eurovoc_concepts:
ESC opinion
World Trade Organisation

text: 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/43 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Verdenshandelsorganisationen (WTO)« (1999/C 101/12) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 29. januar 1998 under henvisning til forretningsordenens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Helmut Giesecke til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 17. december 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 360. plenarforsamling af 27. -28. januar 1999, mødet den 27. januar 1999, med 87 stemmer for, 5 imod og 1 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 0. Sammenfatning 0. 1. Den positive udvikling i verdensøkonomien, der har fundet sted i de sidste ti år, viser tegn på afmatning. Svaghederne må søges i finanssystemet og ikke i det verdenshandelssystem, der efter 50 år med GATT og de seneste år med WTO kan tage æren for en betydelig del af den velstandsstigning, der har fundet sted på verdensplan. I denne kritiske situation skal kursen lægges for en ny WTO-forhandlingsrunde. Den hermed forbundne konsolidering af det allerede opnåede og bestræbelserne på at åbne markederne yderligere kan efter ØSU’s mening give verdensøkonomien en ny dynamik. 0. 2. I den nuværende internationale situation må EU indtage en ledende rolle, bl. a. på grund af sine enestående integrationserfaringer. EU-landene må fastlægge en sam- let holdning og en fælles strategi. 0. 3. ØSU, der har fulgt liberaliseringsprocessen med konstruktiv kritik, kommer i sin udtalelse på ny ind på nogle spørgsmål, der forekommer særlig vigtige i den aktuelle verdensøkonomiske sammenhæng. Ser man bort fra de generelt dystre udsigter for 0. 4. verdensøkonomien, kan virkningerne af den tiltagende globalisering nu mærkes af mange befolkningsgrupper i næsten alle verdens lande. De nationale økonomiers tilpasningsvanskeligheder har i første omgang en nær- mest negativ effekt, navnlig på beskæftigelsesområdet. Positive aspekter som f. eks. forsyningssikkerhed, lavere importpriser, forbedret produktkvalitet m. m. lægges der betydeligt mindre mærke til. 0. 5. De suverænitetstab, som globaliseringen fører med sig, rejser spørgsmålet om de internationale organi- sationers demokratiske legitimitet og deres juridiske rettigheder. 0. 6. WTO, som opererer på grundlag af konsensus blandt alle medlemmer, har udviklet en bredt anerkendt tvistbilæggelsesprocedure, som imidlertid må udbygges for at tage højde for de stigende krav. 0. 7. Denne procedure har været vellykket, sikkert til dels på grund af truslen om og den strenge gennemførelse af handelssanktioner. Inden for andre internationale reguleringsområder, f. eks. miljøbeskyttelse, sociale ret- tigheder, forbrugerbeskyttelse og menneskerettigheder kunne der derfor tænkes at blive gjort brug af dette instrument. Dette må ikke gå imod de enkelte WTO- landes officielle holdning. For imidlertid at få ændret uacceptable tilstande bør de kompetente internationale fagorganisationer styrke den målrettede informations- og forklaringsindsats og senere føre konkrete forhandlin- ger. ØSU bifalder Den Internationale Arbejdskonferen- ces højtidelige erklæring af 18. juni 1998 og håber, at de vedtagne principper om arbejdstagernes grundlæggende rettigheder snart kan føres ud i livet. 0. 8. Internationale handelsforhandlinger og tvistbi- læggelsesprocedurer må ikke længere foregå bag lukkede døre. Der bør i denne forbindelse tages passende hensyn til civilsamfundsorganisationernes legitime interesser uden at dette fører til ansvarsforflygtigelse. ØSU er overbevist om, at der kun kan opnås varige fremskridt i handels- og industripolitikken, som det netop er tilfældet i udviklings- og reformlandene, hvis der via medierne og ved hjælp af NGO’er gennemføres et overbevisende PR-arbejde. 0. 9. Næste forhandlingsrunde vil bygge på resultater- ne af Uruguay-runden, hvis hidtidige gennemførelse må analyseres. Forhandlingerne bør imidlertid ikke gøres afhængige af, at de indgåede forpligtelser er imødekom- met fuldt ud. 0. 10. og tjenesteydelser bør som planlagt indledes i år 2000. Fortsættelsen af forhandlingerne om landbrug 0. 11. Strategisk ville EU være bedre stillet, hvis der var tale om en betydeligt bredere anlagt runde. Derfor må der reklameres for forhandlingerne både over for det tilbageholdende USA og især udviklings- og reform- landene. Sidstnævnte betragter ganske vist i øjeblikket fortsættelsen af det liberale verdenshandelssystem som C 101/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 meget vigtig, men det er alligevel nødvendigt at gøre dem specielt interesserede i yderligere liberaliseringer. til at afholde det næste ministermøde i 1999 i USA giver dog anledning til optimisme. 0. 12. Der kan tages fat på følgende områder: Netop på landbrugsområdet bør EU på grundlag af en gennemført reform af den fælles landbrugspolitik forhandle offen- sivt. På tjenesteydelsesområdet gemmer der sig mulighe- der for beskæftigelsen, som må drages frem i lyset. 0. 13. Det bliver vanskeligere at opnå fremskridt på det miljømæssige og sociale område — mange udviklingslande er stadig for forbeholdne og ængstelige på dette område. ØSU lægger imidlertid vægt på at udbrede anvendelsen af miljømæssige og sociale standarder og opfordrer Kommissionen til at gøre dette til en betingelse for EU’s deltagelse i en kommende forhandlingsrunde. Over for udviklingslandene kræves en betydelig informationskampagne. 0. 14. Der foreslås oprettet en WTO-arbejdsgruppe for handel og beskæftigelse. Endvidere må mange udviklingslandes behov for internationale konkurrence- regler være vokset. Hvad angår direkte investeringer, vil disse lande ligeledes vise større interesse end tidligere, skønt en overenskomstmodel er blevet hængende på OECD-plan. Der ligger også muligheder for udviklings- og reformlandene i en verdensomspændende regulering af den elektroniske handel, som så småt er begyndt at tage form. 1. Indledning 1. 1. I over 50 år har GATT kunnet give friske impulser til en liberaliseringsproces, der hidtil har givet gode resultater til gavn for en stadig større del af verdens befolkning, men denne liberaliseringsproces er nu stødt på alvorlige problemer, og der er usikkerhed med hensyn til den fremtidige kurs. Situationen er opstået på trods af, at Verdenshandelsorganisationen (WTO) har ført til folkeretlig stabilisering og dermed åbnet mulighed for et stadig snævrere økonomisk samarbejde på internationalt plan. 1. 2. Der er forskellige årsager hertil: både strukturelle og konjunkturbestemte. En række af de mindst udviklede lande føler sig i dag mere forfordelt end før. Deres andel i verdenshandelen er dalet. Andre udviklingslande og nogle reformstater er blevet inddraget mere i verdenshandelen, men er ikke desto mindre skeptiske over for et handelssystem, som styres af Vesten og bygger på vestlige værdier. USA’s kongres har siden NAFTA-traktaterne været forbeholden over for, at WTO iværksætter en bred liberaliseringsrunde. Indbydelsen fra USA’s præsident Den finansielle og økonomiske krise, der fra 1. 3. Asien breder sig til resten af verden, kunne komme til at udgøre en alvorlig hindring for yderligere liberalisering inden for rammerne af en ny WTO-forhandlingsrunde. Den for beskæftigelsen nødvendige stigning, der har fundet sted i mange udviklingslandes og nogle reformlan- des nationalprodukt, er ved at tage af. Banksystemer er under stærkt pres og truer nødvendigvis de virksomhed- er, der er finansieret af bankerne. Millioner af arbejdsta- gere bliver arbejdsløse og har tilmed ikke adgang til tilstrækkelig arbejdsløshedsforsikring. For mange lande, der er forvænte med succes, er dette et tilbageslag, hvis følger endnu ikke er til at overskue. 1. 4. ØSU mener ikke, at det er verdenshandelssyste- met, der har medført eller forstærket disse kriser. Tværtimod betragter det et intakt WTO-system som det eneste solide fundament, hvorpå de vaklende økonomier kan genopbygges. I betragtning af den store afhængighed af udenrigshandelen (som i udviklingslandene udgør gennemsnitligt 38 % af nationalproduktet) og af nødven- digheden af at tilføre udenlandsk kapital og knowhow, giver åbne markeder faste referencepunkter for reform- planlæggerne. Samtidig har udviklingslandene behov for hjælp til de grupper, som er dårligt stillede i forbindelse med strukturændringerne. 1. 5. ØSU mener, at navnlig internationale institutio- ner med ansvar for finanssektoren bør drage lære af denne krise og yde deres bidrag til en ny økonomisk og finansiel verdensorden. Handelspolitisk protektionisme eller hindringer for direkte investeringer fra udlandet vil i denne situation ikke kun være skadelig for det enkelte land, men vil på grund af sin dominoeffekt true hele verdensøkonomien. 1. 6. Som følge af den voksende internationale handel er stadig flere borgere blevet klar over liberaliseringens fordele, men også dens skyggesider. Da beskæftigelse, sundheds-, forbruger- og miljøbeskyttelse samt overhol- delse af grundlæggende sociale standarder er emner, der har vundet større betydning på verdensplan, befinder vi os nu i en ny uvant fase, hvor der sker en omfattende instrumentalisering af handelspolitikken. For at øge presset for at få aftalerne gennemført, dvs. have sank- tionsmuligheder, rettes blikket i stigende grad mod den internationale handels hidtil så velfungerende regelværk — mod WTO. Der rejser sig derfor vigtige spørgsmål 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/45 om Verdenshandelsorganisationens rolle, som hidtil er gået ud på at fjerne handelshindringer. 1. 7. Det kan derfor næppe undre, at talrige NGO’er på WTO’s sidste ministermøde (18. -20. maj 1998) kraftigt opfordrede til at opgive de hidtidige forhandlin- gers eksklusive karakter, indføre større gennemsigtighed og tildele civilsamfundets repræsentanter en større rolle. Den nye transatlantiske dialog, som ØSU har hilst velkommen, kan være model for, hvordan bredere interesser kan bringes ind i den handelspolitiske debat. 1. 8. ØSU vil derfor gerne i god tid inden kursen fastlægges for næste forhandlingsrunde gøre opmærk- som på en række spørgsmål, hvori det har særlig sagkundskab eller er særlig engageret, eller som det håber kan være af særlig interesse for Rådet, Europa- Parlamentet og Kommissionen, navnlig i den aktuelle politiske og økonomiske sammenhæng, hvor EU må føre an. 2. Institutionelle spørgsmål i forbindelse med WTO 2. 