title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande om odeklarerat arbete"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
moonlighting

text: C 101/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Kommissionens meddelande om odeklarerat arbete” (1999/C 101/09) Den 17 april 1998 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande. Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna som svarat för det förberedande arbetet i ärendet antog sitt yttrande den 7 januari 1999. Föredragande var Daniel Giron. Vid sin 360:e plenarsession den 27-28 januari 1999 (sammanträdet den 27 januari 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 119 röster för, 4 röster mot och 5 nedlagda röster: 1. Inledning 2. Allmänna kommentarer Kommittén välkomnar med stor tillfredsställelse kom- missionens initiativ att inleda en studie om odeklarerat arbete eftersom det kommer att göra det möjligt för Europeiska unionen att utarbeta en strategi mot denna företeelse som drabbar alla medlemsstater. Kommittén stöder kommissionen när den tar sig an problemet med odeklarerat arbete ur ett sysselsättnings- perspektiv. Det är otvivelaktigen omöjligt att förneka att odeklarerat arbete är betungande för finansieringen av offentliga tjänster och social trygghet, och att det försvagar övriga gemensamma socialsystem (utbild- ningsfonder, pensionsfonder och betald semester osv. ) samt snedvrider konkurrensen i sin helhet. Att få denna företeelse att minska skulle likaså göra det möjligt att både få de odeklarerade arbetstagarna att tas upp i den officiella ekonomin och att begränsa det hot som de utgör för befintliga deklarerade arbetstillfällen. Kommittén anser att denna åtgärd är ännu mer påkallad då odeklarerat arbete främst berör de små och medelsto- ra företagen och hantverksföretagen, vilka är nyckeln till tillväxt och sysselsättning i Europa, något som kommissionen betonade i sitt meddelande av den 26 ok- tober 1995. Kommittén noterar kommissionens inbjudan till en kraftsamling hos alla medlemsstater, gemenskapsinstitu- tioner och arbetsmarknadens parter för att åstadkomma en större medvetenhet om odeklarerat arbetes utbred- ning och orsakerna till det, samtidigt som man söker efter de bästa metoderna för att bekämpa det och undersöker möjligheterna att åstadkomma samordnade åtgärder på gemenskapsnivå. 2. 1. En definition av odeklarerat arbete Kommittén anser att definitionen av odeklare- 2. 1. 1. rat arbete som ”varje betald verksamhet som till sin art inte är lagstridig men som inte anmälts till myndigheter- na” är acceptabel mot bakgrund av nödvändigheten att fastställa en gemensam definition för alla medlemssta- terna. 2. 1. 2. Kommittén är av åsikten att denna definition bör närmas den allmänna definitionen av svartjobb för att undvika tvetydigheter gentemot till exempel frivilligarbete eller välgörande verksamhet, eller arbete som utförs inom privathushållet, främst hushållsuppgif- ter av tillfällig natur. 2. 1. 3. Det är å andra sidan självklart att när arbetsgi- varen och arbetstagaren inte deklarerar en del av det utförda arbetet detta utgör en sorts odeklarerat arbete. 2. 1. 4. Kommittén vill emellertid understryka att det kan finnas annan avlönad verksamhet som i princip är laglig men som genom det sätt den utövas på blir olaglig och därigenom inte går att deklarera. Här behövs ett ändamålsenligt förfarande. 2. 1. 5. Med tanke på diskussionerna inom ILO om barnarbete och utkastet till konvention som skall god- kännas under 1999 skulle det vara lämpligt att kommis- sionen ägnar detta ytterligare uppmärksamhet i den föreslagna studien om odeklarerat arbete (1). 2. 1. 6. I vilket fall som helst kan kommittén inte låta bli att än en gång betona sin motvilja mot alla former Kommittén bifaller vidare inriktningen att undersöka om det är möjligt med åtgärder som varierar från medlemsstat till medlemsstat för att de skall kunna anpassas till de olika situationer som råder där. (1) EGT C 284, 14. 9. 1998. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/31 av utnyttjande av barn och sitt stöd för att en strikt ram föreskrivs genom nationell lagstiftning och internatio- nella normer. 2. 1. 7. Vidare vill kommittén lyfta fram problemet med legotillverkning (1), som i praktiken kan ge upphov till en företeelse som legotillverkning, som om den missbrukas i praktiken kan ge upphov till skatteflykt och undandragande av sociala avgifter, liksom till svart arbetskraft som är organiserad eller självständig. 2. 1. 8. Härvidlag föreslår kommittén kommissionen att undersöka detta problem som inte tidigare behandlats särskilt. 2. 2. Orsaker till odeklarerat arbete Kommittén gläder sig först och främst över att kommis- sionen tar upp odeklarerat arbete både på företags- och individnivå. Det är i själva verket nödvändigt att betona odeklarerat arbetes två sidor: personen (fysisk eller juridisk) som arbetar illegalt och den som anställer (företag eller enskild). 2. 2. 1. V i l k a ä r n y c k e l f a k t o r e r n a ? 2. 2. 1. 1. Kommittén instämmer helt med kommissio- nens analys som pekar ut ekonomiska orsaker som det främsta incitamentet till odeklarerat arbete. 2. 2. 1. 2. Ett sådant synsätt bör sannolikt göra det möjligt att påvisa den belastning av skatter och sociala avgifter på arbetskraft som tynger både enskilda och företag och i synnerhet de minsta företagen. Det riktar också uppmärksamheten mot skattebördan på privat- personer, som ofta är ”köpare” av svartarbete. Härvidlag har kommittén redan erkänt att det är nödvändigt att vända utvecklingen för beskattnings- strukturen för att inte längre lägga huvudbelastningen på arbete utan i stället på andra beskattningsbaser (2). I det här sammanhanget är det uppenbart att även om man erkänner att det rör sig om ett allmänt problem med den svarta arbetsmarknaden, är det så att ju mindre de ekonomiska skillnaderna blir mellan att utföra ett odeklarerat och ett deklarerat arbete, desto mindre attraktivt kommer det att bli att arbeta svart. Under tiden är en av de metoder som man främst bör pröva att lindra den skattemässiga och sociala belastningen på de arbetsintensiva företagen. A¨ ven om kommittén anser att ett antal 2. 2. 1. 3. historiska faktorer ofta har eller kan ha inverkan på odeklarerat arbete verkar orsakerna till detta i huvudsak vara: — omfattningen av sociala avgifter och skatter, — administrativa avgifter, — arbetslagstiftningens bristande följsamhet, — den illegala invandringen. 2. 2. 1. 4. Kommittén vill påminna om att odeklarerat arbete i huvudsak utförs inom de sektorer (hantverk, handel, service, osv. ) där man återfinner en stor majoritet av de småföretag för vilka skattesituationen, sociallagstiftningen samt den administrativa och rättsli- ga miljön innebär en oproportionerlig börda, såsom framhölls i förre kommissionsordföranden Jacques Delors vitbok (3). 2. 2. 1. 5. Som kommissionen noterar kan ett antal andra faktorer gynna eller underlätta utvecklingen av odeklarerat arbete (social acceptans, dålig konkurrens- kraft och den efterfrågade tjänstens låga anseende). Kommittén kan emellertid inte hålla med kommissionen när den påstår att ”förekomsten av yrkeskårer kan även befrämja odeklarerat arbete” (4). Vi vänder oss emot detta särskilt eftersom det i allmänhet rör sig om privata organisationer till vilka det absolut inte är obligatoriskt att höra för att utöva en yrkesaktivitet. 2. 2. 1. 6. Kommittén anser vidare att kommissionen i otillräcklig grad behandlar problemet med tilltagande systematiskt bruk av svartarbete och de konsekvenser som denna företeelse kan ha på hela branscher. Till exempel konfronteras byggbranschen (byggen och of- fentliga arbeten) åtminstone i vissa medlemsstater regel- bundet och i stor skala med dem som kan förmedla illegal arbetskraft, till och med från andra länder. 2. 2. 2. V i l k a ä r d e s o m u t f ö r o d e k l a r e r a t a r b e t e ? 2. 2. 2. 1. Kommittén konstaterar att kommissionen föreslår att man undersöker fyra grupper av odeklarerad arbetskraft: — Personer med två eller flera arbeten. — Ekonomiskt inaktiva personer. (1) EGT C 126, 23. 5. 1989; EGT C 159, 17. 6. 1991; EGT C 49, 24. 2. 1992; EGT C 133, 31. 5. 1995; EGT C 157, 25. 5. 1998. (2) EGT C 73, 9. 3. 1998, punkt 2. 2. 5. 1. (3) Vitboken om tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning: utmaningar och lösningar för det 21:a århundradet, KOM(93) 700 slutlig, punkt 8. 8, stycke d, 4:e strecksatsen. (4) KOM(1998) 219 slutlig, punkt 2. 2, andra strecksatsen. C 101/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 — Arbetslösa. — Medborgare från tredje land. både vad gäller uteblivna skatteintäkter och sociala avgifter. 2. 2. 2. 2. Kommittén anser emellertid att det är nöd- vändigt att upprätta en annan indelning som syftar till att skilja de som borde vara anställda från dem som har beslutat att inte deklarera sin verksamhet. Den negativa cirkel som detta ger upphov till är oacceptabel eftersom den flyttar över bördan till de arbetstagare som utför deklarerat arbete och till företa- gen. Dessutom kan man på grund av att dessa tjänster är offentliga ofta inte utesluta de som fuskar från dem. En sådan fördelning skulle göra det möjligt att ta fram svar på de frågor man ställer. 2. 3. 2. E f f e k t e n f ö r e n s k i l d a p e r s o n e r 2. 2. 3. V i l k a ä r d e m e s t d r a b b a d e b r a n - s c h e r n a ? 2. 2. 3. 1. Kommissionen visar att det är de traditionella sektorer som karaktäriseras av en produktion som är mycket arbetsintensiv och som återfinns i den lokala ekonomiska miljön som är en av de verksamhetsgrupper som är hårdast drabbade av odeklarerat arbete, speciellt i produktion och/eller verksamhet som utförs i hushållen. 2. 2. 3. 2. Kommittén anser att man också måste föra yrkesmässiga personorienterade tjänster (vård, barnom- sorg, äldreomsorg osv. ) till dessa traditionella verksam- heter, eftersom dessa tjänster inte utgör en reellt struktu- rerad sektor vad gäller utbud. 2. 2. 3. 3. Vidare anser kommittén att man bör vara uppmärksam på distansarbete vars villkor kan underlät- ta att arbetet inte deklareras. 2. 2. 3. 4. Kommittén uppmanar kommissionen att ut- tala sig klarare över det som den kallar moderna innovativa sektorer. 2. 2. 4. I l l e g a l a i n v a n d r a r e Kommittén gör bedömningen att även om illegala invandrares arbete bör åtgärdas på medlemsstatsnivå inom ramen för den övergripande strategin för kamp mot illegal invandring, ingår detta arbete inte desto mindre i odeklarerat arbete. Kommittén anser därför att även denna fråga bör höra hemma på gemenskapsnivå, för att man skall kunna undersöka möjligheten till en bättre samordning i ärendet. 2. 3. Effekten av odeklarerat arbete 2. 3. 2. 1. Att arbete odeklarerat placerar de berörda personerna i en mer utsatt social situation än de som utför deklarerat arbete. Emellertid kan denna svaga ställning vad gäller socialskydd eller arbetsvillkor ha begränsad effekt för de olika grupper av odeklarerad arbetskraft som fastställts av kommissionen. Vidare verkar det som om den odeklarerade 2. 3. 2. 