title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 198/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 28ης Ιανουαρίου 1999 για καθορισμό του διορθωτικού στοιχείου που εφαρμόζεται κατά την επιστροφή για τα σιτηρά

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

text: 29. 1. 1999 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym L 22/45 JAMOMISLOS (EJ) aqih. 198/1999 TGS EPITQOPGS tgr 28gr Iamouaq(cid:148)ou 1999 cia jahoqisl(cid:149) tou dioqhytijo(cid:151) stoiwe(cid:148)ou pou evaql(cid:149)fetai jat(cid:145) tgm epistqov(cid:147) cia ta sitgq(cid:145) G EPITQOPG TYM EUQYPA(cid:136)JYM JOIMOTGTYM, (cid:130)womtar up(cid:149)xg: tg sumh(cid:147)jg cia tgm (cid:148)dqusg tgr Euqypa(cid:152)j(cid:147)r Joim(cid:149)tgtar, tom jamomisl(cid:149) (EOJ) aqih. 1766/92 tou Sulbouk(cid:148)ou, tgr 30(cid:147)r Ioum(cid:148)ou 1992, peq(cid:148) joim(cid:147)r oqcam(cid:150)seyr acoq(cid:145)r stom tol(cid:146)a tym sitgq(cid:150)m (1), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 923/96 tgr Epitqop(cid:147)r (2), jai id(cid:148)yr to (cid:145)qhqo 13 paq(cid:145)cqavor 8, Ejtil(cid:150)mtar: (cid:149)ti, dum(cid:145)lei tou (cid:145)qhqou 13 paq(cid:145)cqavor 8 tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 1766/92, g epistqov(cid:147) pou evaql(cid:149)fetai jat(cid:145) tir enacyc(cid:146)r sitgq(cid:150)m tgm gl(cid:146)qa jatah(cid:146)seyr tgr ait(cid:147)seyr pistopoigtijo(cid:151), evaql(cid:149)fetai, jat(cid:149)pim ait(cid:147)seyr, se lia enacyc(cid:147) pou pq(cid:149)jeitai ma pqaclatopoighe(cid:148) jat(cid:145) tg di(cid:145)q- jeia tgr isw(cid:151)or tou pistopoigtijo(cid:151)· (cid:149)ti stgm peq(cid:148)ptysg aut(cid:147) to dioqhytij(cid:149) stoiwe(cid:148)o piham(cid:149)m evaql(cid:149)fetai stgm epistqov(cid:147)· (cid:149)ti o jamomisl(cid:149)r (EJ) aqih. 1501/95 tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 29gr Ioum(cid:148)ou 1995, peq(cid:148) hesp(cid:148)seyr oqisl(cid:146)mym keptoleq(cid:150)m jam(cid:149)mym evaqloc(cid:147)r tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 1766/92 tou Sulbouk(cid:148)ou (cid:149)som avoq(cid:145) tg woq(cid:147)cgsg epistqov(cid:150)m jat(cid:145) tgm enacyc(cid:147) jah(cid:150)r jai ta l(cid:146)tqa ta opo(cid:148)a pq(cid:146)pei ma kalb(cid:145)momtai se peq(cid:148)ptysg diataqaw(cid:147)r tgr acoq(cid:145)r stom tol(cid:146)a tym sitgq(cid:150)m (3), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje tekeuta(cid:148)a ap(cid:149) tom jamomisl(cid:149) (EJ) aqih. 2513/98 (4), ep(cid:146)tqexe tom jahoqi- sl(cid:149) em(cid:149)r dioqhytijo(cid:151) stoiwe(cid:148)ou cia ta pqo(cid:152)(cid:149)mta pou peqi- kalb(cid:145)momtai sto (cid:145)qhqo 1 paq(cid:145)cqavor 1 stoiwe(cid:148)o c) tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 1766/92· (cid:149)ti to dioqhytij(cid:149) aut(cid:149) stoiwe(cid:148)o pq(cid:146)pei ma upokociste(cid:148) kalbamol(cid:146)mym up(cid:149)xg tym stoiwe(cid:148)ym pou peqikalb(cid:145)momtai sto (cid:145)qhqo 1 tou jamomi- slo(cid:151) (EJ) aqih. 1501/95· (cid:149)ti g jat(cid:145)stasg tgr diehmo(cid:151)r acoq(cid:145)r (cid:147) oi eidij(cid:146)r apait(cid:147)- seir oqisl(cid:146)mym acoq(cid:150)m d(cid:151)mamtai ma jatast(cid:147)soum ama- cja(cid:148)a tg diavoqopo(cid:148)gsg tou dioqhytijo(cid:151) stoiwe(cid:148)ou am(cid:145)- koca le tom pqooqisl(cid:149)· (cid:149)ti to dioqhytij(cid:149) stoiwe(cid:148)o jahoq(cid:148)fetai taut(cid:149)wqoma le tgm epistqov(cid:147) jai s(cid:151)lvyma le tgm (cid:148)dia diadijas(cid:148)a· (cid:149)ti d(cid:151)ma- tai ma tqopopoighe(cid:148) jat(cid:145) to di(cid:145)stgla pou lesokabe(cid:148) letan(cid:151) d(cid:151)o jahoqisl(cid:150)m· (cid:149)ti ap(cid:149) tir amyt(cid:146)qy diat(cid:145)neir pqoj(cid:151)ptei (cid:149)ti to dioqhytij(cid:149) stoiwe(cid:148)o jahoq(cid:148)fetai s(cid:151)lvyma le to paq(cid:145)qtgla tou paq(cid:149)- mtor jamomislo(cid:151)· (cid:149)ti ta l(cid:146)tqa pou pqobk(cid:146)pomtai stom paq(cid:149)mta jamomisl(cid:149) e(cid:148)mai s(cid:151)lvyma le tg cm(cid:150)lg tgr epitqop(cid:147)r diawe(cid:148)qisgr sitgq(cid:150)m, ENEDYSE TOM PAQOMTA JAMOMISLO: (cid:129)qhqo 1 To dioqhytij(cid:149) stoiwe(cid:148)o pou evaql(cid:149)fetai stir epistqov(cid:146)r pou jahoq(cid:148)shgjam ej tym pqot(cid:146)qym cia tir enacyc(cid:146)r sitgq(cid:150)m, to opo(cid:148)o amav(cid:146)qetai sto (cid:145)qhqo 1 paq(cid:145)cqavor 1 stoiwe(cid:148)a a), b) jai c) tou jamomislo(cid:151) (EOJ) aqih. 1766/92, le ena(cid:148)qesg tg b(cid:151)mg, jahoq(cid:148)fetai sto paq(cid:145)qtgla. (cid:129)qhqo 2 O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r aqw(cid:148)fei ma isw(cid:151)ei tgm 1g Vebqouaq(cid:148)ou 1999. O paq(cid:150)m jamomisl(cid:149)r e(cid:148)mai desleutij(cid:149)r yr pqor (cid:149)ka ta l(cid:146)qg tou jai isw(cid:151)ei (cid:145)lesa se j(cid:145)he jq(cid:145)tor l(cid:146)kor. Bqun(cid:146)kker, 28 Iamouaq(cid:148)ou 1999. Cia tgm Epitqop(cid:147) Franz FISCHLER L(cid:146)kor tgr Epitqop(cid:147)r (1) EE L 181 tgr 1. 7. 1992, s. 21. (2) EE L 126 tgr 24. 5. 1996, s. 37. (3) EE L 147 tgr 30. 6. 1995, s. 7. (4) EE L 313 tgr 21. 11. 1998, s. 16. L 22/46 EL Ep(cid:148)sglg Evgleq(cid:148)da tym Euqypa(cid:152)j(cid:150)m Joimot(cid:147)tym 29. 1. 1999 PAQAQTGLA tou jamomislo(cid:151) tgr Epitqop(cid:147)r, tgr 28gr Iamouaq(cid:148)ou 1999, cia jahoqisl(cid:149) tou dioqhytijo(cid:151) stoiwe(cid:148)ou pou evaql(cid:149)fetai jat(cid:145) tgm epistqov(cid:147) cia ta sitgq(cid:145) Jydij(cid:149)r pqo(cid:152)(cid:149)mtor Pqooqisl(cid:149)r (1) Tq(cid:146)wym 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 01 01 — 03 02 — 01 — 04 02 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — 1 — 0 — 0 0 — 0 0 — 0 — 0 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — 1g pqohesl(cid:148)a 2 2g pqohesl(cid:148)a 3 3g pqohesl(cid:148)a 4 4g pqohesl(cid:148)a 5 5g pqohesl(cid:148)a 6 6g pqohesl(cid:148)a 7 (EUR/t(cid:149)mo) — –1,00 — 0 0 — –25,00 0 — 0 — 0 –1,00 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –2,00 — 0 0 — –25,00 0 — 0 — 0 –2,00 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –3,00 — 0 0 — –25,00 0 — 0 — 0 –3,00 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –3,00 — 0 0 — –35,00 –10,00 — 0 — 0 –4,00 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — –10,00 –10,00 — 0 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) Pqooqislo(cid:148): 01 (cid:149)ker oi tq(cid:148)ter w(cid:150)qer, 02 (cid:145)kker tq(cid:148)ter w(cid:150)qer, 03 Gmyl(cid:146)mer Pokite(cid:148)er tgr Aleqij(cid:147)r, Jamad(cid:145)r jai Lenij(cid:149), 04 Ekbet(cid:148)a, Kiwtemst(cid:145)im. NB: Oi f(cid:150)mer e(cid:148)mai eje(cid:148)mer pou oq(cid:148)fomtai stom jamomisl(cid:149) (EOJ) aqih. 2145/92 tgr Epitqop(cid:147)r (EE L 214 tgr 30. 7. 1992, s. 20), (cid:149)pyr tqopopoi(cid:147)hgje


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om: - »Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med hensyn til ordningen for fradrag af merværdiafgift«, og - »Forslag til Rådets forordning (EF) om de for anvendelsen af direktiv 98/xxx/EF nødvendige kontrolforanstaltninger, foranstaltninger vedrørende refusionssystemet og foranstaltninger vedrørende administrativt samarbejde«

eurovoc_concepts:
ESC opinion
EU control
VAT
administrative cooperation
tax relief

formats: html pdf print

text: 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/73 trækkes på de blandede rådgivende udvalg, der allerede eksisterer eller er ved at blive oprettet i ØSU. 2. 9. ØSU har gentagne gange udtalt sig i princippet positivt om førtiltrædelsesstøtte til landbruget i ansøger- landene. Men det er sig bevidst, at denne fællesskabsind- sats kun er et supplement til ansøgerlandenes egen indsats, som den aldrig kan erstatte. Trods dette er ØSU mere end nogensinde overbevist om, at det beløb, der foreslås anvendt til formålet, nemlig 500 mio. ecu årligt til alle 10 ansøgerlande, kort og godt er utilstrækkeligt. Bruxelles, den 27. januar 1999. 2. 10. ØSU gør opmærksom på, at antallet af beskæfti- gede i landbruget i de central- og østeuropæiske lande vil falde drastisk i de kommende år. Der vil i den forbindelse blive brug for sociale foranstaltninger og for at skabe nye arbejdspladser i et omfang, som langt overstiger den fælles landbrugspolitiks muligheder. Der- for gentager ØSU sit forslag om, at der i perioden forud for tiltrædelsen ud over PHARE, ISPA og SAPARD oprettes en ekstra separat fond, finansieret med betydeli- ge midler over Fællesskabets almindelige budget. Foran- lediget af den aktuelle politiske diskussion om eventuelt at fastfryse EU’s budget gør ØSU opmærksom på, at dette uvægerligt ville få alvorlige konsekvenser for de foreslåede førtiltrædelsesprogrammer. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om: — »Forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF med hensyn til ordningen for fradrag af merværdiafgift«, og — »Forslag til Rådets forordning (EF) om de for anvendelsen af direktiv 98/xxx/EF nødvendige kontrolforanstaltninger, foranstaltninger vedrørende refusionssystemet og foranstaltninger vedrørende administrativt samarbejde« (1) (1999/C 101/17) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 27. juli 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 99 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om de ovennævnte emner. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Kenneth Walker til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 15. december 1998. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 360. plenarforsamling af 27. -28. januar 1999, mødet den 28. januar 1999, med 99 stemmer for, 8 imod og 5 hverken for eller imod følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Med de tilpasninger, som overgangsordningen tilførte det fælles merværdiafgiftssystem, var det muligt pr. 1. januar 1993 at afskaffe kontrollen og de administra- tive procedurer i forbindelse med transaktioner på tværs af de indre grænser i Den Europæiske Union. Med denne ordning blev en lang række valgmuligheder og beføjelser (1) EFT C 219 af 15. 7. 1998, s. 16-20. for medlemsstaterne samtidig opretholdt. Dette betød, at medlemsstaterne i vid udstrækning autonomt kunne fastsætte den nationale merværdiafgiftsordning. 1. 1. 1. Afskaffelsen af de fysiske hindringer har dog tydeliggjort de ikke-fysiske hindringer, der lægges i vejen for de tværnationale økonomiske aktiviteter. 1. 2. De mange forskellige regler for fastsættelse af beskatningsstedet og dermed af stedet for fradrag eller tilbagebetaling af afgiften samt den manglende ensartet- C 101/74 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 hed i anvendelsen af det nuværende merværdiafgifts- system fører til en opsplitning af det indre marked i 15 fiskale områder. For de erhvervsdrivende medfører dette forvirring, ekstra arbejde, administrative vanske- ligheder og juridisk usikkerhed. Disse skal således have et godt kendskab til lovgivningen og ikke mindst til måden, denne er gennemført i hver enkelt medlemsstat, hvor de foretager afgiftspligtige transaktioner og de medlemsstater, hvor de alene afholder merværdiafgifts- belastede udgifter. 1. 2. 1. Omvendt kan de erhvervsdrivende udnytte forskellene mellem de nationale lovgivninger gennem skattetænkning og manipulation, hvilket fordrejer den loyale konkurrence, der burde være kendetegnende for det indre marked. 1. 3. I juli 1996 forelagde Kommissionen et arbejdspro- gram og en tilhørende tidsplan for indførelsen af et fælles merværdiafgiftssystem, der virkelig er tilpasset det indre marked. Dette program omfatter en fælles aktion på tre hovedområder: — en mere ensartet anvendelse af afgiften; — modernisering af ordningen; — ændring af beskatningssystemet (beskatningsstedet). Uafhængigt af overgangen til en ordning baseret 1. 4. på princippet om beskatning i oprindelseslandet er det dog nødvendigt at modernisere de generelle bestemmel- ser i det eksisterende system og at nå frem til en mere ensartet anvendelse. I arbejdsprogrammet er denne fase blevet den absolutte prioritet. 1. 5. Kommissionen har desuden i et arbejdsdokument af 14. maj 1997 peget på merværdiafgiftssystemet og de hermed forbundne forpligtelser som et af de områder, der skal tages op i anden fase af SLIM-initiativet (enklere lovgivning for det indre marked). Kommissionen har således anset det for nødvendigt allerede nu at overveje forskellige forenklingstiltag, som vil kunne lette byrderne for virksomhederne på kort sigt og samtidig bane vejen for indførelsen af det nye merværdiafgiftssystem. Den i denne forbindelse nedsatte arbejdsgruppe 1. 5. 1. har bl. a. påpeget nødvendigheden af en forenkling af den i 8. momsdirektiv omhandlede procedure for tilbagebetaling af afgiften. I forlængelse af arbejdsgruppens overvejelser 1. 5. 2. anbefaler Kommissionen i sin rapport om SLIM- initiativet, der blev vedtaget af Rådet (indre marked) den 27. november 1997, at undersøge mulighederne for en gennemgribende ændring af den i 8. direktiv omhandlede tilbagebetalingsprocedure. afgiftspligtige personer, der er etableret i Fællesskabet, at få godtgjort en afgift, der er erlagt i en medlemsstat, hvor de ikke er etableret. 1. 6. 1. Den anden del af forslaget vedrører de udgifter, som ikke giver ret til fuldt fradrag af merværdiafgift. Denne del er et led i bestræbelserne på at modernisere det nuværende system og fremme den mere ensartede anvendelse heraf. De foreslåede foranstaltninger tager sigte på en tilnærmelse af de i øjeblikket yderst uensartede nationale bestemmelser på dette område. EF-Dom- stolens dom i sagen ARO Lease BV har øget behovet for tilnærmelse (1). 1. 7. Der er også et forordningsforslag om kontrolfor- anstaltningerne, om systemet for refusion af afgift godtgjort virksomhederne fra den medlemsstat, hvor udgifterne blev afholdt, samt om det nødvendige admi- nistrative samarbejde. 1. 8. De to omhandlede dele af direktivforslaget, der umiddelbart kan forekomme at være uafhængige af hinanden, er i realiteten uadskillelige, hvis princippet om afgiftens neutralitet skal kunne håndhæves. 1. 8. 1. For det første vil en ændring af reglerne for tilbagebetaling/fradrag af merværdiafgift erlagt i en medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person ikke er etableret, uden en samtidig tilnærmelse af reglerne for udøvelse af fradragsretten ganske vist bidrage til at løse nogle af de eksisterende problemer, der fører til konkurrenceforvridning. Det ville imidlertid føre til nye former for forvridning, navnlig for tjenesteydere, der konkurrerer på en given medlemsstats marked, og som ville være underlagt uensartede fradragsregler. For det andet er momsen ikke fuldt fradragsberettiget i forslagene til regler for udgifter, og der overlades et vist skøn til medlemsstaterne. Med denne ændring af tilbagebetalingsproceduren kan det undgås, at de forskelle, der måtte opstå som følge af denne skønsmulig- hed, udnyttes af virksomhederne og dermed fører til illoyal konkurrence. 2. Kommissionens forslag 2. 1. Fradrag af merværdiafgift erlagt i en medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person ikke er etableret 2. 1. 1. I 6. momsdirektiv fastsættes det princip, at enhver afgiftspligtig person har ret til fradrag for eller tilbagebetaling af merværdiafgift, uanset i hvilken medlemsstat de afgiftsbelastede udgifter er afholdt. På fællesskabsniveau er reglerne for tilbagebe- 2. 1. 2. taling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der 1. 6. Den første del af direktivforslaget er et resultat af disse overvejelser. Formålet med de foreslåede foran- staltninger er at forenkle den procedure, der tillader (1) EF-Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. juli 1997. Sag C-190/95. Samling af Afgørelser 1997, side I-4383. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/75 ikke er etableret i indlandet, blevet harmoniseret med 8. momsdirektiv. Direktivet tager først og fremmest sigte på at behandle afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i den medlemsstat, hvor de erlægger merværdi- afgift, på lige fod med de i den pågældende medlemsstat etablerede afgiftspligtige personer, der udøver deres fradragsret ved direkte modregning i deres periodiske angivelser. 2. 1. 3. I praksis skaber den i 8. direktiv omhandlede tilbagebetalingsprocedure betydelige problemer, såvel for virksomhederne som for de nationale administratio- ner. På den ene side mener virksomhederne, at de udsættes for langtrukne procedurer og af og til en fjendtlig holdning, der gør det formålsløst at følge op på en ansøgning. På den anden side inddrages de nationale forvaltninger i tidskrævende og indviklede kontrolforanstaltninger, der ikke kommer statskassen i den pågældende medlemsstat til gode. 2. 1. 4. I lyset af denne situation har Kommissionen besluttet, at det både er nødvendigt og presserende at gennemføre afhjælpende foranstaltninger. Der redegøres for detaljerne i forslaget i bilag 1. 2. 2. Udgifter, der ikke giver ret til fuldt fradrag bifalder derfor de fremlagte forslag, som helt og holdent er i overensstemmelse med dette synspunkt. Samtidig er ØSU bekymret over, at det tager så lang tid at gennemføre det ny, fælles momssystem og ønsker ikke, at en ajourføring af momsovergangsordningen skal hindre eller udskyde indførelsen af et nyt, endeligt system. 3. 2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg har gentagne gange givet udtryk for sin særlige opbakning til SLIM- initiativet og støtter derfor Kommissionens forslag om at gennemføre anbefalingerne vedrørende reformen af procedurerne i det 8. direktiv, som er fremsat i forbindel- se med dette initiativ. Der er almindelig enighed om, at tilbagebetalings- 3. 3. proceduren i det 8. direktiv i vidt omfang er kommet i miskredit hos virksomhederne og repræsentanterne for de nationale administrationer. I bedste fald er procedu- ren så kompliceret og tidskrævende, at virksomhederne ikke ved, hvad de har at holde sig til, og ofte anser det for mest omkostningseffektivt ikke at indgive en ansøgning, mens en række medlemsstater i værste fald gør det så vanskeligt, at det i vidt omfang er spild af tid at følge op på en ansøgning. 2. 2. 1. Uden yderligere harmonisering af reglerne for fradragsret vil de ændringer, Kommissionens forslag medfører med hensyn til stedet, hvor fradraget foregår, øge konkurrenceforvridningen pga. forskelle mellem reglerne i den stat, hvor afgiften betales, og den stat, hvor afgiften fradrages. 3. 4. Resultatet er, at virksomhederne i uacceptabelt mange tilfælde rent faktisk synes, det er for besværligt at opnå tilbagebetaling. De fratages således en ret, som det 6. direktiv giver dem. Dette er både uforeneligt med de grundlæggende principper for merværdiafgiften og principperne for det indre marked. 2. 2. 2. bilag 2. Der redegøres for Kommissionens forslag i 2. 3. Procedurer vedrørende kontrol, refusion og admi- nistrativt samarbejde 2. 