1. ØSU henviser til den principielle konflikt mellem ønsket om adgang til verdensmarkederne, som alle WTO-medlemsstater nærer, og de mange forskellige — og fuldt ud berettigede — krav om regulering. I denne konflikt bør WTO-medlemslandene prioritere WTO’s hovedmål højest (en ikke-diskriminerende åbning af markederne). Alle ønsker om regulering af udlandshan- delen må derfor efterprøves omhyggeligt, og nødvendige indgreb i udlandshandelen må følge princippet om mindst mulig indblanding (minimal invasion). 2. 2. ØSU anser det for vigtigt, at WTO i den nærmeste fremtid optager nye medlemslande for at give de stadig mere omfattende WTO-bestemmelser større økonomisk vægt. 2. 3. Hemmeligheden bag GATT’s og WTO’s succes gennem de sidste 50 år skal først og fremmest søges på to områder: for det første fastlæggelse af handelsstandar- der, som altid har bygget på konsensus mellem alle medlemslande, og som således har taget hensyn til disses forskellige behov, og for det andet tvistbilæggelse, som har bestået af en omhyggelig blanding af pragmatisme og legalisme, alt efter hvad der har været passende i det enkelte tilfælde. Truslen om handelssanktioner som følge af panelafgørelser i WTO har uden tvivl været (og er stadig) en afgørende faktor. 2. 4. På trods af betydelige forskelle i medlemslande- nes og disses forvaltningers udviklingsniveau er det indtil nu lykkedes GATT og WTO at fastlægge ensartede handelsregler, som dog i nogle tilfælde har forskellige ikrafttrædelsesfrister. Systemets fleksibilitet kommer også til udtryk i de multilaterale aftaler, som er indgået i WTO-regi, og som kun omfatter de lande, der er berørt af det pågældende problem. På grund af det stigende antal komplicerede 2. 5. standarder og de høje krav, der derfor stilles til kvaliteten af medlemslandenes forvaltninger, bliver det stadig vigtigere at yde rådgivning. ØSU mener, at denne opgave i vid udstrækning og under hensyntagen til arbejdsdelingsprincippet bør overtages af internationale organisationer med ekspertise på de pågældende områ- der. Eksempler herpå er samarbejde med andre interna- tionale fagorganisationer, navnlig med International Trade Centre, den særlige handelsstøtte til de mindst udviklede lande og medvirken fra Verdensorganisatio- nen for Intellektuel Ejendomsret (WIPO) i komplicerede sager vedrørende handelsrelaterede intellektuelle ejen- domsrettigheder (TRIPS). Her rejser der sig imidlertid ikke kun spørgsmål om det indbyrdes forhold mellem organisationerne og om finansiering, men også om, hvorvidt der er uafhængige eksperter til rådighed. Industrilandene bør anerkende nødvendigheden af at yde et bidrag på dette område med henblik på at fremme god forvaltningspraksis i udviklings- og reformlandene. 2. 6. WTO har i sin tvistbilæggelse taget ved lære af de tidligere GATT-procedurers svagheder og i løbet af kort tid vundet international anerkendelse på dette område. WTO’s procedure fungerer i det store og hele godt, navnlig i betragtning af, at USA hidtil har underkastet sig panelets afgørelser. Iagttagere ser denne udvikling som et klart tegn på en udvikling i retning af en selvstændig WTO-handelsret og anvendelse af legalistiske principper. Dette giver i stigende grad anledning til bekymring fra de svagere medlemslandes side. ØSU mener, at man også i dette tilfælde bør være yderst forsigtig, for samhørigheden i dette statsfællesskab er af stor værdi. Efter år 2000 vil WTO’s tvistbilæggelsesorganer få forelagt så mange TRIPS-sager, at de vil komme under stort kapacitetsmæssigt pres, hvilket vil rejse spørgsmål vedrørende selve proceduren. Det må derfor undersøges, hvordan denne kan forbedres, navnlig med henblik på TRIPS-tvister. 2. 7. ØSU støtter Kommissionens forslag til forbed- ring af tvistbilæggelsesproceduren, som til dels imøde- kommer USA’s kritikpunkter. De undersøgelser, som paneldeltagerne skal gennemføre, ville således blive enklere og kunne gennemføres hurtigere, hvis professio- nelle fuldtidseksperter, som er fortrolige med alle proce- duremæssige detaljer, stod til rådighed. Navnlig forkor- telsen af tidsrummet mellem indgivelse af ansøgning til panelet og appelinstansens endelige anbefaling ville yderligere kunne effektivisere proceduren, skønt de C 101/46 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 nuværende frister er væsentligt kortere og mere entydige end under den tidligere GATT-procedure. spørgsmål, plæderer ØSU for en snarlig institutionalise- ring af et nødvendigt samarbejde mellem flest mulig internationale institutioner. WTO-medlemslande, som ikke er direkte involveret i en procedure, men som har en betydelig interesse deri, bør have fuld adgang til de relevante dokumenter og informationer. På grundlag heraf skulle de i givet fald kunne fremføre deres synspunkter og argumenter. 2. 8. Navnlig USA anser instrumenterne til gennemfø- relse af panelafgørelserne for utilstrækkelige. Det er således alt for let for et land, som er genstand for en klage, at gribe til nye former for handelshindringer, mens tvistbilæggelsesproceduren endnu er i gang. Den klagende part må så indlede en ny tvistbilæggelsesproce- dure med nye tidsfrister. ØSU anbefaler derfor, at man undersøger problemet med undvigelsesforanstaltninger i forbindelse med sanktionsreglerne. Kommissionens holdning, efter at i alt fire henstillinger i bananstriden er gået imod EF, sår tvivl om villigheden til at reagere i overensstemmelse med WTO. Dette kan i alvorlig grad gå ud over den verdensomspændende accept af WTO’s tvistbilæggelse. 2. 9. ØSU konstaterer med tilfredshed, at fremme af en bæredygtig udvikling udtrykkelig nævnes som et mål for det multilaterale handelssystem i præamblen til overenskomsten om oprettelse af WTO, og at denne præambel, der er blevet udarbejdet i 1990’erne, også indeholder en forpligtelse til at beskytte miljøet. ØSU beklager i denne sammenhæng, at det indtil nu ikke er lykkedes at overbevise et større antal medlemslande om, at også de af ILO vedtagne grundlæggende arbejdsmar- kedsmæssige rettigheder, dvs. foreningsfrihed, ret til kollektive forhandlinger, forbud mod tvangs- og børne- arbejde, forbud mod enhver form for forskelsbehandling på arbejdspladsen, bør være omfattet af de internationale handelsprincipper. 2. 12. ØSU bifalder nedsættelsen af en arbejdsgruppe på højt plan med medlemmer fra WTO, IMF og Verdensbanken, som skal udarbejde fælles retningslinjer for samarbejde mellem disse institutioner. Den beklager dog, at ILO ikke indgår i denne gruppe på højt plan, og anser det for nødvendigt, at denne fejl rettes. Allerede ved afslutningen af Uruguay-runden lå det klart, at et sådant samarbejde ville være værdifuldt, hvorfor det blev anbefalet af Ministerkonferencen i Marrakech. 2. 13. Krisen i Asien og de dermed forbundne proble- mer viser tydeligt, at den nuværende tætte integrering af kapital- og varemarkederne kræver klare rammebe- stemmelser. I den forbindelse har man involveret en lang række andre organisationer, som ved tæt samarbejde skulle kunne styrke hinanden og gennemføre en løbende modernisering. Man kunne styrke gennemførelsen af Den Internationale Betalingsbanks (BIS) standarder via de internationale finansorganisationer. På det ikke- finansielle område er de vigtigste organisationer UNC- TAD, WHO, FAO, UNEP, WIPO og ILO. Hvis alle disse institutioner, der til en vis grad supplerer hinanden, samordner deres aktiviteter, vil de kunne bidrage til atter at skabe ordnede forhold på finansmarkederne, sikre sunde grundlæggende makroøkonomiske vilkår, forbedre de sociale sikkerhedsnet og fremme lige adgang for alle til markederne for varer og tjenesteydelser. Kun en kombination af disse faktorer kan føre til økonomisk vækst på et kvalitetsmæssigt højt niveau, som skaber beskæftigelse, afhjælper fattigdomsproblemer og frem- mer en bæredygtig udvikling af verdensøkonomien. 2. 10. ØSU mener endvidere, at det multilaterale handelssystem, som har opbakning i verdenssamfundet, er af stor værdi og må ikke bringes i fare. Ej heller må systemets institution overbelastes ved at beskæftige sig med sager, der ikke har at gøre med miljømæssige og sociale standarder. Dette er navnlig vigtigt i lyset af de helt tydelige samhørighedsproblemer, som medlemssta- terne står overfor: 80 % af disse lande er udviklings- eller reformlande. 2. 14. ØSU henviser som repræsentant for det euro- pæiske civilsamfunds repræsentative grupper til behovet for i offentlighedens interesse at skabe større gennemsig- tighed i WTO’s arbejde og til det endnu ringe udviklede samarbejde med de interesserede NGO’er. Der er sket fremskridt siden det sidste ministermøde i Genève, navnlig hvad angår adgangen til informationer via Internettet. Man må nu først og fremmest håbe, at ikke-fortrolige dokumenter kan blive frigivet hurtigere. 2. 11. Den seneste kriseagtige udvikling i verdensøko- nomien viser nødvendigheden af en bedre sammenhæng mellem de internationale økonomiske organisationers politikker. Det er med rette blevet hævdet, at hverken de nationale eller de internationale institutioner kan klare de krav, der er forbundet med de globale økonomi- ske strukturer. Da det stadig er utopisk at tro, at en enkelt global instans kan klare alle økonomisk-politiske I betragtning af de store bekymringer, som den 2. 15. fortsatte globalisering har givet anledning til, bør den moderne handelspolitik ledsages af en oplysningskam- pagne først og fremmest på nationalt, men også på internationalt plan. Også i denne sammenhæng bør der tages hensyn til udviklingsog reformlandenes særlige behov for nærmere udlægning af foranstaltningerne. En 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/47 overbevisende forklarings- og informationskampagne kan netop i disse lande tjene som eksempel på aktivt nærdemokrati. Investorerne må ved at følge en adfærd, der er i overensstemmelse med OECD’s retningslinjer for multinationale virksomheder, fjerne den skepsis, som store befolkningsgrupper i udviklingslandene nærer over for udenlandske investeringer. ØSU mener ikke, at der kan gøres yderligere fremskridt i verdenshandelen i de nuværende krisetider uden først at overbevise borgerne om fordelene ved åbne markeder. Et sådant PR-arbejde er arbejdsintensivt, men absolut nødvendigt. 2. 