title: Yttrande från Regionkommittén om "Meddelande från kommissionen om miljö och sysselsättning - En hållbar utveckling i Europa"

eurovoc_concepts:
European Union
employment policy
environmental policy
environmental protection

text: 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/41 Yttrande från Regionkommittén om ”Meddelande från kommissionen om miljö och sysselsättning — En hållbar utveckling i Europa” (1999/C 51/07) BAKGRUND — Kommissionen meddelande om miljö och sysselsättning — ”En hållbar utveckling i Europa” (KOM(97) 592 slutlig). — Kommissionens beslut av den 26 november 1997 att i enlighet med artikel 198c första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende. — Presidiets beslut av den 12 mars 1998 att ge ansvaret att bereda detta yttrande till utskott 4 ”Fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö”. — Utkastet till yttrande (CdR 75/98 rév. 2) som antogs av utskott 4 den 22 april 1998 (föredragande: José Ramo´ n Garcı´a Can˜ al, senare ersatt av Leonardo Verdı´n). Regionkommittén antog vid sin 26:e plenarsession den 18-19 november 1998 (sammanträdet den 19 november) följande yttrande med majoritet. I. INLEDNING Resursproblemet 1. Regionkommittén instämmer i att arbetslösheten i dag är en av de största utmaningarna för EU:s ekonomier och att det innebär att arbetskraftsresurserna underutnyttjas. Regionkommittén anser att miljöförstöringen och 2. resursbristen efter årtionden av fortlöpande tillväxt nu har blivit så stora problem att den ekonomiska tillväxtmodellen måste revideras. Det sker ett överutnytt- jande av naturtillgångar, vilket kan komma att hämma den ekonomiska tillväxten i framtiden. Denna överex- ploatering av miljön är nära förknippad med produk- tions- och konsumtionsmönstren i industriländerna. De europeiska länderna, som ingår i denna sfär, är medansvariga för situationen. Och de sektorer som bidrar mest till miljöförstöringen är tillverkningsindu- strin, energisektorn, det industriellt bedrivna jordbruket och transportsektorn, men även hushållens konsum- tionsvanor. 4. ReK ser med tillfredsställelse på att det nya fördraget fäster särskild vikt vid miljö- och sysselsätt- ningsproblemen i EU. I enlighet med överenskommelserna i Amsterdam 5. om sysselsättningen föreslog kommissionen i sitt medde- lande ”Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas syssel- sättningspolitik 1998” ett flertal riktlinjer som utgjorde ett diskussionsunderlagunder Europeiska rådets extrain- satta möte om sysselsättningen den 20-21 november 1997 i Luxemburg. ReK instämmer i att dessa riktlinjer måste samordnas med arbetsmarknadspolitiken i med- lemsstaterna. På så sätt kan man garantera att den nuvarande ekonomiska återhämtningen varaktigt ger upphov till fler arbetstillfällen och en stabil makroekono- misk situation. ReK ser med tillfredsställelse på att Amsterdam- 6. fördraget anger en hållbar utveckling som ett av unionens uttalade mål och på att gemenskapens miljöpolitik skall sträva efter en hög skyddsnivå, samtidigt som hänsyn tas till de varierande förhållandena i de olika regionerna och kommunerna med utgångspunkt i försiktighetsprin- cipen och principen om förebyggande insatser, principen att brott mot miljön skall bevisas — lämpligen vid källan — samt principen ”förorenaren betalar”. Det politiska mandatet II. SAMBANDET MELLAN MILJO¨ OCH SYSSEL- SA¨ TTNING 3. Kommissionens meddelande om miljö och syssel- sättning, som behandlas i detta yttrande, bygger på slutsatserna från Europeiska rådets möte i Amsterdam (juni 1997) och som ingår i det nyligen undertecknade Amsterdamfördraget. Ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling ReK anser att en förutsättning för att lösa de 7. resursproblem som omnämns i inledningen till detta C 51/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 yttrande är att man inför en ny tillväxtmodell som är förenlig med miljöskydd och kan skapa arbetstillfällen, vilket också hävdades i kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, där det anges att ”ett viktigt mål för den nya utvecklingsmodellen är att bryta det direkta sambandet mellan ekonomiskt välstånd och miljöförstöring”. Vi måste uppnå en hållbar ekonomisk utveckling och värna om miljön och inte äventyra utnyttjandet av naturtillgångarna i framtiden. Utvecklingen av nya miljövänliga produktionsme- 8. toder och produkter kräver att det införs nya, renare och mindre resurskrävande teknologier, vilket förutsät- ter nya investeringar som stimulerar skapandet av fler arbetstillfällen. På så sätt kan man uppnå de båda målen samtidigt. Mot en sysselsättningsintensiv och hållbar utveckling i Europa 9. ReK anser att en hållbar utveckling i Europa förutsätter en kombination av följande mål: konkurrens- kraftig ekonomi, minskade föroreningar, effektivare energi- och råvaruanvändning och en högre sysselsätt- ningsnivå. Att utforma konkreta åtgärder för att uppnå dessa mål kräver kunskaper om de nuvarande samban- den mellan miljö och sysselsättning. 10. Dessa samband analyserades ingående under den konferens om miljö och sysselsättning som kommissio- nen och Europaparlamentet anordnade i maj 1997. Där framgick bland annat att miljöåtgärder kan ha både positiva och negativa effekter på sysselsättningen. 11. Enligt ReK är de positiva effekterna en följd av en lång rad aktiviteter för produktion av miljöprodukter och miljötjänster som man brukar föra in under beteck- ningen miljöindustri eller ekoindustri. Till dessa kommer aktiviteter i anslutning till den rena teknologisektorn, förnybara energikällor, avfallsåtervinning, natur- och landskapsvård samt upprustning av förfallna stadsområ- den. Till dessa direkt sysselsättningsskapande aktiviteter kan man också lägga de indirekta effekterna från andra näringslivsområden via köp av miljöindustrins varor och tjänster samt via den högre konsumtionen bland de anställda inom sektorn. 13. ReK vill framhålla att de negativa konsekvenserna för konkurrenskraften huvudsakligen beror på vilken typ av sektor eller företag det handlar om. De kostnader som miljölagstiftningen för med sig är högre i förorenan- de sektorer som är baserade på naturtillgångar eller i sektorer eller företag med en redan svag konkurrens- kraft. I dessa sistnämnda fall kan inte konkurrensproble- men uteslutande skyllas på miljökraven. 14. ReK anser att det är tveksamt att uteslutande lasta miljöpolitiken för de negativa sysselsättningseffek- ter som blir följden av företagsnedläggningar eller nedskärningar av industriproduktionen, eftersom dessa beslut i allmänhet är resultatet av en rad samverkande negativa faktorer. 15. ReK anser, med stöd av studier om industrilokali- seringsbeslut, att miljökraven inte framstår som en avgörande lokaliseringsfaktor, förutom i mycket speciel- la fall med starkt förorenande industrier som i allmänhet redan varit på nedgång. 16. Miljöåtgärderna måste självfallet utformas på ett sådant sätt att de förstärker de positiva effekterna och mildrar de negativa. ReK ser därför positivt på de tre aspekter som kommissionen lyfter fram i meddelandet om miljö och sysselsättning i anslutning till dessa effekter: utnyttjande av ekonomiska styrmedel, riktade investeringar för att förbättra miljön genom användning av nya och mindre förorenande teknologier som ersätter insatser först i slutet av den tekniska processen (end-of- the-pipe) och ökning av de berörda företagens konkur- rensförmåga. Att hantera övergången 17. ReK ser det som mycket angeläget att särskilt uppmärksamma strategin för att främja övergången till en hållbar utvecklingsmodell och mildra de eventuella negativa effekterna på den internationella konkurrens- kraften för vissa sektorer, regioner och kommuner som kan vara mer sårbara för utformningen av en strängare miljöpolitik. Därför välkomnar ReK kommissionens förslag om ett gradvis genomförande av miljöåtgärderna, en betydande grad av internationellt samarbete och en både regional och sektorsspecifik inriktning på miljöutgifterna. III. STO¨ DÅTGA¨ RDER FO¨ R SYSSELSA¨ TTNINGEN OCH MILJO¨ N 12. ReK är medveten om att strängare miljölagar kan få negativa effekter på sysselsättningen inom de reglerade sektorerna. Dessa effekter yttrar sig konkret i konkur- rensnackdelar, företagsnedläggningar och industriella omlokaliseringar. Brådskande uppgifter ReK delar kommissionens åsikt att en hållbar 18. utveckling förutsätter att miljöhänsyn och de tidigare 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/43 berörda stödåtgärderna införlivas i de sektorer som bidrar mest till miljöförstöringen i EU. Denna strategi kommer inte bara att få positiva följder för miljön, utan också för skapandet av arbetstillfällen i en process för strukturell omställning och allmän stärkning av konkurrenskraften i Europa. Kommittén vill dock under- stryka att miljöskyddsinvesteringar inte uteslutande kan motiveras av sysselsättningspolitiska hänsynstaganden, utan de måste i första hand syfta till att skydda miljön. På samma sätt är det nödvändigt att verka för en förändring av européernas konsumtionsmönster, något som i sin tur kommer att påverka förändringarna i produktionsledet. Tillverkningsindustri 19. ReK anser att tillämpning av en striktare lagstift- ning, införande av renare och effektivare teknologier, utveckling av miljövänligare produkter och förstärkning av företagens kvalitetsåtgärder utgör en betydande tillväxtpotential inom många industrisektorer, vilket kan stärka deras konkurrenskraft och vidga deras marknader. Detta kommer dessutom att stärka miljöin- dustrin och den tjänstesektor som är knuten till denna. 20. ReK är överens med kommissionen om att de förväntade förändringarna av arbetets organisation och företagen och, mer specifikt, effekterna av fler underleve- rantörsavtal kommer att få en betydande inverkan på sysselsättningen inom små och medelstora företag. Transporter 21. ReK anser att de största problemen inom trans- intensivt utnyttjande av portsektorn skapas av ett vägtransporter, med uppenbara negativa miljökonse- kvenser, och de europeiska järnvägarnas och inre vatten- vägarnas ineffektivitet. I detta sammanhang hänvisar kommittén till de principer för en framstegsinriktad och långsiktigt hållbar transportpolitik som formulerades i vår resolution av den 14 maj 1998 om ”Regionala och kommunala myndigheters europeiska stadga för en framstegsinriktad och hållbar transportpolitik” (1). Stora ansträngningar måste göras för att uppnå målen i denna resolution. 22. ReK stöder därför EU:s pågående insatser som syftar till att uppnå dessa mål: utveckling av transport- systemen för järnvägar, flodvägar och av kustsjöfart; främjande av intermodala transporter; utnyttjande av allmänna transporter, såväl inom tätbebyggda områden som mellan dem; utnyttjande av nya miljövänligare transportsystem; införande av intelligenta stödsystem för transporter samt nytänkande och teknisk utveckling (1) EGT C 251, 10. 8. 1998, s. 7. inom bilindustrin. Samtliga dessa mål förutsätter initia- tiv som bidrar till att skapa sysselsättning, samtidigt som de leder till en mer uthållig transportsektor. Energiproduktion 23. ReK anser att man måste söka efter en miljövänli- gare och resurssnålare energimodell, vilket kan uppnås via utveckling av energisparande åtgärder och utnyttjan- de av förnybara energikällor. Kommittén välkomnar de åtgärder som redan vidtagits av vissa medlemsstater som är särskilt aktiva på detta område (t. ex. Danmark och Tyskland) och som har en betydande sysselsättnings- potential. Jordbruksmetoder Sedan reformen 1992 har ett mål för den gemen- 24. samma jordbrukspolitiken varit att införa miljöhänsyn i jordbrukssektorn. Detta mål anges också i Agenda 2000, där det nämns att man måste uppnå en bättre balans mellan utbud av jordbruksprodukter av hög kvalitet och skydd av miljön och naturtillgångarna (vatten och jord). ReK instämmer i att de fyra områden som 25. framhålls i kommissionens meddelande är särskilt vikti- ga för att skapa fler arbetstillfällen: landskapsskydd, skyddet av värdefulla naturliga områden och livsmiljöer; ett hållbart skogsbruk; utveckling och användning av nya grödor utanför livsmedelssektorn; ekologisk odling. Hushållen och konsumtionsmönstren 26. Konsumenterna håller på att förändra sina inköp- svanor mot miljövänligare produkter. Denna förändring får direkta konsekvenser för de ovannämnda sektorerna eftersom företagen måste anpassa sina produkter till den nya efterfrågan. 