3. 1. Kommissionens forslag til regler vedrørende kontrolprocedurer, vedrørende krav fra den medlems- stat, der har ydet afgiftsfradrag, om refusion af denne fra den medlemsstat, hvor udgifterne blev afholdt, samt vedrørende procedurerne for administrativt samarbejde, er optrykt i bilag 3. 3. 5. På samme måde anser de nationale administratio- ner procedurerne for så komplicerede og udgiftskræven- de at administrere, at langt størstedelen har søgt om fravigelser. Det er indlysende, at der er noget grundlæg- gende galt med et system, hvor fravigelser er reglen snarere end undtagelsen. 3. 6. Kommissionen argumenterer også overbevisende for, at den nuværende situation fører til konkurrencefor- vridning. Man skal være klar over, at hel jævnbyrdig konkurrence er et ideal, som man skal stræbe imod, men man skal også acceptere: 3. Generelle bemærkninger a) at det aldrig kan nås fuldt ud, og 3. 1. I sin udtalelse af 11. juli 1997 om Kommissionens forslag til et nyt fælles momssystem (1) fastslog ØSU: »Det Økonomiske og Sociale Udvalg betoner, at den forestående indførelse af den endelige ordning ikke må fjerne blikket fra behovet for yderligere mellemliggende reformer af den gældende overgangsordning, som så efterfølgende bør optages i den endelige ordning«. ØSU (1) EFT C 296 af 29. 9. 1997, s. 51. b) at hvert skridt i denne retning medfører yderligere omkostninger, og jo nærmere man når i retning af fuldstændig jævnbyrdig konkurrence, jo mere eksponentielt vokser omkostningerne. 3. 6. 1. Man skal være opmærksom på, at de hermed forbundne omkostninger ikke kun er økonomiske, men også politiske i form af uundgåelige suverænitetsafgi- velser. C 101/76 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 3. 6. 2. Selv om de foreliggende forslag tvinger med- lemsstaterne til at give afkald på en række af de muligheder, som de på nuværende tidspunkt har for at fastsætte begrænsninger for fradragsretten og anvende nationale fortolkninger af definitionen af tilladte er- hvervsmæssige udgifter i forbindelse med merværdiafgif- ten, kan dette altså retfærdiggøres af behovet for at fjerne eller reducere konkurrenceforvridningen. 3. 6. 3. I denne sammenhæng skal man være opmærk- som på, at selv om konkurrenceforvridningen ikke har et stort omfang set i forhold til den samlede handelsbalance, kan den føre til betydelige forvridninger på sektorniveau, som undergraver den loyale konkurren- ce i de pågældende sektorer. Det Økonomiske og Sociale Udvalg godtager 3. 7. udsagnet om, at de to dele af forslaget er uløseligt forbundet, hvis princippet om afgiftens neutralitet skal håndhæves. 3. 8. Det Økonomiske og Sociale Udvalg godtager også, at den skønsmulighed, som på nuværende tids- punkt overlades til medlemsstaterne, og de forskelle med hensyn til fortolkning og anvendelse, som findes i de forskellige medlemsstater, medfører en risiko for skattesvig og manipulation inden for lovens grænser. 4. Specifikke bemærkninger 4. 1. Fradrag af merværdiafgift erlagt i en medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person ikke er etableret 4. 1. 1. forslag er en forenkling af de nugældende procedurer. Det primære mål med denne del af det fremlagte 4. 1. 2. Det Økonomiske og Sociale Udvalg er enig med Kommissionen, i at den eneste ændring, der effektivt kan bidrage til en væsentlig forenkling af det nuværende momssystem, består i at give erhvervsdrivende tilladelse til at fradrage moms erlagt i medlemsstater, hvor de ikke er etableret, ved at de modregner den i det eller de momsafgiftsbeløb, de skylder i den medlemsstat eller de medlemsstater, hvor de er momsregistreret. 4. 1. 3. Hvor den afgiftspligtige person er udpeget som afgiftspligtig i kun én medlemsstat, skulle ovennævnte princip ikke volde nogen problemer, eftersom al moms betalt inden for Fællesskabet vil blive fradraget i denne medlemsstat, uanset i hvilken medlemsstat den afgifts- pligtige er blevet afgiftsbelastet, forudsat at der er tale om moms på egentlige forretningsmæssige udgifter. 4. 1. 4. Hvis denne del af forslaget stod alene, ville det imidlertid føre til forvridninger i konkurrencen, eftersom de forskellige medlemsstater anvender forskellige regler, når de skal afgøre, hvad der i denne sammenhæng er reelle forretningsmæssige udgifter, og hvad der ikke er det. De to dele i meddelelsen hænger da også indbyrdes sammen og skal betragtes som ét enkelt forslag: den ene retsakt vil ikke få den tilstræbte virkning uden den anden. 4. 1. 5. Hvor den pågældende afgiftspligtige person er momsregistreret i mere end én medlemsstat, bliver situationen mere kompliceret, eftersom der kan opstå situationer, hvor det er vanskeligt eller endog umuligt at afgøre, i hvilket land de afgiftsbelastede transaktioner (som de goder eller tjenesteydelser, der betales moms af, relaterer til) har fundet sted, og dermed at fastslå, i hvilket land fradragsretten skal kunne udøves. 4. 1. 5. 1. Dette kan illustreres med følgende eksempel: en lastbil ejet af et tysk selskab er indregistreret i Holland og bruges til transport af varer mellem Storbritannien og Italien i begge retninger. Selskabet har fysiske forretningssteder i begge medlemsstater og er momsregi- streret i disse. Situationen kompliceres af, at fragtafgiften i nogle tilfælde betales af leverandøren og i andre tilfælde betales af modtageren. Det kan vise sig nødvendigt at købe brændstof eller dæk eller udskifte reservedele eller at få udført reparationsarbejde på køretøjet under dets rejse gennem Frankrig, hvor selskabet ikke er fysisk til stede, ikke er momsregistreret og ej heller gennemfører afgiftspålagte transaktioner. Under disse omstændighe- der kan det blive meget vanskeligt at fordele retten til fradrag mellem Storbritannien og Italien på anden måde end ud fra et rent skøn. 4. 1. 6. Denne komplikation må imidlertid ikke betrag- tes som noget, der reducerer værdien af Kommissionens forslag. Kommissionens initiativ repræsenterer således en stor forbedring for både de erhvervsdrivende og de nationale administrationer i forhold til den eksisterende situation, som er reguleret af det 8. direktiv. 4. 1. 7. Kravet om, at afgiftspligtige personer skal fremlægge bilag, hvor momsbeløbene er opdelt på de enkelte medlemsstater, sammen med deres periodiske angivelser og vedlægge genparter af fakturaer eller importdokumenter er nok en yderligere formalitet, men den byrde, som erhvervslivet hermed påføres, vil være en hel del mindre end den byrde, det i den nuværende situation skal bære i form af at indgive ansøgninger om tilbagebetaling i henhold til 8. direktiv — en procedure, som i mange tilfælde viser sig at være resultatløs. 4. 1. 8. I henhold til Kommissionens forslag vil det være de regler, der gælder i fradragsmedlemsstaten, som afgør, hvilke udgifter der giver ret til fradrag, og ikke som nu de regler, der gælder i den medlemsstat, hvor udgifterne afholdes. Det Økonomiske og Sociale Udvalg anerkender logikken i denne ændring. Den medlemsstat, hvor fradragsretten udøves, får naturligvis refunderet det fradragsberettigede momsbeløb af den medlemsstat, hvor afgiften er betalt. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/77 4. 2. Udgifter, som ikke giver ret til fuldt fradrag Formålet med denne del er en forenkling af de 4. 2. 1. eksisterende procedurer og fjernelse af konkurrencefor- vridning. Sidstnævnte kan kun realiseres med et vist mål af harmonisering. 4. 2. 2. Det må anerkendes, at en stor del af de udgifter, der afholdes til logi, mad og drikkevarer, med rimelighed kan betragtes som egentlige forretningsmæssige udgifter, eftersom de primært afholdes i erhvervsmæssigt øjemed og ikke ville være blevet afholdt overhovedet, hvis det ikke var fordi de var påkrævet i forretningsøjemed; hvis f. eks. en forretningsmand rejser ud for at besøge en kunde og indlogerer sig på et hotel, hvor han indtager et måltid, må dette betragtes som udgifter af forretnings- mæssig karakter, for hvis det ikke havde været fordi det var nødvendigt at mødes med den pågældende kunde, så ville forretningsmanden ikke have foretaget rejsen, indlogeret sig på hotellet eller indtaget det pågældende måltid. 4. 2. 2. 1. Det er korrekt, at han var nødsaget til at opholde sig et eller andet sted og til at indtage et måltid, eftersom husly og føde er basale behov, men han kunne have tilfredsstillet disse behov ved at blive hjemme, hvor husly ikke ville have medført merudgifter, og hvor måltidet ville have været ganske meget billigere. På samme måde må det gælde, at hvis en 4. 2. 2. 2. forretningsmand inviterer en kunde på frokost, gør han dette i håbet om at kunne indgå eller fastholde en handel, og dette må også kunne betragtes som en reel forretningsmæssig udgift. 4. 2. 2. 3. Imidlertid må det indrømmes, at udgifter af denne art kan lægge op til misbrug, eftersom sådanne udgifter ofte henføres til forretningsmæssig virksomhed, hvor det primære formål måske i virkeligheden ikke er af erhvervsmæssig art, og da sådanne misbrugsmulighe- der er til stede, vil det være naivt at tro, at de ikke også udnyttes. 4. 2. 2. 4. Desuden vil det utvivlsomt være vanskeligt for skatteadministrationen at sondre mellem krav frem- sat på retmæssigt og på svigagtigt grundlag, og at fastslå, hvor stor en del af udgifterne der er af forretningsmæssig karakter i tilfælde, hvor der reelt har været tale om en blanding af forretningsmæssigt og privat forbrug. 4. 2. 2. 5. Af denne grund godkender ØSU Kommissio- nens forslag om at anvende en fast fradragsprocent på 50 % på udgifter af denne art som en praktisk og pragmatisk løsning. 