16. I denne forbindelse spiller de relevante, repræ- sentative NGO’ers deltagelse en stadig større rolle. NGO’erne bør hurtigst muligt og så fyldestgørende som muligt informeres både på nationalt og internationalt plan. Navnlig i den forberedende fase, inden kursen fastlægges, og der træffes beslutninger, bør disse organi- sationer høres. NGO’erne skal skriftligt kunne anmode om, at der tages hensyn til deres synspunkter, hvortil de skal kunne forvente et klart svar fra myndighederne. Herom bør der foreligge klare regler for begge parter. ØSU konstaterer, at der på internationalt plan finder et stadig snævrere samarbejde sted med vigtige NGO’er. Også i denne sammenhæng bør der tages særligt hensyn til udviklings- og reformlandenes interesser, som så vidt muligt bør fremmes økonomisk. Efterhånden som dette samarbejde udvikler sig, må WTO også overveje mulig- heden for at give internationalt anerkendte NGO’er observatørstatus. NGO’erne bør imidlertid ikke deltage på områder, som hører ind under regeringers og parlamenters kompeten- ce, eller hvor effektiviteten af WTO’s arbejde kunne bringes i fare. forpligtelser, der blev indgået under Uruguay-runden, er blevet opfyldt. Det vigtige er, at der på grundlag af de svagheder, der har vist sig, drages politiske konklusioner med henblik på den videre udvikling af frihandelssystemet. Dette er navnlig vigtigt i lyset af forværringen af verdensøkonomien. Hvor nødvendig en videreudvikling af systemet end er, må den hvile på et solidt grundlag. 3. 2. Hvis enkelte lande er bagefter med opfyldelsen af deres forpligtelser, må de på passende vis gøres opmærksom herpå. Hvis problemerne skyldes svagheder i forvaltningen, må der så vidt muligt ydes administrativ assistance. I betragtning af udviklingen i verdensøkonomien, 3. 3. må videreudviklingen af WTO-systemet imidlertid ikke gøres afhængig af opfyldelsen af hidtidige forpligtelser. I stedet bør man udnytte de impulser til nye liberalise- ringsforanstaltninger, der har vist sig på en lang række områder. 4. Forhandlingsstrategi 4. 1. Den fortsættelse af forhandlingerne på land- brugs- og serviceydelsesområdet, som der blev opnået enighed om under Uruguay-runden, bør indledes retti- digt i år 2000. Som aftalt mellem alle WTO’s medlemslan- de bør de i Marrakech og Singapore aftalte temaer for næste forhandlingsrunde fortsat forberedes grundigt, så der hurtigt kan opnås resultater med de nødvendige positive virkninger for den økonomiske vækst og beskæf- tigelsen. I betragtning af de akutte vanskeligheder, som verdensøkonomien befinder sig i, vil WTO-systemet miste en del af sin troværdighed, hvis forhandlingerne står på i mere end tre år. 2. 17. Da bilæggelsen af tvister i høj grad bidrager til udviklingen af WTO-retten, kan man gå ud fra, at mange NGO’er også vil være specielt interesserede i dette område. Der må udvises den største følsomhed, både hvad angår genstanden for tvisterne og bilæggelses- proceduren. Ikke alle stridende parter vil gå så vidt med offentliggørelsen af ansøgninger og ekspertudtalelser, som USA ifølge sin præsident har i sinde at gøre. 4. 2. ØSU støtter EU’s ønske om at inddrage drøftel- serne om landbrugsprodukter og serviceydelser, hvorom der allerede er fuld enighed, i forhandlinger, der skal dække så bredt et spektrum af temaer som muligt. I den forbindelse må det nøje overvejes, om de såkaldte Singapore-temaer er relevante og ikke alt for tidskræven- de. At EU og eventuelt USA finder emnerne interessante vil næppe være tilstrækkelig begrundelse. I alle tvister bør parterne enes om, hvor grænsen skal trækkes med hensyn til offentliggørelse. Det hemmelig- holdelsesprincip, der gjaldt i GATT-perioden, bør imid- lertid droppes. Med henblik på større gennemsigtighed bør Kommissionens forslag om, at paneldeltagerne gennemfører høringer med interesserede ekspertgrupper, tages op. Dette må dog ikke føre til, at tvistbilæggelses- proceduren trækker ud. 4. 3. Da der af forskellige årsager hverken i USA eller i den tredje verden kan forventes at være den store entusiasme for en bredere forhandlingsrunde i en over- skuelig fremtid, bør Den Europæiske Union yde en særlig indsats for navnlig at gøre landene i den tredje verden, som immervæk udgør 80 % af medlemslandene, interesseret i fremskridt på dette område. 3. Gennemførelse af Uruguay-rundens resultater 3. 1. ØSU mener ikke, at der på en bureaukratisk, rutinemæssig facon bør gøres status over, hvor vidt de 4. 4. Som udgangspunkt kunne man styrke rådgivnin- gen af udviklings- og reformlandene i brugen af WTO- instrumenterne, herunder tvistbilæggelsesproceduren. En sådan indsats er arbejdsintensiv og dermed forbundet med store omkostninger, men OECD-landene og disses for, at de institutioner bør anerkende behovet C 101/48 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 yder støtte i denne forbindelse. Måske kunne man styrke samarbejdet med UNCTAD på dette område, eventuelt efter samme princip som samarbejdet med Det Interna- tionale Handelscenter (ITC) om eksportfremme. 4. 5. Yderligere foranstaltninger til lettelse af samhan- delen ville også være til fordel for denne landegruppe. Man kunne f. eks. konsolidere toldfritagelsen for indu- striprodukter (som det er sket over for Lomé-landene), og der kunne indføres lempeligere regler for toldprocedurer, toldværdiansættelse og oprindelsesregler. En afbureau- kratisering af disse områder ville naturligvis også gavne forretningsverdenen i industrilandene. I Kommissionens handlingsplan for et transatlan- 4. 6. tisk økonomisk partnerskab (TEP) ser ØSU en mulighed for, at verdensøkonomiens to største parter kan spille en banebrydende rolle på området multilaterale liberali- seringer. ØSU går kraftigt ind for de realistiske mål, som Kommissionen opstiller: fjernelse af bilaterale handelshindringer, forebyggelse af handelstvister, frem- me af strenge miljø- og forbrugerbeskyttelsesstandarder. Gensidig anerkendelse af produktstandarder og afprøv- ningsmetoder (Mutual Recognition Agreement — MRA) inden for visse produktområder er et praktisk resultat, som ØSU håber snart kan overføres til andre områder. Det må så håbes, at TEP kan bidrage til en tvistbilæggelse i den truende strid om EU’s bananimport. Den nylige vilkårlige meddelelse fra amerikansk rege- ringshold, at man ensidigt vil pålægge EU-produkter selektive sanktioner, er ganske uacceptabel, og vil ikke kun gå ud over troværdigheden af WTO’s tvistbilæggel- sesprocedure, men hele TEP vil også miste sin trovær- dighed. 4. 7. ØSU advarer imidlertid — som i sin udtalelse om »Det nye transatlantiske marked« (859/98) — imod, at man udhuler det multilaterale WTO-system med bilaterale aftaler. Mindre WTO-lande, først og fremmest udviklingslande, kunne miste deres interesse for den forestående WTO-forhandlingsrunde, hvilket for EU og USA kunne vende fordelene ve ulemper i forholdet til tredjelande. Man kunne også frygte, at det kunne påføre hele verdensøkonomien alvorlig skade, navnlig i den nuværende usikre situation. ØSU gentager derfor sin opfordring til, at de bilaterale forhandlinger med USA føres parallelt med forberedelserne til næste multilaterale WTO-runde. 5. Forberedelse til næste landbrugsforhandlingsrunde 5. 1. Under sine drøftelser af Kommissionens forslag på landbrugsområdet i forbindelse med Agenda 2000, blev det mere og mere klart for ØSU, at den forværrede situation i de forskellige kriseområder i verden ville øge snarere end lette presset for en yderligere liberalisering af EU’s landbrugspolitik. Både USA og Cairn-landene vil føre an i disse aktioner. ØSU har derfor på sædvanlig vis fremført konstruktiv kritik i sine udtalelser, men har også i lyset af de forestående internationale forhandlinger og tiltrædelsesforhandlinger lagt særlig vægt på, hvilke følger en sådan liberalisering ville have for de befol- kningsgrupper, som har at gøre med landbrug (1). ØSU støtter det synspunkt, at den i Luxembourg fastsatte model for det europæiske landbrug ubetinget må opret- holdes. 5. 2. ØSU mener, at landbrugsdelen af »Agenda 2000« udgør et nyttigt og detaljeret grundlag for fortsættelsen af drøftelserne om udviklingen af den fælles landbrugs- politik og for de beslutninger, der skal træffes i den forbindelse. ØSU er enig med Kommissionen i, at der tages hensyn til følgende fire faktorer i udviklingen af reformen: 1) En befolkningstilvækst på verdensplan på ca. 1 mil- liard i de kommende ti år. 2) Genoptagelsen i år 2000 af forhandlingerne om yderligere liberalisering af de internationale markeder for landbrugsprodukter. 3) Den forventede udvidelse af EU med de central- og østeuropæiske lande og Cypern. (1) ØSU’s udtalelser om følgende emner: Agenda 2000’s afsnit om landbrug — EFT C 407 af 28. 12. 1998; forslag til Rådets forordning (EF) om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte — EFT C 407 af 28. 12. 1998; forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for oksekød — EFT C 407 af 28. 12. 1998; forslag til Rådets forordning (EF) om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter og forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordnin- gen om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter — EFT C 407 af 28. 12. 1998; forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 1766/92 om den fælles markedsordning for korn og ophævelse af forordningen om fastsættelse af standardkvaliteter for blød hvede, rug, byg, majs og hård hvede og forslag til Rådets forordning (EF) om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder — EFT C 407 af 28. 12. 1998; forslag til Rådets forordning (EF) om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udvik- lings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) — EFT C 407 af 28. 12. 1998. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/49 4) Fortsættelsen af Euro-Middelhavspartnerskabet. produkter, oliefrø og proteinholdige planter, men også for andre produktområder, navnlig oksekød og mælk. 5. 3. ØSU støtter endvidere generelt delmålene for den kommende fælles landbrugspolitik: styrkelse af EU-landbrugets konkurrenceevne både i det indre mar- ked og på verdensmarkederne, levnedsmiddelsikkerhed og -kvalitet for forbrugerne, fremme af stabile landbrugs- indtægter, inddragelse af miljømål i den fælles land- brugspolitik, fremme af et bæredygtigt landbrug og vedvarende energikilder, skabelse af alternative ind- tægtsmuligheder for landbrugerne og deres familier samt forenkling af EU’s retsforskrifter. ØSU beklager imidlertid, at opmærksomheden i mindre grad er rettet mod fremme af en arealudnyttelse, der tager hensyn til særlige lokale forhold, mod den fælles landbrugspolitiks indvirkning på den økonomiske virk- somhed i forsynings- og forarbejdningsleddene samt mod en styrkelse af producentorganisationerne. Efter ØSU’s opfattelse går nogle af Kommissionens forslag for langt i retning af en renationalisering af den fælles landbrugspolitik. 5. 4. Hvad angår den strategi, der bør lægges, under- streger ØSU, at Den Europæiske Union på baggrund af samtlige tidligere erfaringer bør undgå at indtage en overvejende defensiv holdning i den næste WTO- forhandlingsrunde. De retningslinjer, der er opstillet i de enkelte punkter i Agenda 2000, giver tilstrækkelig fleksibilitet til de enkelte forhandlingspositioner. 