj mreži je gotovo uvijek u rukama vladajućeg telekomunikacijskog operatera. U odnosu na sporazum o pristupu, vladajući položaj proizašao iz kontrole uređaja najvažniji je element ocjene koju provodi Komisija. 64. Je li poduzetnik u vladajućem položaju ne ovisi samo o zakonskim pravima koja su mu dodijeljena. Samo okončanje zakonskih monopola ne znači i okončanje vladajućeg položaja. Ne dovodeći u pitanje direktive o liberalizaciji, razvoj učinkovitog tržišnog natjecanja na strani zamjenskih pružatelja mreže s odgovarajućim kapacitetom i zemljopisnom pokrivenošću zahtijevat će vremena. 65. Presuda Suda EZ-a u predmetu Tetra Pak (54) također bi se mogla pokazati važnom za telekomunikacijski sektor. Sud je smatrao da s obzirom na iznimno usku povezanost između tržišta na kojem postoji vladajući položaj i onog na kojem ne postoji, te s obzirom na iznimno visoki tržišni udjel na prvom tržištu, Tetra Pak je bio „u situaciji usporedivoj s vladajućim položajem na predmetnim tržištima u cjelini”. U predmetu Tetra Pak radilo se o usko povezanim horizontalnim tržištima: analiza je, međutim, jednako primjenjiva i na usko povezana vertikalna tržišta, što je u uobičajeno u telekomunikacijskom sektoru. U tom sektoru česti je slučaj da određeni operater ima iznimno jaki položaj na tržištima infrastrukture i na tržištima koja su u odnosu na tu infrastrukturu silazna. Također je karakteristično da troškovi infrastrukture čine najveći pojedinačni trošak djelovanja na silaznim tržištima. Nadalje, operateri se često suočavaju s istim tržišnim natjecateljima kako na infrastrukturnom tržištu tako i na silaznim tržištima. 66. Prema tome, moguće je zamisliti niz situacija u kojima postoje usko povezana tržišta, zajedno s operaterom s vrlo visokim stupnjem tržišne snage na barem jednom od tih tržišta. 67. Ako su prisutne ove okolnosti, zaključak Komisije da je određeni operater bio u situaciji usporedivoj s vladajućim položajem na predmetnim tržištima u cjelini, može biti primjeren. 68. U telekomunikacijskom sektoru koncept „osnovnih uređaja” u mnogim će slučajevima biti od značenja pri utvrđivanju dužnosti vladajućih telekomunikacijskih operatera. Izraz „osnovni uređaj” koristi se za opisivanje uređaja odnosno infrastrukture koja je ključna za dopiranje do korisnika i/ili omogućavanje tržišnim natjecateljima da obavljaju poslovanje, te ne može biti reproducirana na razuman način (55). 69. Poduzetnik koji kontrolira pristup osnovnom uređaju uživa vladajući položaj u smislu članka 86. Nasuprot tome, poduzetnik može ostvarivati vladajući položaj prema članku 86. a da ne kontrolira osnovne uređaje. 1. 1    Tržište usluga 70. Jedan od činitelja koji se koriste za mjerenje tržišne snage poduzetnika jesu prihodi od prodaje koji se mogu pripisati tom poduzetniku, izraženi kao postotak ukupnih prihoda od prodaje na tržištu zamjenjivih usluga na mjerodavnom zemljopisnom području. U pogledu tržišta usluga, Komisija će između ostalog ocjenjivati promet ostvaren prodajom zamjenjivih usluga, isključujući prodaju odnosno vlastitu uporabu usluga međusobnog povezivanja i prodaju odnosno vlastitu uporabu lokalne infrastrukture (56), a uzimajući u obzir uvjete tržišnog natjecanja i strukturu ponude i potražnje na tržištu. 1. 2. Pristup uređajima 71. Koncept „pristupa” iz točke 45. može se odnositi na niz situacija, uključujući raspoloživost iznajmljenih linija koje pružatelju usluga omogućavaju izgradnju vlastite mreže, kao i međusobno povezivanje u užem smislu, kojim se međusobno povezuju dvije telekomunikacijske mreže, primjerice pokretna i nepokretna. U pogledu pristupa, vjerojatno je da će operater koji već otprije djeluje na tržištu i dalje biti vladajući poduzetnik još neko vrijeme nakon provedbe zakonske liberalizacije. Otprije prisutan operater, koji kontrolira uređaje, često je također i najveći pružatelj usluga i u prošlosti nije trebao činiti razliku između odašiljanja telekomunikacijskih usluga i pružanja tih usluga krajnjim korisnicima. Uobičajena je situacija da operater koji je ujedno i pružatelj usluga nije od svoje službe na silaznom tržištu zahtijevao plaćanje za pristup te tako nije bilo jednostavno izračunati prihod koji pripada tom uređaju. U slučaju kad operater i osigurava pristup i pruža usluge neophodno je u najvećoj mogućoj mjeri razdvojiti prihode kao osnovu za izračun udjela poduzetnika, bez obzira o kojem se tržištu radi. Članak 8. stavak 2. Direktive o međusobnom povezivanju uređuje ovo pitanje na način da uvodi zahtjev obračunavanja „aktivnosti vezanih uz međusobno povezivanje, koje obuhvaćaju kako usluge međusobnog povezivanja pružene interno tako i usluge međusobnog povezivanja pružene drugima, zasebno od ostalih aktivnosti”. Predložena Preporuka Komisije za odvajanje obračuna u kontekstu međusobnog povezivanja ovdje će također biti od pomoći. 72. Gospodarsko značenje stjecanja pristupa također ovisi o pokrivenosti mreže, s kojom se traži međusobno povezivanje. Stoga, osim korištenja iznosa prometa, Komisija će također, tamo gdje je to moguće, uzimati u obzir broj korisnika pretplaćenih na usluge koje nudi vladajući poduzetnik, a usporedive su s onima koje namjerava pružati pružatelj usluga koji zahtijeva pristup. Jednako tako, tržišna snaga danog poduzetnika dijelom će se mjeriti brojem pretplatnika priključenih na točke završetka telekomunikacijske mreže tog poduzetnika, izraženim kao postotak ukupnog broja pretplatnika priključenih na točke završetka na mjerodavnom zemljopisnom području. Zamjenjivost na strani ponude 73. Kao što je navedeno u točki 41. , zamjenjivost na strani ponude također je mjerodavna za pitanje vladajućeg položaja. Tržišni udjel viši od 50 % (57) obično je dostatan dokaz vladajućeg položaja, iako će se ispitati i ostali činitelji. Primjerice, Komisija će ispitati postojanje drugih pružatelja mreže, ako oni postoje, na mjerodavnom zemljopisnom području kako bi utvrdila jesu li takve zamjenske infrastrukture dovoljno guste da mreži već prisutnog poduzetnika predstavljaju konkurenciju te da bi odredila mjeru u kojoj bi ulazak na tržište bio moguć za nove pružatelje pristupa. Drugi mjerodavni činitelji 74. Uz podatke o tržišnom udjelu i zamjenjivosti ponude, Komisija će pri utvrđivanju je li operater u vladajućem položaju također ispitati ima li operater povlašten pristup uređajima koji se ne mogu na razuman način i u odgovarajućem roku reproducirati, bilo iz zakonskih razloga ili zbog prevelikog troška. 75. S pojavom konkurentnih pružatelja pristupa i njihove prijetnje vladajućem položaju već otprije prisutnog poduzetnika, važnu ulogu u utvrđivanju tržišne snage igrat će opseg prava koja primaju od tijela država članica, posebno njihov teritorijalni doseg. Komisija će pomno pratiti razvoj tržišta u odnosu na ova pitanja te će u svojoj ocjeni problema pristupa prema pravilima tržišnog natjecanja uzeti u obzir sve izmijenjene tržišne uvjete. 1. 3. Zajednički vladajući položaj 76. Izričaj članka 86. jasno daje do znanja da se članak primjenjuje također i kad više poduzetnika dijeli vladajući položaj. Okolnosti u kojima postoji zajednički vladajući položaj te u kojima je zlouporabljen, za sada još nisu u cijelosti razjašnjene u sudskoj praksi Zajednice odnosno praksi Komisije, a pravo se u tom smislu još uvijek razvija. 77. Izričaj članka 86. („zlouporaba jednog ili više poduzetnika”) opisuje nešto što je drugačije od zabrane protutržišnih sporazuma odnosno usklađenih djelovanja u članku 85. Drugačije mišljenje bilo bi u suprotnosti sa uobičajenim načelima tumačenja Ugovora i učinilo bi izričaj besmislenim i lišilo ga praktičnog učinka. Ovo, međutim, ne isključuje paralelnu primjenu članaka 85. i 86. na isti sporazum odnosno djelovanje, što su Komisija i Sud EZ-a potvrdili u nizu slučajeva (58), niti Komisiju bilo što sprečava da postupa samo prema jednoj od njih u slučaju kad se obje odredbe primjenjuju. 78. Dva poduzetnika, od kojih je svaki u vladajućem položaju na zasebnom nacionalnom tržištu, nisu isto što i dva poduzetnika koji su u zajedničkom vladajućem položaju. Da bi dva poduzetnika ili više njih bila u zajedničkom vladajućem položaju moraju zajedno imati u bitnome jednaki položaj u odnosu na svoje kupce i tržišne natjecatelje, kao što to ima pojedinačni poduzetnik kad je u vladajućem položaju. Ako promatramo posebno telekomunikacijski sektor, zajednički vladajući položaj mogu postići dva telekomunikacijska infrastrukturna operatera koji pokrivaju isto zemljopisno tržište. 