27. ReK anser i likhet med kommissionen att alla åtgärder för att informera både konsumenterna och producenterna om nödvändigheten av att använda ”gröna” varor och tjänster och utveckla miljövänligare konsumtionsmönster kommer att förstärka de stödåt- gärder som vidtas inom de olika sektorerna. Territoriella aspekter 28. Eftersom miljöförstöringen får direkta effekter inom specifika geografiska områden vill ReK särskilt betona detta geografiska problem. Och även om miljö- förstöringen inte är lika stor i Europas samtliga regioner och kommuner har de två aspekter gemensamt: behovet C 51/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 av att modernisera och upprusta stadsområdena och att bevara miljön och befolkningen på landsbygden. Dessa båda aspekter ger i sin tur betydande möjligheter att skapa fler arbetstillfällen. I arbetet med att korrigera miljöskatternas negativa effekter bör man även ta hänsyn till nationella, regionala och lokala villkor som till exempel klimatet, mark- och väderförhållanden, flora och fauna, geologi och så vidare. Detta gäller särskilt i de områden där de naturliga geografiska förhållandena är speciellt karaktäristiska jämfört med andra regioner i unionen. Stadsutveckling 29. De flesta städer i Europa måste åtgärda konse- kvenserna av en ekonomisk tillväxtmodell som inte har tagit hänsyn till miljön. En mängd faktorer har lett till en nyinriktning av stadsplaneringen: upprustning av städernas centra och byggnader, utveckling och förbätt- ring av infrastrukturerna, social kris i vissa bostadsområ- den och det oundgängliga behovet av tänkbara lösningar av denna situation, omställning av gamla industriområ- den, uppvärdering och värnande av kulturarvet och stadsbefolkningens önskan om fler grönområden. 30. ReK delar kommissionens åsikt att förnyelsen av stadsmiljön erbjuder stora möjligheter ur sysselsätt- ningssynpunkt. En rationell markanvändning 31. Den alltjämt fortgående markförbrukningen, de begränsade markresurserna och den stora efterfrågan på markområden kommer i framtiden allmänt att kräva att marken utnyttjas effektivare genom återanvändning av mark, efternyttjande och omställning. Sådana åtgär- der har i regel en hög sysselsättningspotential. Landsbygdsutveckling 32. Miljöproblemen i många landsbygdsområden har sitt ursprung i den avfolkning som blev följden av att människor övergav områden som tidigare brukades — något som innebar att traditionella naturvårdsmetoder gick förlorade — och den allt intensivare odling under de senaste tjugo åren som har lett till en försämrad biologisk mångfald, jorderosion och till att vatten förorenats av kväve och bekämpningsmedel. Dessutom finns det naturområden där den ekologiska balansen har rubbats på grund av en omfattande turism, till exempel i vissa kust- och bergsområden. 33. ReK stöder kommissionens förslag i Agenda 2000 eftersom de sannolikt kommer att skapa arbetstillfällen för lantbrukare och övrig befolkning i landsbygdsområ- den genom att gynna arbetskraftsintensiva aktiviteter, till exempel ekologisk odling, skogsbruk, miljövård och utveckling av nya tjänster som landsbygdsturism. Stödåtgärder Kommissionen föreslår i sitt meddelande, som 34. följer riktlinjerna om miljöpolitik, miljöåtgärder och en hållbar utveckling i femte ramprogrammet, att det skall inrättas mekanismer som garanterar att miljölagstift- ningen tillämpas i praktiken. Den betonar utvecklingen av en skattepolitik som syftar till att samtidigt säkerställa miljömålen och sysselsättningsmålen och anser att det är nödvändigt att integrera miljön även på andra politikområden (forskning och teknisk utveckling, of- fentlig upphandling, utrikeshandel, arbetsmarknad och utbildning). Genomförandet av gemenskapens regelverk inom mil- jöområdet 35. I kommissionens meddelande om genomförandet av gemenskapens miljölagstiftning (1) anges hur man skall förbättra och stärka tillämpningen av miljölagstift- ningen i medlemsstaterna. ReK är överens med kommis- sionen om att man måste gå längre och inrätta mekanis- mer som inte bara garanterar att bestämmelserna genom- förs på det juridiska planet utan att de faktiskt också tillämpas i praktiken. Eftersom de mindre utvecklade länderna, regionerna och kommunerna i unionen har färre resurser, anser ReK att en betydande procentandel av gemenskapens fonder bör avsättas till att stärka de investeringar som krävs för att genomföra miljölagstift- ningen. En mer sysselsättningsfrämjande och miljövänlig be- skattning 36. ReK anser att det i EU under de senaste åren har skett en ökning av skattetrycket på arbete, som belastats med alltför höga kostnader som verkar hämmande på sysselsättningen. ReK instämmer därför i kommissio- nens åsikt i meddelandet om miljö och sysselsättning att man måste vända denna utveckling och minska skattebördan på arbete och samtidigt höja andra skatter — däribland miljö- och energiskatter — för att de totala skatteintäkterna skall bli oförändrade. Bedömning och utveckling av teknologi 37. ReK är enig med kommissionen om att utform- ningen av en FoTU-politik som tar hänsyn till miljön inte bara kan leda till en renare miljö och ett bättre miljöskydd utan också till konkurrensfördelar för miljö- sektorn i de länder som gör denna forskningssatsning, som kommer att skapa högre tillväxt och fler arbetstill- fällen. (1) KOM(96) 500 slutlig. 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/45 38. ReK välkomnar att kommissionen i sitt meddelan- de ”Utforma framtiden” (1) bland de huvudämnen som berör Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling i Europeiska unionen lyfter fram hållbar utveckling och sysselsättning, vilket klart visar att kommissionen tillskriver dessa ämnen en stor betydelse i samband med FoTU-politiken i Europa. 39. ReK stöder starkt kommissionens tanke att det bör utvecklas ett flexibelt informationssystem som gör det möjligt att sprida de miljöteknologier som är mest nydanande och sysselsättningsskapande. Ett sådant system skulle underlätta för företagen och offentliga och privata institutioner att få information om de senaste teknologierna. Spridning av information 40. I kommissionens meddelande om miljö och syssel- sättning påpekas att det redan har tagits många initiativ för att sprida information om miljövänligare produk- tionsmetoder, produkter och tjänster till både investerare och konsumenter, form av manualer, databaser, konferenser, miljömärkning m. m. i ning) utformas så att den uppfyller de krav som kan uppstå i samband med miljöverksamhet och miljötekno- logi. Ekonomiskt stöd 45. ReK välkomnar att både kommissionen och Europaparlamentet har konstaterat att det är nödvändigt att öka miljöutgifterna i gemenskapens budget. 46. ReK ger sitt stöd till att en del av medlen i strukturfonderna och sammanhållningsfonden anslås till miljörelaterade projekt. Vi ställer oss också bakom att det vad gäller strukturfonderna skall krävas en miljökonsekvensbedömning i enlighet med direktiven 85/337/EEG, 96/61/EG och 97/11/EG (2) i de stödmotta- gande regionerna och kommunerna som förutsättning för stöd. Det är också viktigt att hålla fast vid den redan utformade strategin att ge stöd till projekt som underlättar tillämpningen av miljödirektiven i de stöd- mottagande staterna. Kommittén ser positivt på att kommissionen 41. betonar behovet av att i framtiden öka informationsin- satserna. Dessutom rekommenderar ReK ett ökat infor- mationsutbyte mellan Europeiska miljöbyrån och lokala och regionala beslutsfattare. 47. ReK välkomnar att man inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken inför uttryckligen mil- jöorienterade kompletterande åtgärder i syfte att stödja en hållbar utveckling i landsbygdsområden och att möta en allt större efterfrågan på miljötjänster. Inhemska och utländska marknader Kommittén vill erinra om att den inre marknaden 42. utgör en historisk möjlighet för de europeiska företagen att stärka sin ställning, utnyttja stordriftsfördelar och överlag skaffa sig konkurrensfördelar på världsmarkna- den. Miljösektorn i EU kan utnyttja dessa fördelar, som kommer att förstärkas av riktade åtgärder för att öka användningen av miljövänliga produktionsmetoder, varor och tjänster. En effektiv åtgärd i detta avseende är att införliva miljöhänsyn i offentliga upphandlingsför- faranden. ReK välkomnar således kommissionens initia- tiv att vidareutveckla denna fråga i ett kommande meddelande. 43. ReK är också medveten om att den offentliga upphandlingen är så ekonomiskt betydande att offentliga myndigheter skulle kunna göra avsevärda besparingar om upphandlingen liberaliserades. Dessa resurser kan användas till att öka den offentliga efterfrågan på miljöprojekt såväl som på miljövänliga varor och tjänster. O¨ versyn av arbetsmarknadspolitiken 44. ReK anser det vara grundläggande att den aktiva arbetsmarknadspolitiken (utbildning och yrkesutbild- 48. ReK bedömer det som mycket positivt att kom- missionen inom ramen för Agenda 2000 har klargjort att det är nödvändigt att införa miljö- och sysselsätt- ningsmål i förslagen till förordningar om de nya struktur- och sammanhållningsfonderna och vid utformningen av en framtida gemensamma jordbrukspolitik, särskilt när det gäller landsbygdspolitiken. 49. ReK stöder förslaget i Europeiska kommissionens meddelande om miljön och sysselsättningen om att använda de avgifter som betalas av dem som använder miljötjänsterna som en alternativ finansieringskälla. Detta skulle minska bördan för denna typ av utgifter i de nationella och regionala budgetarna. Likaledes skulle även de sanktioner och olika avgifter för miljöbrott som skulle kunna föras tillbaka till samma område som där överträdelsen skett kunna inriktas på detta. IV. VA¨ GEN FRAMÅT – NYCKELÅTGA¨ RDER 50. ReK har följande kommentarer om de fem nyck- elåtgärderna i kommissionens meddelande om miljö och sysselsättning: (1) KOM(96) 332 slutlig. (2) EGT L 175, 5. 7. 1985, s. 40; EGT L 257, 10. 10. 1996, s. 26; EGT L 73, 14. 3. 1997, s. 5. C 51/46 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 Första nyckelåtgärden (Benchmarking inom miljöområ- det och det sociala området) 51. Här föreslår ReK att kommissionen skall betona behovet av att förbättra miljöstatistiken i EU och medlemsstaterna, införliva miljöhänsyn i statistik om olika sektorer (industri, energi, jordbruk och transport), homogenisera uppgifterna om miljöutgifter i medlems- staterna och införa den data- och telematikutrustning som krävs för att samla in och sprida information om miljön, särskilt vad gäller erfarenheter av de bästa tekniska lösningarna och benchmarking. ReK vill framhålla behovet av att verka för 52. lokala och regionala att information förmedlas till myndigheter och ber därför om kommissionens stöd för att utforma projekt på detta område. ReK anser också att utvecklingen av fysiska 53. indikatorer och en utvidgad definition av nationalräken- skaperna kräver särskild uppmärksamhet när de därmed sammanhängande miljöräkenskaperna skall utarbetas. Andra nyckelåtgärden (Bedömning och utveckling av teknologi) 54. ReK föreslår att kommissionen i samband med åtgärder som syftar till att främja utveckling och användning av renare och effektivare teknologi framhål- ler ytterligare två aspekter. För det första att stödåtgärder till företagen som syftar till innovation och teknologisk utveckling på området skall utökas via ekonomiska och skattemässiga stimulansmedel. För det andra att spridning och överföring av dessa teknologier till EU:s mindre utvecklade regioner och kommuner skall främ- jas. På så sätt kan man undvika att öka skillnaderna mellan dessa områden och de mer dynamiska där forskningsinvesteringarna traditionellt är koncentre- rade. Tredje Agenda 2000) nyckelåtgärden (Att bygga vidare på 55. ReK anser att kommissionen bör uppmärksamma att även om miljöåtgärderna totalt sett kan få positiva effekter på sysselsättningen i hela EU, kan vinsterna och kostnaderna komma att fördelas ojämnt mellan olika regioner och kommuner. 56. De positiva effekterna kommer att koncentreras till de länder och regioner som har en längre tradition av miljöskydd och därför ett fördelaktigare utgångsläge. 57. De negativa effekterna på sysselsättningen kom- mer särskilt att drabba starkt förorenande industrier som i allmänhet är av baskaraktär och hör till äldre sektorer på tillbakagång. Länder och regioner som är specialiserade på dessa aktiviteter kommer att påverkas mest av miljöskyddsåtgärderna. Om de dessutom inte utvecklar en miljöindustri kommer de att bli nettoimpor- törer, något som kommer att skapa ytterligare sysselsätt- ningsproblem. Miljölagstiftningen kan inte bara få negativ inverkan på den existerande sysselsättningen utan kommer dessutom inte att kompenseras av att det skapas nya arbetstillfällen, eftersom dessa skapas utanför landet eller regionen. 