5. 5. Det er meget vigtigt, at Unionen ikke drager de direkte betalinger til EU-landbrugerne for perioden 2000-2006 i tvivl, heller ikke i slutningen af forhandlin- gerne. I lyset af eventuelle prissænkninger bør der endvidere opretholdes en tilstrækkelig grad af ekstern beskyttelse. I denne sammenhæng bør opmærksomhe- den navnlig rettes mod sundheds- og kvalitetsstandarder, som strengt bør overholdes. Mærkningen af levnedsmidler og foderstoffer, der inde- holder genetisk modificerede organismer, hormoner osv. vil efter ØSU’s opfattelse udgøre en stor udfordring ved de kommende internationale forhandlinger. EU bør insistere på, at dets sundheds- og levnedsmiddelstandar- der anerkendes på internationalt plan. ØSU er enig med Kommissionen i, at det er nødvendigt at indføre globalt gældende standarder på miljø- og socialområdet og tage større hensyn til forbrugernes interesser. at de 5. 6. ØSU understreger, næste WTO- forhandlinger ikke må være de sidste. De internationale handelsaftaler er kommet for at blive. Den planlagte reform af den fælles landbrugspolitik, som skal træde i kraft fra år 2000, må give Unionen et tilstrækkeligt forhandlingsgrundlag i dens internationale forpligtelser. Det bør under alle omstændigheder undgås, at EU’s landbrugere for anden gang får forelagt en regning. Denne forebyggende strategi gælder ikke kun for korn- 6. Fortsættelse af forhandlingerne på tjenesteydelses- området (GATS) 6. 1. Med GATS-forhandlingerne er handelen med tjenesteydelser nu integreret i WTO-handelssystemet. ØSU betragter dette som et stort fremskridt. Så meget desto mere beklager det, at de specifikke forpligtelser vedrørende markedsadgang og national behandling, som WTO-medlemslandene har indgået, i de fleste tilfælde knapt er nogen forbedring i forhold til det, som regeringerne allerede praktiserer. ØSU forventer derfor, at de forhandlinger, der indledes i år 2000, vil føre til mere solide fremskridt, så interessen for en omfattende liberalisering af udlandshandelen kan bevares på verdensplan. Det er vigtigt, at forhandlingerne dækker alle kategorier af tjenesteydelser. Man bør også komme ind på sektorer, som ikke blev behandlet under Uruguay- runden såsom kurérservice, miljøbeskyttelse, uddannelse og sundhedsvæsen. I den forbindelse bør der tages hensyn til forbrugerbeskyttelsesaspektet. De fremtidige forhandlinger bør ikke kun dække mar- kedsadgang og national behandling. Nationale bestem- melser og licenskrav må være gennemsigtige, formåls- tjenlige og så lidt belastende som muligt. Herved stilles konkurrerende virksomheder i ind- og udland lige, der opnås en større beskæftigelsesvirkning og forbrugerne nyder fordelen ved intens konkurrence på både pris og kvalitet. 6. 2. De hidtidige GATS-aftaler er uigennemskuelige og vanskelige at forstå. Det er derfor svært at vurdere, hvilke fordele disse aftaler indebærer for serviceleveran- dørerne og fremfor alt for forbrugerne i industri- og udviklingslandene. WTO bør derfor standardisere de eksisterende traktatbestemmelser og derved gøre dem mere gennemsigtige. 6. 3. ØSU hilser med tilfredshed resultatet af forhand- lingerne om liberalisering af basistelekommunikation- stjenester og finansielle tjenesteydelser (1). Samtidig hen- viser det til, at der for nye arbejdsformer, som elektroni- ske hjælpemidler har gjort mulige (telearbejde), bør gælde de samme arbejdstagerrettigheder som for tradi- tionelle arbejdsformer. Det må endvidere sikres, at alle befolkningsgrupper har adgang til den nye kommunika- tionsteknologi, og at forbrugernes rettigheder fortsat respekteres. ØSU mener, at det gunstige forhandlingsre- sultat var muligt, fordi det tydeligt fremgik, at liberalise- til disse ring sektorer inden var for (1) Udtalelse om Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne, hvad angår anliggender under dets kompetence, af resultaterne af Verdenshandelsorganisationens forhandlinger om finan- sielle tjenesteydelser — EFT C 407 af 28. 12. 1998. C 101/50 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 fordel for de nationale økonomier. Omkostnings- og serviceforbedringer på kommunikationsområdet er i lighed med mere effektive finansmarkeder til fordel for hele økonomien. Til gengæld er forhandlingerne om de liberale serviceerhverv desværre ikke kommet videre. ØSU går ud fra, at der er for ringe kendskab til de positive virkninger for den samlede økonomi af en liberalisering af de liberale erhverv, og at forhandlingsre- sultater inden for dette område derfor ikke vægtes særlig højt. fortsætte sin indsats til fremme af forureneren-betaler- princippet. Dette skulle give gode muligheder for interna- lisering af miljøudgifterne. Forebyggelse bør imidlertid være det ledende princip både for beslutninger, der har miljømæssige virkninger, og beslutninger, der har følger for folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen. 6. 4. ØSU anbefaler derfor, at Kommissionen un- dersøger, hvilke makroøkonomiske virkninger en libera- lisering af vigtige servicesektorer (f. eks. handel, liberale erhverv, transport) har på beskæftigelse og indkomst, idet der tages hensyn til disse sektorers bidrag til en moderne infrastruktur. En sådan undersøgelse ville vise liberaliseringsfordelene for brugerne af tjenesteydelser- ne, dvs. forbrugerne i ordets bredeste forstand, og dermed gøre offentligheden mere interesseret i hurtigere forhandlingsresultater. Dette gælder ikke kun EU, men i måske endnu højere grad udviklingslandene, som endnu ikke er tilstrækkelig bevidste om de udviklingsmu- ligheder, der ligger gemt i servicesektoren. Det er også UNCTAD’s opgave at informere om disse muligheder. 7. 2. Hvert land har ret til at lade importerede varer være omfattet af de regler, der gælder for egne produkter. Samtidig er der imidlertid pligt til løbende at informere oprindelseslandenes eksportører og regeringer om disse regler. Eventuelle forskelle i de enkelte landes miljøbe- skyttelsespolitik må ikke føre til, at der indføres udlig- ningsafgifter eller eksportrefusioner for at opveje kom- parative ulemper, som sådanne forskelle kunne medføre for den hjemlige økonomi. Ved grænseoverskridende regionale eller verdensomspændende miljøproblemer må de berørte lande nå til en fælles løsning. Supplerende handelspolitiske foranstaltninger kunne indgå som en nødvendig del af sådanne multilaterale miljøaftaler (MEA). Dette er indtil nu tilfældet i 18 af de 180 eksisterende multilaterale miljøaftaler. Som optakt til de kommende forhandlinger bør 6. 5. det undersøges, om listen over liberaliseringsforpligtelser (Schedules of Commitments) kan erstattes af lister over undtagelser fra generelle liberaliseringer. Forhandlinger- ne ville således med udgangspunkt i opnåelse af fuld markedsadgang og national behandling kunne udvides til også at omfatte undtagelserne. Herved vil der kunne opnås større gennemsigtighed både i forhandlingerne og forhandlingsresultaterne. 7. Handel og miljø 7. 1. ØSU havde allerede inden ministerkonferencen i Singapore udførligt behandlet forholdet mellem miljøet og liberaliseringen af verdenshandelen (1). ØSU tilslutte- de sig Verdensbankens bemærkning om, at årsagerne til liberaliseringen miljøproblemerne ikke skal søges i af handelen, men i markedernes og myndighedernes manglende evne til at tage passende hensyn til miljøet i prisfastsættelsen. Det opfordrede derfor OECD til at (1) ØSU’s udtalelse om »Den internationale handel og miljøet« — EFT C 407 af 28. 12. 1998. Heri tog ØSU udførligt stilling til Kommissionens meddelelse (96/54) om dette spørgsmål. 7. 3. ØSU er endvidere enig med Kommissionen i, at ensidige foranstaltninger til løsning af grænseoverskri- dende eller globale miljøproblemer, som forekommer uden for importlandets jurisdiktion, må undgås. Han- delsrestriktioner bør i fremtiden kun indføres i fuld enighed med WTO og bør kun omfatte bestemmelser, som er absolut nødvendige for at opnå de pågældende mål. Sådanne aftaler bør udarbejdes af internationale miljøorganer. De Forenede Nationers miljøprogram (UNEP) vil i fremtiden have en vigtig rolle at spille i denne sammenhæng. 7. 4. ØSU støtter også det synspunkt, at der i høj grad må tages hensyn til udviklings- og reformlandenes interesser. I handels- og miljøpolitikken må det sikres, at disse landes udsigt til økonomiske fremskridt og deres eksportmuligheder ikke trues. Under hensyntagen hertil må der findes en passende metode til at undgå unødvendi- ge belastninger af miljøet. ØSU tilslutter sig Kommissio- nens forslag og idéer og tænker i den forbindelse navnlig på uddannelsesprogrammer, teknologisk forskning og rådgivning. 7. 5. I ovennævnte udtalelse foreslog ØSU, at der bør være størst mulig åbenhed i bilæggelsen af tvister navnlig inden for dette område, og at NGO’er bør inddrages i processen. Panelerne bør naturligvis have tilstrækkelig mulighed for at konsultere videnskabsmænd, teknikere og miljøeksperter. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/51 7. 6. ØSU konstaterer, at offentligheden og parlamen- terne tillægger miljøaspektet større og større betydning i den internationale handelspolitik. ØSU hilser derfor med tilfredshed kommissær Sir Leon Brittans indbydelse til et møde mellem WTO’s handels- og miljøministre i foråret 1999. Et sådant møde kunne give nye impulser til en effektiv samordning af de to politikker inden for den nærmeste fremtid. Siden Rio-konferencen er der gjort forsøg på at fjerne tendensen til at dele ansvaret op i en lang række forskellige områder. 7. 7. Der er endnu et centralt problem, som ØSU mener, der bør tages fat på: OECD-landene beskæftiger sig med mere og mere komplicerede spørgsmål og løsningsforslag inden for dette område. For et stort antal udviklingslande er mange af disse spørgsmål og problemer endnu ikke bragt på tale. Dette fremgår af drøftelserne i WTO’s miljøudvalg. OECD anbefaler for eksempel, at handelsinstrumenter og -aftaler ledsages af nationale miljøopgørelser. Ved udarbejdelsen af internationale handelsaftaler bør OECD-landene altid forelægge miljøopgørelser, når der kan forventes betyde- lige miljømæssige konsekvenser. Udviklingslandene vil klart være skeptiske over for sådanne forberedelser og fra første færd føle sig forfordelt. Den hjælp, der ydes af UNEP og UNCTAD, bør derfor styrkes. 7. 8. ØSU mener, at der bør gøres en betydelig indsats for at gøre det klart for disse lande, at diskussionen om forebyggelsesprincippet også er af stor betydning for dem — i det mindste på længere sigt. Dette er en opgave for WTO — også her i samarbejde med det relevante FN-organ. 8. Handel og sociale minimumsstandarder arbejdsmarkedsmæssige 8. 