79. Osim toga, da bi dva poduzetnika ili više njih bila u zajedničkom vladajućem položaju potrebno je, iako ne i dostatno, da ne postoji učinkovito tržišno natjecanje između poduzetnika na mjerodavnom tržištu. Ovo pomanjkanje natjecanja u praksi može postojati zbog činjenice da poduzetnici imaju veze kao što su sporazumi o suradnji ili sporazumi o međusobnom povezivanju. Komisija, međutim, ne smatra da bilo ekonomska teorija bilo zakonodavstvo Zajednice podrazumijeva pravnu neophodnost takvih veza za postojanje zajedničkog vladajućeg položaja (59). Dovoljna gospodarska povezanost postoji u slučaju međuovisnosti koja se često javlja u oligopolnim situacijama. Čini se da ne postoji ikakav drugi razlog u pravu ili ekonomskoj teoriji koji bi zahtijevao neku drugu gospodarsku povezanost između poduzetnika u zajedničkom vladajućem položaju. S obzirom na rečeno, u praksi ovakve veze često postoje u telekomunikacijskom sektoru, u kojem nacionalni telekomunikacijski operateri gotovo neizbježno imaju raznovrsne veze jedni s drugima. 80. Uzmemo li primjer pristupa lokalnoj petlji, u nekim državama članicama njega bi u bliskoj budućnosti mogla kontrolirati dva operatera – telekomunikacijski operater koji već otprije djeluje na tržištu i kablovski operater. S ciljem pružanja određenih usluga potrošačima nužan je pristup lokalnoj mreži ili telekomunikacijskog operatera ili operatera kablovske televizije. Ovisno o okolnostima slučaja, a posebno o njihovom međusobnom odnosu, moguće je da niti jedan operater nije u vladajućem položaju. Zajedno, međutim, mogu ostvarivati zajednički monopol nad pristupom tim uređajima. Dugoročno tehnološki razvoj može dovesti do toga da drugi mehanizmi pristupa lokalnoj petlji budu održivi, kao primjerice energetske mreže: postojanje takvih mehanizama uzet će se u obzir prilikom utvrđivanja postoje li vladajući položaji ili zajednički vladajući položaji. 2. Zlouporaba vladajućeg položaja 81. Primjena članka 86. pretpostavlja postojanje vladajućeg položaja i neke veze između vladajućeg položaja i navodne zlouporabe. U telekomunikacijskom sektoru često je neophodno ispitati niz povezanih tržišta, na kojima, jednom ili više njih, određeni operater ima vladajući položaj. U tim okolnostima postoji niz mogućih situacija u kojima može doći do zlouporaba: — postupanje na tržištu na kojem se ostvaruje vladajući položaj, s učincima na tom istom tržištu (60), — postupanje na tržištu na kojem se ostvaruje vladajući položaj, s učincima na tržištima na kojima se ne ostvaruje vladajući položaj (61), — postupanje na tržištu na kojem se ne ostvaruje vladajući položaj, s učincima na tržištu na kojem se ostvaruje vladajući položaj (62), — postupanje na tržištu na kojem se ne ostvaruje vladajući položaj, s učincima na tom istom tržištu (63). 82. Iako činjenične i gospodarske okolnosti telekomunikacijskog sektora često predstavljaju novost, u mnogim je slučajevima moguće primijeniti ustanovljena načela prava tržišnog natjecanja. Promatrajući probleme tržišnog natjecanja u ovom sektoru, bitno je imati na umu postojeću sudsku praksu i odluke Komisije o, primjerice, povećanju tržišne snage, diskriminaciji i vezanoj kupnji/prodaji. 2. 1. Odbijanje dodjele pristupa uređajima i primjena nepovoljnih uvjeta 83. Odbijanje davanja pristupa može se zabraniti prema članku 86. ako to čini poduzetnik koji je u vladajućem položaju zahvaljujući svojoj kontroli nad uređajima, što je obično slučaj s već djelujućim telekomunikacijskim operaterom za neko predvidivo buduće razdoblje. Odbijanje može imati „učinak sprečavanja održavanja stupnja tržišnog natjecanja koji još uvijek postoji na tržištu, odnosno njegovog jačanja” (64). Odbijanje predstavlja zlouporabu samo onda kada ima učinke iskorištavanja odnosno protutržišne učinke. Tržišta usluga u telekomunikacijskom sektoru u početku imaju mali broj konkurentnih subjekata te će odbijanja na tim tržištima redovito utjecati na tržišno natjecanje. U svim slučajevima odbijanja, svako opravdanje pomno se ispituje radi utvrđivanja njegove objektivnosti. 84. Općenito govoreći, postoje tri bitna scenarija: (a) odbijanje dodjele pristupa u svrhu usluge, pri čemu je pružatelj pristupa dao pristup drugom operateru radi djelovanja na tom tržištu usluga; (b) odbijanje dodjele pristupa u svrhu usluge, pri čemu pružatelj pristupa nije dao pristup nijednom drugom operateru radi djelovanja na tom tržištu usluga; (c) ukidanje opskrbe postojećeg korisnika. Diskriminacija 85. U odnosu na prvi scenarij, jasno je da bi odbijanje poslovanja s novim korisnikom u okolnostima, u kojima vlasnik uređaja u vladajućem položaju već posluje s jednim ili više korisnika prisutnih na istom silaznom tržištu, predstavljalo diskriminatorni tretman koji bi, pak, u slučaju da ograničava tržišno natjecanje na tom silaznom tržištu, predstavljao zlouporabu. Ako mrežni operateri nude iste ili slične maloprodajne usluge kao i stranka koja zahtijeva pristup, oni mogu imati i motiva i prilike ograničiti tržišno natjecanje i na taj način zlouporabiti svoj vladajući položaj. Takvo se odbijanje, naravno, može i opravdati – primjerice, u odnosu na tražitelje pristupa koji predstavljaju mogući kreditni rizik. U odsutnosti objektivnih opravdanja, odbijanje će obično biti zlouporaba vladajućeg položaja na tržištu pristupa. 86. Općenito govoreći, dužnost poduzetnika u vladajućem položaju jest da osigura pristup na takav način da dobra i usluge ponuđene poduzetnicima na silaznom tržištu budu dostupne po uvjetima ne manje povoljnima od onih koji su dani ostalim strankama, uključujući njegove vlastite odgovarajuće službe na silaznom tržištu. Osnovni uređaji 87. U odnosu na druge gore navedene situacije, javlja se pitanje bi li pružatelj pristupa trebao biti obvezan zaključiti sporazum s pružateljem usluge, kako bi mu omogućio poslovanje na novom tržištu usluga. Ako problem nije u ograničenosti kapaciteta te ako poduzetnik koji odbija osigurati pristup svojim uređajima uistinu nije osigurao pristup tim uređajima, bilo za svoju službu na silaznom tržištu ili za nekog drugog poduzetnika koji posluje na tom tržištu usluga, tada nije jasno koje bi drugo objektivno opravdanje moglo postojati. 88. Na području prijevoza (65) Komisija je odlučila da poduzetnik koji kontrolira osnovni uređaj mora dati pristup u određenim okolnostima (66). Ista načela vrijede i za telekomunikacijski sektor. Kad ne bi postojale komercijalno izvedive zamjene zahtijevanju pristupa, a u slučaju da pristup ne bude osiguran, tada stranka koja zahtijeva pristup ne bi bila u mogućnosti poslovati na tržištu usluga. Odbijanje bi u ovom slučaju ograničilo razvoj novih tržišta odnosno novih proizvoda na tim tržištima, što je u suprotnosti s člankom 86. stavkom (b), odnosno ograničavalo bi razvoj tržišnog natjecanja na postojećim tržištima. Odbijanje s ovim učincima vjerojatno će imati učinke zlouporabe. 89. Načelo koje obvezuje poduzetnika u vladajućem položaju da zaključuje sporazume u određenim okolnostima, često je mjerodavno u telekomunikacijskom sektoru. Trenutno postoje monopoli odnosno virtualni monopoli na području pružanja mrežne infrastrukture za većinu telekomunikacijskih usluga u Zajednici. Čak i tamo gdje su ograničenja već uklonjena, ili će to uskoro biti, tržišno natjecanje na silaznim tržištima i nadalje će ovisiti o cijenama i uvjetima pristupa mrežnim uslugama na uzlaznom tržištu, na kojem će se konkurentnost očitovati tek postupno. S obzirom na tempo tehnoloških promjena u telekomunikacijskom sektoru, moguće je zamisliti situacije gdje će poduzetnici nastojati nuditi nove proizvode odnosno usluge koje ne konkuriraju proizvodima odnosno uslugama iz postojeće ponude vladajućeg operatera pristupa, ali za koje taj operater oklijeva osigurati pristup. 90. Komisija mora osigurati da se kontrola nad uređajima, koju uživaju već otprije prisutni operateri, ne koristi radi sprečavanja razvoja konkurentnog telekomunikacijskog okružja. Od poduzetnika koji je u vladajućem položaju na tržištu usluga i na tom tržištu provodi zlouporabu u suprotnosti s člankom 86. , može se, radi prekida takvog postupanja, zahtijevati da za jednog ili više konkurenata na tom tržištu osigura pristup svojim uređajima. Posebno, poduzetnik može zlouporabiti svoj vladajući položaj ako svojim postupcima priječi pojavu novog proizvoda odnosno usluge. 