2. arbetstagaren i viss omfattning inte uppfattar sin indivi- duella situation som i grunden annorlunda än den som en deklarerad arbetstagare åtnjuter vad gäller socialskydd. Dessutom bör det påpekas att odeklarerade arbetstagare som är ”mycket kvalificerade” inte verkar lida av diskriminering i detta avseende, eftersom perso- ner med sådana egenskaper som frivilligt ägnar sig åt odeklarerat arbete ofta verkar åtnjuta relativt goda arbetsvillkor. 2. 3. 2. 3. Likaså vill kommittén understryka att odek- larerat arbete kan framstå som ett verkligt tillfälle ekonomiskt sett för vissa personer samtidigt som det kan vara en ”livsnödvändighet” för andra, som till exempel illegala invandrare. Detta kan förklara det faktum att det finns många fall där personer har två arbeten varav det ena deklareras. 2. 3. 2. 4. Vidare gläder sig kommittén åt att kommis- sionen har noterat odeklarerat arbetes påverkan på konsumenterna som i det här sammanhanget inte åtnju- ter samma skydd och garantier vad gäller kvalitet och service. Emellertid bör man notera att odeklarerat arbete ofta tillgrips av konsumenten som en följd av en beräkning eller till och med en tvingande nödvändighet: Hade konsumenten haft råd med varan eller tjänsten under normala marknadsvillkor? Denna fråga betonar återigen problemet med kostnaderna för arbete. 2. 3. 2. 5. Slutligen vill kommittén betona den oerhörda orättvisa som drabbar de skattskyldiga som uppfyller alla skattemässiga och sociala åligganden. 2. 3. 1. S o c i a l t r y g g h e t o c h e f f e k t e n p å s t a t s f i n a n s e r n a 2. 3. 3. E f f e k t e r p å k o n k u r r e n s e n Kommittén vill särskilt betona odeklarerat arbetes statsfinanserna verkligt negativa konsekvenser för Kommittén delar kommissionens uppfatt- 2. 3. 3. 1. ning att odeklarerat arbete bara spelar en relativt liten 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/33 roll på det internationella planet. Det är i själva verket tämligen otympligt att upprätthålla handelskontakter baserade på odeklarerat arbete. Dessutom är det troligt att det är enklare att genomföra kontroller på internatio- nell nivå än på lokal nivå. På så sätt verkar odeklarerat arbete i huvudsak utföras inom ramen för lokala tjänster. 2. 3. 3. 2. Kommittén är av uppfattningen att de företag som tillgriper odeklarerat arbete bara gör det på margi- nalen av sin verksamhet, vilken kan variera i storlek från fall till fall. Det är även nödvändigt att lyfta fram fallet med enskilda eller grupper av enskilda som inte deklarerar vars verksamhet direkt kommer att konkurrera med registrerade företags. Under alla om- ständigheter betonar kommittén den omfattande snedv- ridning av konkurrensen, särskilt mätt i kostnader som det innebär att producera en vara eller en tjänst deklarerat jämfört med att göra det odeklarerat. A¨ ven om det är kommitténs uppfattning 2. 3. 3. 3. att det är de offentliga finanserna som drabbas av svartarbetet, går det inte att komma ifrån att odeklarerat arbete verkligen skulle kunna snedvrida konkurrensen till nackdel för de företag som deklarerar intäkter. Det är uppenbart att ett stort antal företag förlorar marknadsandelar efterhand som svartarbetet utvecklas och att det därmed hotas av nedläggning. 2. 4. Kommissionens förslag till möjliga åtgärder Kommissionen anser att det finns två typer av insatser beroende på hur man vill angripa odeklarerat arbete: påföljder och förebyggande åtgärder. 2. 4. 1. I n s a t s e r g r u n d a d e p å p å f ö l j d e r 2. 4. 2. I n s a t s e r g r u n d a d e p å f ö r e b y g g a n - d e å t g ä r d e r Förebyggande åtgärder avser en anpassning av nuvar- ande lagstiftning till de nya arbetsformerna. Inom denna ram räknar kommissionen upp: — liberalisering av marknader för varor och tjänster och förenklade förfaranden för att starta små företag, — strävan efter att strukturera tillgången för vissa sektorer (t. ex. vård och städning) och att erkänna nya typer av yrken och kompetenser, — större engagemang från arbetsmarknadens parter vad gäller att informera, verkställa och kontrollera, — anpassning av arbetslagstiftning som inte är ända- målsenlig i enlighet med utvecklingen av nya typer av arbeten, — reform av de sociala trygghetssystemen så att de täcker korta arbetsperioder, oregelbundet arbete, personer som tidvis har eller inte har arbete, omsorg m. m. , — sänkta skatter på arbete både för arbetsgivaren och för de anställda, — minskade momssatser på arbetsintensiva tjänster (1). 2. 4. 3. Kommissionen belyser två aspekter av odekla- rerat arbete, vilka kräver två olika typer av åtgärder som kompletterar varandra: — I fallet med enskilda som utnyttjar systemet och undergräver solidariteten bör insatser inriktas på påföljder och medvetandehöjande kampanjer. — I de fall då odeklarerat arbete är resultatet av att större flexibilitet på arbetsmarknaden inte åtföljs av en lika snabb anpassning av gällande lagstiftning, bör politiken inriktas dels på förebyggande åtgärder genom att otillräcklig lagstiftning anpassas till nya arbetsmarknadsrealiteter, dels på att minska bördor och hinder. A˚ tgärder i form av påföljder avser de personer eller företag som drar fördel av systemet. Man önskar uppnå följande mål: 2. 4. 4. Kommittén anser att det finns en motsägelse mellan de två tillvägagångssätten som kommissionen har utarbetat: — Säkerställa en bättre tillämpning av bestämmelserna. — Förorda system där rätt till förmåner från det sociala trygghetssystemet är kopplat till att avgifter verkligen betalas. 2. 4. 4. 1. I punkt 4. 1 åberopar kommissionen å ena sidan ”en bättre tillämpning av bestämmelserna”, och å andra sidan uttrycker den sitt stöd för en motsatt inställning, dvs. för en anpassning av arbetslagstiftning- en som inte är ändamålsenlig i enlighet med utvecklingen av nya typer av arbeten. — Genomföra medvetandehöjande kampanjer. (1) Redan föreslaget av kommissionsledamoten Mario Monti. C 101/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 2. 4. 4. 2. Kan kommissionen vid ett och samma tillfälle understryka och underminera nödvändigheten av en grundlagstiftning? Enligt vilka kriterier bedömer kom- missionen att den gällande arbetslagstiftningen inte är ändamålsenlig för nya arbeten och arbetsformer? Kan man vidare, då alla länder har förstärkt 2. 4. 4. 3. sin kontroll de senaste åren, helt enkelt nöja sig med åtgärder i form av påföljder gentemot de som utnyttjar systemet? Kan man fortsätta med att betrakta dessa som de enda ansvariga för odeklarerat arbete? 2. 4. 5. Kommittén delar inte kommissionens uppfatt- ning enligt vilken anpassningsåtgärder och förebyggande åtgärder endast avser nya arbeten och arbetsformer. A¨ r det inte att väl snabbt komma ifrån problemet med att anpassningar nu är nödvändiga generellt sett? Kommissionen definierar dessutom inte vad den avser med ”nya arbeten”. 2. 4. 6. Kommittén föreslår att kommissionen presen- terar alla de åtgärder som föreslås i kapitel 4 på ett mer strukturerat sätt, genom att tydligare precisera de olika insatserna och på vilka nivåer dessa skall tillämpas, därmed även inbegripet insatser eller verksamheter på europeisk nivå. 2. 4. 6. 1. Exempel på Europeiska gemenskapernas kompetensområden i ärendet och de rättsliga grunder som man skulle kunna åberopa: — Artikel 100a (inre marknadens funktionssätt) för att undvika de snedvridningar i den lojala konkurrensen som orsakas av odeklarerat arbete Det är därför väsentligt att man utarbetar en strategi som bidrar till att de ekonomiska fördelarna som följer av odeklarerat arbete minskar. Det är också viktigt att samtidigt tänka på strukturering- en av verksamheten vad gäller personorienterade tjänster genom att stimulera företagarandan och på att anpassa vissa bestämmelser. I det avseendet bedömer kommittén att det skulle vara mer logiskt att man vidtar förebyggande åtgärder innan man tar till åtgärder i form av påföljder. Kommissionens analys av odeklarerat arbete belyser nödvändigheten av att anpassa lagstiftningen till den ekonomiska och sociala verkligheten. Det är först i ett senare skede som åtgärder i form av påföljder kan spela en effektiv roll i bekämpningen av odeklarerat arbete. 3. 1. Förebyggande åtgärder 3. 1. 1. L i b e r a l i s e r i n g a v m a r k n a d e r f ö r v a r o r o c h t j ä n s t e r o c h f ö r e n k l a d e f ö r f a r a n d e n s m å f ö r e t a g s t a r t a f ö r a t t Kommittén har också vid flera tillfällen uttryckt sitt stöd för företagaranda och investering i små och medelstora företag som skapar arbetstillfällen. Den välkomnar Europeiska investeringsbankens ”Amster- dam Special Action Programme” som främjar detta. — och/eller artiklarna 118 och 118a (arbetsförhållan- den, arbetstagarnas säkerhet och hälsa) för att främja adekvata arbetsförhållanden. Kommittén är även positiv till en förenkling av förfaran- dena för att starta små företag, men man bör dock förbättra hela den juridiska och administrativa miljön för dessa företag i enlighet med vitboken. 3. Särskilda kommentarer Kommittén kan generellt sett instämma i kommissionens analys av den odeklarerade arbetsmarknaden. Kommittén ser också det odeklarerade arbetet som en följd av otillräckliga administrativa bestämmelser och kostnaderna för arbetskraft. Kommittén har vid flera i sina tidigare tillfällen betonat denna ståndpunkt yttranden. Kommittén har också föreslagit utbildningsåtgärder som riktar sig till små och medelstora företag för att hjälpa dessa att bättre förstå, och att bättre anpassa sig till de gemenskapsdirektiv som de berörs av. 3. 1. 2. S t r ä v a n a t t e f t e r s t r u k t u r e r a s e k t o r e r t i l l g å n g e n ( t. e x. v å r d o c h s t ä d n i n g ) o c h a t t e r k ä n n a n y a t y p e r a v y r k e n o c h k o m p e t e n s e r v i s s a f ö r Det odeklarerade arbetet utvecklas nästan uteslutande av ekonomiska skäl, och uppmuntras än av dem som står för efterfrågan, än av dem som står för tillgången. Kommittén har redan uttryckt sitt stöd för förslaget som syftar till en bättre strukturering av de ännu ofta informella sektorer som skapar arbetstillfällen, t. ex. vård, hushållstjänster och kulturell verksamhet. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/35 Det framstår som nödvändigt att inte tillåta att en parallell ekonomi och en svart marknad växer fram. Generellt sett bör man fråga sig huruvida helheten av förhållandena när det gäller lagstiftning, skattefrågor, administration och bestämmelser är anpassade till små- företagens verklighet. 3. 1. 