1. ØSU har i længere tid ved forskellige lejligheder ILO fastlagte gjort sig til talsmand for, at de af grundlæggende rettigheder (Core Labour Standards) anvendes i hele verden og navnlig i udviklingslandene. ØSU erkender naturligvis vanskelighederne ved at anvende disse grundlæggende standarder under de vilkår, der hersker i mange udvik- lingslande, selv når regeringerne tilsyneladende viser villighed. ØSU har derfor hilst med tilfredshed, at ILO har spillet en aktiv rådgivningsrolle på dette område. 8. 2. På den internationale arbejdskonference i juni 1998 blev det atter understreget, at alle medlemslande, herunder de lande, der endnu ikke har ratificeret de relevante konventioner om sociale minimumsstandar- der, er forpligtede til at inkorporere de i punkt 2. 9 i denne udtalelse nævnte grundlæggende rettigheder i deres politikker. Da opfordringer hertil i de seneste år kun har givet ringe resultater, bifalder ØSU den sidste arbejdskonferences beslutning om at anvende en enklere procedure for en årlig kontrol af disses landes faktiske overholdelse af de grundlæggende arbejdsmarkedsmæs- sige rettigheder. Til det formål vil en særligt oprettet ekspertgruppe blive konsulteret. 8. 3. ØSU håber, at disse nye foranstaltninger vil have en positiv virkning. 8. 4. Selv om holdningen synes ændret i nogle lande, som hidtil ikke har villet forpligte sig til overholdelse af de grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige standarder, støder overvejelserne om anvendelse af handelspolitiske restriktioner stadig på modstand. Alligevel bør det tilstræbes at få gennemført disse grundlæggende arbejds- markedsmæssige standarder hurtigst muligt over alt i verden. ILO’s medlemsstater er i henhold til den i punkt 8. 2 nævnte treleddede principerklæring om gennemfø- relse af de grundlæggende arbejdsmæssige rettigheder og menneskerettigheder forpligtede hertil. ØSU opfordrer derfor til med passende materielle foranstaltninger at styrke informationsindsatsen og gøre et nyt forsøg på under de ændrede betingelser at opnå international konsensus i dette prekære spørgsmål. Med henblik herpå kunne der passende nedsættes en WTO-arbejdsgruppe. ØSU har i en tidligere udtalelse (1) støttet forslaget om, at EU yder særlige toldpræferencer til gengæld for overholdelse af de sociale og miljømæssige standarder. ØSU beklager, at talrige lande ikke har gjort brug af disse præferencer. 8. 5. ØSU mener, at de arbejdsmarkedsmæssige og sociale standarder i udviklingslandene bedst kan højnes ved at løse fattigdomsproblemet. En åbning af markeder- ne for produkter fra udviklingslandene og andre egnede foranstaltninger, samt positive incitamenter kan bidrage hertil. ØSU forventer i øvrigt, at Den Internationale Arbejdskonferences højtideligt vedtagne erklæring af 18. juni 1998 vil få positive virkninger. 9. Handel og beskæftigelse 9. 1. ØSU mener, at det bør overvejes at nedsætte en WTO-arbejdsgruppe for »Handel og Beskæftigelse«. Den velfærdsgevinst, som den internationale handel har medført, kommer ikke i samme grad de deltagende lande til gode. Hvis udviklingen fører til strukturændringer, vil der for enkelte regioner og beskæftigelsessektorer være forbigående tilpasningsomkostninger, som kan være ganske betydelige. 9. 2. For at sikre bred accept af liberaliseringen af verdensøkonomien må strukturændringerne ikke inde- bære for store sociale omkostninger for arbejdstagerne. Arbejdsgruppen bør under hensyntagen til tidligere (1) EFT C 40 af 4. 2. 1999. C 101/52 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 erfaringer og allerede eksisterende beskyttelsesklausulin- strumenter undersøge, hvordan dette kan sikres i praksis. 10. Handel og konkurrence 10. 1. I disse tider med fortsat globalisering i kølvandet på den storstilede ophævelse af nationale handelshin- dringer må den internationale konkurrence fremmes, hvis der skal opnås forbedrede levestandarder. Ikke kun statsfællesskabet, men også et voksende antal borgere er skeptiske over for den stigende tendens til sammenslut- ninger og strategiske alliancer på tværs af grænserne. ØSU anbefaler, at der oprettes et system af internationale konkurrenceregler, som så vidt muligt skal dække hele kloden. 10. 2. ØSU ved, at man for tiden drøfter en række forskellige muligheder. Man har nogle erfaringer med den ekstraterritoriale anvendelse af nationale konkur- renceregler via samarbejdet med forskellige nationale og regionale monopolmyndigheder. I den forbindelse anvendes princippet »positive comity« (positiv høflig- hed) ved informationsudveksling mellem monopolmyn- digheder som grundlag for gensidig bistand. Af en række forskellige årsager har denne form for international konkurrenceovervågning imidlertid sine begrænsninger. Det er forbundet med store udgifter at skaffe relevante oplysninger om udenlandske virksomheder og markeder. Hertil kommer, at konkurrencemyndigheder, selv om de udmærket kan informere hinanden om bestemte forhold — hvis de berørte virksomheder vel at mærke vil frigive oplysningerne — kan nå frem til helt forskellige konklusioner, fordi de bygger på forskellige kriterier. Bilaterale arrangementer vil uvægerligt føre til uoversku- elige bestemmelser, som altid vil være ufuldstændige og nemme at manipulere med. 10. 3. Oprettelsen af en internationalt anerkendt kon- kurrenceret, så vidt muligt bistået af et internationalt monopoltilsyn, er i lyset af den globale tendens til store grænseoverskridende virksomhedssammenslutninger af væsentlig betydning for opretholdelsen af markedsøko- nomiske konkurrencestrukturer. 10. 4. ØSU mener, at der på baggrund af den stigende tendens i industrilandene og i de suverænitetsbevidste udviklings- og reformlande til at pleje nationale interes- ser, kun langsomt vil opnås fremskridt på internationalt plan. I øvrigt har kun få lande indtil nu tænkt i konkurrencepolitiske baner. Det er en tankegang, der klart adskiller sig fra de handelspolitiske mål, som går ud på at åbne markeder og fjerne handelshindringer. internationale handel har ført til en stigende an- erkendelse i disse lande af, at åbne grænser fremmer den internationale konkurrenceevne, og at enhver præferen- tiel behandling af et lands egne virksomheder svækker denne konkurrenceevne. Egen konkurrencelovgivning anerkendes nu også af disse lande som et middel til opnåelse af international konkurrencedygtighed. Over 40 af landene har inden for de sidste 20 år indført egne konkurrencelove. På WTO’s ministerkonference i Singapore kunne alle medlemslande derfor enes om nedsættelse af en arbejdsgruppe til undersøgelse af konkurrencespørgsmål. UNCTAD forelagde også i den forbindelse overbevisende eksempler for sin landegruppe på, hvordan et lavt konkurrenceniveau kan sinke udvik- lingen. På baggrund heraf opfordrer ØSU til, at man i 10. 6. næste forhandlingsrunde gør en ihærdig indsats for at opnå det, der i øjeblikket er muligt, og tilslutter sig hermed de bemærkninger, som Karel Van Miert, kommissær med ansvar for konkurrencespørgsmål, har fremsat. Selv under de nuværende vanskelige forhold kunne man forsøge: a) at udvikle et sæt konkurrenceretlige minimumsstan- darder, som skal overholdes i de nationale konkur- rencebestemmelser, altså også i udviklingslandenes bestemmelser. Hertil hører f. eks. en definition af restriktiv handelsmæssig praksis, misbrug af en dominerende stilling på markedet samt en række fusionsbestemmelser; b) at opnå enighed om nogle få internationale grund- principper, f. eks. hvad man skal gøre ved eksportkar- teller eller regionale opdelinger af markedet; c) generelt at opnå et tættere samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder, hvilket frem for alt ville fremme en erfaringsudveksling, som i nogle tilfælde kunne føre til udveksling af ikke-fortrolige oplysninger; d) at tage skridt til udvikling af en tvistbilæggelsesmeka- nisme, hvori virksomhederne også deltager direkte. I den forbindelse kunne der trækkes på erfaringerne fra WTO’s tvistbilæggelsesprocedure. 10. 7. Det er ikke strengt nødvendigt i denne forbindel- se at behandle anvendelsen af WTO’s antidumpingreg- ler, som har været kritiseret af en lang række udviklings- lande. Konkurrence- og antidumpinglovgivningen må behandles på forskellige niveauer, i hvert fald fra EU’s synsvinkel. 11. Handel og investeringer 10. 5. ØSU konstaterer imidlertid med tilfredshed, at udviklings- og reformlandenes øgede deltagelse i den Globaliseringen af markederne er ikke alene 11. 1. kendetegnet ved den hurtigt voksende internationale 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/53 handel, men også ved den stærke vækst i virksomheder- nes grænseoverskridende investeringer inden for de ti sidste år. Hertil kommer de spekulative kapitalbevægel- ser, som fortsat lades ude af betragtning i WTO- sammenhæng. De vigtigste investorlande har i årenes løb indgået et stort antal ret forskellige bilaterale aftaler med de vigtigste modtagerlande. Disse aftaler indeholder bestemmelser om markedsadgang for investorer, retsbe- skyttelse og tvistbilæggelse. Ikke desto mindre er der i lyset af de hidtidige erfaringer og den hastige vækst i de direkte internationale investeringer opstået et behov for et reguleringssystem, der omfatter så mange lande som muligt. 11. 2. På baggrund af den skærpede konkurrence om at tiltrække udenlandske virksomheder og under pres af den aktuelle krise bestræber mange regeringer sig på at skabe gunstige betingelser for udenlandske investorer med henblik på at skabe nye arbejdspladser. Alligevel er det hidtil ikke engang lykkedes at slutte en multilateral aftale om investeringer (MAI). Dette skyldes en række politiske meningsforskelle, bl. a. vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt miljøstandarder og sociale standarder skal indgå i en sådan aftale. Kritiske iagttagere peger på, at der er en tendens til perfektionisme ved udformningen af de standarder, der skal opnås. ØSU understreger imidlertid, at langsigtede kapitalinve- steringer fra udenlandske virksomheder og den ønskede overførsel af avanceret knowhow og teknologi kun kan opnås, hvis rammebestemmelserne opfylder høje standarder. 11. 3. Spørgsmålet er imidlertid, om de tvistbilæggel- sesregler, der skal indgå i en multilateral investeringsafta- le, bør gå så vidt, at den enkelte udenlandske investor opnår ret til at lægge sag an mod regeringen i modtager- landet. At en privat investor skulle have ret hertil må for mange lande forekomme at være en uacceptabel indskrænkning af deres nationale suverænitet — en indskrænkning, der er langt mere omfattende end de multilaterale investeringsaftalers ligestilling af inden- og udenlandsk kapital. Mange lande er ikke parate til, at deres nationale politik skal underordnes internationale økonomiske interesser. OECD-forhandlingernes sam- menbrud i begyndelsen af december 1998 blev derfor betragtet med sympati af mange udviklings- og reform- lande. Bestræbelserne på at opnå så perfekt et regelværk som muligt på dette punkt er tilsyneladende gået for vidt. 11. 