91. Polazište za analizu Komisije bit će određivanje postojećeg ili potencijalnog tržišta za koje se zahtijeva pristup. Radi utvrđivanja da li je potrebno naložiti pristup prema pravilima tržišnog natjecanja, u obzir će se uzeti činjenica da poduzetnik u vladajućem položaju krši svoju dužnost nediskriminacije (vidjeti u nastavku), odnosno sljedeći činitelji kumulativno: (a) pristup uređajima u pitanju općenito je ključan kako bi se poduzetnici mogli natjecati na tom odgovarajućem tržištu (67). Prema tome, osnovno pitanje ovdje jest što je ključno. Nije dovoljno reći da bi položaj poduzetnika koji zahtijeva pristup bio povoljniji da je pristup odobren; no odbijanje davanja pristupa mora dovesti do toga da se predložene aktivnosti učine ili nemogućima ili ozbiljno i neizbježno neekonomičnima. Iako se, primjerice, zamjenska infrastruktura može od 1. srpnja 1996. godine koristiti za liberalizirane usluge, proći će neko vrijeme prije nego što u brojnim slučajevima ona postane zadovoljavajuća zamjena za uređaje već postojećeg operatera. Takva zamjenska infrastruktura trenutno ne nudi jednako gustu zemljopisnu pokrivenost kao mreža već otprije prisutnog telekomunikacijskog operatera; (b) dostatni kapacitet na raspolaganju je za osiguranje pristupa; (c) vlasnik uređaja ne zadovoljava potražnju na postojećem tržištu usluga odnosno proizvoda, priječi pojavu potencijalnih novih usluga odnosno proizvoda, ili sprečava tržišno natjecanje na postojećem odnosno potencijalnom tržištu usluga odnosno proizvoda; (d) poduzetnik koji zahtijeva pristup spreman je platiti razumnu i nediskriminatornu cijenu, a inače će u svakom smislu prihvatiti nediskriminatorne uvjete pristupa; (e) ne postoji objektivno opravdanje za odbijanje osiguranja pristupa. Mjerodavna opravdanja u ovom kontekstu mogla bi obuhvaćati vrlo ozbiljnu poteškoću u osiguranju pristupa za poduzetnika koji ga zahtijeva, ili činjenicu da vlasniku uređaja koji je poduzeo ulaganje s ciljem uvođenja novog proizvoda odnosno usluge treba dovoljno vremena i prilike za korištenje uređaja radi plasiranja na tržište tog novog proizvoda odnosno usluge. Međutim, iako će se svako opravdanje morati pomno preispitati od slučaja do slučaja, u telekomunikacijskom sektoru naročito je važno da pogodnosti za krajnje korisnike, proizašle iz konkurentnog okružja, ne budu uništene djelovanjem bivših državnih monopolista odnosno sprečavanjem nastanka i razvoja tržišnog natjecanja. 92. Pri utvrđivanju je li došlo do kršenja članka 86. , u obzir će se uzeti kako činjenično stanje u tom i drugim zemljopisnim područjima, tako i, ako je primjereno, odnos između zahtijevanog pristupa i tehničke konfiguracije uređaja. 93. Pitanje objektivnog opravdanja zahtijeva naročito pomnu analizu u ovom području. Osim utvrđivanja jesu li poteškoće navedene u nekom određenom slučaju dovoljno ozbiljne da opravdaju odbijanje osiguranja pristupa, mjerodavna tijela također moraju odlučiti jesu li te poteškoće dostatna protuteža narušenom tržišnom natjecanju zbog odbijanja ili otežavanja pristupa i slijedom toga ograničavanja silaznih tržišta usluga. 94. Tri bitna činitelja vezana uz pristup, kojima bi pružatelj pristupa mogao manipulirati radi, u konačnici, odbijanja osiguranja pristupa, jesu vrijeme, tehnička konfiguracija i cijena. 95. Telekomunikacijski operateri u vladajućem položaju imaju dužnost učinkovito rješavati zahtjeve za dobivanje pristupa: neprimjerena i neobjašnjiva odnosno neopravdana kašnjenja u odgovaranju na zahtjev mogu predstavljati zlouporabu. Međutim, Komisija će naročito nastojati usporediti odgovor na zahtjev za pristup sa: (a) uobičajenim vremenskim okvirom i uvjetima primjenjivima kad stranka koja daje odgovor osigura pristup svojim uređajima za svoje vlastito društvo-kćer odnosno poslovnu podružnicu; (b) odgovorima na zahtjeve za pristup sličnim uređajima u drugim državama članicama; (c) objašnjenjima ponuđenim za sva kašnjenja u rješavanju zahtjeva za pristup. 96. Pitanja tehničke konfiguracije jednako će tako biti pomno analizirana radi utvrđivanja njihove autentičnosti. U načelu, pravila tržišnog natjecanja nalažu da se stranci koja podnosi zahtjev pristup mora osigurati na za nju najpovoljnijoj točki, uz uvjet da je ta točka pružatelju pristupa tehnički izvediva. Pitanja tehničke izvedivosti mogu biti objektivna opravdanja za odbijanje poslovanja – primjerice, promet za koji se traži pristup mora zadovoljiti mjerodavne tehničke standarde infrastrukture – odnosno, moguće je i postojanje pitanja ograničenja kapaciteta, kod kojih se mogu javiti problemi racioniranja (68). 97. Utvrđivanje pretjerano visokih cijena pristupa, osim što to samo po sebi predstavlja zlouporabu (69), također može biti takvo da u biti predstavlja odbijanje osiguranja pristupa. 98. Postoji niz činitelja u ovim testovima, koji zahtijevaju pažljivu ocjenu. Pitanja određivanja cijena u telekomunikacijskom sektoru bit će olakšana činjenicom da direktive osiguranja otvorene mreže nalažu obveze vođenja preglednog sustava obračuna troškova. Ukidanje opskrbe 99. U odnosu na treću po redu situaciju navedenu u točki 84. , neke prethodne odluke Komisije i sudska praksa Suda EZ-a bavile su se ukidanjem opskrbe konkurenata na silaznom tržištu. U predmetu Commercial Solvents Sud je smatrao da „poduzetnik, koji je u vladajućem položaju na tržištu sirovina, s ciljem očuvanja tih sirovina za proizvodnju svojih vlastitih derivativa, odbija opskrbiti kupca koji je i sam proizvođač tih derivativa, te tako riskira uklanjanje čitave konkurencije koju predstavlja taj kupac, zlouporabljuje svoj vladajući položaj u smislu članka 86. ” (70) 100. Iako se ovaj slučaj bavio ukidanjem proizvoda, u načelu nema razlike između toga slučaja i ukidanja pristupa. Jednostrani prekid sporazuma o pristupu postavlja u bitnome slična pitanja kao i ona u vezi s odbijanjem. Ukidanje pristupa postojećem korisniku obično predstavlja zlouporabu. Ovdje je također moguće pružiti objektivne razloge za opravdanje prekida. Svi takvi razlozi moraju biti razmjerni učincima ukidanja na tržišno natjecanje. 2. 2. Ostali oblici zlouporabe 101. Odbijanja osiguranja pristupa su samo jedan oblik moguće zlouporabe na ovom području. Zlouporabe se također mogu javiti u kontekstu pristupa koji je osiguran. Zlouporaba je između ostaloga moguća u situaciji u kojoj se operater ponaša na diskriminatorni način, odnosno njegova djelovanja na neki drugi način ograničavaju tržišta ili tehnički razvoj. Slijede samo neki primjeri moguće zlouporabe. Mrežna konfiguracija 102. Mrežna konfiguracija operatera u vladajućem položaju, koja pristup za pružatelje usluga (71) objektivno čini težim, mogla bi predstavljati zlouporabu osim ako se može objektivno opravdati. Jedno objektivno opravdanje moglo bi biti da mrežna konfiguracija poboljšava učinkovitost mreže općenito. Vezanje 103. Ovo je posebno sporno ako uključuje vezanje usluga za koje je telekomunikacijski operater u vladajućem položaju s onima za koje to nije (72). Ako vertikalno integrirani mrežni operater u vladajućem položaju obvezuje stranku koja zahtijeva pristup na kupnju jedne ili više usluga (73) bez odgovarajućeg opravdanja, to može isključiti tržišne natjecatelje vladajućeg pružatelja pristupa iz zasebne ponude pojedinih elemenata paketa. Takav uvjet bi, prema tome, mogao predstavljati zlouporabu prema članku 86. Sud je, nadalje, smatrao da „… čak i ako su vezane prodaje dva proizvoda u skladu s komercijalnom uporabom odnosno postoji prirodna veza između dva proizvoda u pitanju, takve prodaje mogu ipak predstavljati zlouporabu u smislu članka 86. osim ako se mogu objektivno opravdati …” (74). Određivanje cijena 104. Pri utvrđivanju postoji li problem određivanja cijena prema pravilima tržišnog natjecanja, potrebno je dokazati da se troškovi i prihodi raspodjeljuju na primjereni način. Neprimjerena raspodjela troškova i upuštanje u određivanje transfernih cijena, mogu se koristiti kao mehanizmi za prikrivanje pretjerano visokih cijena, predatorskih cijena, sniženih cijena. Određivanje pretjerano visokih cijena 105. Problemi određivanja cijena u vezi s pristupom za pružatelje usluga uređajima vladajućeg operatera obično se kreću oko određivanja pretjerano visokih cijena (75): u odsutnosti druge održive zamjene za uređaj kojemu pružatelji usluga traže pristup, operater u vladajućem odnosno monopolističkom položaju može biti sklon zaračunavanju pretjerano visokih cijena. 106. Pretjerano visoku cijenu Sud EZ-a utvrdio je kao „pretjerano visoku u odnosu na gospodarsku vrijednost pružene usluge” (76). Osim toga, Sud je jasno ukazao da je jedan od načina za taj izračun sljedeći: „Ta bi se pretjeranost između ostalog mogla objektivno utvrditi kad bi bilo moguće izračunati je usporedbom između prodajne cijene proizvoda u pitanju i troška njegove proizvodnje” (77). 107. Potrebno je da Komisija utvrditi stvarne troškove mjerodavnog proizvoda. Odgovarajuća raspodjela troškova stoga je ključna kod određivanja je li cijena pretjerano visoka. Primjerice, ako je poduzetnik obavljao niz aktivnosti, potrebno je raspodijeliti mjerodavne troškove na razne aktivnosti, kao i na odgovarajući način pripisati ih troškovima koji se raspodjeljuju na razna mjesta troška. Također može biti primjereno da Komisija utvrdi odgovarajuću metodologiju raspodjele troškova, ukoliko je ona sporna. 108. Sud je također ukazao da se pri utvrđivanju što čini pretjerano visoku cijenu, u obzir može uzeti zakonodavstvo Zajednice u kojem se navode načela određivanja cijena za pojedini sektor (78). 