3. S t ö r r e e n g a g e m a n g p a r t e r f r å n a r b e t s - g ä l l e r o c h v a d v e r k s t ä l l a m a r k n a d e n s a t t k o n t r o l l e r a i n f o r m e r a , Kommittén anser att man måste uppmuntra arbetsmark- nadens alla representativa parter att i större utsträckning delta i åtgärder som syftar till att informera om och förebygga odeklarerat arbete. Kommittén är däremot tveksam till om arbetsmarkna- dens representativa parter alltid kan delta i kontrollverk- samhet. Likväl kan arbetsmarknadens parter bidra till att illegal yrkesverksamhet upptäcks och genom samarbete med ansvariga myndigheter verka för att lagar och löneavtal följs. De kan ta eget ansvar genom att till exempel skapa ett internt skilje- och disciplinråd, samt genom att tillsammans med de offentliga myndighe- terna utarbeta nya förebyggande åtgärder eller nya övervakningsmekanismer. Som nämnts ovan skulle kommissionen alltså kunna uttrycka sig mer precist när det gäller de förfaranden som den förordar när det gäller verkställande och kontroll på branschinriktad, lokal eller europeisk nivå. Den borde även ta hänsyn till den roll som andra socioekonomiska aktörer och intressenter kan spela när det gäller främjandet av åtgärder. 3. 1. 4. A n p a s s n i n g a v a r b e t s l a g s t i f t n i n g s o m i n t e i e n l i g h e t m e d u t v e c k l i n g e n a v n y a t y p e r a v a r b e t e n ä n d a m å l s e n l i g ä r Kommittén uppmanar kommissionen att uttrycka sig på ett försiktigare, eller mer precist sätt, när det gäller arbetslagstiftning som inte är ändamålsenlig. På vilket sätt är arbetslagstiftningen mindre ändamålsen- lig för de nya arbetsformerna jämfört med de traditionel- la verksamheterna? Bör detta endast avse de nya arbets- formerna? Kommissionen skulle i större utsträckning kunna upp- muntra arbetsmarknadens parter i medlemsländerna till överväganden på statsnivå när det gäller arbetslagstift- ningens utveckling, särskilt i förhållande till småföre- tagen. 3. 1. 5. R e f o r m a v d e s o c i a l a t r y g g h e t s - t ä c k e r k o r t a s y s t e m e n s å a t t d e a r b e t s p e r i o d e r , o r e g e l b u n d e t a r - b e t e , h a r e l l e r o m s o r g m. m. s o m t i d v i s a r b e t e , p e r s o n e r h a r i n t e Ordförande Jacques Delors har redan i sin vitbok introducerat idén om en bättre anpassning av de sociala trygghetssystemen till oregelbundna och korta arbetspe- rioder. Vitboken har särskilt förordat ”en omstrukture- ring av det statliga inkomststödet så att det blir möjligt att fylla på arbetsinkomst med socialbidrag. Detta kräver skapandet av ett integrerat skatte- och socialbi- dragssystem med lämpliga säkerhetsspärrar (1)”. Dekla- rationen om sysselsättningen från toppmötet i Dublin har också uppmanat medlemsländerna att ”utveckla sociala trygghetssystem som kan anpassas till nya arbetsmönster och ge tillräckligt socialt skydd för personer i sådant arbete”. Ekonomiska och sociala kommittén har också uttalat sig i detta ärende. Den har särskilt föreslagit att man främjar och erkänner deklarerat arbete grundat på partnerskap mellan privat och offentlig sektor inom områden som vård, transporter, energi och miljö, med hjälp av inkomststöd vid sidan av lönen och olika skyddsåtgärder, samt med ett engagemang från arbets- marknadens parter, rörelser inom den sociala ekonomin, lämpliga icke-statliga organisationer samt lokala och regionala myndigheter (2). En sådan inriktning kan i alla händelser inte leda till konkurrens med företag på den fria marknaden. Samma sak gäller för företag vars verksamhet syftar till männis- kors återinträde på arbetsmarknaden, och för andra förmedlingsorganisationer. 3. 1. 6. S ä n k t a f ö r a n s t ä l l d a p å s k a t t e r a r b e t s g i v a r e n a r b e t e o c h f ö r b å d e d e Kommittén anser att detta förslag till stora delar täcker in huvudorsakerna till varför odeklarerat arbete förekommer. Som fastställt i kommissionens meddelande är det småföretagen som i första hand berörs av odeklarerat arbete, och följaktligen är det på denna nivå som man bör mana till eftertanke. Det är idag uppenbart att ett antal småföretag är tveksamma till att anställa. (1) Vitboken om ”Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning: utmaningarna och vägarna in i 2000-talet”, KOM(93) 700 slutlig, punkt 8, stycke c, 3:e strecksatsen. (2) EGT C 73, 9. 3. 1998, s. 85, punkt 2. 2. 2. C 101/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 12. 4. 1999 I vitboken föreslogs dessutom att arbetsgivarnas sociala avgifter sänks eller tas bort för lågutbildad arbetskraft med låga löner. Bortfallet skulle kompenseras genom miljöskatter, punktskatter på konsumtion av produkter som är skadliga för hälsan samt skatter avsedda att göra produktiva investeringar attraktivare (1). Kommitténs yttrande från november 1996 om den sociala trygghetens framtid (2) och kommitténs yttrande av den 9 juli 1997 om beskattningen inom EU (3) stödde också sådana alternativa finansieringskällor. Kommittén belyser även en annan utväg som består i att undersöka huruvida en ändring av beräkningsunderlaget för socialförsäkringsavgifterna vore lämpligare. Det är självklart att en sådan inriktning inte bör leda till att säkert arbete ersätts med osäkert arbete eller få som resultat försvagade rättigheter för socialförsäkringens förmånstagare (4). 3. 1. 7. M i n s k a d e m o m s s a t s e r p å a r b e t s - i n t e n s i v a t j ä n s t e r Kommittén har redan vid flera tillfällen uttryckt sitt stöd för en sänkning av momssatserna på arbetsintensiva varor, verksamheter och tjänster, vilket kan leda till nya arbetstillfällen. Kommittén stöder liksom tidigare detta initiativ som syftar till att utveckla sysselsättningen och att minska det odeklarerade arbetets attraktionskraft. I slutsatserna från toppmötet i Wien den 12 december 1998 uppmanas för övrigt kommissionen ”att låta de medlemsstater som så önskar experimentera med sänkt mervärdesskatt på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för gränsöverskridande konkurrens” (5). 3. 2. Påföljder tillämpning av bestämmelserna. Vilken är Europeiska unionens roll? Det är väsentligt att uppmuntra enskilda och företag att förbjuda odeklarerat arbete, men det är lika viktigt att bibehålla och stärka sanktionerna. Dessa åtgärder bör dessutom i lika stor utsträckning avse den som erbjuder odeklarerat arbete som den som söker eller använder odeklarerat arbete. Odeklarerat arbete medför inte bara en snedvridning av konkurrensen, men får också konsekvenser på den lagliga arbetsmarknaden samt på de ärliga företagens och arbetstagarnas situation. Representanter för företag och arbetstagare försöker få till en lösning genom att å ena sidan upprätta uppföranderegler, och å andra sidan åberopa strängare sanktioner. ILO-konventionerna utgör referensramen för de gemen- samma avtalen. Ur sanktionssynpunkt tänker sig kom- mittén en uteslutning av de företag som inte respekterar de sociala förpliktelserna när det gäller anbud i samband med offentlig upphandling och åtgärder som avser det sociala ansvaret (i alla produktionsled). Kommittén är dock mån om att varna kommissionen för en eventuell administrativ envishet som skulle vara skadlig. Härvidlag konstaterar man alltför ofta att omfattande resurser uppbådas till att kontrollera företag med deklarerad verksamhet medan den odeklarerade verksamheten inte undersöks ordentligt. 3. 2. 2. F ö r o r d a s y s t e m d ä r f r å n d e t f ö r m å n e r h e t s s y s t e m e t ä r k o p p l a t a v g i f t e r v e r k l i g e n b e t a l a s t i l l r ä t t s o c i a l a t r y g g - t i l l a t t 3. 2. 1. S ä k e r s t ä l l a e n b ä t t r e t i l l ä m p n i n g a v b e s t ä m m e l s e r n a Kommittén kan anse att kopplingen mellan avgifter och förmåner, även om den är partiell, är väsentlig. Kommittén anser att det utan tvekan är viktigt att fortsätta med och stärka kontrollen exempelvis genom att utnyttja tullmyndigheterna. Men kan man återvända till ett system av denna typ i de länder där en allmän socialförsäkring har införts? Kommittén förväntas värna om ”de huvudsakliga värde- na i samhället” som kommissionen betonar. Frågan förblir på vilken nivå man bör säkerställa en bättre Kommittén noterar för övrigt att odeklarerat arbete kan avse personer som i vissa fall redan täcks av socialförsäkringssystemet: dubbelarbetande, bidragsta- gare, arbetslösa som uppbär ersättning. (1) Vitboken, punkterna 9. 4 och 9. 5. (2) EGT C 66, 3. 3. 1997, s. 58, punkt 5. (3) EGT C 296, 29. 9. 1997, s. 37, punkt 2. 2. 3, 4:e strecksatsen. (4) EGT C 73, 9. 3. 1998, s. 85, punkt 2. 2. 5. (5) Ordförandeskapets slutsatser, SN 300/98, punkt 35. Slutligen bör man bättre analysera problemet med overksamma personer som ekonomiskt sett är uteslutna ur samhället. 12. 4. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 101/37 3. 2. 3. M e d v e t a n d e h ö j a n d e k a m p a n j e r Kommittén skulle kunna stödja detta förslag, även på det politiska planet, genom de ”levande krafter” som är representerade inom denna. Kommissionen borde fastställa en specifik roll för arbetsmarknadens parter och för andra ekonomiska aktörer när det gäller främjan- det av samordnade kampanjer och likaså sponsra eller bidra till finansieringen av sådana kampanjer. Kommis- sionen borde även introducera begreppet medvetande- höjning och förebyggande av odeklarerat arbete i form av en ”standardiseringsprocedur” (benchmarking) när det gäller ”riktlinjer” för sysselsättning. Varför behand- las inte denna punkt i kommissionens nyligen utarbetade meddelande (1)? (1) Meddelande från kommissionen ”Riktlinjer omsätts i praktisk handling: De nationella handlingsplanerna för sysselsättning”. Bryssel den 27 januari 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) om särläkemedel” (1) (1999/C 101/10) Den 23 oktober 1998 beslutade rådet i enlighet med artikel 100a i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 8 december 1998. Föredragande var Sergio Colombo. Vid sin 360:e plenarsession den 27-28 januari 1999 (sammanträdet den 27 januari 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 121 röster för, 2 röster mot och 3 nedlagda röster. 1. Inledning 1. 1. Efter mycket förarbete har kommissionen lagt fram ett förslag till förordning med målsättningen att efterkomma en stark önskan hos miljontals patienter: att på gemenskapsnivå skapa gynnsamma villkor för forskning, utveckling och marknadsföring av läkemedel för ovanliga sjukdomar, s. k. särläkemedel. 1. 3. Förslaget svarar dessutom mot det beslut som fattats inom ramen för gemenskapsåtgärder på folkhäl- soområdet och där ovanliga sjukdomar anges som en av Europeiska unionens prioriterade insatsområden (2). 1. 4. Inför läkarvetenskapens ständiga framsteg och positiva effekter på livskvaliteten och livslängden, där läkemedel utgör ett grundläggande inslag, är det numera oacceptabelt att en del av befolkningen skall vara utestängd från denna process. 1. 2. Sedan lång tid tillbaka har patientorganisationer uppmanat till detta initiativ, för att bekämpa en numera oacceptabel marginalisering av dessa patienter som är orättvist behandlade när det gäller en fundamental rätt för alla medborgare: hälsan. 1. 5. Läkemedelsindustrin visar i själva verket inte något eget intresse att efterkomma dessa sjuka männis- kors krav, eftersom ”marknadens storlek” är avgörande för de lagar om vinst och förlust som styr läkemedelsin- dustrins beslut och programinriktning. (1) EGT C 276, 4. 9. 1998, s. 7. (2) ESK:s yttrande: EGT C 388, 31. 12. 1994; EGT C 203, 3. 7. 1997 — ESK:s yttrande: EGT C 19, 21. 1. 1998