4. ØSU anser det for nødvendigt hurtigst muligt at indføre et fælles system af regler på verdensplan og gik på et tidligt tidspunkt ind for, at disse spørgsmål behandles i WTO-regi (1). Hvis OECD-initiativet ikke fører foreslår ØSU, at WTO- arbejdsgruppen laver et udkast til de vigtigste elementer i en sådan international aftale på basis af OECD- materialet og de bestående bilaterale aftaler. Kultursek- til noget resultat, toren og den traditionelle ophavsret (navnlig for forfatte- re, kunstnere og skuespillere) bør imidlertid undtages. 11. 5. ØSU mener, at de vigtigste normer både på det miljømæssige og sociale område bør indgå i en sådan aftale, men i en form, der udelukker en upassende protektionistisk fortolkning af bestemmelserne (hvilket skulle være ret vanskeligt). Derudover er der behov for klarere definitioner og regler. Endvidere bør der på passende vis tages hensyn til OECD’s retningslinjer for multinationale foretagender. Det skal stadig være muligt for de enkelte lande at fastlægge investeringsbetingelser- ne — ens for inden- og udenlandske investorer — i den nationale arbejds-, social-, miljø- og skattelovgivning. Erfaringen viser, at udenlandske investorer i udviklings- landene har bidraget til at hæve de miljømæssige og sociale standarder. Den ligestilling mellem udenlandske og indenlandske investorer, der skal fastlægges i en sådan aftale, vil gøre det umuligt ikke at overholde de gældende nationale normer. 11. 6. I denne sammenhæng bør der efter ØSU’s opfattelse også indføres regler om, at de gældende sociale standarder skal overholdes i de særlige økonomiske områder. Skatte- og toldfordele samt administrative lettelser er stadig investeringsincitamenter. 12. Elektronisk handel 12. 1. ØSU har hilst de teknologiske fremskridt på telekommunikationsområdet velkommen, men har også fremsat en række kritiske bemærkninger i sine udtalelser om dette område. Det har for nylig afgivet udtalelse om indirekte afgifter (2). Det er i dag muligt via elektroniske medier at indlede og afvikle økonomiske transaktioner samt at handle med viden og tjenesteydelser. Dette giver forbrugerne et større og billigere udvalg. Virksomhed- erne, også i de konkurrencemæssigt svage udviklingslan- de, forbedrer herved deres konkurrenceevne. Navnlig små virksomheder kan på denne måde opveje de ulemper, som de har i forhold til større konkurrenter. Brugen af de elektroniske medier letter salget af bestemte produkter, da der ikke er behov for et fysisk distributions- net af filialer. 12. 2. Hvis forbrugerne og virksomhederne fra første færd skal kunne udnytte de nye teknologiers muligheder for velfærdsfremmende handel til lavere priser på sikker vis overalt i verden, er det nødvendigt at etablere en passende retlig og reguleringsmæssig ramme. Denne ramme skal først og fremmest indeholde bestemmelser om databeskyttelse, retssikkerhed, forbrugerbeskyttelse og misbrug af Internettet til handlinger, der på internatio- nalt plan betragtes som strafbare. Rammen bør imidler- (1) EFT C 153 af 28. 5. 1996, punkt 1. 2. (2) EFT C 407 af 28. 12. 1998. C 101/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 tid være fleksibel nok til hverken at begrænse leverandø- rens og kundens bevægelighed eller videreudviklingen af informations- og kommunikationsteknologierne. 12. 3. ØSU er den internationale organisation, der har de bedste forudsætninger for at skabe en passende ramme, der balancerer mellem disse to krav. Det arbejdsprogram, der blev besluttet af ministerkonferen- cen i maj 1998 og konkretiseret af Det Almindelige Råd i september 1998, fortjener derfor EU’s fulde støtte. Dette udelukker ikke, at OECD’s arbejde kan yde et vigtigt bidrag til at finde løsninger inden for komplicere- de sagsområder (f. eks. beskatning, forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, fortrolig- hed, elektronisk underskrift). 12. 4. Den amerikanske regerings forslag om at erklæ- re Internettet for en frihandelszone og fritage alle digitalt leverede varer og tjenesteydelser fra told og andre afgifter må omhyggeligt undersøges af det internationale samfund. Den aftale om toldfritagelse, som blev indgået på WTO’s anden ministerkonference i maj 1998, og som udløber ved udgangen af 1999, bør udgøre en tilstrækkelig prøveperiode. 12. 5. Der er efter ØSU’s mening særlige vanskelighe- der med beskatningen af digitale tjenesteydelser. Hvis beskatningen skal være retfærdig, må ensartede transak- tioner beskattes ens, hvad enten tjenesteydelserne leveres i fysisk eller elektronisk form. 12. 6. Den såkaldte bit-afgift, en slags transaktionsaf- gift på den mængde data, der overføres til datanettene, Bruxelles, den 27. januar 1999. anser ØSU for uhensigtsmæssig. En sådan afgift, som alene pålægges den elektroniske handel, ville begrænse dette mediums vækst- og beskæftigelsespotentiale og give mindre plads til privat initiativ og kreativitet. 12. 7. Som fremhævet i ØSU’s seneste udtalelse om elektronisk handel og indirekte beskatning, overvejer de europæiske og amerikanske myndigheder i tæt samarbejde med erhvervslivet at indføre skattepolitiske foranstaltninger inden for området elektronisk handel. Repræsentanter for handelsvirksomheder og alle andre sociale og økonomiske grupper, især forbrugerne og arbejdstagerne, bør inddrages i denne konsultationspro- ces. Der er bekymring for, at skattepolitiske foranstalt- ninger, som indføres uden hensyntagen til den globale sammenhæng, kunne have negative følger for de økono- miske resultater, investeringsniveauet og beskæftigelses- situationen (f. eks. udflytning af produktionen til andre lande, skabelse af et klima, der hæmmer investeringsly- sten, tab af konkurrenceevne). ØSU henviser i sin udtalelse til, at det er farligt at indføre punktvise løsninger for beskatningen af den elektroniske handel. Denne handelsform, som er et led i en gennemgribende omstrukturering af samfundet og virksomhedernes ar- bejdsmetoder, skaber nye problemer for alle beskatning- sområder. Desuden er der for tiden en tendens til yderligere at hæve beskatningen af arbejdsfaktoren, hvilket fører til, at beskatningssystemerne bliver mere og mere uretfærdige. 12. 8. I sin udtalelse har ØSU taget udførlig stilling til Kommissionens forslag og gjort opmærksom på nogle uoverensstemmelser og modsigelser. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: QUESTION ECRITE no 83/99 de Anita POLLACK Incidence des cyclomoteurs sur l'environnement

eurovoc_concepts:
air quality
comparative study
cycle and motorcycle industry
energy consumption
environmental impact
motor car
motor vehicle
noise pollution
road traffic
two-wheeled vehicle

formats: html pdf print

text: C 325/66 Journal officiel des Communautés européennes FR 12. 11. 1999 Il n’existe à l’heure actuelle aucune liste recensant les terres ou les sites contaminés de la Communauté. Le Centre thématique pour l’étude des sols, qui fait partie du système mis en place par le règlement du Conseil (CEE) 1210/90, du 7 mai 1990, relatif à la création de l’agence européenne pour l’environnement et du réseau européen d’information et d’observation pour l’environnement (1), envisage d’effectuer ce travail dans les deux prochaines années afin d’améliorer la fiabilité et la comparabilité des informations au niveau européen. Ce travail pourrait servir de base à une évaluation plus large des terres contaminées, du degré de contamination et de l’ampleur des réhabilitations et d’examiner si d’autres actions sont nécessaires. Cette action, qui sera entreprise en collaboration avec l’institut pour l’environnement du centre commun de recherche d’Ispra, permettra notamment d’élaborer des indicateurs sur les sites contaminés en Europe. (1) JO L 120 du 11. 5. 1990. (1999/C 325/082) QUESTION ÉCRITE E-0083/99 posée par Anita Pollack (PSE) à la Commission (27 janvier 1999) Objet: Incidence des cyclomoteurs sur l’environnement La Commission envisage-t-elle de réaliser une étude sur l’incidence des cyclomoteurs sur l’environnement, comparée à celle des voitures, prenant en considération l’énergie et les matériaux utilisés au cours de la production, l’utilisation des routes, des parcs de stationnement, les embouteillages, le bruit et le recyclage? Réponse donnée par Mme Bjerregaard au nom de la Commission (24 mars 1999) La Commission n’a, à l’heure actuelle, aucun projet concernant une analyse générale des effets comparés des cyclomoteurs et des voitures sur l’environnement. En fonction du type d’incidence étudié, on peut estimer que les cyclomoteurs sont plus ou moins nocifs pour l’environnement que les voitures. Par exemple, si les cyclomoteurs consomment moins d’énergie et nécessitent moins d’espace routier, ils peuvent émettre certains polluants en plus grande quantité et engendrer des problèmes acoustiques. Les nuisances sonores résultent souvent davantage du mauvais comportement des conducteurs et du manque d’entretien que la construction et de la conception de ces deux-roues. En ce qui concerne les incidences sur la qualité de l’air, les possibilités de réduction supplémentaires des émissions provenant des cyclomoteurs seront étudiées dans le cadre du programme Auto-Oil II, qui compare le potentiel qu’offrent les différentes mesures antipollution disponibles en vue d’atteindre les objectifs communautaires de qualité de l’air. La Commission envisage de présenter une proposition relative aux émissions des cyclomoteurs d’ici à la fin 1999. En ce qui concerne le bruit, la directive 97/24/CE du Parlement européen et du Conseil du 17 juin 1997 relative à certains éléments ou caractéristiques des véhicules à moteur à deux ou trois roues (1) contient les valeur les plus récentes en matière de réduction des nuisances sonores. Quoi qu’il en soit, les cyclomoteurs conserveront la place importante qu’ils tiennent actuellement aux côtés d’autres modes de transport dans le système de transport communautaire. (1) JO L 226 du 18. 8. 1997. (1999/C 325/083) QUESTION ÉCRITE E-0084/99 posée par Anita Pollack (PSE) à la Commission (27 janvier 1999) Objet: Octroi d’une aide à l’Indonésie dans le domaine de la protection de l’environnement La Commission peut-elle indiquer quels sont les critères environnementaux et sociaux attachés à l’octroi d’une aide bilatérale à l’Indonésie?