58. För att detta inte skall inträffa föreslår ReK att införandet av en strängare lagstiftning kompletteras med ett högre finansiellt EU-stöd från strukturfonderna och sammanhållningsfonden, med tanke på medlemssta- ternas nuvarande budgetrestriktioner. Mot bakgrund av EU:s utvidgning till Central- och O¨ steuropa kan detta stöd komma att visa sig otillräckligt om man upprätthål- ler en EU-budget i nivå med nuvarande procentandel av BNP. Fjärde nyckelåtgärden (Beskattning och prissättning) 59. ReK vill framhäva denna åtgärd som en av de viktigaste för att uppnå de två uppställda målen — att skapa fler arbetstillfällen och skydda miljön. ReK anser därför att kommissionen bör ta hänsyn till att en effektiv beskattning av detta slag måste vara progressiv och inte linjär, för att den inte skall förvärra situationen för företagen i de länder och regioner som förorenar mest. 60. ReK föreslår dessutom att kommissionen, tillsam- mans med medlemsstaterna, skall verka för att det utvecklas fler marknadsinstrument som skulle kunna utnyttjas i ett europeiskt sammanhang i miljöhänseende. Man bör dessutom välja de instrument som bedöms som mest effektiva och lämpliga. 61. Regionkommittén rekommenderar att kommis- sionen ser över lagstiftningen för handel mellan tredje länder, i syfte att jämföra kraven på kvalitet, hygien och för råvaror, naturprodukter och livsmedelssäkerhet bearbetade produkter med de krav som gäller för råvaror, naturprodukter och bearbetade produkter som framställs inom EU. Femte nyckelåtgärden (Miljöutbildning) 62. ReK anser att även om utbildning i miljö- och resursfrågor spelar en allt större roll i EU som helhet, kan den vara av särskilt intresse i gamla industriregioner. Dessa regioner har inte bara allvarliga miljöproblem som måste åtgärdas utan också en i allmänhet starkt 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/47 förorenande och svårt krisdrabbad industriell bas med många förlorade arbetstillfällen. Återupprustning av miljön, teknologisk omställning i de befintliga indu- strierna — särskilt till rena teknologier — och nödvän- digheten att diversifiera produktionsstrukturen innebär att man måste betrakta utvecklingen av miljösektorer som ett hållbart alternativ i framtiden. Om så är fallet är det fundamentalt att arbetstagarna har yrkeskvalifika- tioner som svarar mot de nya miljökraven. En tänkbar väg för uppnå det är att främja nya elementära utbild- ningsinsatser i miljöfrågor, särskilt på medelnivå och högre nivå samt fortbildning och omskolning av både verksamma och arbetslösa arbetstagare. V. AVSLUTANDE KOMMENTARER 63. I anslutning till de åtgärder som föreslagits av kommissionen vill Regionkommittén lyfta fram ett antal ytterligare aspekter: — Med tanke på turismens stora betydelse för många regionala ekonomier bör denna sektor särskilt näm- nas. Turismsektorns utveckling är betingad dels av de miljöåtgärder som vidtas inom andra delar av näringslivet, dels av de åtgärder som har en lokal verkan, både i tätorter och på landsbygden. Samtidigt är det viktigt att miljösektorn själv överväger särskil- da miljöåtgärder för att uppnå en hållbar turism. — Eftersom små och medelstora företag har en stor sysselsättningsskapande potential och utgör de före- tag som kan få störst svårigheter att införa rena teknologier, bör man framhålla behovet av att utforma program för att främja och stödja dem i avsikt att undanröja de tekniska och finansiella hindren som de kan möta. Dessa program bör genomföras på EU-nivå. — För att konsumtionsmönstren skall förändras i rikt- ning mot de uppställda miljömålen måste slutligen kostnaderna för miljöhänsyn införlivas i produkter- nas marknadspris. Bryssel den 19 november 1998. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


title: Parecer do Comité das Regiões sobre: - a «Proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Regulamento (CE) n.o 1164/94 que institui o Fundo de Coesão», e - a «Proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Anexo II do Regulamento (CE) n.o 1164/94 que institui o Fundo de Coesão»

eurovoc_concepts:
EU financial instrument
European Investment Bank
Single European Act
coordination of aid
environmental protection
transport infrastructure

formats: html pdf print

text: C 51/10 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 22. 2. 1999 representaça˜o no comité que ha´-de superintender às intervenço˜es enquadradas no ISPA e avalia´-las, indepen- dentemente de — conforme consta do projecto de regulamento — serem competentes para a execuça˜o de um dado projecto ou directamente afectadas por ele. 3. 5. Os projectos de ligaça˜o dos paı´ses candidatos à adesa˜o à rede transeuropeia devem fortalecer a coesa˜o econo´mica e social entre as regio˜es que aderira˜o no futuro e o conjunto do territo´ rio da Unia˜o. As medidas de planificaça˜o para a ligaça˜o dos paı´ses candidatos à adesa˜o no quadro da RTE devem ser adaptadas às necessidades tanto das regio˜es fronteiriças como de todas as regio˜es afectadas pelo desenvolvimento da mesma. Neste contexto, o CR salienta novamente a necessidade de continuar a apoiar adequadamente a cooperaça˜o transfronteiriça no quadro dos programas Interreg e Phare/CBC (1) e de assegurar a compatibilidade absoluta entre os projectos financiados por ambos os programas. Apela-se à Comissa˜o que no futuro promova esta cooperaça˜o sobre uma base financeira e organizacio- nal comum de modo a obviar a obsta´culos administrati- vos e técnicos à realizaça˜o de projectos transfronteiriços e assim promover a cooperaça˜o transfronteiriça. (1) «Cross border cooperation» (cooperaça˜o transfronteiriça). Bruxelas, 18 de Novembro de 1998. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER Parecer do Comité das Regio˜ es sobre: — a «Proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o», e — a «Proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Anexo II do Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o» (1999/C 51/03) O COMITÉ DAS REGIO˜ ES, Tendo em conta a proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o e a proposta de regulamento (CE) do Conselho que altera o Anexo II do Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o [COM(98) 130 final — 98/0104 (AVC) — 98/0118 (CNS)] (1); Tendo em conta a decisa˜o do Conselho de 19 de Maio de 1998 de o consultar sobre a matéria nos termos do primeiro para´grafo dos artigos 130. o-D e 198. o-C do Tratado que institui a Comunidade Europeia; Tendo em conta a decisa˜o da Mesa de 13 de Maio de 1998 de incumbir a Comissa˜o 1 «Polı´tica Regional, Fundos Estruturais, Coesa˜o Econo´ mica e Social, Cooperaça˜o Transfronteiriça e Inter-regional» da preparaça˜o do parecer; Tendo em conta o projecto de parecer aprovado pela Comissa˜o 1 em 30 de Setembro de 1998 (CdR 235/98 rev. ) (relatores: G. Apostola´kos e S. O’Neachtain); (1) JO C 159 de 26. 5. 1998, p. 7. 22. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 51/11 Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o (1) e a comunicaça˜o da Comissa˜o Agenda 2000 (COM(97) 2000 final); Tendo em conta o seu parecer sobre «A Polı´tica de Coesa˜o e o Ambiente» (CdR 134/96 fin) (2) e o parecer sobre «A perspectiva das pessoas colectivas regionais e locais quanto à configuraça˜o da polı´tica estrutural europeia apo´ s 1999» (CdR 131/97 fin)(3), adoptou na 26. a reunia˜o plena´ria de 18 e 19 de Novembro de 1998 (sessa˜o de 19 de Novembro) o seguinte parecer. 1. Introduça˜o 1. 1. O Fundo de Coesa˜o, criado em 1994 com base no Tratado de Maastricht, tinha como objectivo ajudar os Estados-Membros menos pro´ speros a prepararem-se para a UEM e para o consequente rigor orçamental, prosseguindo, simultaneamente, os esforços para reduzir o fosso de desenvolvimento e reforçar a sua capacidade de crescimento e prosperidade. O fundo constitui, de facto, uma forma de compensaça˜o para os Estados- -Membros mais débeis poderem realizar despesas avulta- das com os projectos de infraestruturas necessa´rios ao desenvolvimento social e econo´mico sem deixar de procurar controlar os défices orçamentais. 1. 2. Em 16 de Março de 1998, a Comissa˜o Europeia publicou a proposta de alteraça˜o do Regulamento (CE) n. o 1164/94 que institui o Fundo de Coesa˜o. A proposta na˜o implica uma reforma radical, pretendendo, antes, ajustar o fundo em funça˜o de uma série de elementos importantes. Tal como é referido na comunicaça˜o «Agenda 2000», o Fundo de Coesa˜o deve continuar a proporcionar assistência aos actuais quatro paı´ses beneficia´rios — Grécia, Irlanda, Portugal e Espanha —, elegı´veis na condiça˜o de o PNB por habitante ser inferior a 90 % da média comunita´ria. O Fundo de Coesa˜o devera´ ser dotado de cerca de 21 mil milho˜ es de ECU (a preços de 1999) para o perı´odo de 2000 a 2006 à média de 3 mil milho˜ es de ECU por ano. As alteraço˜ es versam os seguintes pontos principais: — Continuara˜o a ser aplicadas as disposiço˜es relativas à condicionalidade macroecono´ mica. Os Estados- -Membros participantes velara˜o no sentido de evitar despesas pu´blicas desnecessa´rias. Os paı´ses na˜o participantes no euro devera˜o também respeitar o disposto no pacto de estabilidade e crescimento. A Comissa˜o intervira´ congelando o financiamento quando claramente estas condiço˜ es na˜o forem respei- tadas. — A Comissa˜o propo˜ e um recurso intensificado a outros modos de financiamento privados comple- mentares. (1) JO C 130 de 25. 5. 1994, p. 1. (2) JO C 34 de 3. 2. 1997, p. 22. (3) JO C 64 de 27. 2. 1998, p. 5. — No interesse do reforço do princı´pio poluidor- -pagador, a Comissa˜o propo˜e uma disposiça˜o desti- nada a modular a taxa de intervença˜o, a fim de na˜o comprometer este princı´pio. — Sera´ reforçada a responsabilidade dos Estados- -Membros em relaça˜o ao controlo financeiro. Estes devera˜o ser responsa´veis perante a Comissa˜o por verificarem se as acço˜ es foram correctamente execu- tadas e, no caso de surgirem irregularidades, devera˜o encetar os necessa´rios procedimentos administrati- vos ou judiciais. Devera˜o também ser responsa´veis pelo reembolso dos montantes pagos que sejam objecto de irregularidades. — Para que haja garantia de que é escolhida a opça˜o mais sustenta´vel do ponto de vista ambiental é necessa´ria uma avaliaça˜o mais completa das alterna- tivas ao projecto proposto e ao seu impacto no ambiente. — A Comissa˜o propo˜e a simplificaça˜o da gesta˜o finan- ceira, mas maior rigor na gesta˜o e acompanhamento dos financiamentos. 2. Observaço˜ es na generalidade 2. 1. O Comité das Regio˜ es regozija-se com a decisa˜o da Comissa˜o de manter o Fundo de Coesa˜o na˜o obstante a UEM. O primeiro relato´rio sobre a coesa˜o econo´mica e social na UE, publicado em Novembro de 1996, revela que as polı´ticas estruturais têm tido uma forte acça˜o niveladora. O CR reconhece, em particular, o papel fundamental desempenhado pelo Fundo de Coesa˜o em prol da convergência entre os Estados-Membros, mas verifica também que, até à data, nenhum deles atingiu o limiar de um PNB igual ou superior a 90 % da média comunita´ria. 2. 2. O CR nota que, embora se tenham registado progressos nos paı´ses da coesa˜o tanto no sector dos transportes (vital para estes paı´ses devido à sua situaça˜o periférica) como no do ambiente (domı´nio em que estes paı´ses esta˜o eventualmente atrasados na aplicaça˜o de directivas comunita´rias), ha´ ainda muito trabalho a fazer para melhorar essas infraestruturas. Em alguns C 51/12 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 22. 2. 1999 dos paı´ses da coesa˜o existe, de facto, ainda um défice considera´vel em infraestruturas. A exigência de uma melhoria constante e o conflito entre a necessidade de investir nessas infraestruturas e a necessidade de assegurar restriço˜ es orçamentais tanto para os paı´ses que na˜o participam como para os que participam no euro (de acordo com o disposto no pacto de estabilidade e crescimento) justificam a manutença˜o do fundo. 2. 