109. Nadalje, usporedba s drugim zemljopisnim područjima također se može koristiti kao pokazatelj pretjerano visoke cijene: Sud je mišljenja da, ako je moguće, mogla bi se napraviti usporedba između cijena koje zaračunava poduzetnik u vladajućem položaju i onih koje se zaračunavaju na tržištima otvorenima za tržišno natjecanje (79). Takva bi usporedba mogla pružiti osnovu za ocjenu jesu li primjerene cijene koje zaračunava poduzetnik u vladajućem položaju (80). U određenim okolnostima, ako usporedivi podaci nisu raspoloživi, regulatorna tijela nastoje utvrditi koja bi bila konkurentna cijena da postoji konkurentno tržište (81). U odgovarajućem slučaju takvu analizu Komisija može uzeti u obzir kod utvrđivanja pretjerano visoke cijene. Određivanje predatorskih cijena 110. Ovakvo se određivanje cijena, između ostalog, događa kad poduzetnik u vladajućem položaju prodaje robu ili uslugu ispod troška stalno tijekom vremenskog razdoblja s namjerom odvraćanja konkurenata od ulaska na tržište, odnosno njegova istjerivanja, omogućavajući sebi daljnje povećanje tržišne snage, a kasnije i akumulirane dobiti. Takve nelojalno niske cijene krše članak 86. stavak (a). Takav bi se problem, primjerice, mogao pojaviti u kontekstu tržišnog natjecanja između različitih mreža telekomunikacijske infrastrukture, kad operater u vladajućem položaju može biti sklon zaračunavati nelojalno niske cijene pristupa kako bi uklonio konkurenciju drugih pružatelja infrastrukture (u nastajanju). Cijena općenito ima obilježje zlouporabe ako je ispod prosječnih varijabilnih troškova poduzetnika u vladajućem položaju, odnosno ako je ispod prosječnog ukupnog troška i dio je plana protiv tržišnog natjecanja (82). U mrežnim industrijama jednostavna primjena navedenog pravila ne bi odražavala gospodarsku stvarnost mrežnih industrija. 111. Ovo je pravilo ustanovljeno u predmetu AKZO, u kojem je Sud EZ-a utvrdio prosječne varijabilne troškove kao „one koji se mijenjanju ovisno o proizvedenim količinama” (83), uz objašnjenje razloga za takvo pravilo: „Poduzetnik u vladajućem položaju nema interesa primjenjivati takve cijene osim radi uklanjanja tržišnog natjecatelja, kako bi sebi omogućio naknadni rast cijena iskorištavanjem svojeg monopolističkog položaja, s obzirom da mu svaka prodaja stvara gubitak u ukupnom iznosu fiksnih troškova (tj. onih koji ostaju nepromijenjeni bez obzira na proizvedene količine) i barem dijela varijabilnih troškova vezanih uz proizvedenu jedinicu. ” 112. Kako bi uslugama ili skupinom usluga trgovao na profitabilan način, operater mora donijeti strategiju određivanja cijena, u kojoj se njegovi ukupni dodatni troškovi pružanja te usluge ili skupine usluga pokrivaju dodatnim prihodima zarađenima kao rezultat pružanja te usluge ili skupine usluga. Ako operater u vladajućem položaju odredi cijenu određenog proizvoda ili usluge, koja je ispod prosječnih ukupnih troškova pružanja te usluge, morao bi opravdati tu cijenu s komercijalnog aspekta: operater u vladajućem položaju kojem bi takva cjenovna politika pogodovala samo kad bi jedan ili više njegovih tržišnih natjecatelja oslabio, počinio bi zlouporabu. 113. Kao što je ukazao Sud EZ-a u predmetu AKZO, Komisija mora utvrditi cijenu, ispod koje bi poduzetnik mogao ostvariti dobit samo slabljenjem ili uklanjanjem jednog ili više tržišnih natjecatelja. Troškovne strukture u mrežnim industrijama obično su prilično različite u odnosu na većinu drugih industrija s obzirom da imaju mnogo više iznose troškova koji se dijele na razna mjesta troškova i onih koji se dijele na razne proizvode. 114. Primjerice, u slučaju pružanja telekomunikacijskih usluga, cijena koja je jednaka varijabilnom trošku usluge može biti znatno niža od cijene koja je operateru potrebna za pokrivanje troška pružanja usluge. Primijenimo li AKZO test na cijene koje će operater primjenjivati tijekom vremena i koje će činiti osnovu za odluke toga operatera o ulaganjima, promatrani troškovi trebali bi uključivati ukupne troškove koji se mijenjaju ovisno o obujmu pružanja usluge. Analiza situacije morat će uzeti u obzir odgovarajući vremenski okvir, tijekom kojega bi se troškovi trebali ispitivati. U većini slučajeva razumno je smatrati da niti prekratki niti predugi rok nije prikladan. 115. U takvim okolnostima Komisija često treba ispitivati prosječne troškove koji se mijenjaju ovisno o promjeni obujma pružanja usluge, a može biti potrebno ispitati i takve prosječne troškove tijekom vremenskog razdoblja duljeg od jedne godine. 116. Kad se pojavi neki slučaj, pravila osiguranja otvorene mreže i preporuke Komisije u vezi s obračunskim uvjetima i preglednošću, pomoći će osigurati učinkovitu primjenu članka 86. u ovom kontekstu. Sniženje cijena 117. Ako je operater u vladajućem položaju na tržištu proizvoda odnosno usluga, smanjenje cijena može predstavljati zlouporabu. Smanjenje cijena može se dokazati pokaže li se da službe poduzetnika u vladajućem položaju koje se nalaze na silaznom tržištu ne bi mogle isplativo trgovati na temelju cijene koja je utvrđena na uzlaznom tržištu, a služba toga poduzetnika koja se nalazi na uzlaznom tržištu zaračunava je svojim tržišnim natjecateljima. Služba koja na silaznom tržištu proizvodi gubitak može se prikriti ako je operater u vladajućem položaju rasporedio troškove na svoje službe vezane uz pristup, a primjereno bi bilo da su raspoređeni na službe na silaznom tržištu, odnosno ako je na neki drugi način neprimjereno utvrdio cijene prijenosa unutar organizacije. Preporuka Komisije o zasebnom obračunavanju u kontekstu međusobnog povezivanja bavi se ovim pitanjem na način da preporuča zasebno obračunavanje za različita područja poslovanja unutar vertikalno integriranog operatera u vladajućem položaju. Komisija u odgovarajućem slučaju može od poduzetnika u vladajućem položaju zahtijevati izradu revidiranih zasebnih izvješća, u kojima su obrađeni svi potrebni aspekti njegovog poslovanja. Međutim, postojanje zasebnih izvješća ne jamči nepostojanje zlouporabe: Komisija će, ako je primjereno, ispitivati činjenice od slučaja do slučaja. 118. U odgovarajućim okolnostima smanjenje cijena može se također dokazati pokaže li se da razlika između cijene zaračunate za pristup tržišnim natjecateljima na silaznom tržištu (uključujući vlastite službe poduzetnika u vladajućem položaju, koje se nalaze na silaznom tržištu) i cijene koju mrežni operater zaračunava na silaznom tržištu, nije dostatna da razmjerno učinkovitom pružatelju usluga na silaznom tržištu omogući stjecanje uobičajene dobiti (osim ako poduzetnik u vladajućem položaju može dokazati da je njegova služba na silaznom tržištu iznimno učinkovita) (84). 119. Ako se pojavi bilo koji od ovih scenarija, tržišni natjecatelji na silaznom tržištu suočili bi se sa snižavanjem cijena, koje bi ih prisililo na napuštanje tržišta. Diskriminacija 120. Pružatelj usluga u vladajućem položaju ne smije vršiti diskriminaciju stranaka različitih sporazuma o pristupu ako bi takva diskriminacija ograničavala tržišno natjecanje. Svako razlikovanje temeljeno na koristi koja će proizaći iz pristupa, prije nego na razlikama između transakcija za samog pružatelja pristupa, te ako postoji dovoljna vjerojatnost da će diskriminacija ograničiti ili narušiti postojeće ili potencijalno tržišno natjecanje, bilo bi protivno članku 86. Ta bi diskriminacija mogla biti u obliku nametanja različitih uvjeta, uključujući zaračunavanje različitih cijena, ili pravljenja razlike na neki drugi način između sporazuma o pristupu, osim ako bi se takva diskriminacija mogla objektivno opravdati, primjerice na temelju troška, tehničkog aspekta ili činjenice da je poslovanje korisnika na različitim razinama. Takva bi diskriminacija mogla ograničavati tržišno natjecanje na silaznom tržištu, na kojem je poduzetnik tražitelj pristupa želio poslovati; naime, mogla bi ograničavati mogućnost ulaska tog operatera na tržište odnosno širenja njegovog poslovanja na to tržište (85). 121. Takva bi diskriminacija jednako tako mogla imati učinak na tržišno natjecanje ako je prisutna između operatera na usko povezanim silaznim tržištima. Ako postoje dva različita silazna tržišta proizvoda, ali jedan bi se proizvod promatrao kao zamjenjiv za drugi da nije činjenice da postoji cjenovna razlika između ta dva proizvoda, diskriminacija u pogledu cijene koja se zaračunava pružateljima tih dvaju proizvoda mogla bi umanjiti postojeće ili potencijalno tržišno natjecanje. Primjerice, iako usluge nepokretne i pokretne govorne telefonije trenutno vjerojatno predstavljaju zasebna tržišta proizvoda, tržišta će se vjerojatno međusobno približavati. Zaračunavanje viših cijena međusobnog povezivanja pokretnim operaterima u odnosu na nepokretne, vodilo bi onemogućavanju tog međusobnog približavanja te bi tako utjecalo na tržišno natjecanje. Slični učinci na tržišno natjecanje vjerojatni su i na drugim telekomunikacijskim tržištima. Ovakvu bi diskriminaciju u svakom slučaju bilo teško opravdati s obzirom na obvezu određivanja troškovno vezanih cijena. 122. U odnosu na cjenovnu diskriminaciju članak 86. stavak (c) zabranjuje nelojalnu diskriminaciju koju poduzetnik u vladajućem položaju vrši između svojih korisnika (86), uključujući diskriminaciju između korisnika ovisno o tome pristaju li poslovati isključivo s tim poduzetnikom u vladajućem položaju. 