title: Kommissionens förordning (EG) nr 188/1999 av den 27 januari 1999 om fastställande av de högsta exportbidragen för olivolja för den femte delanbudsinfordran enligt den stående anbudsinfordran som utfärdas genom förordning (EG) nr 2269/98

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
olive oil

formats: pdf print

text: L 21/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 1999 KOMMISSIONENS F(cid:153)RORDNING (EG) nr 188/1999 av den 27 januari 1999 om fastst(cid:132)llande av de h(cid:148)gsta exportbidragen f(cid:148)r olivolja f(cid:148)r den femte delanbudsinfordran enligt den st(cid:134)ende anbudsinfordran som utf(cid:132)rdas genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2269/98 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA F(cid:153)RORDNING som l(cid:132)mnar in ett anbud som motsvarar det h(cid:148)gsta exportbidraget eller ett l(cid:132)gre belopp. med beaktande av F(cid:148)rdraget om uppr(cid:132)ttandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av r(cid:134)dets f(cid:148)rordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisa- tionen av marknaden f(cid:148)r oljor och fetter (1), senast (cid:132)ndrad genom f(cid:148)rordning (EG) nr 1638/98 (2), s(cid:132)rskilt artikel 3 i denna, och med beaktande av f(cid:148)ljande: Genom kommissionens f(cid:148)rordning (EG) nr 2269/98 (3) utf(cid:132)rdas en st(cid:134)ende anbudsinfordran i syfte att best(cid:132)mma exportbidragen f(cid:148)r olivolja. I artikel 6 i f(cid:148)rordning (EG) nr 2269/98 f(cid:148)reskrivs att de h(cid:148)gsta beloppen f(cid:148)r exportbidrag skall fastst(cid:132)llas med till den r(cid:134)dande situationen och den h(cid:132)nsyn s(cid:132)rskilt f(cid:148)rv(cid:132)ntade utvecklingen p(cid:134) marknaden f(cid:148)r olivolja inom gemenskapen och p(cid:134) v(cid:132)rldsmarknaden och p(cid:134) grundval av mottagna anbud. Kontrakt tilldelas varje anbudsgivare I syfte att till(cid:132)mpa ovan n(cid:132)mnda best(cid:132)mmelser, b(cid:148)r de h(cid:148)gsta exportbidragen fastst(cid:132)llas till de niv(cid:134)er som anges i bilagan. F(cid:148)rvaltningskommitt(cid:130)n f(cid:148)r oljor och fetter har inte yttrat sig inom den tid som ordf(cid:148)randen har best(cid:132)mt. H(cid:142)RIGENOM F(cid:153)RESKRIVS F(cid:153)LJANDE. Artikel 1 De h(cid:148)gsta exportbidragen f(cid:148)r olivolja f(cid:148)r den femte delanbudsinfordran enligt den st(cid:134)ende anbudsinfordran som utf(cid:132)rdas genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2269/98 fastst(cid:132)lls i bilagan p(cid:134) grundval av de anbud som l(cid:132)mnas in senast den 23 januari 1999. Artikel 2 Denna f(cid:148)rordning tr(cid:132)der i kraft den 28 januari 1999. Denna f(cid:148)rordning (cid:132)r till alla delar bindande och direkt till(cid:132)mplig i alla medlemsstater. Utf(cid:132)rdad i Bryssel den 27 januari 1999. P(cid:134) kommissionens v(cid:132)gnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT 172, 30. 9. 1966, s. 3025/66. (2) EGT L 210, 28. 7. 1998, s. 32. (3) EGT L 284, 22. 10. 1998, s. 25. 28. 1. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 21/11 BILAGA till kommissionens f(cid:148)rordning av den 27 januari 1999 om fastst(cid:132)llande av de h(cid:148)gsta export- bidragen f(cid:148)r olivolja f(cid:148)r den femte anbudsinfordran enligt den st(cid:134)ende anbudsinfordran som utf(cid:132)rdas genom f(cid:148)rordning (EG) nr 2269/98 Produktkod Bidragsbelopp (EUR/100 kg) 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 — — — — — — Anm. : Produktkoder och fotnoter definieras i kommissionens (cid:132)ndrade f(cid:148)rordning (EEG) nr 3846/87