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 73/99 του Umberto BOSSI Παράλειψη επιστροφής 400 περίπου εκατομμυρίων ευρώ που εισέπραξαν εταιρείες εκ μέρους του κράτους

eurovoc_concepts:
Italy
State aid
aid to undertakings
anti-trust legislation
competition law
control of State aid
infringement of EU law
redemption

formats: html print


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "XXVII:e rapporten om konkurrenspolitiken (1997)"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
competition policy
report

text: 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/1 II (Förberedande rättsakter) EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”XXVII:e rapporten om konkurrens- politiken (1997)” (1999/C 101/01) Den 24 april 1998 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om XXVII:e rapporten om konkurrenspolitiken (1997). Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 19 januari 1999. Föredragande var Mario Sepi. Vid sin 360:e plenarsession den 27-28 januari 1999 (sammanträdet den 27 januari 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 37 röster för, 3 röster mot och 4 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Ekonomiska och sociala kommittén vill först och främst uttrycka sin uppskattning över att den XXVII:e rapporten om konkurrenspolitiken inleds av ett förord av kommissionsledamot Karel Van Miert som skisserar framtidsperspektiven, rollen och de allmänna målen för denna sektor. 1. 2. Kommittén har alltid varit positiv till att se kommissionens verksamhet inom konkurrenspolitiken som ett verktyg för genomförandet av de allmänna målen för EU:s ekonomiska politik och inte som ett mål i sig. I ett flertal yttranden (1) om tidigare rapporter 1. 3. har understrukits vikten av att undvika alltför juridiska och formella begrepp vad gäller denna politik och i stället inrikta sig på sambandet med dynamiken i ekonomin och i det europeiska samhället. 1. 4. Därför betonas detta nytänkande, som vi inte bara ser som formellt, och som syftar till att inte bara (1) EGT C 73, 9. 3. 1998; EGT C 75, 10. 3. 1997; EGT C 39, 12. 2. 1995. gör denna rapport till en redogörelse för de ansvariga organens arbete utan även till att ange framtidsperspekti- ven som utgör ramen för kommissionens verksamhet. 1. 5. Vi anser att detta är ett viktigt dokument för de ekonomiska operatörerna och mer allmänt för de europeiska medborgarna, som kan använda det för sina beslut. Ett ställningstagande av det här slaget är också 1. 6. viktigt nu när den ekonomiska integrationen tar ett stort kliv framåt via EMU, fullbordandet av den inre marknaden, och medan EU står inför en utvidgning. 1. 7. I det perspektivet är det också viktigt att arbetet med en smidigare lagstiftning fortgår för att göra tillämpningen av fördraget effektivare och enhetligare. 1. 8. Slutligen betonas i denna inledning den växande betydelse som globaliseringen av marknaden har för vissa varor och tjänster, och som i allt högre grad måste beaktas vid utvärderingen av en effektiv tillämpning av artiklarna i fördraget, eftersom denna globalisering knappt hade börjat när artiklarna i fördraget avfattades. C 101/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 1. 9. Kommissionen bör därför beakta de europeiska företag som verkar på den internationella marknaden, varför det är nödvändigt att tillämpa reglerna med hänsyn till detta vidare sammanhang. 2. 7. En annan nyhet är fastställandet av kriterier och rutiner för kommissionens samarbete med nationella konkurrensmyndigheter, något som bekräftar principen om en enda konkurrensmyndighet. 1. 10. Kommittén noterar att dess yttrande behandlas alltför lång tid efter händelserna som redovisas i kommis- sionens rapport och hoppas därför på kortare tid mellan presentationen och kommunikationen mellan kommissionen och ESK så att yttrandet kommer lägliga- re och kan påverka övriga institutioner effektivare. 2. Rapporten 2. 1. Som redan nämnts inleds rapporten med ett politiskt förord av kommissionsledamot Karel Van Miert, som betonar förhållandet mellan konkurrenspoli- tiken och EU:s övergripande ekonomiska mål. 2. 2. I rapporten berörs den nya ram som skapats genom Amsterdamfördraget och särskilt den nya arti- kel 7d i EG-fördraget om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och dessas betydelse för främjande av ekonomisk och social sammanhållning. 2. 3. Kommissionen betonar nödvändigheten av en modernisering av konkurrenspolitiken som ”i huvudsak har sitt ursprung i den gemensamma marknadens första tid”. 2. 4. Vad beträffar antitrustpolitiken betonas moder- niseringssträvandena i rapporten, både vad gäller verti- kala begränsningar i konkurrensen, vilka under 1998 skulle utmynna i konkreta rättsliga åtgärder, och hori- sontella avtal, där arbetet just har inletts. Målen är tre stycken: ”att anpassa de rättsliga instrumenten och att öka deras effektivitet, att skapa öppenhet och att iaktta subsidiaritetsprincipen”. 2. 5. Vad gäller koncentrationer omnämns i rapporten ändringen av rådets förordning (EEG) nr 4064/89, som kommer att förenkla och effektivisera kontrollförfaran- det särskilt genom en ny definition av begreppet ”gemen- samma företag” och genom att för gränsöverskridande koncentrationer bekräfta principen om en enda konkur- rensmyndighet. 2. 8. När det gäller statligt stöd har betydande initiativ till nya regler tagits med ett förslag till förordning om statligt horisontellt stöd och ett under 1998 offentliggjort förslag om de förfaranden som är tillämpliga på statligt stöd. På området har kommissionen offentliggjort ett meddelande för att ”klargöra och förstärka tillämpning- en av reglerna om statligt stöd [avseende skattesystemen] i syfte att minska snedvridningarna av konkurrensen på den inre marknaden” (1). 2. 9. Kommissionen uppger att EU:s utvidgning ound- vikligen kommer att medföra mycket stora svårigheter vad gäller kontrollen av det statliga stödet. A˚ r 1997 har präglats av en ytterst intensiv 2. 10. ”kontrollverksamhet”. Kommissionen har behandlat 1 338 ärenden, vilket är en påtaglig ökning med 92 ärenden jämfört med år 1996. Medan antalet ärenden rörande statligt stöd i huvudsak förblev stabilt, ökade de som rörde koncentrationer med 31 %. Antalet avslutade ärenden uppgick till 1 165. 2. 11. Vid flera tillfällen framhäver kommissionen framgången inom sektorn för liberaliseringen av offent- liga tjänster ”med iakttagande av principen om tillgång för alla unionsmedborgare”. Framsteg har särskilt gjorts inom transporter och telekommunikationer. Det vikti- gaste problemet för framtiden ligger i liberaliseringen av energisektorn. Beträffande det 2. 12. internationella samarbetet pekar kommissionen i sin rapport på de två viktigaste problemen, dvs. införandet av konkurrensreglerna i kandidatländerna och samarbetet med konkurrensmyn- digheter utanför Europa, och särskilt med konkurrens- myndigheterna i USA. 3. Allmänna kommentarer 3. 1. Genom att understryka GD IV:s åtagande när det gäller att också genom konkurrenspolitiken fullfölja EU:s allmänna sociala mål, låter det politiska förordet förstå hur denna aspekt tidigare ibland kan ha försum- mats. A¨ ven om ESK erkänner GD IV:s stora förtjänster när det gäller att modernisera ekonomierna och de europeiska företagen, och också vad gäller de fördelar som kommit konsumenterna till del, har kommittén i 2. 6. I rapporten betonas betydelsen av meddelandet om den nya definitionen av avtal av ”mindre betydelse” som ”normalt” inte omfattas av artikel 85. 1 i EG- fördraget. (1) EGT C 384, 10. 12. 1998. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/3 sin tur konstaterat en överdriven formalism och ber dessutom kommissionen att ytterligare försöka göra resultaten av sin verksamhet kända hos allmänheten. resultat av den ökande konkurrenskraften eller om man mot bakgrund av sysselsättningsmålet i stället håller på att utarbeta nya kriterier för kommissionens ingripande, vilket antyddes vid toppmötet i Luxemburg. 3. 2. I förordet hävdas att EMU — och, må vi tillägga, också den inre marknaden — kommer att leda till en omfattande omstrukturering av de ekonomiska struktu- rerna. Detta kommer oundvikligen att leda till ökad koncentration, vilken i gengäld inte alltid är negativ för den europeiska konkurrenskraften på vissa globaliserade marknader, varför största vaksamhet bör iakttagas för att undvika att konsumenterna och andra aktörer på marknaden drabbas. 3. 9. Nödvändigheten av en modernisering av verkty- gen och förfarandena gäller också liberaliseringen av offentliga tjänster, där balansen mellan marknaden och medborgarnas tillgång till dessa tjänster ytterligare behöver stärkas i enlighet med artikel 7d i EG-fördraget (ändring införd genom Amsterdamfördraget, ö. a. ). Kommittén vill understryka att de närmaste 3. 3. årens inre förändringar (EMU, inre marknaden etc. ) och yttre (utvidgningen, internationellt samarbete) kommer att kräva överväganden när det gäller förhållandet mellan de nya uppgifterna och de nödvändiga resurserna för att klara av dem. Det kommer att krävas större resurser för att lösa de nya uppgifterna och uppfylla de alltmer komplicerade nuvarande åtagandena. 3. 10. Ett kapitel som tidigare varit en angelägenhet för medlemsstaterna, men som i dag är av stort intresse i och med införandet av den gemensamma valutan och en ökad konkurrens är skatter och sociala avgifter. Vissa stater kräver en samordning. Kommittén anser att det utan en sådan kan uppstå en allvarlig snedvridning av konkurrensen och en utveckling av skattetrycket så att det gynnar ökade avgifter på arbete och i stället sänker avgifterna på ekonomisk avkastning. 3. 4. Kommittén anser att det under dessa omständig- heter krävs reformer i fyra riktningar: en effektivare arbetsorganisation, ett välbetänkt urval av ärenden som skall behandlas på europeisk nivå, en decentralisering till de nationella myndigheterna och slutligen ett tydliga- re och mer enhetligt regelverk. En effektivare kontroll är ett krav, även om en 3. 