4. 2. 3. ØSU er enig med Kommissionen i, at luksusud- gifter uanset definition forsat ikke bør være fradragsbe- rettigede, men er af den opfattelse, at der fortsat vil være udbredt mulighed for forskelle i de forskellige medlemsstaters fortolkning af, hvad der skal anses for luksusudgifter, da der i vidt omfang vil være tale om et subjektivt skøn. Endvidere er det ikke muligt at komme med en entydig definition, eftersom det, der betragtes som luksus i én sammenhæng, måske ikke bliver betragtet som sådan i en anden. 4. 2. 3. 1. Forskelle i medlemsstaternes fortolkning og anvendelse af disse regler vil fortsat medføre nogen konkurrenceforvridning, men Det Økonomiske og So- ciale Udvalg er af den opfattelse, at graden af forvridning næppe vil være væsentlig samlet set eller inden for enkeltsektorer. 4. 2. 4. ØSU er enig med Kommissionen i, at også udgifter til underholdning skal behandles på linje med luksusudgifter, eftersom disse principielt må henregnes til endeligt forbrug. Der vil derfor ikke være fradrag for indgående afgift i forbindelse med udgifter til underholdning. 4. 2. 5. Situationen med hensyn til personbiler er mere sammensat, eftersom der er tale om beløbstørrelser, som kan have væsentlige provenumæssige konsekvenser for de medlemsstater (flertallet), som i øjeblikket ikke indrømmer fradragsret. Det betyder også, at der for denne udgiftskategori er tale om større grad af konkur- renceforvridning. 4. 2. 5. 1. Der er blevet sat skarpt fokus på problemstil- lingen i en nylig dom fra EF-Domstolen, i sagen ARO Lease BV, hvorefter udlejning af personbiler i henhold til leasingkontrakter skal betragtes som en tjenesteydelse og ikke som levering af goder. I henhold til gældende lovgivning betyder dette, at en afgiftspligtig person bosiddende i en af de medlemsstater, der ikke indrømmer fradragsret, kan leje en personbil fra et firma etableret i en af de tre medlemsstater (Tyskland, Holland og Luxembourg), der i modsætning til de øvrige medlems- stater indrømmer fradragsret, og dernæst i henhold til 8. direktiv gøre krav på refusion af afgiften i den medlemsstat, hvor biludlejningsfirmaet er etableret. Det er ikke nogen betingelse, at køretøjet stammer fra eller er indregistreret i denne medlemsstat, endsige nogensinde har været inde på dens område. 4. 2. 5. 2. Det er klart, at denne dom åbner op for betydelige konkurrenceforvridninger, omend forvrid- ningseffekten i praksis nok vil være større i nogle medlemsstater end i andre. De medlemsstater, som i øjeblikket ikke indrømmer fradragsret, udsættes for en betydelig trussel om væsentlige provenutab, og i skøn over kommissionsforslagenes budgetmæssige konse- kvenser for disse medlemsstater bør der tages højde for denne situation. 4. 2. 6. Kommissionens forslag løser problemet i sagen ARO Lease BV og repræsenterer dermed en væsentlig forbedring af den nuværende situation for såvel erhvervs- drivende som nationale administrationer. Men forslage- ne er og bliver komplicerede, og den omstændighed, at medlemsstaterne indrømmes valgmuligheder, rummer en risiko for residuale forvridninger af konkurrencen som følge af, at medlemsstaterne udnytter disse valgmu- ligheder forskelligt. C 101/78 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 4. 2. 7. Alligevel bifalder ØSU den forbedring af situa- tionen, som Kommissionens forslag medfører. En mere vidtgående forenkling i form af anvendelsen af et fast fradrag på 50 % ville føre til betydelig skattemæssig forskelsbehandling, eftersom nogle grupper af borgere ville få større fordele end andre, medens den offentlige sektor formentlig ville miste et betydeligt provenu. 4. 2. 8. ØSU ønsker at påpege, at hvor en udgift, der skønnes både at rumme elementer af erhvervsmæssigt og privat forbrug, og fradragsretten bortfalder for sidstnævnte forbrugs vedkommende, er det ulogisk at kræve, at der skal betales udgående moms for denne del af forbruget, eftersom det reelt ville indebære dobbeltbeskatning. Det ville også være tilfældet, selv om en ansat tilbagebetalte den private del af udgiften til virksomheden. 4. 3. Procedurer vedrørende kontrol, refusion og admi- nistrativt samarbejde Det Økonomiske og Sociale Udvalg er enig 4. 3. 1. med Kommissionen i, at nærværende forslag vil bidrage væsentligt til at understøtte kontrolprocessen, fordi de nationale administrationer i de enkelte medlemsstater vil have at gøre med erhvervsdrivende, som er momsregi- strerede i den pågældende medlemsstat, og derved have en vis baggrundsviden om disse afgiftspligtige personers forhold. Direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand tillader de pågældende medlemsstater at udveksle enhver form for oplysninger, som de skønner nødvendige for udøvelsen af deres respektive kontrolbeføjelser. 4. 3. 2. ØSU noterer sig imidlertid, at de indvundne erfaringer viser, at medlemsstaterne endnu ikke i fuldt omfang udnytter de muligheder, dette fællesskabsinstru- ment frembyder, og at Kommissionen på den baggrund ser sig nødsaget til at foreslå, at ordningen følges op af supplerende midlertidige kontrolforanstaltninger. 4. 3. 3. Kommissionen medgiver, at disse supplerende foranstaltninger vil svække forenklingseffekten af den ændrede fradragsordning og derfor kun er acceptable på det korte sigt. ØSU noterer sig til sin tilfredshed, at Kommissionen bekræfter, at længden af den periode, i hvilken foranstaltningerne skal anvendes, skal være strengt begrænset til den tid, der kræves for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne. ØSU konstaterer med tilfredshed, at Kommissionen med jævne mellem- rum vil undersøge, hvordan disse foranstaltninger anven- des i medlemsstaterne, og hvilke konkrete resultater de kan opvise. 4. 3. 3. 1. ØSU anmoder indstændigt Kommissionen om at ophæve disse foranstaltninger ved første givne lejlighed og i dette øjemed gøre alt, hvad der står i dens magt for at anspore medlemsstaterne til at forstærke deres indbyrdes samarbejde. 5. Konklusion 5. 1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder Kommissionens forslag, der repræsenterer en afgørende forbedring i forhold til den nuværende situation. Såvel erhvervslivet som de offentlige administrationer vil blive lettet for en stor del af de byrder, de i øjeblikket belastes med, og for mange erhvervsdrivende vil tilbagebetaling af moms erlagt i medlemsstater, i hvilke de ikke er etableret, nu endelig blive en realitet. 5. 2. På den baggrund kan ØSU godkende forslaget om, at erhvervsdrivende skal have ret til at fradrage moms erlagt i medlemsstater, hvor de ikke er etableret, i deres periodiske angivelser i de medlemsstater, hvor de er etableret, samt forslaget om ophævelse af proceduren i det 8. direktiv. ØSU er enig i, at dette er den eneste effektive måde, hvorpå det nuværende system kan forenkles. 5. 2. 1. ØSU kan også i det store og hele godkende forslagene vedrørende udgifter, der ikke giver ret til fuldt fradrag. 5. 3. Det er ØSU’s håb, at det tidsrum, for hvilket de supplerende kontrolforanstaltninger er i kraft, vil blive kortet ned til det nødvendige minimum. 5. 4. ØSU anser de foreliggende forslag for et vigtigt skridt i retning af at skabe et virkeligt indre marked, hvilket er på linje med ØSU’s tidligere henstillinger om, at det eksisterende momssystem løbende skal reformeres i afventning af et nyt, endeligt system. Det er dog ØSU’s opfattelse, at disse foranstaltninger kun er lappeløsnin- ger på problemer, der kun endeligt kan løses med et nyt, fælles momssystem. I den sammenhæng opfordrer ØSU medlemsstaterne til at forholde sig konstruktivt og positivt til spørgsmålet om en momsreform af hensyn til den europæiske integration og færdiggørelsen af det indre marked. I sin årsberetning for regnskabsåret 1997 (1) 5. 5. bemærker Revisionsretten om den nuværende momsord- ning: »Selv om der er indført en ordning med efterfølgen- de udveksling af momsoplysninger mellem medlemssta- terne (VIES), er mulighederne for svig forøget«. Beretnin- gen fortsætter: »Da der ikke findes et acceptabelt alternativ, vil den nuværende “overgangsordning” være gældende en række år fremover. Der kan ikke forventes væsentlige forbedringer, fordi der ikke er en klar vilje til at prioritere bekæmpelse af svig i samhandelen mellem medlemsstaterne højt«. ØSU tilslutter sig Revisionsret- tens synspunkt og understreger det nødvendige i, at (1) EFT C 349 af 17. 11. 1998, punkt 1. 30 og 1. 34. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/79 medlemsstaterne opviser den politiske vilje og beslut- somhed til at blive enige om et nyt, endeligt momssystem uden yderligere opsættelse. ØSU skal påpege, at de nuværende overgangsforanstaltninger trådte i kraft 1. ja- nuar 1993 og kun skulle have varet til 31. december 1996. Bruxelles, den 28. januar 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg BILAG I til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse I praksis skaber den i ottende direktiv omhandlede tilbagebetalingsprocedure betydelige problemer, såvel for virksomheder som for de nationale administrationer. Proceduren har således givet anledning til mange klager fra virksomheder, navnlig hvad angår: — de byrdefulde administrative formaliteter (ansøgninger skal udformes på et sprog, der i tilbagebeta- lingslandet er anerkendt som officielt sprog, dokumenterne skal indsendes inden for bestemte tidsfrister m. v. ). Ofte må virksomheder søge bistand hos lokale rådgivere for at kunne opfylde alle de formelle krav; — manglende overholdelse af den i direktivet fastsatte tilbagebetalingsfrist i et stigende antal medlemsstater. Virksomhederne må derfor forhåndsfinansiere afgiften og bære udgiften hertil i lange perioder, hvilket kan udgøre en betydelig finansiel byrde. Usikkerheden omkring, hvornår afgiften vil blive tilbagebetalt, og dermed vedrørende den finansielle byrdes faktiske størrelse skaber usikkerhed med hensyn til, hvor store omkostninger de erhvervsdrivende skal lægge over på deres kunder; — de nationale administrationers ekstremt formalistiske anvendelse af bestemmelserne i ottende direktiv. De hyppige afslag på ansøgninger om tilbagebetaling er ofte begrundet i, at de formelle krav ikke er opfyldt. Dette giver erhvervsdrivende indtryk af, at de nationale administrationer bevidst forsøger at afskrække dem fra at gøre brug af tilbagebetalingsproceduren. Som følge af de store byrder og omkostninger, der er forbundet med de administrative formaliteter, samt forsinkelserne i tilbagebetalingen, giver de afgiftspligtige personer, der har ret til at få tilbagebetalt merværdiafgift, hyppigt afkald på at udøve denne ret. Alle disse vanskeligheder, som de afgiftspligtige personer støder på i praksis, anfægter selve princippet om retten til fradraget for afgiften, uanset i hvilken medlemsstat levering har fundet sted, og dermed afgiftens neutralitet. På den anden side skaber tilbagebetalingsproceduren betydelige problemer for de ansvarlige nationale administrationer. Det skyldes, at den har vist sig vanskeligere at forvalte end forudset. Hver ansøgning om tilbagebetaling kræver således en fysisk indsats fra de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der foretager tilbagebetalingen. Medlemsstaterne må derfor afsætte et betydeligt antal embedsmænd til at varetage en opgave, der anses for utaknemmelig, for så vidt som den består i at tilbagebetale en på deres område opkrævet afgift til udenlandske afgiftspligtige personer. Et endnu større problem er den manglende mulighed for effektivt at kontrollere, hvorvidt en ansøgning om tilbagebetaling og det beløb, der begæres tilbagebetalt, er berettiget. De disponible oplysninger giver kun medlemsstaterne mulighed for at kontrollere følgende: — ansøgerens egenskab af at være afgiftspligtig person (på grundlag af den attestation, der er udstedt af administrationen i etableringsmedlemsstaten); — fakturaen eller importdokumentets korrekte udfyldelse; — den korrekte anvendelse af de gældende fradragsregler i den stat, der foretager tilbagebetalingen. Tilbagebetalingsmedlemsstaten mangler til gengæld oplysninger om udgifternes faktiske fordeling på afgiftsbelastede og afgiftsfritagne transaktioner og transaktioner, der falder uden for merværdiafgiftens anvendelsesområde, og om de nærmere betingelser for udøvelsen af fradragsretten (efter pro rata- satssystemet eller reel påligning). Denne medlemsstat kan således ikke tage højde for den afgiftspligtige persons samlede afgiftsmæssige situation og er nødsaget til at træffe beslutninger på grundlag af ufuldstændige oplysninger. C 101/80 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 Medlemsstaterne er i øvrigt opmærksomme på denne situation. I 1993 fik den komplicerede og bekostelige tilbagebetalingsprocedure således 11 af de daværende 12 medlemsstater til at ansøge om fravigelser i henhold til artikel 27 med henblik på indførelse af særforanstaltninger til beskatning af tjenesteydelser i form af bearbejdning af løsøregenstande og nationale transportydelser i tilknytning til transport af goder inden for Fællesskabet. Hensigten hermed var at undgå en systematisk anvendelse af 8. direktiv. Disse ved rådsbeslutninger bemyndigede fravigelser var begrundet i, at en udbredt anvendelse af tilbagebetalingsproceduren kunne udgøre en hindring for udviklingen af samhandelen inden for Fællesskabet inden for visse tjenesteydelsesområder. Rådet har desuden ændret Kommissionens 15 forslag til beslutning vedrørende særforanstaltninger til beskatning af telekommunikationstjenester med henblik på at forenkle opkrævningen af afgiften for at undgå anvendelsen af den i 8. direktiv omhandlede procedure. På baggrund af det ovenfor anførte var det ikke uventet, at den i 8. direktiv omhandlede tilbagebetalingspro- cedure inden for rammerne af SLIM-initiativet var genstand for en henstilling, som fik støtte hos både de erhvervsdrivende og de nationale administrationer Det skal understreges, at de ovennævnte problemer vil blive endegyldigt løst med indførelsen af det nye merværdiafgiftssystem, sådan som dette er udviklet i det arbejdsprogram, som Kommissionen vedtog i juli 1996. Efter den nye ordning, der er baseret på princippet om et enkelt beskatnings- og fradragssted, vil enhver afgiftspligtig person kunne fratrække merværdiafgift, der er erlagt i tidligere led, ét enkelt sted, selv om transaktionen er blevet beskattet i en anden medlemsstat. Dermed bliver proceduren i 8. direktiv overflødig. Kommissionen har under alle omstændigheder besluttet at reagere omgående på den henstilling, der er fremsat inden for rammerne af SLIM-initiativet, selv om den er sig bevidst, at ethvert lovgivningsinitiativ på dette område kun kan være af midlertidig karakter og kun gælder, indtil det nye fælles merværdiafgiftssystem træder i kraft. Følgelig er formålet med nærværende forslag på kort sigt at forbedre den måde, hvorpå det nuværende merværdiafgiftssystem virker, gennem en forenkling af en procedure, som af de erhvervsdrivende opfattes som en hindring for, at det indre marked kan fungere efter hensigten. Dette forslag anfægter dog ikke videreførelsen af den i arbejdsprogrammet foreslåede tidsplan for forelæggelse af forslag med henblik på indførelse af et nyt fælles merværdiafgiftssystem. Visse elementer i dette forslag kan derfor tænkes at blive revideret i takt med forelæggelsen af forslag med henblik på indførelsen af det nye system. På kontrolområdet foreslår Kommissionen supplerende foranstaltninger, hvis berettigelse og nødvendig- hed regelmæssigt vil blive taget op til revision. Formålet hermed er udelukkende — i mangel af et tilfredsstillende samarbejde mellem medlemsstaterne på kontrolområdet — her og nu at skabe de fornødne betingelser for en tilstrækkelig kontrol med anvendelsen af fradragsordningen. Som en logisk følge heraf vil Kommissionen, såfremt Rådet ikke er i stand til at vedtage nærværende forslag inden for en rimelig frist, se sig nødsaget til at trække det tilbage for at undgå, at Rådet fortsætter med at drøfte et forslag, hvis målsætning — en snarlig forenkling af den nuværende procedure — dermed i sagens natur ikke vil kunne opfyldes, og som, hvis det vedtages for sent, vil kunne bringe overgangen til det nye fælles system i fare. Det er Kommissionens opfattelse, at den eneste ændring, der effektivt kan bidrage til en væsentlig forenkling af det fælles merværdiafgiftssystem i almindelighed og af tilbagebetalingsproceduren i særdeleshed, består i at give den afgiftspligtige person tilladelse til at fradrage merværdiafgift, der er erlagt i en medlemsstat, hvor han ikke er etableret. Det tænkes sket ved modregning i hans periodiske angivelse af det merværdiafgiftsbeløb, han skylder i en medlemsstat, hvor han foretager de afgiftspligtige transaktioner, hvortil de afgiftsbelastede goder og tjenesteydelser anvendes. Nærværende forslag tager sigte på at indføre denne fradragsret i artikel 17 i 6. direktiv, hvilket medfører, at den særlige tilbagebetalingsprocedure for afgiftspligtige personer, der er etableret i Unionen (dvs. den i 8. direktiv omhandlede procedure), afskaffes. De foreslåede foranstaltninger, der retligt udmøntes ved en ændring af stk. 3 og indsættelse af et nyt stk. 3a i artikel 17, får følgende resultat, for så vidt angår afgiftspligtige personer, der er etableret i Det Europæiske Fællesskab: — den pågældende person er udpeget som afgiftspligtig i en enkelt medlemsstat: merværdiafgiften fradrages i denne medlemsstat, uanset i hvilken medlemsstat han har afholdt de afgiftsbelastede udgifter; 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/81 — den pågældende person er udpeget som afgiftspligtig i flere medlemsstater: a) han er udpeget som afgiftspligtig i den medlemsstat, hvor han har afholdt de afgiftsbelastede udgifter: merværdiafgiften fradrages i denne medlemsstat (ingen ændring i forhold til den nuværende situation); b) han er ikke udpeget som afgiftspligtig i den medlemsstat, hvor han har afholdt de afgiftsbelastede udgifter: merværdiafgiften fradrages i den medlemsstat, hvor han foretager levering af de goder og tjenesteydelser, i forbindelse med hvilke udgifterne afholdes. Det er en logisk følge af denne ændring af artikel 17, at det merværdiafgiftsbeløb, der giver ret til fradrag, fremover fastsættes efter de regler, der gælder i etableringsmedlemsstaten, og ikke længere efter reglerne i den medlemsstat, som har opkrævet afgiften, som det ellers i øjeblikket er tilfældet. Hvad angår formaliteterne, fastsættes det i nærværende forslag, at den afgiftspligtige person skal vedlægge dennes periodiske angivelse et særskilt dokument, hvori den afgiftspligtige person angiver de i andre medlemsstater erlagte merværdiafgiftsbeløb, for hvilke han udøver sin fradragsret. Disse beløb skal være opdelt på de enkelte medlemsstater. Som dokumentation skal der dertil vedlægges en genpart af fakturaer eller importdokumenter. BILAG II til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse Vedrørende fradragsordningen fastsætter