title: INTERROGAZIONE SCRITTA n. 72/99 dell'on. Umberto BOSSI Istituto Poligrafico italiano

eurovoc_concepts:
European Commission
Italy
State aid
aid for restructuring
capital increase
competition law
control of State aid
exchange of information
exclusive distribution agreement
infringement procedure (EU)

formats: html print


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 65/99 του Carlos ROBLES PIQUER Εκλογές στην Κεντροαφρικανική Δημοκρατία

eurovoc_concepts:
Central African Republic
European Commission
European Union
co-financing
cooperation policy
international cooperation
legislative procedure
observer
parliamentary election
presidential election

formats: html pdf print

text: 29. 11. 1999 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των C 341/43 (1999/C 341/061) ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ E-0065/99 υποβολη΄: Carlos Robles Piquer (PPE) προς την Επιτροπη΄ (27 Ιανουαρι΄ου 1999) Θε΄µα: Εκλογε΄ς στην Κεντροαφρικανικη΄ ∆ηµοκρατι΄α Στις 22 Νοεµβρι΄ου και στις 13 ∆εκεµβρι΄ου 1998 διεξη΄χθησαν γενικε΄ς εκλογε΄ς στην Κεντροαφρικανικη΄ ∆ηµοκρατι΄α. Μπορει΄ η Επιτροπη΄ να συµπληρω΄σει τις ελα΄χιστες πληροφορι΄ες που δηµοσιευ΄θηκαν σχετικα΄ και να να ανφερθει΄ µε την ευκαιρι΄α στην κατα΄σταση των σχε΄σεων της χω΄ρας αυτη΄ς µε την Ευρωπαι¨κη΄ Ένωση, ειδικο΄τερα στο πλαι΄σιο της συνεργασι΄ας και της ισχυ΄ουσας συ΄µβασης της Λοµε΄; Απα΄ντηση του κ. Pinheiro εξ ονο΄µατος της Επιτροπη΄ς (8 Μαρτι΄ου 1999) Στις γενικε΄ς εκλογε΄ς της 22ας Νοεµβρι΄ου και 13ης ∆εκεµβρι΄ου 1998 εξελε΄γησαν 109 βουλευτε΄ς, εκ των οποι΄ων η πλειοψηφι΄α προε΄ρχεται απο΄ τα κο΄µµατα της αντιπολι΄τευσης, που συγκεντρω΄νουν ε΄τσι 55 ε΄δρες ε΄ναντι των 51 του προεδρικου΄ χω΄ρου (MLPC, PLD UPR). Οι εκλογε΄ς διενεργη΄θηκαν σε η΄ρεµο κλι΄µα, µε την παρουσι΄α και την υποστη΄ριξη της διεθνου΄ς κοινο΄τητας. Η Επιτροπη΄ συνε΄βαλε στη χρηµατοδο΄τηση της εκλογικη΄ς διαδικασι΄ας µε ποσο΄ υ΄ψους 520. 000 €. Ενα µε΄ρος της χρηµατοδο΄τησης αυτη΄ς, υ΄ψους περι΄που 120. 000 €, διατε΄θηκε για τεχνικου΄ς παρατηρητε΄ς που επε΄λεξε και προσε΄λαβε η Επιτροπη΄. Τις αποστολε΄ς των παρατηρητω΄ν συντο΄νισε η Αποστολη΄ των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν στην Κεντροαφρικανικη΄ ∆ηµοκρατι΄α (MINURCA). Οι τρεις διεθνει΄ς αποστολε΄ς παρατηρητω΄ν της εκλογικη΄ς διαδικασι΄ας, MINURCA, Francophonie και Κοινο΄τητα, συµφω΄νησαν στο γεγονο΄ς ο΄τι ορισµε΄νες παρατυπι΄ες, που διαπιστω΄θηκαν κατα΄ την ψηφοφορι΄α, δεν η΄ταν τε΄τοιας ε΄κτασης ω΄στε να αµφισβητηθει΄ η εγκυρο΄τητα του αποτελε΄σµατος. Εξα΄λλου, λο΄γω των προεδρικω΄ν εκλογω΄ν που θα λα΄βουν χω΄ρα το αργο΄τερο τον ∆εκε΄µβριο του 1999, η κυβε΄ρνηση ζη΄τησε επιση΄µως απο΄ τα Ηνωµε΄να Εθνη να παρατει΄νουν τη θητει΄α της MINURCA µε΄χρι την προαναφερθει΄σα ηµεροµηνι΄α, ε΄τσι ω΄στε αφενο΄ς να ελαχιστοποιηθει΄ ο κι΄νδυνος νε΄ων ε΄νοπλων συγκρου΄σεων και αφετε΄ρου να διασφαλιστει΄ η υποστη΄ριξη της διεθνου΄ς κοινο΄τητας σε αυτο΄ν τον νε΄ο γυ΄ρο εκλογω΄ν. Η κοινοτικη΄ συνεργασι΄α µε την Κεντροαφρικανικη΄ ∆ηµοκρατι΄α (ΚΑ∆) ξεκι΄νησε απο΄ την αρχη΄ της συνεργασι΄ας της Κοινο΄τητας µε τις αναπτυσσο΄µενες χω΄ρες και ε΄χει επισφραγιστει΄ καθο΄λη τη δια΄ρκεια µε διαδοχικε΄ς συνθη΄κες της Λοµε΄. Επικεντρω΄νεται στους παραδοσιακου΄ς τοµει΄ς της αγροτικη΄ς ανα΄πτυξης, της βελτι΄ωσης των συνθηκω΄ν διαβι΄ωσης του πληθυσµου΄ της χω΄ρας και της οικονοµικη΄ς και κοινωνικη΄ς υποδοµη΄ς. Αυτη΄ τη στιγµη΄ η Κοινο΄τητα αποτελει΄ ε΄ναν απο΄ τους κυ΄ριους χρηµατοδο΄τες της ΚΑ∆. Οι πιστω΄σεις του εθνικου΄ ενδεικτικου΄ προγρα΄µµατος στο πλαι΄σιο του 7ου Ευρωπαι¨κου΄ Ταµει΄ου Ανα΄πτυξης (ΕΤΑ) ανε΄ρχονταν σε 75 εκατοµµυ΄ρια €; ε΄χουν αναληφθει΄ υποχρεω΄σεις για το 100 %, ενω΄ το επι΄πεδο απορρο΄φηση΄ς τους βρι΄σκεται στο 90 %. Το προ΄γραµµα αφορου΄σε κυρι΄ως τους τοµει΄ς των µεταφορω΄ν και της υγει΄ας καθω΄ς και συνοδευτικε΄ς δρα΄σεις για την παρα΄ταση των προγραµµα΄των που χρηµατοδοτη΄θηκαν στο πλαι΄σιο του 6ου ΕΤΑ. Βα΄σει του δευ΄τερου χρηµατοδοτικου΄ πρωτοκο΄λλου της συνθη΄κης της Λοµε΄ ΙV, το εθνικο΄ ενδεικτικο΄ προ΄γραµµα της ΚΑ∆ χρηµατοδοτη΄θηκε µε 102 εκατοµµυ΄ρια € και ο προγραµµατισµο΄ς κατε΄ληξε στον καθορισµο΄ ενο΄ς τοµε΄α συγκε΄ντρωσης, του τοµε΄α των µεταφορω΄ν, ο οποι΄ος αναµε΄νεται ο΄τι θα απορροφη΄σει περι΄που 80 % των διαθε΄σιµων πο΄ρων. Οι διαθε΄σιµοι πο΄ροι, εκτο΄ς του τοµε΄α συγκε΄ντρωσης, θα απορροφηθου΄ν κυρι΄ως απο΄ τον τοµε΄α της υγει΄ας. (1999/C 341/062) ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ E-0066/99 υποβολη΄: Carlos Robles Piquer (PPE) προς την Επιτροπη΄ (27 Ιανουαρι΄ου 1999) Θε΄µα: Σηµερινη΄ κατα΄σταση των ευρωπαïκω΄ν σιδηροδροµικω΄ν αξο΄νων Το 1995 η Επιτροπη΄ παρουσι΄ασε ε΄να σχε΄διο ευρωπαι¨κω΄ν σιδηροδροµικω΄ν αξο΄νων το οποι΄ο προβαι΄νει σε επιλογη΄ των διαµεθοριακω΄ν σιδηροδροµικω΄ν γραµµω΄ν, στις οποι΄ες προ΄κειται να δηµιουργηθου΄ν εναρµονισµε΄νες συνθη΄κες κυκλοφορι΄ας που θα διευκολυ΄νουν την διε΄λευση οιουδη΄ποτε τυ΄που ευρωπαι¨κου΄ τρε΄νου. Μι΄α απο΄ αυτε΄ς τις γραµµε΄ς θα συνδε΄ει τη Βαλε΄νθια µε το Ρο΄τερνταµ, µε΄σω Βαρκελω΄νης, Λυω΄ν και Μετς