123. Članak 7. Direktive o međusobnom povezivanju predviđa da „se različite tarife i uvjeti međusobnog povezivanja mogu odrediti za različite kategorije organizacija ovlaštenih za osiguranje mreža i pružanje usluga, ako se te razlike mogu objektivno opravdati na temelju vrste osiguranog međusobnog povezivanja i/ili odgovarajućih nacionalnih uvjeta licenciranja …” (uz uvjet da te razlike ne rezultiraju narušavanjem tržišnog natjecanja). 124. U konkretnom slučaju mora se utvrditi rezultiraju li takve razlike narušavanjem tržišnog natjecanja. Bitno je imati na umu da su člancima 85. i 86. uređena pitanja tržišnog natjecanja, a ne regulacije. Članak 86. ne može od poduzetnika u vladajućem položaju zahtijevati da različite kategorije korisnika tretira različito, osim ako je to rezultat tržišnih uvjeta i načela članka 86. Nasuprot tome, članak 86. zabranjuje poduzetnicima u vladajućem položaju diskriminaciju između sličnih transakcija ako bi takva diskriminacija imala učinak na tržišno natjecanje. 125. Diskriminacija bez objektivnog opravdanja u pogledu bilo kojeg aspekta odnosno uvjeta sporazuma o pristupu može predstavljati zlouporabu. Diskriminacija može biti vezana uz elemente kao što su određivanje cijena, kašnjenja, tehnički pristup, usmjeravanje (87), brojčano označavanje, prekomjerno ograničavanje korištenja mreže, kao i uporaba korisnikovih mrežnih podataka. Međutim, postojanje diskriminacije može se utvrditi jedino od slučaja do slučaja. Diskriminacija je protivna članku 86. bilo da proizlazi ili je razvidna iz uvjeta pojedinog sporazuma o pristupu. 126. U tom kontekstu postoji općenita dužnost mrežnog operatera da se prema neovisnim korisnicima odnosi na jednak način kao sa svojim podružnicama odnosno službama na silaznom tržištu. Priroda korisnika i njegovi zahtjevi mogu igrati značajnu ulogu pri određivanju jesu li transakcije usporedive. Različite cijene za korisnike na različitim razinama (primjerice, veleprodaja i maloprodaja) ne znače nužno diskriminaciju. 127. Pitanja diskriminacije mogu se pojaviti u odnosu na tehničku konfiguraciju pristupa, s obzirom na njezinu važnost u kontekstu pristupa. Stupanj tehničke sofisticiranosti pristupa: ograničenja vrste ili „stupnja” u mrežnoj hijerarhiji razmjene uključene u pristup odnosno tehničke mogućnosti te razmjene od neposrednog su značenja za tržišno natjecanje. To bi mogli biti uređaji na raspolaganju za podršku spajanju ili vrsta sučelja i signalnog sustava koji se koriste za određivanje vrste usluge raspoložive stranci koja zahtijeva pristup (primjerice, uređaji inteligentne mreže). Broj i/ili smještaj točaka spajanja: uvjet prikupljanja i distribucije prometa za određena područja na preklopniku koji služi neposredno tom području, a ne na višoj razini mrežne hijerarhije, može biti važan. Stranka koja zahtijeva pristup snosi dodatni trošak bilo da osigurava veze na većoj udaljenosti od svojeg vlastitog preklopnog centra ili da je obvezna platiti više naknade za slanje. Jednaki pristup: mogućnost korisnika stranke koja zahtijeva pristup da dobiju usluge pružatelja pristupa korištenjem istog broja biranih znamenki kao i korisnici pružatelja pristupa, ključno je obilježje postojanja tržišnog natjecanja u telekomunikacijama. Objektivno opravdanje 128. Opravdanja bi mogla uključivati činitelje vezane uz stvarno poslovanje mreže u vlasništvu pružatelja pristupa ili ograničenja licenciranja sukladna s, primjerice, sadržajem prava intelektualnog vlasništva. 2. 3. Zlouporabe zajedničkih vladajućih položaja 129. U slučaju zajedničkog vladajućeg položaja (vidjeti točke 76. i nadalje) ponašanje jednog ili više poduzetnika u zajedničkom vladajućem položaju može imati obilježja zlouporabe čak i ako se ostali ne ponašaju na jednaki način. 130. Ako nijedan operater nije bio voljan osigurati pristup te ako nije bilo tehničke ili komercijalne opravdanosti odbijanja, očekivalo bi se da nacionalno regulatorno tijelo, uz mjere prema pravilima tržišnog natjecanja, problem riješi tako da naloži poduzetniku ili poduzetnicima da ponude pristup pod uvjetima mjerodavne Direktive osiguranja otvorene mreže odnosno prema nacionalnom zakonodavstvu. 3. Sporazumi o pristupu (članak 85. ) 131. Ograničenja tržišnog natjecanja, koja su uključena u sporazume o pristupu ili iz njih proizlaze, mogu imati dva različita učinka: ograničavanje tržišnog natjecanja između dviju stranaka sporazuma o pristupu ili ograničavanje tržišnog natjecanja s trećim stranama, primjerice ekskluzivnošću sporazuma za jednu ili obje stranke sporazuma. Osim toga, ako je jedna stranka u vladajućem položaju, uvjeti sporazuma o pristupu mogu dovesti do jačanja tog vladajućeg položaja ili njegovog širenja na povezana tržišta, odnosno mogu predstavljati nezakonito iskorištavanje vladajućeg položaja nametanjem nepoštenih uvjeta. 132. Sporazumi o pristupu, kod kojih je pristup u načelu neograničen, vjerojatno se neće pokazati ograničavajućima za tržišno natjecanje u smislu članka 85. stavka 1. Obveze ekskluzivnosti u ugovorima koji jednom poduzetniku osiguravaju pristup, vjerojatnije će ograničavati tržišno natjecanje s obzirom da drugim poduzetnicima ograničavaju pristup infrastrukturi. S obzirom da većina mreža ima veći kapacitet od potreba bilo kojeg pojedinog korisnika, ovo će obično biti slučaj u telekomunikacijskom sektoru. 133. Sporazumi o pristupu mogu imati značajne povoljne učinke za tržišno natjecanje, s obzirom da mogu unaprijediti pristup silaznom tržištu. Sporazumi o pristupu u kontekstu međusobnog povezivanja ključni su za interoperabilnost usluga i infrastrukture, čime jačaju tržišno natjecanje na silaznom tržištu usluga, te je izgledno stvaranje veće dodane vrijednosti od lokalne infrastrukture. 134. Međutim, postoji očita mogućnost pojave protutržišnih učinaka određenih sporazuma o pristupu odnosno njihovih odredbi. Sporazumi o pristupu, primjerice, mogu: a) služiti kao sredstvo usklađivanja cijena; b) služiti kao sredstvo podjele tržišta; c) imati učinke isključivanja trećih strana (88); d) dovesti do razmjene poslovno osjetljivih podataka između stranaka. 135. Rizik usklađivanja cijena posebno je izražen u telekomunikacijskom sektoru s obzirom da naknade za međusobno povezivanje često iznose 50 % ili više ukupnog troška pruženih usluga, a u tom je sektoru međusobno povezivanje s vladajućim operaterom obično neophodno. U tim okolnostima, prostor za cjenovno konkuriranje je ograničen, a rizik (i ozbiljnost) usklađivanja cijena time veći. 136. Nadalje, sporazumi o međusobnom povezivanju mrežnih operatera mogu, pod određenim okolnostima, biti instrument podjele tržišta između mrežnog operatera koji osigurava pristup i mrežnog operatera koji zahtijeva pristup, umjesto da se oko tih mreža među njima stvori natjecanje. 137. U liberaliziranom telekomunikacijskom okružju gore navedene vrste ograničavanja tržišnog natjecanja nadgledat će nacionalna tijela i Komisija sukladno pravilima tržišnog natjecanja. Nacionalni propisi ne utječu na pravo stranaka na izjavljivanje žalbe zbog bilo koje vrste protutržišnog ponašanja. Odredbe obuhvaćene člankom 85. stavkom 1. 138. Komisija je utvrdila određene vrste ograničenja, koje bi mogle kršiti članak 85. stavak 1. Ugovora te stoga zahtijevaju pojedinačno izuzeće. Te odredbe najčešće su vezane uz poslovni okvir pristupa. 139. U telekomunikacijskom sektoru, međusobnom povezivanju je svojstveno da stranke stječu određene podatke o korisnicima i prometu svojih konkurenata. Ta bi razmjena podataka u određenim slučajevima mogla utjecati na konkurentno ponašanje poduzetnika u pitanju, a stranke bi je lako mogle koristiti za usklađena djelovanja, kao što je podjela tržišta (89). Direktiva o međusobnom povezivanju nalaže da se podaci primljeni od organizacije koja traži međusobno povezivanje koriste samo za svrhe za koje su i dostavljene. Radi usklađivanja s pravilima tržišnog natjecanja i Direktivama o međusobnom povezivanju, operateri će morati uvesti zaštitne mjere kako bi osigurali da se povjerljivi podaci objavljuju samo onim službama poduzetnika, koje se izrađuju sporazume o međusobnom povezivanju, te da se podaci ne koriste za protutržišne svrhe. Pod uvjetom da su te zaštitne mjere cjelovite i uredno se provode, u načelu ne bi trebalo biti razloga da jednostavni sporazumi o međusobnom povezivanju budu obuhvaćeni člankom 85. stavkom 1. 140. Odredbe o ekskluzivnosti, kod kojih bi, primjerice, slanje prometa bilo isključivo kroz telekomunikacijsku mrežu jedne ili obiju stranaka, a ne na mrežu drugih stranaka s kojima su zaključeni sporazumi o pristupu, također će zahtijevati analizu prema članku 85. stavku 3. Ako se za takvo usmjeravanje ne pruži opravdanje, takve će odredbe biti zabranjene. Ovakve odredbe o ekskluzivnosti, međutim, nisu nužno dio sporazuma o međusobnom povezivanju. 141. Za sporazume o pristupu koji su zaključeni s protutržišnim ciljem vrlo je mala vjerojatnost da će ispuniti kriterije za pojedinačno izuzeće prema članku 85. stavku 3. 