artikel 17, stk. 6, i det sjette direktiv, følgende: »Senest inden udløbet af en periode på fire år fra datoen for dette direktivs ikrafttræden fastsætter Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen de udgifter, der ikke giver ret til fradrag i merværdiafgiften. Under alle omstændigheder giver udgifter, der ikke er af streng erhvervsmæssig karakter, som for eksempel udgifter til luksusforbrug, underholdning eller repræsentation, ikke adgang til fradrag. Indtil de ovenfor omhandlede regler træder i kraft, kan medlemsstaterne opretholde alle de undtagelser, som på tidspunktet for dette direktivs ikrafttræden var gældende i henhold til deres nationale lovgivning. « I Rådet lykkedes det ikke at nå til enighed om Kommissionens forelagte forslag, og de blev endelig trukket tilbage den 21. november 1996 som en logisk følge af, at Kommissionen i juli 1996 vedtog arbejdsprogrammet med henblik på indførelse af et fælles merværdiafgiftssystem. I mellemtiden har medlemsstaterne valgt forskellige indfaldsvinkler til spørgsmålet. Tre af dem (Tyskland, Holland og Luxembourg) indrømmer fuld fradragsret i henhold til artikel 17, stk. 2, for de pågældende udgifter eller for vigtigste kategorier af disse udgifter. Alene udgifter, der ikke på nogen måde tjener erhvervsmæssige formål, er udelukket fra retten til fradrag. De øvrige udelukker eller begrænser fradragsretten for de pågældende udgifter. Det sker for at undgå eller i videst mulige udstrækning forenkle sagsbehandlingen i de tilfælde, hvor det kan være nødvendigt at sondre mellem udgifter, der vedrører den afgiftspligtige persons og andre personers private forbrug, og udgifter, der er forbundet med den afgiftspligtige persons økonomiske virksomhed. Denne situation bidrager ikke til at håndhæve principperne om ensartet beregningsgrundlag og afgiftsneutralitet. Afgiftspligtige personer fra en medlemsstat, som indrømmer fuld fradragsret for alle udgifter med undtagelse af udgifter, der ikke på nogen måder tjener erhvervsmæssige formål, har en fordel i forhold til afgiftspligtige personer fra en medlemsstat, hvor visse udgiftskategorier ikke er omfattet af fradragsretten. Det kan føre til konkurrenceforvridning af den internationale samhandel med varer og tjenesteydelser, for så vidt som virkningerne afspejler sig i prisen. Selv om en sådan uensartethed ikke er et nyt fænomen, er forskellene blevet endnu tydeligere, efter at det indre marked blev etableret den 1. januar 1993, eftersom de nationale lovgivninger og deres gennemførelse i langt højere grad konfronteres direkte indbyrdes. C 101/82 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at følge det mandat op, der er fastsat i artikel 17, stk. 6, i 6. direktiv, og at indføre en mekanisme til tilnærmelse af de forskellige nugældende nationale regler, idet der samtidig overlades medlemsstaterne en vis skønsmulighed, således at de kan tage hensyn til de særlige forhold, der gør sig gældende i de respektive lande. Det skal understreges, at fradragsretten er et grundlæggende element i merværdiafgiftssystemet. Følgelig er enhver undtagelse fra denne ret en undtagelse fra reglen, som kun kan accepteres, hvis den har en helt ganske særlig begrundelse. Det er således klart, at forslaget skal begrænses til at omfatte de udgiftskategorier, som er relateret til virksomhedens normale drift, men hvoraf en del tillige vedrører privat og endeligt forbrug. Den regnskabsmæssige opdeling af disse udgifter i en erhvervsmæssig og en privat del kan som regel ikke kontrolleres i praksis, og hermed skabes der risiko for misbrug og skattesvig. Der er typisk tale om udgifter i forbindelse med personbiler, udgifter til logi, mad og drikkevarer samt udgifter til luksusforbrug, underholdning eller repræsentation. Udgifter i forbindelse med personbiler må anses for at omhandle investeringsgoder, for hvilke en ikke-erhvervsmæssig anvendelse ikke kan udelukkes, og frem for alt kan anvendelsen ændre sig fra det ene år til det andet. Selv om udgifter til logi, mad og drikkevarer kan afholdes som led i udøvelsen af en erhvervsaktivitet, kan man også sige, at sådanne udgifter ligeledes har en privat karakter, eftersom der er tale om udgifter til dækning af basale behov. Man skal være opmærksom på, at det grundlæggende princip om indrømmelse af fradrag på afgift på varer og tjenesteydelser, som anvendes i forbindelse med afgiftspligtige transaktioner, indebærer, at det ikke er muligt at fradrage udgifter, som ikke har en strengt erhvervsmæssig karakter, som f. eks. udgifter til luksusforbrug, underholdning eller repræsentation, således som det også anføres i den nuværende artikel 17, stk. 6. Kommissionens forslag indarbejder forskellige metoder til at tage højde for de nævnte udgifters særlige karakter i forbindelse med de afgiftspligtige personers økonomiske virksomhed. Almindeligvis gælder de normale fradragsregler for merværdiafgift betalt i forbindelse med personbiler men i de tilfælde, hvor problemerne med at kontrollere den ikke-erhvervsmæssige brug af disse goder er så store, at de i praksis gør det umuligt for en medlemsstat at anvende de normale fradragsregler, er der fastsat en fakultativ ordning med begrænset fradragsret. Denne ordning giver medlemsstaterne mulighed for at anvende en forenklet procedure med hensyn til at opgøre den ikke-erhvervsmæssige anvendelse af personbiler. En medlemsstat, der benytter sig af denne mulighed, kan således fastsætte en øvre fradragsprocent, der ikke må være mindre end 50 % af den afgift, der er betalt i tidligere led, og hvis beløb svarer til den erhvervsmæssige anvendelse, som personbilerne mest anses for at være brugt til. Ved at benytte denne mulighed fritages administrationen i en lang række tilfælde for at kontrollere de afgiftspligtige personers regnskabsmæssige opdeling på privat og erhvervsmæssig brug af deres personbiler. Hvis andelen af den erhvervsmæssige anvendelse derimod ikke når op på den i en given medlemsstat fastsatte tærskelværdi, foretages fradraget efter de normale regler. Ved at fastsætte en sådan tærskel bliver det muligt på forenklet vis at foretage en sondring mellem den i tidligere led erlagte merværdiafgift, der er betalt henholdsvis i tilknytning til: a) en ikke-erhvervsmæssig anvendelse af bilerne, dvs. anvendelse til privat brug, men ligeledes i tilknytning til transaktioner, der ikke hører ind under merværdiafgiftens anvendelsesområde; b) en erhvervsmæssig anvendelse af bilerne, dvs. anvendelse til transaktioner, der er omfattet af merværdiafgiftens anvendelsesområde, det være sig såvel transaktioner, der giver ret til fradrag, som afgiftsfritagne transaktioner, der ikke giver ret til fradrag. Når den afgiftspligtige person foretager såvel fradragsberettigede som ikke-fradragsberettigede transaktio- ner, skal den merværdiafgift, der i et tidligere led er betalt, og som er knyttet til den erhvervsmæssige anvendelse af personbilerne, angives særskilt som grundlag for fastsættelsen af den merværdiafgift, der skal svares af de to typer transaktioner. Når den erhvervsmæssige brug af de omhandlede goder er ubetydelig, vil det opnåede resultat dog ikke stå i et rimeligt forhold til omfanget af administrationens kontrolforanstaltninger. Derfor er der i forslaget fastsat en total udelukkelse af fradragsretten, såfremt anvendelsen til erhvervsmæssige formål er mindre end 10 %. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/83 Der tages særlige hensyn til afgiftspligtige personer, hvis økonomiske virksomhed er baseret på anvendelsen af personbiler, eller for hvilke denne type goder er strengt nødvendige for udøvelsen af den økonomiske virksomhed (for eksempel afgiftspligtige personer, hvis økonomiske virksomhed består i salg eller udlejning af personbiler, taxaer, køreskoler m. v. ). I dette tilfælde finder de normale fradragsregler anvendelse, dog kun såfremt den ikke-erhvervsmæssige anvendelse er ubetydelig, dvs. mindre end 10 %. Hvad angår udgifter til logi, mad og drikkevarer kan en udelukkelse af fradragsretten være berettiget på grund af deres karakter af endeligt forbrug. Disse udgifter kan dog i visse situationer være entydigt relateret til en økonomisk virksomhed, for eksempel når de er afholdt i forbindelse med forretningsrejser. Derfor skønnes det rimeligt med en fast fradragsprocent på 50 % af merværdiafgiften på udgifter til logi, mad og drikkevarer. Derimod er udgifter, der ikke har en streng direkte tilknytning til formålet med de afgiftsbelastede transaktioner (for eksempel udgifter til luksusforbrug, underholdning og repræsentation), stadig udelukket fra fradragsrettens anvendelsesområde. BILAG III til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse Et bilateralt refusions- og udligningssystem Ovennævnte dokument skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for at iværksætte en refusionsordning mellem medlemsstaterne, der gør det muligt for den medlemsstat, hvor fradragsretten udøves (fradragsmedlemsstaten), at få refunderet det fradragsberettigede merværdiafgiftsbeløb i den medlemsstat, hvor den omhandlede afgift er betalt (købsmedlemsstaten). Dette refusions- og udligningssystem samt de kontrolforanstaltninger, der i den forbindelse skal iværksættes i den enkelte medlemsstat, er emnet for det vedlagte forslag til forordning. Forslaget til forordning omhandler indførelsen af et bilateralt refusions- og udligningssystem mellem medlemsstaterne. Til det formål meddeler den enkelte medlemsstat hvert halve år hver af de andre medlemsstater størrelsen