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 78/548/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende opvarmning af bilers kabiner«

eurovoc_concepts:
ESC opinion
approximation of laws
heating
motor vehicle

text: 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/15 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 78/548/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende opvarmning af bilers kabiner« (1999/C 101/04) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 23. oktober 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 100 A at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Det Indre Marked, Produktion og Forbrug, som udpegede Edoardo Bagliano til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. december 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 360. plenarforsamling af 27. -28. januar 1999, mødet den 27. januar 1999, følgende udtalelse med 114 stemmer for, 3 stemmer imod og 2 stemmer hverken for eller imod. 1. Indledning Direktiv 78/584/EØF af 12. juni 1978 vedrører 1. 1. systemer til opvarmning af motordrevne køretøjers kabiner (køretøjsklasse M-1) herunder især opvarm- ningsanlæg, der udnytter spildvarme fra motorens køle- luft eller udstødningsgas. 1. 2. Bestemmelserne i ovennævnte direktiv sigtede mod at beskytte brugerne af motorkøretøjerne mod to farer i forbindelse med opvarmningsanlæg; berøring med dele, der kan forårsage forbrændinger, og tilførsel til kabinen af opvarmet luft, der er mere forurenet end udeluften. 1. 3. I dag er der i visse køretøjer monteret særlige, selvstændige opvarmningsanlæg, der i reglen drives med diesel, benzin eller autogas (LPG). 1. 4. Sidstnævnte type opvarmningsanlæg kan være forbundet med samme farer som de i punkt 1. 2 nævnte anlæg. For at beskytte forbrugeren ønsker Kommissio- nen med det foreliggende direktiv at indføre tekniske krav til fremstilling og montering af sådanne anlæg i motorkøretøjer. 2. Resumé af Kommissionens forslag Under henvisning til rammedirektiv 70/156/EØF 2. 1. om EF-typegodkendelse af motordrevne køretøjer, køre- tøjssystemer, komponenter og separate tekniske dele og efterfølgende ændringer foreslår Kommissionen at udvide anvendelsesområdet for direktiv 78/548/EØF til alle motordrevne køretøjer under rammedirektivet, dvs. at udvide anvendelsesområdet til udover motorkøretøjer også at omfatte busser, campingbiler, små og store lastbiler og anhængere hertil. 2. 2. Kommissionen inddeler opvarmningsanlæg til motorkøretøjer i fem grupper, alt efter om de anvender spildvarmen fra motoren ved hjælp af vand, luft eller olie, eller om det er anlæg til opvarmning ved forbræn- ding, der direkte anvender flydende eller gasformigt brændstof. 2. 3. Kommissionens forslag opstiller derefter tekni- ske krav til fremstilling og montering af de pågældende opvarmningsanlæg og specifikationer for alle de typer, der er nævnt i punkt 2. 2, med det formål at sikre: — at køretøjets fører og passagerer under kørslen ikke kan komme i berøring med køretøjsdele eller varm luft, som kan forårsage forbrændinger, — at den opvarmede luft ikke er mere forurenet end udeluften, — at emissionen fra røggassen fra anlæg til opvarmning ved forbrænding holder sig inden for acceptable grænser. 2. 4. Kommissionen fastlægger herefter, hvilke oplys- ninger køretøjsfabrikanten og varmeanlægsfabrikanten skal opføre på oplysningsskemaerne og EF-typegodken- delsesattesterne. Fra den 1. oktober 2000 skal alle nye køretøjer 2. 5. monteret med anlæg til opvarmning af passager- og lastrum være typegodkendt efter bestemmelserne i det foreliggende direktiv. Fra den 1. oktober 2001 vil dette krav gælde alle motorkøretøjer og anlæg til opvarmning ved forbrænding, der kommer i handlen. 3. Bemærkninger 3. 1. Det foreliggende forslag fra Kommissionen æn- drer anvendelsesområdet for direktiv 78/548/EØF, og det er derfor korrekt at indhente Europa-Parlamentets og Rådets godkendelse, selv om der først og fremmest er tale om tekniske og administrative spørgsmål. 3. 2. ØSU bemærker den stadig større udbredelse af anordninger, der gør brugen af motorkøretøjer mere behagelig for såvel fører som passagerer, og er enig med Kommissionen i, at der er behov for en tilnærmelse af medlemslandenes lovgivninger, således at der tages hensyn til, hvilke forskellige typer køretøjer de pågælden- de anordninger er beregnet til. Opvarmningsanlæg anvendes til forskellige formål: til opvarmning af »passa- gerkabinen« i biler, busser og lastbiler, opvarmning af C 101/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 »sovekabinen« i lastbiler og campingbiler, og endelig til opvarmning af »varerummet« i lastbiler og anhængere, der er beregnet til at transportere varer, der ikke tåler meget lave temperaturer. 3. 3. Hvad angår »varerummet« i lastbiler og anhæn- gere, minder ØSU om, at der findes klare regler vedrørende transport af letfordærvelige levnedsmidler og dyr i den internationale ATP-aftale (1), og foreslår derfor, at der i det foreliggende direktiv foretages en henvisning dertil. 3. 4. ØSU understreger, at opvarmningsanlæg er vigti- ge, da de har betydning for brugernes velvære og komfort, og foreslår derfor følgende tilføjelse i slutnin- gen af 3. »betragtning«: »disse krav bør sigte mod at forbedre komforten for køretøjets fører og passagerer, bl. a. for af hensyn til sikkerheden at sikre optimale kørselsbetingelser. « 3. 5. ØSU mener, at bilag II, »Anvendelsesområde, definitioner og funktionskrav« bør gøres til bilag I og (1) Traktat om international transport af letfordærvelige levnedsmidler og om det specielle materiel, som skal bruges til sådan transport (Genève, 1. september 1970). Bruxelles, den 27. januar 1999. således komme før alle de øvrige bilag, da det vil gøre direktivet mere overskueligt og letfatteligt. 3. 6. Brugeren bør ligeledes råde over klare og letfatte- lige brugs- og vedligeholdelsesanvisninger for varmean- læggene. ØSU foreslår derfor følgende ændringer til bilag VII: — Punkt 1. 1: »Med hvert varmeanlæg skal følge klare, letlæselige og letfattelige brugsog vedligeholdelsesanvisninger, hvis læsbarhed ikke forringes med tiden,. «. — Punkt 2. 1. 4 (nyt): »Med køretøjer med anlæg til opvarmning ved forbrænding skal følge klare, letlæselige og letfatteli- ge brugs-, funktions- og vedligeholdelsesanvisninger for opvarmningsanlægget«. 3. 7. ØSU ville have foretrukket, at Kommissionen havde foretaget en klar skelnen mellem typegodkendelse- skrav til hhv. selve opvarmningsanlægget og monterin- gen heraf i køretøjet, da teksten dermed ville have været mere klar og præcis. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Reglamento (CE) n° 188/1999 de la Comisión de 27 de enero de 1999 relativo a la fijación de las restituciones máximas a la exportación de aceite de oliva para la quinta licitación parcial efectuada en el marco de la licitación permanente abierta por el Reglamento (CE) n° 2269/98

text: L 21/10 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 28. 1. 1999 REGLAMENTO (CE) No 188/1999 DE LA COMISI(cid:222)N de 27 de enero de 1999 relativo a la fijaci(cid:155)n de las restituciones m(cid:145)ximas a la exportaci(cid:155)n de aceite de oliva para la quinta licitaci(cid:155)n parcial efectuada en el marco de la licitaci(cid:155)n permanente abierta por el Reglamento (CE) no 2269/98 LA COMISI(cid:222)N DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento no 136/66/CEE del Consejo, de 22 de septiembre de 1966, por el que se establece la organi- zaci(cid:155)n com(cid:156)n de mercados en el sector de las materias grasas (1), cuya (cid:156)ltima modificaci(cid:155)n la constituye el Regla- mento (CE) no 1638/98 (2), y, en particular, su art(cid:146)culo 3, Considerando que el Reglamento (CE) no 2269/98 de la Comisi(cid:155)n (3) abri(cid:155) una licitaci(cid:155)n permanente para la determinaci(cid:155)n de las restituciones a la exportaci(cid:155)n de aceite de oliva; Considerando que, de conformidad con el art(cid:146)culo 6 del Reglamento (CE) no 2269/98, teniendo en cuenta espe- cialmente la situaci(cid:155)n y la evoluci(cid:155)n previsible del mercado del aceite de oliva en la Comunidad y en el mercado mundial, y bas(cid:145)ndose en las ofertas recibidas, se procede a la fijaci(cid:155)n de los importes m(cid:145)ximos de las restituciones a la exportaci(cid:155)n; que la licitaci(cid:155)n se atribuye a todo licitador cuya oferta se sit(cid:156)e en el nivel de la restituci(cid:155)n m(cid:145)xima a la exportaci(cid:155)n o en un nivel infe- rior; Considerando que la aplicaci(cid:155)n de las disposiciones antes mencionadas conduce a fijar las restituciones m(cid:145)ximas a la exportaci(cid:155)n en los importes contemplados en el anexo; Considerando que el Comit(cid:130) de gesti(cid:155)n de las materias grasas no ha emitido dictamen alguno en el plazo estable- cido por su presidente, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Art(cid:146)culo 1 Las restituciones m(cid:145)ximas a la exportaci(cid:155)n de aceite de oliva para la quinta licitaci(cid:155)n parcial efectuada en el marco de la licitaci(cid:155)n permanente abierta por el Regla- mento (CE) no 2269/98 se fijan en el anexo sobre la base de las ofertas presentadas para el 23 de enero de 1999. Art(cid:146)culo 2 El presente Reglamento entrar(cid:145) en vigor el 28 de enero de 1999. El presente Reglamento ser(cid:145) obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 27 de enero de 1999. Por la Comisi(cid:155)n Franz FISCHLER Miembro de la Comisi(cid:155)n (1) DO 172 de 30. 9. 1966, p. 3025/66. (2) DO L 210 de 28. 7. 1998, p. 32. (3) DO L 284 de 22. 10. 1998, p. 25. 28. 1. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 21/11 ANEXO al Reglamento de la Comisi(cid:155)n, de 27 de enero de 1999, relativo a la fijaci(cid:155)n de las restitu- ciones m(cid:145)ximas a la exportaci(cid:155)n de aceite de oliva para la quinta licitaci(cid:155)n parcial efec- tuada en el marco de la licitaci(cid:155)n permanente abierta por el Reglamento (CE) no 2269/98 C(cid:155)digo del producto Importe de la restituci(cid:155)n (en EUR/100 kg) 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 — — — — — — NB: Los c(cid:155)digos de productos, incluidas las notas a pie de p(cid:145)gina, se definen en el Reglamento (CEE) no 3846/87 de la Comisi(cid:155)n, modificado