3. O Comité das Regio˜ es considera também que o Fundo de Coesa˜o tem um papel permanente a desempenhar para que os Estados-Membros em causa atinjam um desenvolvimento sustenta´vel em termos ambientais. Tendo em conta o compromisso em relaça˜o ao desenvolvimento sustenta´vel e à protecça˜o do ambiente consagrado no Tratado de Amesterda˜o, o CR crê que o Fundo de Coesa˜o constitui um instrumento fundamental para satisfazer melhor as necessidades dos Estados-Membros em matéria de protecça˜o do ambiente, nomeadamente no domı´nio da salvaguarda e gesta˜o dos recursos hı´dricos, bem como na recolha, tratamento e reciclagem dos resı´duos. 2. 4. O CR reconhece que as alteraço˜ es propostas visam aumentar a efica´cia, a equidade e a protecça˜o do ambiente e que o facto de as modificaço˜es serem pequenas reflecte o êxito relativo do Fundo de Coesa˜o e do seu funcionamento até à data. Tem, no entanto, algumas preocupaço˜es quanto aos seguintes aspectos: consideraço˜es gerais de financiamento, recurso intensifi- cado ao financiamento privado, alguns aspectos do princı´pio poluidor-pagador e algumas das alteraço˜es propostas relativas à gesta˜o financeira. 2. 5. Algumas das alteraço˜es propostas ao regula- mento fazem aumentar a dimensa˜o ambiental do Fundo de Coesa˜o. O Comité das Regio˜ es concorda plenamente em que seja acentuada a preocupaça˜o em garantir uma completa avaliaça˜o do impacto ambiental dos projectos, o estudo adequado de possı´veis alternativas e a imple- mentaça˜o de esforços no sentido de introduzir medidas e encargos fiscais, devidamente concebidos, de modo a imputar os custos da poluiça˜o e dos danos ambientais aos seus responsa´veis. 2. 6. O Comité das Regio˜ es, embora admitindo que os esforços para promover o crescimento e a convergên- cia da capacidade de produça˜o e dos nı´veis de rendimento real nos paı´ses da coesa˜o podem pôr em risco o ambiente, salienta que a procura de um equilı´brio entre o crescimento e medidas de protecça˜o do ambiente implica custos efectivos para esses Estados. Congra- tula-se com a acentuaça˜o da to´ nica no princı´pio polui- dor-pagador, mas, ao mesmo tempo, considera necessa´- rias mais orientaço˜ es sobre o modo como esta disposiça˜o sera´ posta em pra´tica. 2. 7. Na˜o obstante reconhecendo que as modificaço˜ es financeiras propostas visam a efica´cia e a simplificaça˜o, receia que as alteraço˜es propostas possam ter implicaço˜es para as autarquias locais enquanto organismos responsa´- veis pela sua aplicaça˜o. 2. 8. O Comité das Regio˜ es esta´ particularmente preocupado com a eventual retirada do orçamento do Fundo de Coesa˜o de verbas na˜o utilizadas. Solicita que sejam revistos os termos desta disposiça˜o de modo a assegurar a possibilidade de verbas na˜o utilizadas serem reencaminhadas para outros projectos de coesa˜o merito´rios. 2. 9. O Comité das Regio˜ es faz notar que a Comissa˜o propo˜ e a alteraça˜o na˜o so´ do Regulamento (CE) n. o 1164/94, que requer votaça˜o por unanimidade no Conselho, mas também dos anexos, que carece de maioria qualificada. O CR espera que as alteraço˜es aos anexos na˜o venham a comprometer a filosofia do Fundo de Coesa˜o introduzindo modificaço˜ es que na˜o careceriam de unanimidade a nı´vel do Conselho. 3. Observaço˜ es na especialidade 3. 1. Aˆ mbito e funcionamento do Fundo de Coesa˜o (artigo 2. o) 3. 1. 1. Embora o Comité das Regio˜ es apoie a ideia de uma aplicaça˜o rigorosa dos critérios de elegibilidade, podera´ ser necessa´rio considerar a hipo´tese de se prever uma disposiça˜o transito´ria apo´ s 2003. Ao contra´rio do que acontece com a versa˜o revista do regulamento relativo aos fundos estruturais, o actual regulamento em matéria de coesa˜o na˜o prevê a possibilidade de uma diminuiça˜o progressiva do apoio e estabelece mesmo que na˜o so´ novos projectos mas também fases de projectos (no caso de projectos importantes divididos em fases) deixara˜o de ser financiados logo que os critérios de elegibilidade sejam ultrapassados. O Comité considera que uma suspensa˜o repentina do apoio ao abrigo do Fundo de Coesa˜o teria efeitos negativos para muitas regio˜es. Conviria prever um perı´odo transito´rio durante o qual o apoio iria sendo reduzido apo´ s a revisa˜o intercalar de 2003, a fim de proteger os paı´ses da coesa˜o de choques econo´ micos e sociais, consolidar os progressos realizados e facilitar-lhes o posterior ajustamento às novas condiço˜ es. A introduça˜o apo´ s 2003 de algumas disposiço˜es transito´rias limitadas podera´ salvaguardar os progressos realizados nos paı´ses da coesa˜o. 3. 2. Condicionalidade macroecono´mica (artigo 6. o) 3. 2. 1. O Comité das Regio˜es concorda com a ênfase que a Comissa˜o continua a colocar na condicionalidade. Considera ser necessa´rio prosseguir polı´ticas macroeco- 22. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 51/13 no´micas centradas na estabilidade e crescimento. O princı´pio da condicionalidade devera´ ser aplicado sem pôr em causa o desenvolvimento nos paı´ses da coesa˜o. 3. 3. Recurso intensificado a outros modos de financia- mento privados complementares (artigo 7. o) 3. 3. 1. O Comité das Regio˜ es concorda em que as alteraço˜es propostas ao regulamento garantira˜o um recurso intensificado a financiamentos privados para projectos de grande dimensa˜o, potenciais geradores de receitas, o que ampliara´ o efeito de alavanca e multiplicador do financiamento comunita´rio. Reco- nhece a conveniência em encorajar o investimento privado a fim de aumentar a efica´cia das polı´ticas estruturais e promover o efeito multiplicador. O CR ja´ se tinha exprimido neste sentido no parecer sobre «A perspectiva das pessoas colectivas regionais e locais quanto à configuraça˜o da polı´tica estrutural europeia apo´s 1999» (1). 3. 3. 2. Salienta, no entanto, que os interesses de operadores privados e regionais/locais podem divergir, o que sera´ susceptı´vel de entravar o financiamento pelo sector privado. Em determinadas regio˜es periféricas dos paı´ses é, muitas vezes, difı´cil incentivar investimentos deste tipo nos sectores dos transportes e do ambiente. Ha´ também que garantir uma disponibilizaça˜o equitativa de infraestruturas e serviços, devendo ser salientado que, em alguns casos, o poder local é quem esta´ em melhor situaça˜o para fornecer (financiar) e manter este tipo de infraestruturas. 3. 3. 3. O Comité das Regio˜es considera que se deve- riam encorajar as parcerias entre o sector pu´blico e o privado, mas que, na˜o obstante esse empenhamento, as deciso˜es relativas ao potencial gerador de receitas dos projectos e à sua adequaça˜o à participaça˜o do sector privado deveriam ser tomadas a nı´vel do Estado- -Membro tendo em conta as contribuiço˜ es das autorida- des locais e regionais envolvidas. 3. 4. 2. Neste contexto, o Comité das Regio˜es reitera o ponto de vista expresso no seu parecer sobre «A polı´tica de Coesa˜o e o Ambiente»(2) de que é importante que a Comissa˜o garanta a manutença˜o e fiscalizaça˜o da proporça˜o de 50-50 na repartiça˜o de recursos entre infraestruturas de transporte e ambiente a fim de se conseguir a sustentabilidade ambiental. No entanto, convira´ admitir excepço˜ es em casos devidamente funda- mentados e aplicar o regulamento com uma certa flexibilidade em relaça˜o a esse equilı´brio de modo a satisfazer as necessidades e circunstâncias de cada regia˜o. 3. 4. 3. O Comité acolhe favoravelmente as alteraço˜es introduzidas que permitem à Comissa˜o modular a taxa de intervença˜o do Fundo de Coesa˜o de modo a encorajar o princı´pio poluidor-pagador, reduzindo, assim, o desin- centivo à aplicaça˜o de uma polı´tica tarifa´ria sa˜ pelos paı´ses da coesa˜o. No entanto, embora se aprecie a nova ênfase que o regulamento coloca no princı´pio poluidor-pagador, é necessa´rio esclarecer alguns aspectos. Primeiro, ha´ que clarificar o modo de determinar a taxa de intervença˜o. A decisa˜o sobre essa taxa deveria ser tomada consultando o Estado-Membro e as autoridades regionais e locais relevantes. Segundo, embora o princı´pio poluidor- -pagador seja um elemento fundamental da actual polı´tica ambiental, a implementaça˜o integral do princı´- pio poderia ser onerosa para muitos dos paı´ses da coesa˜o, nos quais a aplicaça˜o de encargos na˜o tem sido suficientemente valorizada. O CR, embora conside- rando, por conseguinte, necessa´ria a aplicaça˜o obrigato´ - ria do princı´pio poluidor-pagador, entende que deveriam ser admitidas excepço˜ es para os casos em que se torne evidente que as condiço˜es locais ainda na˜o permitem a (total) aplicaça˜o do princı´pio. Tendo em conta estas preocupaço˜ es, o Comité das Regio˜ es gostaria que se aprofundasse o modo como a Comissa˜o ira´ pôr em pra´tica este elemento do regulamento. Além disso, considera necessa´ria a elabo- raça˜o de orientaço˜es comunita´rias sobre o princı´pio poluidor-pagador e a sua aplicaça˜o aos diferentes projectos. 3. 4. Questo˜ es ambientais: melhor aplicaça˜o do princı´- pio poluidor-pagador (artigo 7. o) e avaliaça˜o mais completa das alternativas e do impacte ambiental (artigo B) 3. 4. 1. O Comité das Regio˜ es considera que a protec- ça˜o e a melhoria do ambiente, bem como a reduça˜o das disparidades entre as situaço˜ es ambientais de diferentes regio˜es sa˜o condiço˜ es prévias necessa´rias para o êxito da polı´tica de coesa˜o. Congratula-se, por conseguinte, com o propo´ sito de consagrar mais atença˜o às questo˜ es ambientais no âmbito do Fundo de Coesa˜o. 3. 4. 4. O Comité das Regio˜ es crê que a alteraça˜o ao regulamento, ao propor uma avaliaça˜o mais completa das alternativas na˜o adoptadas e do impacte ambiental, contribuira´, em certa medida, para assegurar que o desenvolvimento das infraestruturas e, em u´ltima ana´- lise, o desenvolvimento econo´mico na˜o se fara´ em detrimento da integridade ambiental. O Comité consi- dera, no entanto, que a avaliaça˜o integral e completa das alternativas poderia ter implicaço˜es negativas para os recursos financeiros e de pessoal dos o´rga˜os de poder regionais e locais, pelo que sugeriria a elaboraça˜o de orientaço˜ es quanto ao nu´mero de alternativas a avaliar e o nı´vel de avaliaça˜o requerido. (1) CdR 131/97 fin — JO C 64 de 27. 2. 1998, p. 5. (2) CdR 134/96 fin — JO C 34 de 3. 2. 1997, p. 22. C 51/14 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 22. 2. 1999 3. 5. Controlo financeiro (artigo 12. o) 3. 5. 1. O Comité das Regio˜es congratula-se com as modificaço˜es propostas no interesse da aplicaça˜o do princı´pio de subsidiariedade, reconhecendo que a dele- gaça˜o de competências é acompanhada de maiores responsabilidades por parte dos Estados-Membros. 3. 6. Clarificaça˜o de conceitos (artigo A) 3. 6. 1. As disposiço˜es de execuça˜o sera˜o alteradas de modo a incluir a definiça˜o de noço˜ es, tais como projecto, grupos de projecto e fases de projecto. O Comité das Regio˜ es acolhe favoravelmente esta clarificaça˜o, esperando que ela facilite o financiamento de projectos de grande dimensa˜o e inspire uma abordagem mais estratégica para a disponibilizaça˜o de infraestruturas nos Estados-Membros. 3. 6. 2. O Comité das Regio˜ es salienta, no entanto, que, devido à situaça˜o em va´rios paı´ses da coesa˜o, alguns dos projectos, sobretudo os do domı´nio do ambiente, embora de dimensa˜o reduzida, têm tido impacte considera´vel na qualidade ambiental. Impo˜e-se, por conseguinte, assegurar que essas definiço˜ es na˜o po˜em em perigo o financiamento de projectos mais pequenos mas de importância capital (previstos no n. o 3 do artigo 10. o do Regulamento (CE) n. o 1164/94). Sugere-se, pois, que o para´grafo relativo à definiça˜o de projecto (n. o 2, alı´nea a), do artigo A) seja revisto, estabelecendo que sejam respeitados todos os critérios enunciados no n. o 5 do artigo 10. o do Regulamento (CE) n. o 1164/94 e na˜o apenas o primeiro, tal como é proposto pela Comissa˜o. Deste modo, havera´ garantia de que sera˜o tidos em conta na definiça˜o de um projecto na˜o apenas os seus benefı´cios sociais e econo´micos, mas também as pro´prias prioridades das autarquias locais, bem como a contribuiça˜o do projecto para outras polı´ticas comunita´rias e sua compatibilidade. 3. 7. Gesta˜o financeira (artigos C e D) 3. 7. 1. O Comité das Regio˜ es congratula-se com o facto de o regulamento relativo ao Fundo de Coesa˜o dever ser alterado em vez de substituı´do, mantendo-se, em larga medida, as actuais disposiço˜ es administrativas. Tal permitira´ uma passagem suave para o novo perı´odo e garantira´ a aplicaça˜o ininterrupta do regulamento desde a sua introduça˜o inicial em 1994. 3. 7. 