af det i det forudgående halvår fratrukne merværdiafgiftsbeløb, som købsmedlemsstaten skal refundere den pågældende medlemsstat. Det beløb, som skal meddeles, er det merværdiafgiftsbeløb, der reelt er fradraget, dvs. det beløb, der fremkommer efter pro rata-beregningen, når den afgiftspligtige person udøver såvel aktiviteter, der giver ret til fradrag, som aktiviteter, der ikke giver ret til fradrag, og efter anvendelsen af de fradragsregler, der er gældende i fradragsmedlemsstaten med dér gældende begrænsninger. På denne måde kan enhver medlemsstat fastsætte det saldobeløb, der skal betales til eller modtages fra de øvrige medlemsstater. Den faktiske betaling af disse restbeløb foregår senere, da der kan ske berigtigelser i forbindelse med den i forordningen omhandlede kontrol. Medlemsstaterne kan dog gennem bilaterale aftaler fravige den i forordningen nævnte frist og i stedet fastsætte andre frister eller på visse betingelser overføre saldoen til den efterfølgende periode. Kontrolforanstaltninger Inden for rammerne af det nuværende merværdiafgiftssystem er den enkelte medlemsstat ansvarlig for påligning, kontrol og opkrævning af afgiften, som indgår umiddelbart i dennes nationale budget. Et af de grundlæggende principper i dette system er, at fradraget udøves i den medlemsstat, hvor afgiften skyldes og/eller er erlagt. Én og samme medlemsstat er således ansvarlig for kontrollen med såvel betalingen som fradraget af afgiften. Med nærværende forslag fraviges ovennævnte princip i de tilfælde, der aktuelt er omfattet af ottende direktiv. Det følger af den foreslåede ordning, at kontrollen med betalingen af den i forbindelse med de omhandlede transaktioner erlagte merværdiafgift påhviler købsmedlemsstaten, medens kontrollen med fradraget af denne afgift påhviler fradragsmedlemsstaten. C 101/84 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 Den foreslåede kontrolordning bør som enhver anden form for kontrol være baseret på afgiftsadministra- tionens kendskab til den afgiftspligtige persons afgiftsmæssige situation, på en vurdering af dennes pålidelighed og risikoen for skattesvig samt et omfattende og effektivt samarbejde med de øvrige medlemsstaters administrationer. I stedet for en systematisk fremsendelse af genparter af fakturaer og importdokumenter, som betyder en ekstra byrde for både de afgiftspligtige personer og de ansvarlige administrationer, forudsætter en effektiv kontrol i det indre marked, at der etableres fælles kriterier for vurdering af risikoen for skattesvig i forbindelse med de behandlede sager. Alle de berørte administrationer vil have interesse i at modtage oplysninger om de på grundlag af sådanne fælles kriterier identificerede tilfælde af skattesvig, som kræver en mere gennemgribende kontrol. De berørte administrationer vil have en fælles interesse i et effektivt samarbejde, som vil gøre det muligt at udnytte de oplysninger og erfaringer, de sidder inde med, fuldt ud. Direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand giver medlemsstaterne mulighed for at udveksle alle de fornødne oplysninger for udøvelsen af deres respektive kontrolbeføjelser. Erfaringen viser imidlertid, at medlemsstaterne endnu ikke i fuldt omfang udnytter de muligheder, som dette fællesskabsinstrument åbner op for. På baggrund af disse erfaringer og i betragtning af karakteren af den foreslåede ordning til forbedring af det nugældende merværdiafgiftssystem ser Kommissionen sig nødsaget til at foreslå, at ordningen føles op af supplerende kontrolforanstaltninger. De foreslåede supplerende foranstaltninger vil svække forenklingseffekten af den ændrede fradragsordning og er kun acceptable på kort sigt. Deres anvendelsesperiode bør begrænses til den periode, der er strengt nødvendig for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne. Kommissionen vil jævnligt undersøge, hvorledes disse foranstaltninger anvendes i medlemsstaterne, og hvilke konkrete virkninger de har. Til dette formål meddeler medlemsstaterne Kommissionen de nødvendige oplysninger. Inden for to år efter iværksættelsen af foranstaltningerne forelægger Kommissio- nen Rådet en rapport om disses berettigelse og nødvendighed som et led i overvågningen af udviklingen i samarbejdet mellem medlemsstaterne på kontrolområdet, i givet fald med forslag om afskaffelse af de supplerende foranstaltninger. Hvad angår de i forslaget omhandlede kontrolforanstaltninger, skal det bemærkes, at størstedelen af de udgifter, der i dag fordres tilbagebetalt efter proceduren i ottende direktiv, er af en ganske bestemt art. Som følge af reglerne vedrørende transaktionernes lokalisering omhandler størstedelen af ansøgningerne om tilbagebetaling generalomkostninger som for eksempel hotel- og restaurationsudgifter, udgifter i tilknytning til deltagelse af messer og internationale transportvirksomheders udgifter til biltransport og brændstof. Det er derfor lidet sandsynligt, at det foreslåede system, der går ud på at modregne disse beløb i den merværdiafgift, som den afgiftspligtige person skylder, vil føre til en væsentlig stigning i antallet af sager, hvor der skal udbetales store afgiftsgodtgørelser til de erhvervsdrivende, og hvor en mere omfattende administrativ opfølgning som oftest er påkrævet. Derfor skal det sikres, at de foreslåede kontrolforanstaltninger vedrørende fradragsordningens anvendelse står i et rimeligt forhold til risikoen for fiskale tab for medlemsstaterne. De i forordningen omhandlede foranstaltninger består i en kontrol i flere faser, idet de berørte medlemsstaters finansielle ansvar fastsættes for hver enkelt fase. En sådan faseopdelt kontrol har en væsentlig fordel i forhold til det nuværende system, da den ikke kræver en »umiddelbar og kvasidefinitiv« beslutning fra administrationens side, sådan som det er tilfældet i dag. Afgiftsadministrationen i fradragsmedlemsstaten foretager en første kontrol, når den modtager den periodiske angivelse samt det særlige dokument og bilagene hertil. I modsætning til hvad der er tilfældet for administrationen i tilbagebetalingsstaten i dag, råder den kompetente administration på dette tidspunkt allerede over mere præcise oplysninger om den afgiftspligtige persons afgiftsmæssige situation. Det beløb, der fremkommer som et resultat af eventuelle berigtigelser i forbindelse med denne første kontrol, er selvsagt ikke medregnet i det merværdiafgiftsbeløb, som fradragsmedlemsstaten ansøger om at få refunderet af købsmedlemsstaten. Derefter underretter fradragsmedlemsstaten — principielt ad elektronisk vej — købsmedlemsstaten om visse transaktioner, for hvilke der udøves en fradragsret i medfør af artikel 17, stk. 3a. 12. 4. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 101/85 Dersom købsmedlemsstaten konstaterer uregelmæssigheder vedrørende de transaktioner, for hvilke fradragsretten udøves, meddeler den fradragsmedlemsstaten dette inden for tre måneder efter datoen for modtagelsen af oplysningerne. Købsmedlemsstaten er i så fald ikke forpligtet til at refundere det pågældende merværdiafgiftsbeløb til fradragsmedlemsstaten. Det påhviler fradragsmedlemsstaten at træffe de fornødne foranstaltninger til inddrivning af de skyldige afgifter, bl. a. under hensyntagen til den afgiftspligtige persons afgiftsmæssige situation (indgivelse af periodiske angivelser, betaling af skyldig afgift, andre fiskale udeståender). Som led i den programmerede kontrol af den afgiftspligtige persons samlede økonomiske aktiviteter undersøger fradragsmedlemsstaten desuden, om det foretagne fradrag er berettiget. Dette sker uafhængigt af, hvor merværdiafgiften er betalt. Den i dette forslag omhandlede kontrolprocedure er ikke til hinder for, at de nationale administrationer kan anmode om oplysninger under anvendelse af den procedure, der er fastsat i direktivet om gensidig bistand. Kommissionen er sig bevidst, at den manglende harmonisering med hensyn til de oplysninger, der skal anføres på fakturaen, kan skabe visse problemer. Det skal imidlertid bemærkes, at dette problem også i dag gør sig gældende i samhandelen inden for Fællesskabet (leveringer/erhvervelser inden for Fællesskabet, transport inden for Fællesskabet m. v. ). Den eneste forskel består i, at der efter det nye forslag rent faktisk vil være faktureret en merværdiafgift i købsmedlemsstaten. Rapporten om SLIM-initiativet indeholder i øvrigt en henstilling om en nærmere undersøgelse af denne problematik, som Kommissionen agter af følge op på. I afventning af resultatet af denne undersøgelse er det, hvis det foreslåede system skal kunne fungere, nødvendigt, at medlemsstaterne udviser en vis grad af smidighed. Medlemsstaterne skal således sikre, at en afgiftspligtig person, som er i besiddelse af en faktura, som indeholder de i henhold til sjette direktiv krævede oplysninger, ikke nægtes adgang til at udøve sin fradragsret. Dette er imidlertid ikke til hinder for, at den ansvarlige administration kan kræve, at den afgiftspligtige person vedlægger en oversættelse af fakturaoplysningerne, såfremt administrationen ellers ikke kan vurdere udgifternes erhvervsmæssige karakter. BILAG IV til Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse (i overensstemmelse med artikel 47, stk. 3, i forretningsordenen) Følgende ændringsforslag blev forkastet under forhandlingerne, men opnåede mindst en fjerdedel af de afgivne stemmer: Ændringsforslag indgivet af Bill Tosh og Alma Williams Punkt 4. 2. 4 Affattes i stedet som følger: »4. 2. 