title: PREGUNTA ESCRITA n. 75/99 del Jan ANDERSSON Komission menettely Ruotsin pääministerin kanssa käydyn kirjeenvaihdon yhteydessä

eurovoc_concepts:
Community tax
European Commission
Sweden
fraud
information centre
mass media
operation of the Institutions

text: C 320/124 Diario Oficial de las Comunidades Europeas ES 6. 11. 1999 17 % en 1997 (y aproximadamente el 22 % en 1998). Por otra parte, el volumen total de las ayudas concedidas en Italia fue de 10. 162 millones de euros en 1996 y de 9. 421 millones de euros en 1997. Puede pues considerarse el volumen de las ayudas no notificadas de 1. 016 millones de euros en 1996 y de 1. 601 millones de euros en 1997 (cifras con exclusión de los sectores agrícola, de transportes, pesca y carbón). Esta aproximación se basa en la hipótesis de que la parte de ayudas no notificadas del total de las ayudas registradas equivale a las ayudas no notificadas del volumen total de ayudas concedidas. Por otra parte, se impone una corrección debido al hecho de que el año de registro de una ayuda no notificada no corresponde necesariamente al año de concesión. Cuando la Comisión tiene conocimiento de una ayuda concedida ilegalmente, examina su compatibilidad con el mercado común. Si la ayuda es incompatible, la Comisión decide que el Estado miembro debe recuperarla del beneficiario. En el XXII informe sobre la política de competencia de 1997 (1) se publicó un cuadro sobre la ejecución de las decisiones de la Comisión que exigían la recuperación de ayudas (1982-1997). La recuperación no debe considerarse como una sanción, sino que tiene por objeto restablecer la situación que habría debido existir en ausencia de la concesión de la ayuda ilegal e incompatible. La Comisión vela por que la decisión por la que se imponga la recuperación sea ejecutada por el Estado miembro y, en caso de incumplimiento de la misma, pueda recurrirse al Tribunal de Justicia. Si el Estado miembro, después de una sentencia del Tribunal de Justicia constatando el incumplimiento de la decisión, sigue sin cumplirla, la Comisión puede también recurrir al artículo 171 del Tratado CE. (1) SEC(98)636 final. (1999/C 320/164) PREGUNTA ESCRITA E-0075/99 de Jan Andersson (PSE) a la Comisión (27 de enero de 1999) Asunto: Correspondencia de la Comisión con el Primer Ministro sueco En una carta con fecha de 8 de enero de 1999, el Presidente de la Comisión Europea critica al Primer Ministro sueco por unas declaraciones recogidas en el programa de noticias sueco Rapport, el 6 de enero, relativas a la revelación de ciertas irregularidades en el seno de la Comisión Europea. La carta del Presidente de la Comisión ha sido muy comentada en los medios de comunicación suecos, sobre todo por el tono con que se critica al Primer Ministro por no haber verificado los hechos y por haber perjudicado a la Unión Europea con sus declaraciones. La carta de la Comisión resulta sorprendente, por una parte, porque el Presidente de la Comisión hace referencia a un punto de vista que la transcripción del programa muestra que el Primer Ministro nunca ha manifestado y, por otra parte, porque el Presidente de la Comisión opone reparos al derecho obvio de un jefe de gobierno a comentar unas informaciones que han sido objeto de la atención general. Teniendo esto en cuenta, ¿puede indicar la Comisión si es una práctica normal, en sus relaciones con los jefes de gobierno de los Estados miembros, indicar por carta lo que los jefes de gobierno tienen derecho a decir en los medios de comunicación sobre hechos en el seno de la Comisión que han sido objeto de la atención general, y no sería más correcto, al redactar las cartas, asegurarse de lo que realmente han dicho los jefes de gobierno? (1999/C 320/165) PREGUNTA ESCRITA P-0076/99 de Yvonne Sandberg-Fries (PSE) a la Comisión (20 de enero de 1999) Asunto: Relaciones de la Comisión con la oficina de información de la Comisión en Suecia Hace más de un año, el jefe de la oficina de información de la Comisión escribió una carta al Presidente del Parlamento sueco en la que se ponían en tela de juicio las declaraciones de los diputados al Parlamento sueco en los medios de comunicación sobre temas relativos a los impuestos comunitarios. La actuación de la oficina de información de la Comisión atrajo considerablemente la atención de los medios de comunicación suecos. En una carta dirigida al Primer Ministro sueco, el Presidente de la Comisión Europea critica unas supuestas declaraciones realizadas por el Primer Ministro en una entrevista en un noticiero sueco, a raíz de las denuncias del Parlamento Europeo relativas a irregularidades y supuestos casos de fraude en el seno de la Comisión. La carta hace referencia a un punto de vista que el Primer Ministro sueco nunca ha manifestado. Como consecuencia directa de esta interpretación y/o falta de traducción cometida inicialmente en la oficina de información de la Comisión en Suecia, la carta del Presidente de la Comisión ha atraído considerablemente la atención de los medios de comunicación suecos


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil relatif à une aide communautaire à des mesures de préadhésion en faveur de l'agriculture et du développement rural dans les pays candidats d'Europe centrale et orientale, au cours de la période de préadhésion»

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
ESC opinion
EU aid
accession to the European Union
aid to agriculture
development aid