142. Nadalje, sporazumi o pristupu mogu imati učinak na strukturu konkurencije na tržištu. Naknade za lokalni pristup obično čine znatni dio ukupnog troška usluga koje krajnjim korisnicima pruža stranka koja zahtijeva pristup, čime se ostavlja ograničeni prostor za cjenovno natjecanje. Stoga će, zbog potrebe da se ovaj ograničeni stupanj tržišnog natjecanja zaštiti, Komisija posvetiti posebnu pozornost pomnom ispitivanju sporazuma o pristupu u kontekstu njihovih mogućih učinaka na mjerodavna tržišta, kako bi se osiguralo da takvi sporazumi ne služe kao prikriveno i neizravno sredstvo određivanja odnosno usklađivanja krajnjih cijena za krajnje korisnike, što bi, pak, predstavljalo jedno od najtežih kršenja članka 85. Ugovora (90). Ovo će biti posebno problematično na oligopolnim tržištima. 143. Osim toga, odredbe koje uključuju diskriminaciju s ishodom isključivanja trećih strana na sličan su način ograničavajuće za tržišno natjecanje. Najvažnija je diskriminacija u odnosu na cijene, kvalitetu, odnosno druge komercijalno bitne aspekte pristupa na štetu stranke koja zahtijeva pristup, te je kao takva općenito usmjerena na nelojalno davanje prednosti službama pružatelja pristupa. 4. Učinak na trgovinu između država članica 144. Primjena kako članka 85. , tako i članka 86. , pretpostavlja učinak na trgovinu između država članica. 145. Kako bi sporazum imao učinak na trgovinu između država članica, Komisija mora biti u mogućnosti „predvidjeti s dostatnim stupnjem vjerojatnosti, na temelju niza objektivnih pravnih ili činjeničnih činitelja, da sporazum u pitanju može imati izravni ili neizravni, stvarni ili potencijalni, utjecaj na obrazac trgovine između država članica” (91). Nije nužno da svako od ograničenja tržišnog natjecanja unutar sporazuma ima mogućnost utjecaja na trgovinu (92), uz uvjet da je ima sporazum u cjelini. 146. U odnosu na sporazum o pristupu u telekomunikacijskom sektoru, Komisija razmatra ne samo izravne učinke ograničavanja tržišnog natjecanja na međudržavnu trgovinu na tržištima pristupa, nego i učinke na međudržavnu trgovinu na silaznim tržištima telekomunikacijskih usluga. Komisija također razmatra mogućnost tih sporazuma da zatvore određeno zemljopisno tržište, što bi već postojeće poduzetnike u drugim državama članicama moglo spriječiti da se natječu na tom zemljopisnom tržištu. 147. Sporazumi o pristupu u telekomunikacijama obično utječu na trgovinu između država članica, s obzirom da se uslugama pruženima preko mreže trguje kroz čitavu Zajednicu, a sporazumi o pristupu mogu uređivati mogućnost pružatelja usluge odnosno operatera da pruži neku uslugu. Čak i ako su tržišta uglavnom nacionalna, što je danas općenito slučaj s obzirom na stupanj razvoja liberalizacije, zlouporabe vladajućeg položaja obično će utjecati na strukturu tržišta izazivajući posljedice za trgovinu između država članica. 148. Slučajevi u ovom području koji uključuju pitanja obuhvaćena člankom 86. vjerojatno će biti vezani ili uz odredbe u sporazumima o pristupu koje imaju obilježje zlouporabe, ili uz odbijanje da se uopće zaključi sporazum o pristupu pod povoljnim uvjetima. Gore navedeni kriteriji za utvrđivanje može li sporazum o pristupu utjecati na trgovinu između država članica, kao takvi bi i ovdje mogli biti jednako mjerodavni. ZAKLJUČCI 149. Komisija smatra da pravila tržišnog natjecanja i posebni sektorski propisi čine jedinstven skup mjera kojima se osigurava liberalizirano i konkurentno okružje za telekomunikacijska tržišta Zajednice. 150. Pri postupanju u ovom sektoru Komisija će nastojati izbjeći nepotrebno udvostručavanje postupaka, posebno postupaka tržišnog natjecanja i nacionalnih regulatornih postupaka odnosno regulatornih postupaka Komisije, kao što je utvrđeno unutar okvira osiguranja otvorene mreže. 151. Ako se primjenjuju pravila tržišnog natjecanja, Komisija će razmotriti koja su tržišta mjerodavna, te će primijeniti članke 85. i 86. u skladu s gore navedenim načelima. (1)  skladu s Direktivama Komisije 96/19/EZ (citirane u fusnoti 3. ), određene države članice mogu zahtijevati iznimku od pune liberalizacije za određena ograničena razdoblja. Ova obavijest ne dovodi u pitanje takve iznimke, a Komisija će uzeti u obzir postojanje svake takve iznimke kod primjene pravila tržišnog natjecanja na sporazume o pristupu, kao što je opisano u ovoj obavijesti. Vidjeti: Odluka Komisije 97/114/EZ od 27. studenoga 1996. o dodatnim razdobljima provedbe koja Irska zahtijeva za provedbu Direktiva Komisije 90/388/EEZ i 96/2/EZ u pogledu neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 41, 12. 2. 1997. , str. 8. ); Odluka Komisije 97/310/EZ od 12. veljače 1997. o odobravanju dodatnih razdoblja provedbe Republici Portugal za provedbu Direktiva Komisije 90/388/EEZ i 96/2/EZ u pogledu neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 133, 24. 5. 1997. , str. 19. ); Odluka Komisije 97/568/EZ od 14. svibnja 1997. o odobravanju dodatnih razdoblja provedbe Luksemburgu za provedbu Direktive 90/388/EEZ u pogledu neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 234, 26. 8. 1997. , str. 7. ); Odluka Komisije 97/603/EZ od 10. lipnja 1997. o odobravanju dodatnih razdoblja provedbe Španjolskoj za provedbu Direktive Komisije 90/388/EEZ u pogledu neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 243, 5. 9. 1997. , str. 48. ); Odluka Komisije 97/607/EZ od 18. lipnja 1997. o odobravanju dodatnih razdoblja provedbe Grčkoj za provedbu Direktive 90/388/EEZ u pogledu neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 245, 9. 9. 1997. , str. 6. ); (2)  Priopćenje Komisije od 3. svibnja 1995. Europskom parlamentu i Vijeću, Savjetovanje o Zelenoj knjizi o liberalizaciji telekomunikacijske infrastrukture i mreža kabelske televizije, COM(95) 158 konačna verzija. (3)  Direktiva Komisije 88/301/EEZ od 16. svibnja 1988. o tržišnom natjecanju na tržištima telekomunikacijske terminalne opreme (SL L 131, 27. 5. 1988. , str. 73. ); Direktiva Komisije 90/388/EEZ od 28. lipnja 1990. o tržišnom natjecanju na tržištima telekomunikacijskih usluga (SL L 192, 24. 7. 1990. , str. 10. ). („Direktiva o uslugama”); Direktiva Komisije 94/46/EZ od 13. listopada 1994. o izmjenama i dopunama Direktive 88/301/EEZ i Direktive 90/388/EEZ, posebno u pogledu satelitskih komunikacija (SL L 268, 19. 10. 1994. , str. 15. ); Direktiva Komisije 95/51/EZ od 18. listopada 1995. o izmjenama i dopunama Direktive 90/388/EEZ u pogledu ukidanja ograničenja korištenja mreža kabelske televizije za pružanje već liberaliziranih telekomunikacijskih usluga (SL L 256, 26. 10. 1995. , str. 49. ); Direktiva Komisije 96/2/EZ od 16. siječnja 1996. o izmjenama i dopunama Direktive 90/388/EEZ u pogledu pokretnih i osobnih komunikacije (SL L 20, 26. 1. 1996. , str. 59. ); Direktiva Komisije 96/19/EZ od 13. ožujka 1996. o izmjenama i dopunama Direktive 90/388/EEZ u pogledu provedbe neograničenog tržišnog natjecanja na telekomunikacijskim tržištima (SL L 74, 22. 3. 1996. , str. 13. ) („Direktiva o neograničenom tržišnom natjecanju”). (4)  Sporazumi o međusobnom povezivanju jesu najznačajniji oblik sporazuma o pristupu u telekomunikacijskom sektoru. Osnovni okvir sporazuma o međusobnom povezivanju utvrđen je pravilima osiguranja otvorene mreže te se primjena pravila tržišnog natjecanja mora promatrati u ovom svjetlu: Direktiva 97/13/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 10. travnja 1997. o zajedničkom okviru za odobravanje pojedinačnih licenci u području telekomunikacijskih usluga (SL L 117, 7. 5. 1997. , str. 15. ) („Direktiva o licenciranju”); Direktiva 97/33/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. lipnja 1997. o međusobnom povezivanju u telekomunikacijama, u pogledu osiguranja univerzalne usluge i interoperabilnosti kroz primjenu načela osiguranja otvorene mreže (SL L 199, 26. 7. 1997. , str. 32. ) („Direktiva o međusobnom povezivanju”); Direktiva Vijeća 90/387/EEZ od 28. lipnja 1990. o uspostavi unutarnjeg tržišta telekomunikacijskih usluga provedbom Osiguranja otvorene mreže (SL L 192, 24. 7. 1990. , str. 1. ) („Okvirna direktiva”); Direktiva Vijeća 92/44/EEZ od 5. lipnja 1992. o primjeni Osiguranja otvorene mreže na iznajmljene linije (SL L 165, 19. 6. 1992. , str. 27. ) („Direktiva o iznajmljenim linijama”); Direktiva 95/62/EEZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 1995. o primjeni Osiguranja otvorene mreže na govornu telefoniju (SL L 321, 30. 12. 1995. , str. 6. ), zamijenjena Direktivom 98/10/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 1998. o primjeni osiguranja otvorene mreže na govornu telefoniju i o univerzalnoj telekomunikacijskoj usluzi u konkurentnom okružju (SL L 101, 1. 4. 1998. , str. 24. ) („Direktiva o govornoj telefoniji”); Direktiva 97/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. prosinca 1997. o obradi osobnih podataka i zaštiti privatnosti u telekomunikacijskom sektoru (SL L 24, 30. 1. 1998. , str. 1. ) („Direktiva o zaštiti podataka”). (5)  SL C 233, 6. 9. 1991. , str. 2. (6)  U području telekomunikacija, a naročito: Odluka Komisije 91/562/EEZ od 18. listopada 1991. , Eirpage (SL L 306, 7. 11. 