2. O Comité das Regio˜es regozija-se com a pro- posta da Comissa˜o de efectuar as autorizaço˜es no inı´cio de cada exercı´cio orçamental, o que eliminara´ parte das incertezas relativas às autorizaço˜es financeiras, permitira´ às autoridades regionais e locais uma melhor coorde- naça˜o das suas rubricas orçamentais e proporcionara´ a todos os interessados no processo de planeamento ter uma ideia relativamente clara do montante da contribuiça˜o financeira que podem esperar da Comuni- dade. 3. 7. 3. A Comissa˜o propo˜ e a introduça˜o de disposiço˜ es destinadas a sancionar os projectos em que o trabalho na˜o tenha sido executado, de modo a que as verbas atribuı´das a esses projectos possam ser reafectadas. O regulamento alterado permitira´ anular o financiamento a projectos que na˜o tenham começado nos dois anos seguintes à data prevista para o seu inı´cio, excepto em casos devidamente justificados. O Comité das Regio˜ es concorda com a necessidade (a) de controlar mais rigorosamente as datas de inı´cio dos projectos, e (b) de assegurar que os financiamentos possam ser reafectados. Estas constituem condiço˜ es prévias importantes para uma utilizaça˜o eficaz dos recursos e para a continuaça˜o da legitimidade do financiamento. O CR salienta que as autoridades locais e regionais podem deparar com dificuldades e atrasos nos trâmites relativos ao planeamento e procedimentos jurı´dicos, aquisiça˜o obrigato´ ria e consulta pu´blica, a que esta´ sujeito qualquer projecto de infraestruturas de grande envergadura. Em particular, podem surgir atrasos impre- vistos decorrentes da intervença˜o de terceiros nos proce- dimentos, susceptı´veis de prejudicar a data de inı´cio dos trabalhos do projecto. O Comité das Regio˜ es apela à Comissa˜o para que, reconhecendo estas dificuldades, se comprometa a anali- sar as circunstâncias especı´ficas de cada projecto e revele um certo grau de flexibilidade quanto à execuça˜o da proposta em apreço. 3. 7. 4. As alteraço˜es recomendam que os pagamentos na˜o favoreçam o primeiro ano do projecto. A Comissa˜o propo˜ e um adiantamento que na˜o exceda 10 % da contribuiça˜o no primeiro ano. O Comité das Regio˜ es considera que a reduça˜o do limite ma´ximo do adianta- mento inicial de 50 % para 10 % pode sobrecarregar os orçamentos nacionais e os das autoridades locais e regionais (especialmente aqueles que dispo˜ em de recur- sos limitados) nas fases iniciais de um projecto. 3. 7. 5. O Comité das Regio˜ es considera também que o montante a reter como prestaça˜o final (20 % na maior parte dos casos, 10 % nos projectos importantes) constitui igualmente uma sobrecarga excessiva para os orçamentos das administraço˜ es locais. 3. 7. 6. O Comité das Regio˜ es acha que o prazo de «dois meses a contar da recepça˜o de um pedido de pagamento admissı´vel» no qual o pagamento deve ser efectuado pela Comissa˜o deveria ser aplicado obrigato- riamente e na˜o de um «modo geral». 3. 7. 7. As alteraço˜ es propostas ao regulamento suge- rem que, apo´ s o primeiro adiantamento, o pagamento sera´ efectuado ou reembolsado aquando da recepça˜o de despesas certificadas. Os reembolsos dependera˜o da observância pelo projecto de determinadas condiço˜es, incluindo a sua evoluça˜o medida em termos de indicado- res de acompanhamento especı´ficos. O Comité crê que a introduça˜o de maior rigor na gesta˜o financeira e acompanhamento poderia causar dificuldades às autori- 22. 2. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 51/15 dades locais e regionais devido aos prazos apertados que, apartir de agora, esta˜o previstos para a apresentaça˜o de relato´ rios e ao maior grau de pormenorizaça˜o das informaço˜es neles contidas. O Comité das Regio˜es, na˜o obstante reconhecendo as vantagens de um acompanha- mento mais rigoroso e de relato´ rios mais detalhados, admite que os prazos introduzidos acarretara˜o para as autoridades locais e regionais uma excessiva sobrecarga administrativa e financeira. 3. 8. Acompanhamento e avaliaça˜o (artigo F) 3. 8. 1. O Comité das Regio˜ es realça a importância do envolvimento das autoridades locais e regionais nos comités de acompanhamento. É fundamental que a avaliaça˜o e o acompanhamento sejam considerados como expressa˜o de parceria (como nos fundos estrutu- rais) e que as autoridades locais e regionais participem em todas as fases do Fundo de Coesa˜o desde o estabeleci- mento de prioridades até ao acompanhamento e ava- liaça˜o. 3. 8. 2. Atendendo a que as autoridades nacionais, regionais e locais têm de suportar custos inerentes ao acompanhamento e à avaliaça˜o dos projectos financia- dos ao abrigo do Fundo de Coesa˜o, o Comité das Regio˜es sugeriria que algumas dessas despesas fossem consideradas elegı´veis. 3. 8. 3. O Comité das Regio˜es acolhe favoravelmente a inclusa˜o no relato´ rio anual da Comissa˜o sobre o Fundo de Coesa˜o de informaço˜es sobre o seu impacte no emprego. 4. Concluso˜es 4. 1. O Comité das Regio˜ es acolhe com satisfaça˜o a proposta da Comissa˜o de prosseguir o apoio do Fundo de Coesa˜o, o qual, em seu entender, continuara´ a desempenhar um papel profı´cuo no colmatar do défice em infraestruturas que atinge os quatro Estados- -Membros beneficia´rios. O CR apoia igualmente a decisa˜o de alterar em vez de substituir o regulamento actual, o que, na sua opinia˜o, permitira´ uma transiça˜o suave entre os dois perı´odos de financiamento. 4. 2. Embora regozijando-se com a maior ênfase dada às parcerias entre o sector pu´blico e o privado, considera que as deciso˜es relativas ao potencial gerador de receitas dos projectos e à sua adequaça˜o à participaça˜o do sector privado deveriam ser tomadas a nı´vel nacional mediante consulta às autoridades locais e regionais envolvidas. 4. 3. O Comité das Regio˜ es recomenda a introduça˜o de orientaço˜ es sobre a aplicaça˜o do princı´pio poluidor- -pagador. Sugere ainda, que, na˜o obstante a sua impor- tância para o ambiente, o princı´pio poluidor-pagador na˜o deveria ser obrigato´ rio para todos os projectos e deveriam ser admitidas excepço˜ es para os casos em que a aplicaça˜o do princı´pio cause dificuldades despropor- cionadas aos benefı´cios. 4. 4. No intuito de obter o apoio do pu´blico ao princı´pio poluidor-pagador, particularmente a nı´vel nacional, o Comité das Regio˜es apela à Comissa˜o para que favoreça o financiamento de acço˜ es de informaça˜o e de sensibilizaça˜o (a partir de outras fontes de financia- mento ou ao abrigo da quota do fundo destinada à assistência técnica). Tal encorajaria uma modificaça˜o no comportamento de produtores e consumidores, elemento vital para a introduça˜o e manutença˜o de instrumentos baseados no mercado. 4. 5. O Comité das Regio˜es considera que deveria ser salvaguardado o futuro financiamento de projectos de pequena escala. É de opinia˜o que, na˜o obstante a necessidade de financiar projectos de grande enverga- dura e de assegurar uma abordagem estratégica ao desenvolvimento dos projectos, alguns projectos de pequena escala podera˜o revestir-se de particular relevân- cia nos paı´ses da coesa˜o. É extraordinariamente impor- tante que as administraço˜ es locais estabeleçam as suas prioridades a este respeito. 4. 6. O Comité das Regio˜es esta´ preocupado com a decisa˜o da Comissa˜o de retirar do Fundo de Coesa˜o as verbas na˜o utilizadas e considera necessa´rio repensar esta questa˜o. Esta´ convicto de que as verbas na˜o utilizadas deveriam ser reencaminhadas para outros projectos no âmbito do Fundo de Coesa˜o. 4. 7. Exprime também preocupaça˜o quanto à reduça˜o do limite ma´ximo do adiantamento inicial de 50 % para 10 %. Apela à Comissa˜o para que pondere a possibilidade de aumentar o adiantamento inicial pro- posto de 10 % para 30 % de modo a assegurar a disponibilizaça˜o de fundos suficientes nas fases iniciais dos projectos. 4. 8. Crê também o CR que o montante retido como prestaça˜o final na˜o deveria exceder os 5 %, o que garantiria a disponibilidade de fundos no decurso dos trabalhos e facilitaria o desenvolvimento dos projectos. 4. 9. O CR concorda com a Comissa˜o quanto à justeza de anular o financiamento a projectos que na˜o tenham começado nos dois anos seguintes à data prevista para o seu inı´cio. Apoia, no entanto, o ponto de vista da Comissa˜o de que, em casos devidamente justificados, tal na˜o haja de acontecer e apela à Comissa˜o para que analise cada projecto individualmente e com flexibili- dade. 4. 10. Dado o aumento de obrigaço˜es em matéria de apreciaça˜o, acompanhamento e avaliaça˜o previstas na C 51/16 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 22. 2. 1999 alteraça˜o ao regulamento, o Comité das Regio˜es congra- tular-se-ia com a possibilidade de os custos daı´ decorren- tes serem incluı´dos como despesas elegı´veis ao cofinan- ciamento pelo Fundo de Coesa˜o. 4. 11. O Comité das Regio˜es apela à Comissa˜o para que garanta a participaça˜o das autoridades locais e regionais em todas as fases do Fundo de Coesa˜o desde o estabelecimento de prioridades até ao acompanha- mento e avaliaça˜o. 4. 12. Finalmente, atendendo aos procedimentos pre- vistos no regulamento para alterar tanto o regulamento propriamente dito como os seus anexos, o CR gostaria de ter a garantia de que as alteraço˜es aos anexos na˜o comprometera˜o a filosofia do Fundo de Coesa˜o introduzindo modificaço˜ es que na˜o requerem unanimi- dade a nı´vel do Conselho. 4. 13. O Comité das Regio˜ es insiste com a Comissa˜o para que reveja a proposta de Regulamento do Conselho que altera o Regulamento que institui o Fundo de Coesa˜o juntamente com a proposta de Regulamento do Conselho que altera o Anexo II do referido regulamento, tendo em conta as sugesto˜es avançadas pelo Comité das Regio˜ es. Bruxelas, 19 de Novembro de 1998. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER Parecer do Comité das Regio˜ es sobre a «Comunicaça˜o da Comissa˜o aos Estados-Membros sobre a polı´tica regional e a polı´tica de concorrência: Reforçar a respectiva concentraça˜o e coerência» (1999/C 51/04) O COMITÉ DAS REGIO˜ ES, Tendo em conta a «Comunicaça˜o da Comissa˜o aos Estados-Membros sobre a polı´tica regional e a polı´tica de concorrência: Reforçar a respectiva concentraça˜o e coerência» (1); Tendo em conta a decisa˜o da Mesa de 15 de Julho de 1998 de elaborar, de acordo com o disposto no para´grafo 4. o do artigo 198. o-C do Tratado que institui a Comunidade Europeia, um parecer sobre esta matéria e de incumbir a Comissa˜o 1 «Polı´tica Regional, Fundos Estruturais, Coesa˜o Econo´ mica e Social, Cooperaça˜o Transfronteiriça e Inter-regional» de preparar os correspondentes trabalhos; Tendo em conta o projecto de parecer (CdR 236/98 rev. ) adoptado pela Comissa˜o 1 em 30 de Setembro de 1998 (relatores: H. Henry e J. M. Mun˜ oa Gazuna), adoptou, na sua 26. a reunia˜o plena´ria de 18 e 19 de Novembro de 1998 (sessa˜o de 19 de Novembro), o seguinte parecer. PARTE A: QUADRO GERAL DA COMUNICAÇA˜ O 1. Problema e soluço˜es possı´veis 1. 1. Situaça˜o actual 1. 1. 1. De acordo com os dados da Comissa˜o, de 1994 a 1999 50,6 % da populaça˜o total da Unia˜o viviam em (1) JO C 90 de 26. 3. 1998. regio˜es elegı´veis para ajudas estruturais comunita´rias, enquanto 46,7 % viviam em zonas abrangidas por incentivos regionais previstos no n. o 3, alı´neas a) e c), do artigo 92. o. Dos dados fornecidos pela Comissa˜o se conclui igualmente que 6,6 % da populaça˜o comunita´ria viviam em regio˜ es elegı´veis para os fundos estruturais onde a polı´tica de concorrência excluı´a a concessa˜o de ajudas regionais, enquanto 2,7 % viviam em regio˜es abrangidas por um programa nacional de ajuda regional mas na˜o eram elegı´veis para os fundos estruturais


title: Yttrande från Regionkommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och kandidat-länderna i Central- och Östeuropa om 'Miljöstrategier inför anslutningen: Utmaningen inför utvidgningen med kandidatländerna i Central- och Östeuropa'"

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
accession to the European Union
cooperation policy
enlargement of the Union
environmental policy