text: 12. 4. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 101/71 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil relatif à une aide communautaire à des mesures de préadhésion en faveur de l’agriculture et du développement rural dans les pays candidats d’Europe centrale et orientale, au cours de la période de préadhésion» (1) (1999/C 101/16) Le 24 avril 1998, le Conseil, conformément à l’article 198 du Traité instituant la Communauté européenne, a décidé de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section «Relations extérieures», chargée d’élaborer les travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 17 décembre 1998 (rapporteur: M. Kienle). Lors de sa 360e session plénière des 27 et 28 janvier 1999 (séance du 27 janvier), le Comité économique et social a adopté par 59 voix pour, 1 voix contre et 2 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. Le Conseil européen de Cardiff (les 15 et 16 juin 1998) s’est félicité des progrès réalisés depuis le sommet de Luxembourg dans la préparation de l’élargissement. Il a également encouragé à poursuivre sans attendre les partenariats pour l’adhésion. Le Conseil européen a notamment fait siennes les priorités fixées dans le cadre des partenariats pour l’adhésion dans le domaine de l’agriculture, de l’environnement et des transports. 1. 2. Dans le cadre de l’Agenda 2000, le montant annuel des aides de préadhésion accordées à l’ensemble des 10 PECO candidats à l’adhésion devrait se monter dès l’an 2000 à 3 milliards d’écus, dont: — 1,5 milliard d’écus pour le programme Phare; — 1 milliard d’écus pour les interventions structurelles, notamment dans le domaine de l’environnement et des transports (ISPA); — 500 millions d’écus d’aides au secteur agricole (SAPARD). Le programme Phare, qui a déjà encouragé le 1. 3. processus de passage à l’économie de marché dans les États d’Europe centrale et orientale en pleine réforme, doit donc se poursuivre. Les nouveaux instruments d’aide de préadhésion, à savoir les interventions structu- relles et les aides en faveur de l’agriculture, doivent encourager la poursuite du processus d’adaptation de préadhésion et permettre notamment la reprise de l’acquis communautaire. 1. 4. Les aides de préadhésion en faveur de l’agricul- ture doivent respecter les priorités de la réforme de la Politique agricole commune et servir essentiellement, dans chaque pays à sa manière, à la restructuration et à la modernisation de la production agricole ainsi qu’à la transformation et la commercialisation des denrées alimentaires. Parmi les mesures d’aide prévues à l’arti- cle 2, on peut citer: — les investissements dans les exploitations agricoles; — l’amélioration de la transformation et de la commer- cialisation des produits agricoles et des produits de la pêche; — l’amélioration des structures pour le contrôle de la qualité et les contrôles vétérinaires et phytosanitaires; — les méthodes de production agricole visant la protec- tion de l’environnement et l’entretien de l’espace naturel; — la création de groupements de producteurs; — la rénovation et le développement des villages ainsi que la protection et la conservation du patrimoine rural; — l’établissement et la mise à jour des registres fonciers; — le développement des infrastructures rurales; — la gestion des ressources hydrauliques; — la sylviculture, y compris le boisement. Les aides sont mises en œuvre sous forme de 1. 5. programmes pluriannuels établis selon les orientations et les principes des programmes opérationnels appliqués dans le cadre de la politique structurelle. 1. 6. Les aides de préadhésion en faveur de l’agricul- ture et des zones rurales (500 millions d’écus à prix constants de 1997) doivent être, selon la proposition de l’Agenda 2000, financées par la section garantie du FEOGA. 2. Observations générales 2. 1. Le Comité économique et social se déclare également, dans le présent avis, favorable à l’élargisse- ment de l’Union européenne qu’il considère comme un événement historique unique permettant d’unifier les peuples européens dans une maison commune. On citera les avis suivants adoptés jusqu’ici par le Comité, qui revêtent une importance particulière dans le débat sur les aides de préadhésion en faveur de l’agriculture et des zones rurales: — Avis d’initiative sur «Les implications pour la PAC de l’adhésion des pays d’Europe centrale et orientale» (rapporteur: M. Bastian), CES 1505/96 (2); (1) JO C 150 du 16. 5. 1998, p. 14. (2) JO C 75 du 10. 3. 1997. C 101/72 FR Journal officiel des Communautés européennes 12. 4. 1999 — «Les aspects agricoles de la communication de la Commission “Agenda 2000”» (rapporteur: M. Bas- tian), CES 1396/97 (1); — «Renforcement de la stratégie de préadhésion» (rap- porteur: M. Hamro-Drotz), CES 456/98 (2). 2. 2. Il convient de ne pas oublier que dans les 10 pays candidats à l’adhésion, l’agriculture joue un rôle extrêmement important. Cette remarque s’applique autant pour la contribution au produit intérieur brut que pour le pourcentage de la main-d’œuvre agricole. Selon les indications de la Commission, 22,5 % de la population active des PECO travaillent dans l’agricul- ture, alors que ce pourcentage n’est que d’environ 5,1 % dans l’UE (des 15). Mais dans les premières années, tous les (15) États membres de l’UE avaient eux-aussi un pourcentage de main-d’œuvre agricole bien plus élevé qu’aujourd’hui. Cela montre bien que l’agriculture et les régions agricoles des PECO ont encore de grands problèmes d’adaptation devant eux, d’autant plus que les possibilités d’autres emplois à la campagne sont extrêmement réduites. Il est évident qu’en Pologne par exemple de nombreux agriculteurs ne produisent pratiquement pas pour le marché et ne retirent que de très faibles revenus de leur activité agricole. L’agriculture dans la plupart des PECO com- 2. 3. mence tout juste à se remettre de la grave crise d’adapta- tion qui a débuté dans les années 1989/1990 et qui a duré plusieurs années. Le dernier rapport de la DG VI de la Commission européenne du 2 octobre 1998 sur la situation et les prévisions en matière de développement dans les PECO décrit sans aucune complaisance les profondes faiblesses des structures agricoles et les graves problèmes d’adaptation que rencontre l’industrie agro-alimentaire de ces pays. 2. 3. 1. Il est particulièrement évident qu’il ne suffit pas de régler la réforme agraire et la privatisation «sur le papier». Il s’agit maintenant pour les PECO de poursuivre leurs efforts pour arriver à la clarification définitive des droits de propriété, la restructuration des entreprises ainsi que la mise en place et le bon fonctionnement des marchés de l’immobilier. Ils ne doivent pas non plus relâcher leurs efforts pour moderni- ser les secteurs en amont et en aval de l’agriculture. La même remarque s’applique en ce qui concerne l’intégration de l’acquis communautaire en matière de création d’organisations de marché, de circuits de distribution ainsi que de mise en place de l’appareil administratif nécessaire. 2. 4. Le Comité économique et social accepte dans l’ensemble les réflexions du projet relatif à une aide communautaire en faveur de l’agriculture et du dévelop- pement rural au cours de la période de préadhésion. 2. 5. Le Comité voit cependant confirmées ses évalua- tions précédentes selon lesquelles le redémarrage de l’agriculture dans les pays candidats à l’adhésion est beaucoup moins rapide que ne l’avait prévu la Commis- sion européenne précédemment. (1) JO C 73 du 9. 3. 1998. (2) JO C 157 du 25. 5. 1998. A` cet égard, il faut aujourd’hui de toute urgence 2. 6. se demander s’il ne convient pas de poser le respect des «critères de Copenhague (de 1993)» comme une condition préalable à toute adhésion. Le Comité est convaincu qu’une adhésion précipitée aurait fatalement des conséquences incalculables pour l’emploi dans les zones rurales. Il convient donc de prévoir également des périodes de transition pour la politique agricole commune. 2. 7. Le Comité est convaincu que s’il est souhaitable d’établir la liste des mesures prévue à l’article 2 du projet de règlement, celle-ci est cependant bien trop vaste, étant donné les moyens financiers limités à disposition. Cela donne l’impression, fausse bien sûr, d’avoir trouvé la «poule aux œufs d’or». D’autre part, cela augmente le risque d’une mauvaise attribution des aides, voire, si c’est l’administration de l’UE qui fixe les modalités, celui que les bénéficiaires ne le ressentent comme un «Diktat». Les chances de réussite s’en trouveraient amoindries d’autant. Il conviendrait de rappeler que les PECO ont aussi fait des expériences négatives avec les sociétés de conseil étrangères. 2. 7. 1. C’est pourquoi le Comité recommande expres- sément une bien meilleure concentration des mesures sur la préparation de la reprise de l’acquis communautaire et par là même de la PAC. Il conviendrait également d’établir une distinction claire entre les aides de préadhé- sion, ISPA, SAPARD et le programme Phare. 2. 8. Le Comité se félicite de ce qu’il est prévu une étroite coopération entre les partenaires socioéconomi- ques à tous les stades, de l’élaboration à la mise en œuvre, du financement à l’évaluation des mesures. Il convient de tirer les enseignements des expériences, parfois pleines de désillusions, réalisées jusqu’à mainte- nant, par exemple dans le cadre du programme Phare. Jusqu’ici, les structures sociales pluralistes ne se mettent que très lentement en place dans les PECO. Les groupe- ments d’intérêts professionnels ne sont pas non plus très développés, ont un faible degré d’organisation ou s’affrontent mutuellement. 2. 8. 1. Le Comité insiste d’autant plus pour que l’on accorde la plus grande priorité aux ressources humaines, en insistant particulièrement sur le renforcement des forces sociales. L’instauration d’un dialogue social intensif, surtout entre les partenaires socioéconomiques, est le préalable à tout changement économiquement bénéfique et socialement supportable. Un autre objectif important devrait être la création d’organisations dyna- miques qui soient suffisamment représentatives. Le Comité estime souhaitable d’accorder davantage d’im- portance à la création et au maintien de jumelages de villes et villages entre l’est et l’ouest de l’Europe, ainsi qu’à l’échange de jeunes stagiaires. 2. 8. 2. Le Comité constitue, du fait de son expérience et de ses compétences, le forum idéal pour un échange de vue et d’expériences intensif, particulièrement aux premiers stades du programme. Il conviendrait ici de faire aussi appel aux comités consultatifs mixtes qui 12. 4. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 101/73 existent déjà au sein du CES ou sont en cours d’établisse- ment. 2. 9. Le Comité s’est toujours prononcé positivement sur les aides de préadhésion en faveur de l’agriculture des pays candidats. Bien que le Comité soit parfaitement conscient que cette action communautaire ne peut que venir compléter les actions des États eux-mêmes et en aucun cas remplacer les efforts individuels des pays candidats, il s’interroge entre-temps de plus en plus sur la dotation financière proposée de 500 millions d’écus par an pour l’ensemble des 10 PECO candidats à l’adhésion, qui lui paraît par trop insuffisante. Bruxelles, le 27 janvier 1999. 2. 10. Le Comité signale que, dans les prochaines années, le nombre des personnes employées dans l’agri- culture des PECO connaîtra une baisse importante. Les mesures sociales de compensation et la création d’emplois qui s’imposent de toute urgence dépassent cependant de loin les possibilités de la Politique agricole commune. C’est pourquoi le Comité réitère avec force sa proposition de mettre en outre en place, par le programme Phare, l’ISPA et le SAPARD et pour la période de préadhésion, un fonds distinct qui serait financé à partir du budget communautaire général avec une dotation importante. Étant donné les débats politiques menés actuellement sur un gel éventuel du budget de l’UE, le Comité fait observer que ce gel aurait inévitablement de graves conséquences sur le programme de préadhésion proposé. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Avis du Comité économique et social sur: — la «Proposition de directive du Conseil modifiant la directive 77/388/CEE en ce qui concerne le régime du droit à déduction de la taxe sur la valeur ajoutée», et — la «Proposition de règlement (CE) du Conseil concernant les mesures de contrôle, les mesures relatives au système de restitution et les mesures de coopération administrative nécessaires pour l’application de la directive 98/xxx/CE» (1) (1999/C 101/17) Le 27 juillet 1998, le Conseil, conformément à l’article 99 du traité instituant la Communauté européenne, a décidé de consulter le Comité économique et social sur les propositions susmentionnées. La section «Union économique et monétaire, cohésion économique et sociale», chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 15 décembre 1998 (rapporteur: M. Walker). Lors de sa 360e session plénière des 27 et 28 janvier 1999 (séance du 28 janvier), le Comité a adopté par 99 voix pour, 8 voix contre et 5 abstentions le présent avis. 1. Introduction 1. 1. Les aménagements que le régime transitoire a apportés au système commun de TVA ont permis de supprimer au 1er janvier 1993 les contrôles et procédures administratives préalables ou associés au franchissement d’une frontière intérieure de l’Union européenne, tout en sauvegardant au maximum la discrétion pour les États membres de définir le régime national de TVA, (1) JO C 219 du 15. 7. 1998, pp. 16-20. notamment par le maintien d’un grand nombre d’options et de facultés dans la directive. 1. 1. 1. La suppression des barrières physiques a toute- fois mis l’accent de façon beaucoup plus évidente sur les obstacles immatériels aux activités transnationales auxquels les opérateurs sont confrontés. 1. 2. En effet, la multiplicité des règles pour déterminer le lieu d’imposition des opérations et, par conséquent, le lieu de déduction ou de remboursement de la taxe,


title: Europa : Präsentation des Serveurs der Europäischen Union.,Europa : an introduction to the European Union's server.,Europa : introducción al servidor de la Unión Europea.,Europa : introdução ao servidor da União Europeia.,Europa : présentation du serveur de l'Union européenne.

eurovoc_concepts:
EU institution
EU policy
European Union
European treaties
institutional structure
operation of the Institutions

formats: cdrom pdfx


title: Mitteilung der Kommission an den Rat, das Europäischen Parlament, den Wirtschafts- und Sozialausschuß und den Ausschuß der Regionen - Wegweiser zur nachhaltigen Landwirtschaft

eurovoc_concepts:
agro-industry
agronomic research
common agricultural policy
environmental protection
farm development plan