5. sådan inte räcker, för att pressa priserna, ett positivt resultat som de europeiska medborgarna och konsumen- terna förväntar sig av den gemensamma valutan. 3. 6. Kommittén vill också fästa kommissionens upp- märksamhet på det faktum att den väntade ökningen av koncentrationer och fusioner gör nya regler ofrånkomli- ga: sociala instrument som kan göra de medföljande omstruktureringarna lättare och mindre traumatiska på det sociala planet, kontroll av inrättandet av mer eller mindre explicita karteller, som den gemensamma valutan skulle kunna underlätta. 3. 7. Vid toppmötet i Luxemburg föreslogs att man för en effektiv sysselsättningspolitik skulle inrikta sig på stödprogram som främjar ekonomisk effektivitet och sysselsättning utan att därför leda till snedvriden konkur- rens. För att kunna utforma dessa riktlinjer bör kommis- sionen snarast formulera sina idéer, inte minst med tanke på konkurrenspolitiken, och skapa lämpliga instrument för att genomföra dem. 3. 8. I förordet berörs detta krav utan att man anger hur det skall lösas. Det framgår framför allt inte klart om man skall behandla detta mål som ett indirekt 3. 11. I varje fall visar dessa nya områden i gemenska- pens politik att en breddning av trepartsdialogen mellan alla berörda parter om EU:s social- och industripolitik blir alltmer nödvändig, också från konkurrenssynpunkt. 3. 12. Europeiska unionens konkurrenspolitik bör vara ett levande instrument anpassat till marknaden och marknadsutvecklingen, och man bör därför genomföra analyser och fatta sådana beslut som kan bidra till att möta de nya kraven (något kommissionen själv framhåller i punkt 2. 3). Som exempel vill vi framhålla koncentrationen inom sektorn för distribution av konsu- mentprodukter och det ekonomiska beroendeförhållan- de som denna situation skapar för industrin, situationen inom försvars- industrin samt vissa avtal mellan yrkes- grupper om minimiavgifter. A¨ ven om dessa sektorer innehåller känsliga aspekter kan de påverka den allmän- na konkurrenskraften. Efter McDonnell Douglas/Boeing-affären har 3. 13. problemet med internationella kontroller av vissa råva- ror och några andra sektorer för avancerad teknik också dykt upp i många andra sektorer. En global konkurrenspolitik kräver också internationella kontroll- instrument. Kommittén uppmanar kommissionen att fortsätta de pågående förhandlingarna i denna riktning. 3. 14. Inom vissa tekniksektorer i ekonomiska zoner utanför Europa tillämpas mycket mer omfattande och varierande rutiner för offentligt stöd än inom EU. Kommittén anser att kommissionen bör överväga att skaffa liknande industripolitiska instrument för att undvika att europeisk industri missgynnas i dessa C 101/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 ekonomiskt strategiska sektorer (rymd, försvar, flyg) med en global marknad. 4. Särskilda kommentarer I flera yttranden (1) (statligt stöd, regler för 4. 1. vertikala begränsningar etc. ) har kommittén redan tagit ställning avseende enskilda rättsakter och meddelanden från kommissionen. Föreliggande yttrande tar inte upp dessa, men bekräftar att de gäller. Det skall emellertid understrykas att de initiativ som gäller lagstiftning (förordningar och direktiv) eller icke-bindande riktlinjer (meddelanden) från kommissionen har högre dignitet än de som rör rättspraxis, vilket rekommenderats av kommittén i tidigare yttranden (2). 4. 2. Det föreligger en tendens att decentralisera en del av konkurrenspolitiken till nationella myndigheter. Kommittén stöder denna tendens som syftar till att undvika en anhopning av ärenden i Bryssel, men anser likväl att detta bör medföra en harmonisering av reglerna och inrättandet av konkurrensmyndigheter i alla med- lemsländer, med samma grundläggande befogenheter som kommissionen tillerkänns i fördragen. Medlemslän- derna bör se till att decentraliseringen inte leder till en förvirrad och inkonsekvent tillämpning av lagstift- ningen. 4. 3. I detta sammanhang vill kommittén påpeka att det meddelande från kommissionen som nämns i punkt 12 i rapporten inte är bindande i medlemsstaterna, varför man bör vara ytterst uppmärksam på de ärenden där nationella myndigheter inte förfogar över lämpliga instrument för att kunna efterleva den europeiska lagstiftningen. 4. 3. 1. I detta avseende måste, enligt kommitténs åsikt, de nya förslagen till förordning och den politik som rör genomgripande begränsningar i större utsträckning betona marknadsinformation än abstrakta juridiska definitioner. 4. 4. Kommittén betonar behovet av att inleda ett brett program för modernisering av reglerna och omforma kommissionens och domstolens praxis till lagstiftning, i syfte att erbjuda de europeiska medborgarna ett prak- tiskt system med full insyn och att göra det möjligt för kandidatländerna att snabbt anpassa sig. I detta hänseende måste kommissionens förslag välkomnas, särskilt det som gäller kontrollförfaranden och godkän- nande av olagligt statligt stöd, eftersom det anvisar en metod för att råda bot på skillnaderna i medlemsstater- nas handelslagstiftning. 4. 5. Mot bakrund av vad som anförts ovan och av kommissionens ställningstaganden måste det däremot göras en grundlig studie av skatter och sociala avgifter, som syftar till att utarbeta ett förslag till konkurrensbe- stämmelser rörande den ”uppförandekodex” som kom- missionen nyligen aviserat. Kommittén är beredd att å sin sida bidra till denna debatt, som den hoppas snabbt skall utmynna i konkreta resultat. 4. 6. Beslutstiderna är ibland för långa. Kommittén understryker därför behovet att fastställa tvingande tidsfrister för antagandet av beslut inom denna politiks samtliga tillämpningsområden. 4. 7. Beträffande statistiken noterar kommittén att ärendena rörande anmälningar av koncentrationer har ökat jämfört med 1996, medan antalet överträdelser minskat. Det motsatta förhållandet gäller för det statliga stödet. Detta beror uppenbarligen på de allt snabbare ekonomiska processerna, men man kan ändå fråga sig om problemen med det statliga stödet borde ses över, särskilt mot bakgrund av den nya reglerna som förhopp- ningsvis kommer att antas snarast. 4. 8. När det gäller det regionala statsstöd som be- handlas under fördragets artikel 92. 3 noterar kommittén att kommissionen föreslår att de områden som är berättigade till strukturfondsstöd under målen I och II bör vara desamma som de områden som stöds av medlemsstaterna. Vi kan godta att detta bör vara fallet i allmänhet, men konstaterar också att ökat nationellt stöd kan bli en naturlig konsekvens av att koncentra- tionsgraden höjs i tillämpningen av EU:s strukturstöd; kommittén vill därför betona att regionalt statsstöd under artikel 92. 3 är ett separat nationellt ekonomisk- politiskt instrument som en medlemsstat bör kunna utnyttja efter eget gottfinnande när det går att belägga relevanta motiv för detta. 4. 9. I detta hänseende får man inte förtiga det faktum att det med nuvarande regler och trots kommissionens stora ansträngningar råder stor obalans vad gäller det statliga stödet, vilket gynnar de större länderna. I enlighet med årsrapporten (3) publicerade 4. 10. kommissionen i november 1998 en ram för yrkesutbild- ningsstödet, som fastställer nya regler och förfaranden med tanke på att visst utbildningsstöd kan likställas med statligt stöd. Kommissionens text inför det vaga begreppet ”utbildning i företagets intresse”. (1) EGT C 129, 27. 4. 1998; EGT C 295, 29. 9. 1997; EGT C 129, 27. 4. 1998; EGT C 284, 14. 9. 1998; EGT C 287, 22. 9. 1997. (2) EGT C 129, 27. 4. 1998; EGT C 295, 29. 9. 1997. (3) Se punkt 293. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/5 4. 11. I informationssamhället, där livslång utbildning är mycket betydelsefull, skulle en minskning eller ett försvårande av arbetstagarnas utbildning, tvärtemot de sysselsättnings- och utbildningsmålsättningar som formulerats av Europeiska rådet vid olika toppmöten, kunna göra det svårare att uppfylla åtagandena fram till 1999 års slut; det sista året i den aktuella programplane- ringsperioden för strukturfonderna. 4. 12. Dessutom bör man verka för en kvalitativ förskjutning av det offentliga stödet mot horisontella mål, såsom forskning, små och medelstora företag och yrkesutbildning, liksom en minskning av det statliga stödet till förvaltningen. 4. 13. Det nyligen ingångna avtalet med de amerikans- ka konkurrensmyndigheterna välkomnades av kom- mittén. Likväl återstår att på OECD- och WTO-nivå sträva mot regler som verkligen är internationella samt en effektiv tillämpning av dessa. 4. 14. För att kunna lösa sina allt mer omfattande uppgifter på detta område, borde kommissionen skapa förutsättningar för forskning i ämnet, både internt och genom att stödja särskild forskning externt. Utöver årsrapporten, som tycks bli alltmer 4. 15. värdefull för användarna, bör man också öka informa- tionsflödet under året för att illustrera särskilt betydande initiativ och för att sprida kännedom om de studier som utförts för att definiera de viktigaste exemplen. 4. 16. Kommittén är övertygad om att det kommer att bli mycket svårt att introducera medlemsländernas konkurrenspolitik i kandidatländerna, trots kommissio- nens ansträngningar på området. Om denna politik skulle genomföras alltför rigoröst, skulle det få dramatis- ka sociala konsekvenser. Om den å andra sidan inte skulle genomföras, skulle konkurrensen i stor utsträck- ning snedvridas. Det behövs därför en övergångsfas som beaktar inte bara de ekonomiska aspekterna, utan också de sociala aspekterna av utvidgningen inom denna sektor. 4. 17. Vad gäller WTO-förhandlingarna och de bilate- rala avtalen måste hänsyn tas till ILO-konventionerna om arbetsvillkoren, som måste vara kopplade till interna- tionella handelsbestämmelser. Bryssel den 27 januari 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 69/99 von Roberta ANGELILLI Ausschluß der Kapitalgesellschaften von der dem ländlichen Tourismus in der Region Sizilien gewährten Unterstützung

eurovoc_concepts:
EU aid
Sicily
aid system
company with share capital
complaint to the Commission
equal treatment
farmer
legal status
rural tourism
social security