text: 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/33 Yttrande från Regionkommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparla- mentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och kandidat-länderna i Central- och O¨ steuropa om ‘Miljöstrategier inför anslutningen: Utmaningen inför utvidgning- en med kandidatländerna i Central- och O¨ steuropa‘” (1999/C 51/06) BAKGRUND — ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och kandidatländerna i Central- och O¨ steuropa om Miljöstrategier inför anslutningen: Utmaningen inför utvidgningen med kandidatländerna i Central- och O¨ steuropa” (KOM(98) 294 slutlig). — Kommissionens beslut den 20 maj 1998 att i enlighet med artikel 198c i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende. — Beslut av Regionkommitténs presidium den 15 juli 1998 att ge utskott 4 ”Fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö” i uppdrag att utarbeta yttrandet. — Kommissionens yttrande över ansökningarna om medlemskap av den 16 juli 1997, Agenda 2000. — Regionkommitténs yttrande om ” Effekterna av en utvidgning till kandidatländerna i Central- och O¨ steuropa för unionens politik (konsekvensanalys)” (CdR 280/97 fin)(1). — Regionkommitténs yttrande om ”Den gemensamma jordbrukspolitiken och östutvidgning- en” (CdR 239/96 fin) (2). — Regionkommitténs yttrande om ”Kommissionens meddelande om genomförande av gemenskapens miljölag” (CdR 437/96 fin) (3). — Regionkommitténs yttrande om ”Förslag till rådets direktiv om upprättande av en ram för gemenskapsåtgärder på området för vattenpolitik” (CdR 171/97 fin) (4). — Regionkommitténs yttrande om ”Miljöpolitik i städer och kommuner” (CdR 393/97 fin)(5). — Rapporten ”Kostnader för tillnärmning av EU:s miljölagstiftning i de central- och östeuropeiska länderna”, EDC Consultants. — Amsterdamfördraget. — Dobris-rapporten 1998 om miljön i Europa (från Europeiska miljöbyrån). — Utskott 4:s utkast till Regionkommitténs yttrande (CdR 267/98 rév. ) som antogs den 2 oktober 1998 (föredragande: Hannu Penttilä). Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 26:e plenarsession den 18-19 november 1998 (sammanträdet den 19 november). 1. Inledning miljöstrategier inför anslutningen i samband med EU:s utvidgning. 1. 1. Kommissionen antog den 20 maj 1998 sitt meddelande till rådet och Europaparlamentet om (1) EGT C 64, 27. 2. 1998, s. 48. (2) EGT C 116, 14. 4. 1997, s. 39. (3) EGT C 244, 11. 8. 1997, s. 43. (4) EGT C 180, 11. 6. 1998, s. 38. (5) EGT C 180, 11. 6. 1998, s. 22. Vid den förestående utvidgningen kommer mil- 1. 2. jöfrågorna att utgöra en större utmaning än vid någon tidigare anslutning. Kandidatländerna har allvarliga miljöproblem och det är stor skillnad mellan dessa länders miljöskydd och det som finns i EU. Det betyder dock inte att miljöproblemen skulle vara lösta i EU:s nuvarande medlemsländer, utan också i dessa måste C 51/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 man verka för en bättre miljö. A˚ andra sidan finns det i kandidatländerna stora områden med nästan orörd natur som bidrar till den biologiska mångfalden i hela Europa. Utmaningen under de kommande åren består i att bevara dessa tillgångar och samtidigt utveckla och förvalta ett ramverk som är ekonomiskt och miljömässigt hållbart. 1. 3. I meddelandet framhålls att det, trots de an- strängningar som kandidatländerna gjort för att tillnär- ma sin miljölagstiftning, krävs avsevärda ytterligare insatser för att nå upp till gemenskapens miljökrav. Kommissionen menar att dessa insatser, av rättslig, administrativ och finansiell art, kommer att fordra betydande mänskliga resurser. 1. 4. Utöver miljöinvesteringar behöver kandidatlän- derna stärka miljöförvaltningen och utarbeta utförliga strategiska handlingsplaner. Man bör främja förebyg- gande åtgärder genom att ta hänsyn till miljö- och hållbarhetsaspekter på politikområden som transport, energi och jordbruk. En övergripande finansieringsstra- tegi är nödvändig för att samordna de olika berörda institutionernas verksamhet. Kommissionen planerar att förse kandidatlän- 1. 5. derna med mer information, vägledning och tekniskt bistånd under genomförandet av regelverket på miljöom- rådet, bland annat genom samarbete i nätverk. En viktig målsättning är att bedriva vetenskaplig forskning i form av samarbetsprojekt och gemensamma insatser för att sprida kunskap om hur naturresurserna kan förvaltas på ett hållbart sätt. Utvidgningsprocessen bör genomfö- ras på ett sådant sätt att unionen som helhet eftersträvar att uppnå en hållbar utveckling. 2. 3. I kandidatländerna kommer man behöva göra stora investeringar för miljön, både av tekniskt och administrativt slag. Det kommer också att behövas resurser för att modernisera dataadministration och kontrollsystem, utbilda personal och förvärva mark. I Agenda 2000 lovar kommissionen att ge kandidatländer- na tillgång till stöd för att de skall kunna uppfylla villkoren för medlemskap. Man bör se till att alla miljöinvesteringar i kandidatländerna uppfyller krite- rierna i gemenskapens regelverk på miljöområdet. Det kommer att behövas finansiering från privata, inhemska och internationella källor. Många av kandidatländerna samarbetar med EU:s medlemsstater i bilaterala miljö- finansieringsprojekt. Anslutningsprocessen ger också möjligheter till 2. 4. ökat samarbete mellan Europas regioner. Organisationer i näringsliv och samhälle och särskilt företagen måste engageras i denna process. Sedan en tid tillbaka förekom- mer det ett aktivt samarbete på området för miljöförvalt- ning mellan många kandidatländer och EU-länder. Man bör främja uppbyggnaden av nätverk och kunskapsutby- te mellan lokala och regionala myndigheter. 2. 5. Anslutningsprocessen bör ses som ett tillfälle att förbättra miljön både i Europa och globalt. Det slutliga målet för miljöpolitiken skall inte ens i kandidatländerna anses vara uppnått i och med genomförandet av gemen- skapens befintliga regelverk på miljöområdet. Målsätt- ningen för EU:s miljöpolitik är en hållbar utveckling, enligt Amsterdamfördraget 1997. Miljöfrågorna skall beaktas inom alla politikområden: transport, energipro- duktion och jordbruk. Detta gäller i lika hög grad de nuvarande medlemsstaterna. 3. Särskilda kommentarer 2. Allmänna kommentarer 3. 1. Miljöns allmänna tillstånd i kandidatländerna ReK anser att meddelandet om utvidgningen och 2. 1. miljön har aktualitet och stor betydelse. 2. 2. Regionkommittén anser att miljön är en av de viktigaste frågorna vid anslutningsförhandlingarna. Detta bör också avspeglas vid de konkreta förhandling- arna. En förutsättning för medlemskap är att kandidat- landet fullständigt införlivar EU:s regelverk på miljöom- rådet i sin lagstiftning. Kandidatländerna skall utarbeta ett utförligt lagstiftningsprogram, en plan för att genom- föra det och en finansieringsstrategi. För att införa och upprätthålla gemenskapens regelverk är det mycket viktig att inrätta och stödja lokala och regionala organ för miljöförvaltning och säkerställa att de fungerar effektivt. Det finns stora miljöproblem i kandidatländerna, men de har sedan början av 1990-talet utvecklat sin miljölags- tiftning och förbättrat reningssystemen. Det är viktigt att betänka att föroreningar inte stannar innanför gränserna utan sprids och kan påverka miljön i stora områden. 3. 2. Luften 3. 2. 1. I slutet av 1980-talet var utsläpp av svaveldioxid och förorenande partiklar ett stort problem i många industriområden. Särskilt orsakade förbränning av brun- kol i ”den svarta triangeln” i O¨ sttyskland, norra Tjecko- slovakien och södra Polen skogsdöd och försurning. 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/35 Fastän en minskning av utsläppen har skett under 1990-talet släpps fortfarande avsevärda kvantiteter ut i många områden och försurningen fortsätter. Utsläppen sprids över stora avstånd och orsakar problem i områden på långt avstånd från utsläppskällan. Frågan om att värna om ren luft är kopplad till utvecklingen av industri, energiproduktion och transport. Politiken på dessa områden måste ta hänsyn till miljön och vara långsiktig. 3. 2. 2. I början av 1990-talet överskred hälften av de största städerna i Central- och O¨ steuropa gränsvärdena för luftkvalitet som fastslagits av WHO. Situationen har förbättrats avsevärt under senare år men luftkvaliteten i städerna i Central- och O¨ steuropa är fortfarande sämre än i städerna i Västeuropa. Uppskattningsvis kommer 40 % av de miljöinvesteringar som är nödvändiga före en anslutning till EU att tas i anspråk för att motverka luftförorening. Trots att de allvarligaste luftförorening- arna kan noteras i Bulgarien och Rumänien finns det också stora problem i Estland (bruket av oljeskiffer för energiproduktion), Polen (koleldade kraftstationer), Tjeckien (luftföroreningar orsakade av industrin) och Slovakien. Vissa länder har utarbetat åtgärdsprogram för de mest förorenade områdena, men att stänga förorenande anläggningar kommer att bli svårt. 3. 2. 3. Flera av kandidatländerna står inför finansiella problem när det gäller att anpassa sina raffinaderier till EU:s nuvarande och framtida kvalitetsnormer för bränsle. Trafiken håller på att bli den största källan till luftförorening i Lettland, Litauen, Slovakien och Ungern. I EU-länderna är trafiken redan den främsta orsaken till luftförorening. Problem som trafiken kan ge upphov till måste förebyggas. En målsättning bör vara att modernisera kollektivtrafiken och utveckla järnvägsnät i stället för att bygga motorvägar. 3. 3. Vatten 3. 3. 1. I många kandidatländer, bland annat Litauen, Polen, Rumänien och Ungern, är vattenföroreningar det största miljöproblemet. Det orenade eller bristfälligt renade avloppsvattnet från städerna försämrar vatten- kvaliteten i floderna och orsakar övergödning av havs- områden som O¨ stersjön och Nordsjön. Medan fosfor- koncentrationerna sedan 1980-talet har minskat i västeu- ropeiska floder har de under samma period stigit i O¨ steuropa. Det kommer att bli en stor utmaning att införa principen om samordnad förvaltning av flodområden i de stater genom vilka internationella floder som Donau och Oder rinner. 3. 3. 2. Det är ett problem i hela Europa att nitratkon- centrationerna i vattenområdena har ökat under loppet av de senaste tjugo till fyrtio åren. Vad gäller införande eller genomförande av bestämmelserna i direktiven om nitrater verkar inget av kandidatländerna ha gjort några större framsteg, men den nuvarande minskningen i jordbruksproduktionen på grund av den ekonomiska krisen har lett till en minskad användning av gödnings- medel. 3. 3. 3. Det är viktigt att man i kandidatländerna inför nödvändiga förvaltningsstrukturer för att begränsa nitratföroreningar från oidentifierade källor. Det finns också behov av förbättringar i de nuvarande medlemssta- terna. Man bör under harmoniseringsprocessen reforme- ra lagstiftningen i alla medlemsstaterna så att förorening- ar från oidentifierade källor kan begränsas. Hur jordbru- ket utvecklas i framtiden har samtidigt stort inflytande på vattenskydd och den biologiska mångfalden. I samband med utvidgningen bör man lägga fast en ny strategi för allt europeiskt jordbruk på grundval av principen om hållbar utveckling. 3. 3. 4. Det kommer att gå åt nästan en tredjedel av de miljöinvesteringar som är nödvändiga för att uppfylla EU:s anslutningskrav för att få avlopps- och dricksvat- tenhantering att motsvara EU:s krav. Dålig dricksvatten- kvalitet är ett problem i bland annat Bulgarien, Slove- nien, Rumänien, Ungern och Estland. Det befaras att bekämpningsmedel skall bli ett hot mot dricksvattens- kvaliteten i Litauen. Grundvattnet är också hotat i många EU-länder, särskilt i Central- och Västeuropa, bland annat på grund av den utbredda användningen av gödningsmedel. Stora investeringsprogram för att förbättra dricksvattenskvaliteten och avloppsvattenhan- teringen planeras eller har redan påbörjats i de baltiska staterna och i flera andra kandidatländer. 3. 4. Avfall 3. 4. 1. O¨ kningen av mängden hushållsavfall är ett gemensamt europeiskt problem. Hittills har O¨ st- och Centraleuropa producerat en något mindre mängd avfall per person än EU-länderna, men när välståndet växer kommer avfallsmängden sannolikt också att växa. Sär- skilt är mängden emballageavfall mycket större i EU än i kandidatländerna. Avfallshanteringen sker i stor utsträckning på avstjälpningsplatser som i många kandi- datländer inte övervakas. I Bulgarien och Litauen uppfyl- ler förbränningsanläggningarna inte EU:s krav. 3. 4. 2. Problemavfall, förorening av marken samt farliga ämnen som rinner ner i marken och i grundvattnet är ett problem i nästan alla kandidatländer. I Polen produceras stora mängder industriavfall och i Tjeckien är de gamla industriområdena mycket förorenade. Det kommer att kosta cirka 20 % av miljöinvesteringsutgif- terna att få avfallshanteringen att motsvara EU:s krav. Det viktigaste målet för EU:s avfallshantering, nämligen C 51/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 att minska mängden avfall, är också en viktig uppgift för alla nuvarande medlemsstater. Mycket återstår att göra i kandidatländerna innan de kan sägas ha uppfyllt kraven i Seveso-direktivet. 