1991. , str. 22. ); Odluka Komisije 96/546/EZ i 96/547/EZ od 17. srpnja 1996. , Atlas i Phoenix (SL L 239, 19. 9. 1996. , str. 23. i str. 57. ); i Odluka Komisije 97/780/EZ od 29. listopada 1997. , Unisource (SL L 318, 20. 11. 1997. , str. 1. ). Postoji i niz otvorenih predmeta koji uključuju pitanja pristupa. (7)  Aspekti tržišnog natjecanja u sporazumima o međusobnom povezivanju u telekomunikacijskom sektoru, lipanj 1995. ; Aspekti tržišnog natjecanja kod pristupa pružatelja usluga resursima telekomunikacijskih operatera, prosinac 1995. Vidjeti također Aspekte tržišnog natjecanja kod određivanja cijena pristupa, prosinac 1995. godine. (8)  Vidjeti Zelenu knjigu Komisije od 3. prosinca 1997. o međusobnom približavanju sektora telekomunikacija, medija i informacijske tehnologije i posljedice za propise – ususret pristupu informacijskog društva (COM(97) 623). (9)  Vidjeti Odluku Vijeća 97/838/EZ od 28. studenoga 1997. o zaključivanju u ime Europske zajednice, u pitanjima u okviru njezine nadležnosti, rezultata pregovora Svjetske trgovinske organizacije o osnovnim telekomunikacijskim uslugama (SL L 347, 18. 12. 1997. , str. 45. ). (10)  U slučaju Direktive o iznajmljenim linijama u okviru Osiguranja otvorene mreže, predviđena je prva faza koja oštećenom korisniku omogućuje obraćanje nacionalnom regulatornom tijelu. Ovo može ponuditi niz prednosti. U telekomunikacijskim područjima, gdje je iskustvo pokazalo da poduzetnici često oklijevaju nastupiti u svojstvu tužitelja protiv telekomunikacijskog operatera, o kojem uvelike ovise, ne samo kad se radi o određenim točkama sukobljavanja, već i u mnogo širem i dalekosežnijem smislu, postupci predviđeni Osiguranjem otvorene mreže su primamljiva mogućnost. Postupci predviđeni Osiguranjem otvorene mreže, nadalje, mogu obuhvatiti širi raspon problema vezanih uz pristup, nego što bi to bilo moguće temeljem pravila tržišnog natjecanja. Naposljetku, ovi postupci korisnicima mogu ponuditi prednost blizine i upoznatosti s nacionalnim upravnim postupcima; jezik je također čimbenik koji treba uzeti u obzir. Prema Direktivi o iznajmljenim linijama u okviru Osiguranja otvorene mreže, ako rješenje nije moguće iznaći na nacionalnoj razini, drugi je stupanj ustanovljen na europskoj razini (postupak mirenja). Tada se sporazum između uključenih stranaka mora postići unutar dva mjeseca, uz moguće produljenje od jednog mjeseca ako su stranke suglasne. (11)  Nacionalno regulatorno tijelo je nacionalno regulatorno tijelo u području telekomunikacija, koje je osnovala država članica u kontekstu direktiva o uslugama s pripadajućim izmjenama i dopunama i okvira Osiguranja otvorene mreže. Popis nacionalnih regulatornih tijela redovito se objavljuje u Službenom listu Europskih zajednica, a primjerak posljednjeg popisa može se naći na http://www. ispo. cec. be. (12)  Članci 9. i 17. Direktive o međusobnom spajanju. (13)  Članak 7. Direktive o uslugama (vidjeti fusnotu 3) i članak 5. a Okvirne direktive Osiguranja otvorene mreže (vidjeti fusnotu 4). Također vidjeti Priopćenje Komisije Europskom parlamentu i Vijeću o statusu provedbe Direktive 90/388/EEZ o tržišnom natjecanju na tržištima telekomunikacijskih usluga (SL C 275, 20. 10. 1995. , str. 2. ). Također vidjeti presudu Suda EZ-a u predmetu C-91/94, Thierry Tranchant i Telephones Stores [1995] ECR I-3911. (14)  Direktiva o međusobnom spajanju navedena u fusnoti 4, članak 9. stavak 3. (15)  Presuda Prvostupanjskog suda EZ-a: predmet T-24/90, Automec protiv Komisije [1992] ECR II-2223, stavak 77. i predmet T-114/92 BEMIM [1995] ECR II-147. (16)  Obavijest o suradnji između nacionalnih sudova i Komisije u primjeni članaka 85. i 86. Ugovora o osnivanju EZ-a (SL C 39, 13. 2. 1993. , str. 6. , stavak 14. ). Obavijest o suradnji između nacionalnih tijela za zaštitu tržišnog natjecanja i Komisije (SL C 313, 15. 10. 1997. , str. 3. ). (17)  Predmet 127/73, BRT v. SABAM [1974] ECR 51. (18)  Predmet 66/86, Ahmed Saeed [1989] ECR 838. (19)  Ne smiju, primjerice, poticati, ojačati ili odobriti ishode protutržišnog ponašanja: — Ahmed Saeed, vidjeti fusnotu 18; — Predmet 153/93, Savezna republika Njemačka protiv Delta Schiffahrtsges. [1994] ECR I-2517, — Predmet 267/86, Van Eycke [1988] ECR 4769. (20)  Predmet 13/77, GB-Inno-BM/ATAB [1997] ECR 2115, stavak 33. : — „iako stoji da je članak 86. usmjeren na poduzetnike, ipak stoji i da Ugovor državama članicama nalaže dužnost da ne donose odnosno ne održavaju na snazi mjere koje bi propis mogle lišiti učinkovitosti”. (21)  Za daljnje dužnosti nacionalnih tijela vidjeti: Predmet 103/88, Fratelli Costanzo [1989. ] ECR 1839. Vidjeti Ahmed Saeed, citirano u fusnoti 18: — „Članci 5. i 90. Ugovora o osnivanju EEZ-a moraju se tumačiti kao da (i) zabranjuju nacionalnim tijelima da potiču zaključivanje sporazuma o tarifama protivno članku 85. stavku 1. odnosno članku 86. Ugovora, ovisno o slučaju; (ii) sprječavaju ta tijela da odobravaju tarife proizašle iz takvih sporazuma”. (22)  Zajednički predmeti C-6/90 i C-9/90 Francovich [1991. ] ECR I-5357; Zajednički predmeti C-46/93, Brasserie de Pêcheur protiv Njemačka i predmet C-48/93, R protiv Državni tajnik za transport ex parte Factortame i ostali [1996. ] ECR I-1029. (23)  Primjerice, uvodna izjava br. 18. Direktive o iznajmljenim linijama i članak 9. stavak 3. Direktive o međusobnom povezivanju u okviru Osiguranja otvorene mreže, vidjeti fusnotu 4. (24)  Uredba Vijeća (EEZ) br. 4064/89 od 21. prosinca 1989. o kontroli koncentracija između poduzetnika (SL L 395, 30. 12. 1989. , str. 1. ); kako je ispravljena u SL L 257, 21. 9. 1990. , str. 13. (25)  Uredba Vijeća br. 17. od 6. veljače 1962. , Prva uredba kojom se primjenjuju članci 85. i 86. Ugovora (SL 13, 21. 2. 1962. , str. 204. ). (26)  Članak 2. i članak 4. stavak 1. Uredbe br. 17. (27)  Članak 3. Uredbe br. 17. (28)  Članci 3. i 12. Uredbe br. 17. (29)  Predmet 792/79R, Camera Care protiv Komisije [1980. ] ECR 119. Također vidjeti predmet T-44/90, La Cinq protiv Komisije [1992. ] ECR II-1. (30)  Vidjeti točku 16. Obavijesti citirane u fusnoti 16. (31)  Članak 2. i članak 4. stavak 1. Uredbe br. 17. (32)  Camera Care i La Cinq, spomenuto u fusnoti 29. (33)  Vidjeti točku 16. Obavijesti citirane u fusnoti 16. (34)  Vidjeti točku 18. (35)  Vidjeti Automec, citirano u fusnoti 15. , stavak 86. (36)  BRT protiv SABAM, citirano u fusnoti 17. (37)  Članak 9. stavak 1. i stavak 3. Direktive o međusobnom povezivanju u okviru Osiguranja otvorene mreže. (38)  Predmet 14/83, Von Colson [1984. ] ECR 1891. (39)  Članak 15. stavak 2. Uredbe br. 17. (40)  Članak 15. stavak 5. Uredbe br. 17. (41)  Članak 15. stavak 6. Uredbe br. 17. (42)  Članak 6. stavak (c) Direktive o međusobnom povezivanju u okviru Osiguranja otvorene mreže. (43)  Inter alia, članak 9. Direktive o međusobnom povezivanju u okviru Osiguranja otvorene mreže. (44)  Smjernice o metodi određivanja kazni koje se izriču prema članku 15. stavku 2. Uredbe br. 17 i članku 65. stavku 5. Ugovora o osnivanju Europske zajednice za ugljen i čelik. (SL C 9, 14. 1. 1998. , str. 3. ). (45)  Vidjeti fusnotu 22. (46)  SL C 372, 9. 12. 1997. , str. 5. (47)  Međusobno povezivanje je u Direktivi o neograničenom tržišnom natjecanju definirano kao „… fizičko i logičko povezivanje telekomunikacijskih uređaja organizacija koje osiguravaju telekomunikacijske mreže i/ili pružaju telekomunikacijske usluge, kako bi se korisnicima jedne organizacije omogućila komunikacija s korisnicima iste ili druge organizacije odnosno pristup uslugama koje pružaju treće organizacije. ” U Direktivi o neograničenom tržišnom natjecanju i direktivama Osiguranja otvorene mreže telekomunikacijske usluge definirane su kao „usluge, čije se pružanje u cijelosti ili djelomice sastoji u prijenosu i/ili usmjeravanju signala na telekomunikacijsku mrežu”. Međusobno povezivanje, prema tome, uključuje prijenos signala za emitiranje, kao i mreže kabelske televizije. Sama telekomunikacijska mreža definirana je kao „…oprema za prijenos i, ako je primjenjivo, oprema za prespajanje, kao i ostali resursi koji omogućavaju slanje signala između utvrđenih završnih točaka žicom, radiom, optičkim ili drugim elektromagnetskim sredstvima”. (48)  Odluka Komisije 94/894/EZ od 13. prosinca 1994. godine, Eurotunnel (SL L 354, 21. 12. 1994. , str. 66. ). (49)  Vidjeti Smjernice citirane u fusnoti 5, stavke 15. i 16. (50)  Odluka Komisije 82/896/EEZ od 15. prosinca 1982. , AROW/BNIC (SL L 379, 31. 12. 