3. 5. Kärnsäkerhet och strålskydd 3. 5. 1. I alla länderna har det nyligen antagits en grundläggande rättsakt om kärnsäkerhet och strålskydd. Det löfte som Bulgarien (1993) och Litauen (1994) gett, i enlighet med kärnsäkerhetsöverenskommelsen med EBRD, om att stänga högriskanläggningar skall uppfyl- las. A¨ ven om landet inte har avgivit något sådant löfte står Slovakien inför liknande utmaningar som gäller stängning av två reaktorer. Inte heller i Estland tas strålskydd på tillräckligt stort allvar. Det behövs ytterli- gare lagstiftning, och man bör notera att huvuddelen av denna lagstiftning måste antas även om landet inte har någon kärnkraftssektor. 3. 6. Natur 3. 6. 1. I kandidatländerna finns vidsträckta områden med orörd natur som är av stor betydelse för den biologiska mångfalden i hela Europa. Det finns säregna naturtillgångar i alla kandidatländerna, till exempel Karpaterna och Donau-deltat i Rumänien. Slovenien har en mycket stor artrikedom, Bulgarien vidsträckta naturskyddsområden, och i de baltiska staterna och Polen finns det myrar, skogar, ängar och strandområden. A¨ ven om kommissionen i sin rapport påpekar att naturskyddet sköts på ett mycket tillfredsställande sätt i kandidatländerna är det viktigt att denna positiva situation fortsätter. Eftersom länderna har olika defini- tion av naturskyddsområden, står dessa områdens faktis- ka betydelse klar först när man studerar deras målsätt- ningar, förvaltning och begränsningar. ReK uppmanar kommissionen att främja en anpassning av lagstiftningen i medlemsstaterna och kandidatländerna om denna definition. 3. 6. 2. Det är inte tillräckligt med naturskyddsområ- den för att bevara de olika staternas – och än mindre hela Europas – biologiska mångfald på nuvarande nivå. I all ekonomisk verksamhet bör man ta största möjliga hänsyn till bevarandet av den biologiska mångfalden. Ett outvecklat jordbruk och skogsbruk har bidragit till att säkerställa kandidatländernas biologiska mångfald. I många regioner är naturvärdena nu hotade dels på grund av effektiviseringen inom skogs- och jordbruk, dels på grund av att man anlägger nya vägar. EU finansierar idag otaliga projekt i kandidatländerna, trots att deras påverkan på den biologiska mångfalden ofta är oklar. Vid beslut om finansiering bör det alltid krävas en omfattande miljökonsekvensutredning, där biologisk mångfald skall vara en lika viktig faktor som andra miljöskyddsaspekter. 3. 6. 3. I många kandidatländer pågår en privatise- ringsprocess som kan hota bevarandet av skyddade områden. Staterna bör på förhand fastslå klara regler för skyddsvärda områden och kompensation för dessa. Det är också viktigt att de nuvarande naturskyddsområ- dena inte nödvändigtvis skall stå för genomförandet av direktiven om vilda fåglar och livsmiljöer. Många EU-länder har haft stora problem att genomföra pro- grammet Natura 2000 bara på grund av de oklara reglerna om kompensation. Kandidatländernas natur- skyddslagstiftning bör uppdateras, och direktiven om vilda fåglar och om livsmiljöer införlivas i den nationella miljölagstiftningen, såsom har skett i Litauen. 3. 6. 4. Vad gäller naturskydd är det nödvändigt att stärka forsknings- och förvaltningsstrukturerna i kandi- datländerna samt utveckla data- och övervakningssyste- men så att man inte ovetande mister värdefulla arter eller naturområden. Det saknas också adekvata datasystem i flera av de nuvarande medlemsstaterna. De europeiska länderna har generellt sett en förhållandevis god kunskap om arterna, självklart varierande efter mängden arter. Kännedomen om naturtyper är däremot mindre systema- tisk. Tjeckien har som enda kandidatland utarbetat ”en rödbok om livsmiljöer”. 3. 6. 5. För att skydda många livsmiljöer är det nödvän- digt att förvalta dessa, och att genomföra en löpande övervakning. Detta kräver nya resurser varje år. Med hjälp av finansieringen från till exempel Life-Nature- programmet har kandidatländerna också kunnat bygga upp de nödvändiga strukturerna för att sprida informa- tion om naturområdena. 3. 6. 6. Det är viktigt att naturskyddslagstiftningen stärks i kandidatländerna så att de olika förvaltningarna kan ta hänsyn till den biologiska mångfalden i sin verksamhet. Genom att tydligt betona naturskydd som kandidatländernas trumfkort på miljöskyddsområdet, där de kan tjäna som förebild för hela Europa, finns det en möjlighet till ömsesidig utveckling för både kandidatländerna och EU:s medlemsstater. 3. 7. Miljölagstiftningen: nuläge och kandidatländer- nas utvecklingsbehov Alla kandidatländerna har en allmän miljölag, 3. 7. 1. men innehållet varierar mycket. Kandidatländerna har börjat omsätta EU:s regelverk för miljön till nationell lagstiftning. Detta arbete framskrider i bland annat Polen, Litauen, Lettland och Ungern, medan det fortfar- ande krävs en stor insats för att EU:s rättsakter skall införlivas i den nationella lagstiftningen i Bulgarien, Rumänien, Slovenien och Tjeckien. Direktivet om sam- ordnade åtgärder för att förebygga och begränsa förore- ningar är exempel på en rättsakt som inget av kandidat- länderna hittills har införlivat i sin lagstiftning. 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/37 3. 7. 2. Kandidatländerna behöver en strategi och en realistisk tidsplan i samband med harmoniseringen av lagstiftningen. De nationella lagstiftningsprogrammen skall bygga på en detaljerad värdering av miljötillståndet i det enskilda landet och inriktas på de mest betydande lagstiftnings- och förvaltningsmässiga bristerna. Hjälp finns att hämta i EU:s riktlinjer ”Guide to the Approxi- mation of European Union Environmental Legislation”. Utöver en ramlagstiftning på miljöområdet är det viktigt att de grundläggande förfarandena i kandidatländernas miljöförvaltning fungerar. I flera länder kräver genom- förandet av lagstiftningen betydande investeringar och nya eller omorganiserade institutionella strukturer. 3. 7. 3. I kommissionens vitbok från 1995 ”Förberedel- se av de associerade staterna i Central- och O¨ steuropa för integrering med den inre marknaden i unionen” föreslås en miljölagstiftning som har direkt inverkan på aktiviteterna på den inre marknaden (det vill säga produktspecifik miljölagstiftning). Av kandidatländerna är det hittills bara Ungern som fullt ut har införlivat alla rättsakter i den nationella lagstiftningen. Estland, Lettland, Litauen och Tjeckien har också införlivat stora delar. 3. 7. 4. DISAE (Development of Implementation Stra- tegies for Approximation in Environment) och TAIEX har utvecklats med tanke på överföringen av EU:s regelverk till den nationella lagstiftningen. Dessutom kommer det att finnas tillgång till investeringstekniskt bistånd för projektförberedelser genom Phare-program- mets LSI-del. 3. 8. Miljöförvaltningens utvecklingsbehov och fram- tidsperspektiv 3. 8. 1. Det konstateras i kommissionens meddelande att alla tio kandidatländerna, men några mer än andra, bör stärka den förvaltningsstruktur som är en förutsätt- ning för miljöförvaltningen. Detta är nödvändigt på alla olika förvaltningsnivåer. Utarbetande och genomför- ande av miljölagstiftning, bevakning av miljöns tillstånd och främjande av en hållbar utveckling är också den viktigaste uppgiften för kandidatländernas miljöförvalt- ning. 3. 8. 2. Miljöministerierna utarbetar den nödvändiga lagstiftningen och fastslår reglerna för de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra lagstiftningen. Det är i regel de lokala och regionala myndigheterna som skall utöva lagstiftningen. De har ansvaret för övervakning, tillståndsgivning och kontroll. I många av länderna förutsätter den nya lagstiftningen en fullständig moder- nisering av institutionerna och omskolning av persona- len. Det bör avsättas medel både till uppbyggnad och förstärkning av miljöförvaltningsstrukturer och till mer traditionella investeringsprojekt. Alla kandidatländerna måste göra en stor insats för att utveckla den lokala och regionala miljöförvaltningen. Ett viktigt bidrag till denna utveckling är 3. 8. 3. samarbetet och utbytet av erfarenheter mellan de lokala och regionala myndigheterna i EU-15, som har mångårig erfarenhet och kompetens inom miljöförvaltningsområ- det, och de lokala och regionala myndigheterna i kandidatländerna, där denna kompetens håller på att byggas upp. 3. 8. 4. Eftersom de lokala myndigheterna får ett allt större ansvar för genomförandet av EU:s miljölagstift- ning vill kommissionen hjälpa kandidatländernas kom- muner att delta i de europeiska städernas kampanj för en hållbar utveckling. Därigenom kommer kandidatlän- derna att lättare kunna utveckla samordnade och kost- nadseffektiva planer för genomförande av den nya lagstiftningen. Principen om en hållbar utveckling bör införlivas i lagstiftningen och arbetsmetoderna på olika områden, till exempel handel och industri. Det är också viktigt att ta hänsyn till principen om hållbar utveckling i förvaltningen av de olika områdena. Detta förutsätter utbildning av arbetstagarna, information och ökat med- borgarinflytande. 3. 8. 5. Med tanke på att deltagandet i de europeiska städernas kampanj för en hållbar utveckling har utökats med lokala myndigheter i Central- och O¨ steuropa, uppmanar kommittén kommissionen att garantera ett långsiktigt ekonomiskt stöd för verksamheter i de europeiska städernas kampanj för en hållbar utveckling. Kommittén föreslår därför att man inrättar en Fond för hållbara städer. 3. 8. 6. Stöd till miljöområdet och åtgärder för upp- byggande av institutioner förstärks genom de nationella Phare-programmen. Kommissionen vill också hjälpa myndigheterna i kandidatländerna genom att ge ut ett antal vägledningar. EU:s inofficiella nätverk IMPEL som arbetar för miljölagstiftningens genomförande och ikraftträdande grundades 1992 med målet att främja effektivare tillämpning av gemenskapens miljölagstift- ning. Kommissionen har börjat bygga upp ett liknande nätverk i kandidatländerna, som är nära knutet till IMPEL och som kommer att utnyttja erfarenheterna från detta nätverk när det gäller att genomföra och anpassa miljölagstiftning. 3. 8. 7. EU:s program för forskning, teknisk utveckling och demonstration spelar en allt större roll för att värva deltagare från de öst- och centraleuropeiska länderna C 51/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 till gemenskapens program. Samarbetsnätverk för forsk- nings- och utvecklingsaktiviteter med partner i kandidat- länderna kommer att underlätta och påskynda gräns- överskridande och tvärvetenskapligt miljösamarbete. Härutöver kommer de aktiviteter som har planerats i forskningsprogrammet om informationssamhället (femte ramprogrammet) att främja samarbetet mellan de nationella och de lokala myndigheterna, forskningsin- stitut och industrin i EU och i de öst- och centraleuropeis- ka länderna. Dessutom involveras kandidatländerna i Europeiska miljöbyråns verksamhet, särskilt i utarbetan- det av rapporter om miljöns tillstånd i Europa och genomförandet av EU:s miljölagstiftning. 3. 9. Hur hanteras utmaningen på det finansiella om- rådet? 3. 9. 1. De totala investeringskostnaderna för att kra- ven på miljöområdet skall kunna uppfyllas kommer sannolikt att uppgå till ungefär 100-120 miljarder ecu för de tio kandidatländerna sammanlagt. Den största delen av investeringarna kommer förmodligen att avse insatser för begränsning av luftföroreningar, hantering av vatten och avloppsvatten, samt avfallshantering. Därutöver kommer betydande resurser att behöva satsas på upp- och utbyggnad av miljöförvaltningssystem för att säkerställa effektivt genomförande, övervakning och handläggning. 3. 9. 4. EU erbjuder genom Phare-programmet ekono- miskt stöd (1,5 miljarder ecu per år) till kandidatländer- nas förberedelser inför anslutningen. En betydande del av stödet från programmet bör gå till infrastrukturinves- teringar som kan bidra till att miljökraven uppnås, till regionala samarbetsprojekt som fastställer målsättning- ar för genomförande av de viktigaste ramdirektiven om vatten- och luftkvalitet och för efterlevnad av internationella avtal, samt till projekt som syftar till att utveckla miljöförvaltningen. Kandidatländerna har redan haft möjlighet att delta i Life-programmet och erhålla stöd därifrån. I synnerhet vad gäller utveckling av miljöförvaltningen är det viktigt att utnyttja möjlighe- terna i de finansiella instrumenten inför anslutningen, såsom den del av Phare-programmet som handlar om institutionell uppbyggnad i ett brett samarbete där expertisen och erfarenheterna kan användas på lokal och regional nivå. 3. 