1982. , str. 19. ). (51)  Vidjeti fusnotu 18. (52)  Zajednički predmeti C-48 i 66/90 Nizozemska i ostali protiv Komisije, [1992. ] ECR I-565. (53)  Vidjeti Ahmed Saeed, citirano u fusnoti 18. , gdje se zakonodavstvo unutarnjeg tržišta, vezano uz određivanje cijena, koristilo kao sredstvo pomoći pri utvrđivanju koja bi se razina cijena trebala smatrati nelojalnom u svrhu primjene članka 86. (54)  Na svakom tržištu Tetra Pak je bio suočen s istim potencijalnim kupcima i stvarnim tržišnim natjecateljima. Predmet C-333/94 P, Tetra Pak International SA protiv Komisije [1996. ] ECR I-5951. (55)  Vidjeti također definiciju uključenu u „Dodatno obvezivanje Europskih zajednica i njezinih država članica na primjenu regulatornih načela”, koju je Skupina za osnovne telekomunikacije koristila u okviru pregovora Svjetske trgovinske organizacije: „Osnovni uređaji označavaju uređaje mreže za pristup javnim telekomunikacijama i uređaje javnih telekomunikacijskih usluga: a) koje isključivo ili uglavnom osigurava jedan dobavljač ili ograničeni broj njih; i b) za koje nije izvedivo ni ekonomično ni tehničko zamjenjivanje radi pružanja usluge. ” (56)  Predmet 6/72 Continental Can [1973. ] ECR 215. (57)  U ovom kontekstu treba primijetiti da se prema okviru Osiguranja otvorene mreže može objaviti da organizacija ima značajnu tržišnu snagu. Utvrđivanje ima li organizacija značajnu tržišnu snagu ovisi o nizu čimbenika, no početna je pretpostavka da se za organizaciju s tržišnim udjelom višim od 25 % obično smatra da ima značajnu tržišnu snagu. Komisija u svojoj ocjeni prema pravilima tržišnog natjecanja vodi računa o tome je li činjenica da organizacija ima značajnu tržišnu snagu objavljena sukladno pravilima Osiguranja otvorene mreže. Jasno je, međutim, da pojam značajne tržišne snage općenito opisuje položaj gospodarske snage na tržištu, koja je manja od snage vladajućeg položaja: prema tome, činjenica da poduzetnik ima značajnu tržišnu snagu prema pravilima Osiguranja otvorene mreže općenito neće dovesti do pretpostavke vladajućeg položaja, iako u pojedinoj situaciji to može biti slučaj. Međutim, jedan bitni čimbenik koji valja uzeti u obzir jest definicija tržišta, odnosno je li definiciju koja se koristi u postupcima Osiguranja otvorene mreže primjereno koristiti kod primjene pravila tržišnog natjecanja. (58)  Predmet 85/76 Hoffman-La Roche [1979. ] ECR 461. Odluka Komisije 89/113/EEZ od 21. prosinca 1988. , Decca Navigator System (SL L 43, 15. 2. 1989. , str. 27. ) (59)  Odluka Komisije 92/553/EEZ od 22. srpnja 1992. , Nestlé/Perrier (SL L 356, 5. 12. 1992. , str. 1. ). (60)  Najčešća situacija. (61)  Zajednički predmeti 6/73 i 7/73 Commercial Solvents protiv Komisije [1974. ] ECR 223 i predmet 311/84 CBEM protiv CLT i IPB [1985. ] ECR 3261. (62)  Predmet C-62/86, AKZO protiv Komisije [1991. ] ECR I-3359 i predmet T-65/89 BPB Industries i British Gypsum protiv Komisije [1993. ] ECR II-389. (63)  Predmet C-333/94 P, Tetra Pak International protiv Komisije [1996. ] ECR I-5951. U ovom četvrtom slučaju primjena članka 86. može se opravdati jedino posebnim okolnostima (Tetra Pak, stavci 29. i 30. ). (64)  Predmet 85/76 Hoffman-La Roche [1979. ] ECR 461. (65)  Odluka Komisije 94/19/EZ od 21. prosinca 1993. , Sea Containers protiv Stena Sealink – privremena mjera (SL L 15, 18. 1. 1994. , str. 8. ). Oduka Komisije 94/119/EEZ od 21. prosinca 1993. , Port of Rødby (Danska) (SL L 55, 26. 2. 1994. , str. 52. ). (66)  Također vidjeti (između ostaloga): Presude Suda EZ-a i Prvostupanjskog suda: Predmeti 6 i 7/73 Commercial Solvents protiv Komisije [1974. ] ECR 223; Predmet 311/84, Télémarketing [1985. ] ECR 3261; Predmet C-18/88 RTT protiv GB-Inno [1991] ECR I-5941; Predmet C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi [1991. ] ECR I-2925; Predmeti T-69, T-70 i T-76/89, RTE, BBC i ITP protiv Komisije [1991. ] ECR II-485, 535, 575; Predmet C-271/90, Španjolska protiv Komisije [1992. ] ECR I-5833; Predmeti C-241 i 242/91 P, RTE, i ITP protiv Komisije (Magill), [1995. ] ECR I-743. Odluke Komisije: Odluka Komisije 76/185/EZUČ od 29. listopada 1975. , National Carbonising Company (SL L 35, 10. 2. 1976. , str. 6. ). Odluka Komisije 88/589/EEZ od 4. studenog 1988. , London European/Sabena (SL L 317, 24. 11. 1988. , str. 47. ). Odluka Komisije 92/213/EEZ od 26. veljače 1992. , British Midland protiv Aer Lingus (SL L 96, 10. 4. 1992. , str. 34. ); B&I protiv Sealink (1992. ) 5 CMLR 255; Bilten EZ-a, br. 6. – 1992. , točka 1. 3. 30. (67)  Bilo bi nedostatno dokazati da je jedan tržišni natjecatelj trebao pristup uređaju radi konkuriranja na silaznom tržištu. Da bi se pristup učinio obveznim, bilo bi neophodno dokazati da je pristup potreban svima osim iznimnim tržišnim natjecateljima. (68)  Kao što je navedeno u točki 91. (69)  Vidjeti točku 105. (70)  Predmeti 6 i 7/73, Commercial Solvents [1974. ] ECR 223. (71)  Tj. radi korištenja mreže za dopiranje do svojih vlastitih korisnika. (72)  Ovo se također rješava unutar okvira Osiguranja otvorene mreže: vidjeti članak 7. stavak 4. Direktive o međusobnom povezivanju, članak 12. stavak 4. Direktive o govornoj telefoniji i Prilog II. Okvirne Direktive Osiguranja otvorene mreže. (73)  Uključujući one koje su suvišne stranci koja zahtijeva pristup odnosno one koje mogu činiti usluge koje bi sama ta stranka uistinu željela pružati svojim korisnicima. (74)  Tetra Pak International, citirano u fusnoti 63. (75)  Priopćenje Komisije od 27. studenoga 1996. o mjerilima ocjene nacionalnih shema koštanja i financiranja univerzalnih usluga i Smjernice za provođenje takvih shema bit će mjerodavne kod utvrđivanja mjere u kojoj se obveza pružanja univerzalne usluge može koristiti za opravdanje dodatnih naknada vezanih uz dijeljenje neto troška prilikom pružanja univerzalne usluge (COM(96) 608). Također vidjeti pozivanje na obvezu pružanja univerzalne usluge u točki 59. (76)  Predmet 26/75, General Motors Continental protiv Komisije [1975. ] ECR 1367, stavak 12. (77)  Predmet 27/76, United Brands Company i United Brands Continental BV. Protiv Komisije [1978. ] ECR 207. (78)  Ahmed Saeed, citirano u fusnoti 18. , stavak 43. (79)  Predmet 30-87, Corinne Bodson protiv Pompes funèbres des régions libérées [1988. ] ECR 2479. Također vidjeti: Zajednički predmeti 110/88, 241/88 i 242/88 Françoiz Lucazeau i ostali protiv Société des Auteurs, Compositeurs et Editeurs de Musique (SACEM) i ostali [1989. ] ECR 2811, stavak 25: „Ako poduzetnik u vladajućem položaju nametne raspone naknada za svoje usluge, koje su osjetno više od onih koje se zaračunavaju u drugim državama članicama te ako je provedena dosljedna usporedba razina naknada, razliku treba promatrati na način da upućuje na zlouporabu vladajućeg položaja. U takvom slučaju na poduzetniku u pitanju je da opravda razliku pozivajući se na objektivne nejednakosti između situacije u državi članici u pitanju i situacije koja prevladava u svim drugim državama članicama. ” (80)  Vidjeti pravila Osiguranja otvorene mreže i Preporuku Komisije o međusobnom povezivanju na liberaliziranom telekomunikacijskom tržištu (SL L 73, 12. 3. 1998. , str. 42. (tekst Preporuke) i SL C 84, 19. 3. 1998. , str. 3. (Priopćenje o Preporuci)). (81)  Primjerice, u njihovom izračunu tarifa međusobnog povezivanja. (82)  AKZO, citirano u fusnoti 62. (83)  AKZO, stavak 71. (84)  Odluka Komisije 88/518/EEZ od 18. srpnja 1988. , Napier Brown/British Sugar (SL L 284, 19. 10. 1988. , str. 41. ): razlika između industrijskih i maloprodajnih cijena smanjena je do razine na kojoj kupac na veliko s jednako učinkovitim poslovanjem pakiranja kao i dobavljač na veliko, ne bi mogao na isplativi način opsluživati maloprodajno tržište. Također vidjeti National Carbonising Company, citirano u fusnoti 66. (85)  Međutim, ako je kapacitet infrastrukture nedovoljno iskorišten, zaračunavanje različite cijene pristupa ovisno o potražnji na različitim silaznim tržištima može se opravdati u mjeri u kojoj to razlučivanje omogućuje bolji razvoj određenih tržišta te ako ono ne ograničava niti narušava tržišno natjecanje. U takvom slučaju Komisija će analizirati globalne učinke takve cjenovne diferencijacije na svim silaznim tržištima. (86)  Predmet C-310/93 P, BPB Industries i British Gypsum protiv Komisije [1995. ] ECR I-865, str. 904. , koji se odnosi na BPB-ovu diskriminaciju među korisnicima na povezanim tržištima suhog gipsa. (87)  Tj. preusmjeravanje na povlaštene korespondentne mrežne operatere. (88)  Odluka Komisije 94/663/EZ od 21. rujna 1994. Night Services (SL L 259, 7. 10. 1994. , str. 20. ); Odluka Komisije 94/894/EZ, vidjeti fusnotu 48. (89)  Predmet T-34/92, Fiatagri UK i New Holland Ford protiv Komisije [1994. ] ECR II-905; Predmet C-8/95 P, New Holland Ford protiv Komisije, presuda od 28. svibnja 1988. , još nije objavljena; Predmet T-35/92, John Deere protiv Komisije [1994. ] ECR II-957; Predmet C-7/95 P, John Deere protiv Komisije, presuda od 28. svibnja 1988. , još nije objavljena. (Predmeti koji uključuju prijave podnesene protiv Odluke Komisije 92/157/EEZ od 17. veljače 1992. , UK Agricultural Tractor Registration Exchange) (SL L 68, 13. 3. 1992. , str. 19. ). (90)  Predmet 8/72, Vereniging van Cementhandelaaren protiv Komisije [1972. ] ECR 977; Predmet 123/85, Bureau National Interprofessionnel du Cognac protiv Clair [1985. ] ECR 391. (91)  Predmet 56/65, STM [1966. ] ECR 235, str. 249. (92)  Predmet 193/83, Windsurfing International protiv Komisije [1986. ] ECR 611