9. 5. Det är viktigt att investera i vattenskydd, men man bör ytterligare utveckla tekniken för lokal avloppsvattenrening och inte endast bygga stora renings- anläggningar, även om sådana utan tvivel behövs för att lösa storstädernas problem med avloppsvatten. Här bör man emellertid också eftersträva att utveckla en mer hållbar teknik, t. ex. bör slammet från avloppsvattnet hanteras så att det inte deponeras direkt på en soptipp. Inom byggsektorn bör nya system som baseras på vattencirkulation och dubbel vattendistribution tas i bruk i nya byggnader. 3. 9. 2. Kommissionens rapport redogör tyvärr inte för hur finansiering av miljöskyddet i kandidatländerna skall kunna uppbringas. Investeringsberäkningarna måste kontrolleras och man bör dessutom ta hänsyn till utgifterna för miljöskydd. När Irland blev EU-medlem anslogs 100 miljoner irländska pund för utgifterna i samband med Habitatdirektivet och till övervakning, vilket var ungefär 10 % av samtliga miljöutgifter vid landets inträde, dvs. en betydande andel. 3. 9. 6. Som stöd till jordbruket inför anslutningen har kommissionen för perioden 2000 till 2006 avsatt cirka 500 miljoner ecu per år till jordbruket och landsbygdsut- veckling. Framför allt bör man eftersträva ett hållbart jordbruk i kandidatländerna i stället för det intensiva jordbruk som är typiskt för EU. Jordbruket i kandidat- länderna är fortfarande tämligen extensivt och använder få kemikalier. Länderna bör i sin utveckling försöka hoppa över skedet med ett intensivt jordbruk och överdriven kemikalieanvändning. 3. 9. 3. Miljön, näringslivet och konkurrenskraften kan bara frodas samtidigt om miljöhänsynen fullt ut integreras i de olika politikområdena och investeringsbe- sluten. I praktiken kan detta ske genom att omfattande miljökonsekvensbedömningar används, genom att för- siktighetsprincipen och principen att förorenaren betalar tillämpas och genom att grundliga vetenskapliga bedöm- ningar görs av alla investerings- och principbeslut. Det räcker inte att rättsliga krav uppfylls, utan det behövs en långsiktig strategi som bland annat lägger vikt vid effektiv energianvändning, mer miljövänlig teknik, minimal avfallsproduktion, kollektivtrafik och miljöns egna begränsningar. Kandidatländerna måste undersöka hur de miljövinster som följer av den ekonomiska nedgången skall kunna bevaras när ekonomin återigen börjar växa. 3. 9. 7. Det strukturpolitiska instrumentet inför anslut- ningen, ISPA (1 miljard ecu per år), är inriktat på att förbättra infrastrukturen på transportområdet samt på miljöinvesteringar (under perioden 2000 till 2006). Kandidatländerna skall främja en hållbar transport- och energipolitik. På transportområdet gäller detta utvecklingen av miljömässigt hållbara transportsätt och som t. ex. transporttjänster spårbunden trafik, vattenburen trafik, kollektivtrafik och integrering av flera olika transportsätt (intermodali- tet). Dessa mål kan också uppnås med finansiering från EU:s utvecklingsbanker (EIB, EBRD). Inom ramen för Phare-transportprogrammet har ett program igångsatts i syfte att genom regionalt samarbete mildra transporter- kandidatländerna, i 22. 2. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 51/39 nas miljöpåverkan. Samordningen mellan Interreg och Phare bör förstärkas. 3. 9. 8. Regionkommittén fäster vikt vid att de lokala och regionala myndigheterna i kandidatländerna får möjlighet att spela en aktiv roll i genomförandet av insatsen inom ramen för ISPA, dels genom att delta i eller själva genomföra konkreta projekt, dels genom att vara fast representerade i de kommittéer som skall övervaka och utvärdera insatsen. 4. 5. Regionkommittén manar därför till en särskild insats för att stärka samarbetet och utbytet av erfarenhe- ter mellan lokala och regionala myndigheter i respektive kandidatland och EU-15, i syfte att stärka den admini- strativa kapaciteten i genomförandet och förvaltningen av miljölagstiftningen. Regionkommittén uppmanar li- kaså kommissionen att se till att de lokala och regionala myndigheterna i kandidatländerna på ett tidigt stadium får en aktiv roll i alla faser av planeringen och genom- förandet av miljöstrategierna inför anslutningen. Kandidatländerna bör utforma en omfattande 3. 9. 9. finansieringsstrategi och detaljerade riktlinjer. EU:s stöd skall fungera som en katalysator och bör alltid kombine- ras med nationell finansiering och gärna även annan finansiering, t. ex. från internationella finansieringsins- titut. Regionkommittén anser att en förbättrad luft- 4. 6. kvalitet är en av de viktigaste frågorna i kandidatländer- na och att man bör arbeta för detta genom att påverka industrin, energiproduktionen och transportsektorn. Direktivet om samordnande åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar måste genomföras. 4. Slutsatser 4. 1. Enligt Regionkommitténs uppfattning är miljön en av de viktigaste frågorna i förhandlingarna om utvidgning. Utvidgningen öppnar betydande möjligheter för att förbättra miljösituationen i Europa. Målet bör vara en hållbar utveckling som man kan uppnå genom att genomföra miljölagstiftningen och integrera miljö- perspektivet inom alla områden, t. ex. transport, energi- produktion och jordbruk. O¨ vertagandet av EU:s regel- verk på miljöområdet i ländernas lagstiftning är alltså inte slutmålet, utan endast ett etappmål på vägen mot en mer hållbar utveckling i Europa. 4. 7. Regionkommittén anser att omfattande investe- ringar krävs för att hanteringen av dricksvatten och avloppsvatten skall kunna bringas i överensstämmelse med EU:s miljökrav. Regionkommittén anser emellertid att hållbara lösningar bör eftersträvas när nya system byggs upp. 4. 8. Enligt Regionkommitténs åsikt öppnar utvidg- ningen goda möjligheter att förbättra ytoch grundvatt- nets kvalitet i hela Europa. Det uppnår man dels genom att skärpa lagstiftningen, bl. a. nitratdirektivet, utforma förvaltningsplaner för flodområden och lagstiftning om föroreningar från ytkällor, dels genom att utveckla nya innovativa projekt. 4. 2. Regionkommittén anser att det viktigaste är att förstärka kandidatländernas miljöförvaltning, främja miljöfrågorna och sprida kunskap om hållbar utveck- ling. 4. 3. Regionkommittén betonar att det är mycket viktigt att granska miljösituationen och informera om resultaten. Detta kan även bli en hävstång för det tilltagande miljömedvetandet bland medborgarna och idén om hållbar utveckling kan inbegripas i alla samhälls- frågor. 4. 9. Regionkommittén betraktar den stora avfalls- mängden i Europa som bekymmersam. Kommittén anser att man med alla medel bör sträva efter att utvidgningen inte skall medföra en ökning av avfalls- mängden i kandidatländerna, utan leda till en minskning av den i de gamla medlemsstaterna. De ekonomiska instrumenten måste utnyttjas bättre för att lösa detta problem. Det är också nödvändigt att säkerställa att anpassningsprocessen i kandidatländerna inte förorsa- kar störningar i den fria rörligheten för varor och bryter mot principen om fri konkurrens inom ramen för en gemensam lagstiftning. 4. 4. Regionkommittén instämmer med kommissio- nen i att särskild vikt bör läggas vid att utveckla den regionala och lokala miljöförvaltningen i samtliga kandidatländer. Strategierna inför anslutningen har stor betydelse på den lokala och regionala nivån. Miljölagstiftningen stiftas naturligtvis på nationell nivå, men genomförandet sker lokalt. I regel är det de lokala och regionala myndigheterna som har ansvaret för tillämpningen och som övervakar, beviljar tillstånd och kontrollerar. I många fall förutsätter den nya lagstiftningen att de befintliga institutionerna skall omorganiseras och medarbetarna omskolas. Medel bör avsättas för att bygga upp och förstärka miljöförvalt- ningsstrukturerna, men även för att stödja mer traditio- nella investeringsprojekt. 4. 10. Regionkommittén betraktar problemen i sam- band med strålskydd och kärnsäkerhet som mycket allvarliga. De farliga anläggningarna i kandidatländerna bör ovillkorligen stängas. 4. 11. Regionkommittén anser att naturskydd och bevarande av den biologiska mångfalden bör ges ökad uppmärksamhet. A¨ ven om det idag finns ett relativt väl fungerande nätverk av skyddade områden i kandidatlän- derna, betyder det inte automatiskt att denna positiva situation inte kan ändra sig. Man får räkna med att det möjligen kommer att ske förändringar när det gäller markägarförhållandena. I alla ekonomiska verksamhe- ter bör hänsyn tas inte endast till skyddade områden, C 51/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 2. 1999 utan i möjligaste mån även till bevarande av den biologiska mångfalden. Kandidatländernas utmärkta skyddsnivå när det gäller livsmiljöer och arter bör bevaras. För att skydda många livsmiljöer krävs förvalt- ning. Dessutom är en kontinuerlig övervakning att rekommendera. Detta kräver nya resurser varje år. Tillräckligaresurser bör avsättas för miljöskyddsinveste- ringar (i genomsnitt cirka 10 % av miljöinvesteringsutgif- terna). 4. 12. Regionkommittén anser att man mer ingående bör analysera de ekonomiska effekterna av utvidgningen och de investeringsbehov den medför med hjälp av lokal sakkunskap och genom att grunda investeringsplanerna på alternativ som är förenliga med hållbar utveckling. I dessa planer bör de alternativ beaktas vars effekter på sysselsättningen är förenliga med hållbar utveckling. Dessutom bör man investera mer i planering och utveckling så att man inte genomför projekt utan att i förhand veta om de är förnuftiga eller inte. Investeringar- na bör även omfatta medel för att utvärdera och övervaka effekterna av projekten. Man bör inrätta ett system som gör det möjligt att undvika misstag och att lära av misstag som begåtts tidigare. Regionkommittén anser att hållbar utveckling 4. 13. måste vara utgångspunkten när utvidgningens miljökon- sekvenser skall bedömas. Kandidatländerna bör inte strikt eftersträva att gå i de nuvarande medlemsstaternas fotspår när det gäller utveckling och hantering av miljöproblem. De bör i stället undersöka hur de kan komma steget före. Detta är ofta genomförbart med utnyttjande av samma mänskliga och finansiella resurser som man annars skulle ha använt för att efterlikna Bryssel den 19 november 1998. EU-staterna. Man bör hålla i åtanke att det i medlemssta- terna finns allvarliga miljöproblem som lagstiftningen till viss del verkar stå helt maktlös inför. 4. 14. Regionkommittén anser att man bör sträva efter att upprätthålla den i allmänhet väl utbyggda kollektivtrafiken i kandidatländerna och vidareutveckla den. På så sätt är det möjligt att undvika en kraftig ökning av antalet bilar, vilket tyvärr redan har skett i många av kandidatländerna. En välavvägd blandning av alla transportsätt (järnväg, vatten, luft och landsväg) bidrar till att skapa en hållbar transportstrategi i kandidatländerna. 4. 15. Regionkommittén anser att kandidatländerna bör satsa på ett hållbart jordbruk, så att inte misstaget med ett intensivt jordbruk upprepas i dessa länder. 4. 16. Regionkommittén betonar att stöd bör ges för att bygga upp nätverk mellan regioner och kommuner i Europa. Ett verkligt samarbete bör utvecklas inom och mellan förvaltningsområdena. 4. 17. Enligt Regionkommitténs uppfattning bör man försöka anlägga ett övergripande perspektiv i miljöstra- tegierna i samband med utvidgningen. I meddelandet framhävs betydelsen av lagstiftning och finansiering. Det finns ett klart behov av lagstiftning för att komma till rätta med problemen. När det gäller finansiering är det viktigt att de avsatta medlen används för att främja en hållbar utveckling. 4. 18. Regionkommittén anser att utbildningen spelar en viktig roll för att förbättra miljösituationen i kandi- datländerna och öka medborgarnas miljömedvetande. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


title: Νομοθετικό ψήφισμα που αποτελεί τη γνώμη του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου σχετικά με την πρόταση κανονισμού του Συμβουλίου που αφορά το Ευρωπαϊκό Ταμείο Περιφερειακής Ανάπτυξης (COM(98)0131 C4-0286/98 98/0114(SYN))(Διαδικασία συνεργασίας: πρώτη ανάγνωση)

eurovoc_concepts:
EU initiative
EU regional policy
European Regional Development Fund
less-favoured region
project evaluation
regional aid
regional planning