4. ØSU er af den opfattelse, at udgifter til underholdning bør behandles på linje med udgifter til logi, mad og drikkevarer og ikke sidestilles med luksusudgifter. « Begrundelse Udgifter til underholdning er en legitim forretningsmæssig udgift, eftersom det primære mål med firmaunderholdning er at fastholde eller øge omsætningen. I og med at der er et element af privat forbrug, falder udgiften i samme kategori som udgifter til logi, mad og drikkevarer. Den bør ikke behandles på linje med luksusudgifter, der pr. definition ikke har nogen nævneværdig positiv effekt på firmaets omsætning. C 101/86 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 12. 4. 1999 Afstemningsresultat For: 25, imod: 51, hverken for eller imod: 4. Ændringsforslag indgivet af Colin Lustenhouwer og Giacomo Regaldo Punkt 4. 2. 7 Erstattes af nedenstående punkter: »4. 2. 6. 1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg kan ikke se nogen vægtige grunde til, at personbiler ikke skulle være genstand for det samme faste fradrag som de øvrige udgiftskategorier, der indgår i disse forslag, og mener, at det ville være et stort bidrag til at mindske konkurrenceforvridningen og begrænse mulighederne for skattesvig og manipulation inden for lovens grænser. 4. 2. 6. 2. Store forskelle mellem størrelsen af de fradragsberettigede beløb, som de forskellige medlemsstater tillader, ville være en konkurrencemæssig ulempe for virksomheder i lande med lave beløbsgrænser i forhold til virksomheder i lande med højere beløbsgrænser for fradrag, og det ville uundgåeligt medføre, at der ville blive udviklet komplicerede systemer til at omgå reglerne inden for lovens grænser eller på anden vis. 4. 2. 6. 3. Man skal desuden være opmærksom på, at momsen skal betales, når bilen anskaffes, og på det tidspunkt kan man slet ikke præcist afgøre, i hvor høj grad bilen vil blive anvendt til henholdsvis erhvervsmæssige og private formål i løbet af dens levetid. Det kan variere fra år til år, og hvis der ikke er et fast fradrag, vil der være behov for justeringer med tilbagevirkende kraft, hvilket vil skabe yderligere vanskeligheder både for virksomhederne og de nationale forvaltninger. 4. 2. 6. 4. Et fast fradrag ville også medføre en ønskelig regelforenkling. Det ville indebære, at det f. eks. ikke længere ville være nødvendigt for de handlende at opbevare dokumentation for — eller for administrationerne at kontrollere — hvor stor en procentdel der er erhvervsmæssig anvendelse, eller at skelne mellem erhvervsmæssig anvendelse i tilknytning til afgiftspligtige og ikke-afgiftspligtige transaktioner. 4. 2. 6. 5. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vil gøre opmærksom på, at hvis formålet med udspillet er forenkling (og det er et af Kommissionens erklærede mål), bør procedurerne udformes så enkelt som muligt — noget, der imidlertid ikke synes at være lykkedes i de foreliggende forslag. Hvor en medlemsstat gør brug af sin valgmulighed, vil det stadig være nødvendigt at kontrollere i al fald tilnærmelsesvis, hvor stor en del af kørslen, der har været erhvervsmæssig, og det vil eventuelt også være nødvendigt at foretage justeringer med tilbagevirkende kraft. Dette vil påføre såvel de nationale administrationer som de erhvervsdrivende et merarbejde foruden at skabe et element af usikkerhed for sidstnævnte. 4. 2. 7. befordring med flyvemaskine og helikopter, ikke også omfattes af disse regler. « Der synes ikke at være noget logisk til hinder for, at andre former for privat transport, såsom Begrundelse Den nuværende tekst er optaget i sektionens udtalelse som følge af et ændringsforslag, der opnåede flertal under afstemningen i sektionen. Det aktuelle punkt 4. 2. 7 erstatter på baggrund af denne afstemning 6 punkter udarbejdet af ordføreren. Nærværende ændringsforslag har til formål at give ordførerens oprindelige tekst »æresoprejsning«, idet den aktuelle tekst indholdsmæssigt ikke refererer til Kommissionens forslag og vil føre til en indholdsmæssigt uforståelig udtalelse, hvad angår det pågældende afsnit. Afstemningsresultat For: 39, imod: 56, hverken for eller imod: 8


title: Resolución sobre la comunicación de la Comisión "La aplicación de la estrategia de la Unión sobre los sectores industriales vinculados a la defensa" (COM(97)0583 C4-0223/ 98)

eurovoc_concepts:
EU policy
arms industry
defence policy
hiring
industrial restructuring
research and development

text: C 128/86 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 7. 5. 1999 Jueves, 28 de enero de 1999 7. Industrias vinculadas a la defensa A4-0482/98 Resolucio·n sobre la comunicacio·n de la Comisio·n «La aplicacio·n de la estrategia de la Unio·n sobre los sectores industriales vinculados a la defensa» (COM(97)0583 › C4-0223/98) El Parlamento Europeo, › Vista la comunicacio·n de la Comisio·n (COM(97)0583 › C4-0223/98), › Vistas sus Resoluciones de › 14 de mayo de 1997 sobre el desarrollo de perspectivas para la pol(cid:14)·tica de seguridad comu·n de la Unio·n Europea (1), › 15 de mayo de 1997 sobre la Comunicacio·n de la Comisio·n sobre «Problemas de la industria europea relacionada con la defensa: propuestas de actuacio·n a nivel europeo» (COM(96)0010 › C4-0093/96) (2), › 14 de mayo de 1998 sobre la instauracio·n progresiva de una pol(cid:14)·tica de defensa comu·n de la Unio·n Europea (3), › Visto el co·digo de conducta sobre las exportaciones de armas, aprobado por el Consejo el 25 de mayo de 1998, y sus Resoluciones de 15 de enero de 1998 (4)y de 14 de mayo de 1998 (5) relativas al mismo, › Vista la recomendacio·n no 622 de la Asamblea de la UEO sobre la cooperacio·n europea en el a·mbito de la adquisicio·n de equipos de defensa (6), › Vista la Declaracio·n conjunta de Alemania, Francia y el Reino Unido de 9 de diciembre de 1997 sobre la industria aeroespacial y electro·nica de defensa europea, a la que esta·n asociadas Espan(cid:152)a e Italia (7), › Vista la Declaracio·n conjunta de los ministros de Defensa de dichos pa(cid:14)·ses, de 20 de abril de 1998, en la que acordaron conceder prioridad a la bu·squeda de una armonizacio·n de las necesidades de sus fuerzas armadas, con objeto de evitar duplicidades, y de sus pol(cid:14)·ticas en materia de compras, investigacio·n y desarrollo tecnolo·gico, › Vista la carta de intenciones sobre el acompan(cid:152)amiento de las reestructuraciones industriales en el a·mbito de la defensa, firmada el 6 de julio de 1998 en Londres por los ministros de Defensa de Alemania, Espan(cid:152)a, Francia, Italia, el Reino Unido y Suecia, que indica los objetivos y principios que se establecen los Gobiernos para fomentar la creacio·n y el funcionamiento eficaz de sociedades transnacionales en el a·mbito de los equipos de defensa en Europa, › Visto el informe de la Comisio·n de Asuntos Exteriores, Seguridad y Pol(cid:14)·tica de Defensa y la opinio·n de la Comisio·n de Asuntos Econo·micos y Monetarios y Pol(cid:14)·tica Industrial (A4-0482/98), A. Considerando que el Tratado de Amsterdam ofrece por primera vez a los Estados miembros de la Unio·n Europea un fundamento jur(cid:14)·dico (pa·rrafo primero del art(cid:14)·culo J. 7 del Tratado de la Unio·n Europea) para desarrollar su cooperacio·n en materia de armamento, B. Lamentando que el art(cid:14)·culo 223 del Tratado CE no haya sido modificado con ocasio·n de la Conferencia Intergubernamental de manera que su utilizacio·n tuviera un cara·cter excepcional, C. Recordando que au·n no se ha puesto en pra·ctica el objetivo de crear una agencia europea de armamento, pero constatando al mismo tiempo que la OCCAR, junto con la OAEO, podra· constituir la base de esta futura agencia, (1) DO C 167 de 2. 6. 1997, p. 99. (2) DO C 167 de 2. 6. 1997, p. 137. (3) DO C 167 de 1. 6. 1998, p. 190. (4) DO C 34 de 2. 2. 1998, p. 163. (5) DO C 167 de 1. 6. 1998, p. 226. (6) Ve·ase la comunicacio·n a los miembros PE 224. 946. (7) Ve·ase la comunicacio·n a los miembros PE 225. 659. 7. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 128/87 Jueves, 28 de enero de 1999 D. Considerando el importante retraso que registra la industria europea de la defensa frente a su homo·loga de los EE. UU. y su incapacidad para preservar de modo eficaz sus aptitudes tecnolo·gicas, como demostro·, por otra parte, la guerra del Golfo, E. Considerando que el co·digo de conducta sobre exportaciones de armas constituye un elemento fundamental del desarrollo de la cooperacio·n en materia de armamento, aunque su primer objetivo es potenciar la transparencia de un comercio que presenta caracter(cid:14)·sticas muy espec(cid:14)·ficas, F. Considerando que el nuevo co·digo de conducta es un paso hacia una reglamentacio·n jur(cid:14)·dicamente vinculante de las exportaciones de armas a escala europea, G. Considerando la reunio·n de la UEO de los d(cid:14)·as 16 y 17 de noviembre de 1998 en Roma, y el Plan Director aprobado en esta ocasio·n por el GAEO, 1. Apoya los esfuerzos realizados por los Estados miembros de la Unio·n Europea y las sociedades europeas de defensa para reestructurar el sector de las industrias de armamento y conseguir, de esta manera, la creacio·n de una pol(cid:14)·tica europea de armamento fundamentada en la existencia de una base tecnolo·gica e industrial competitivas; 2. Manifiesta su deseo de que, en el marco del desarrollo de la pol(cid:14)·tica europea de investigacio·n y desarrollo tecnolo·gico, se contemple tambie·n su posibilidad de contribuir a asegurar una capacidad defensiva auto·noma que se apoye en una base industrial so·lida; 3. Afirma que una pol(cid:14)·tica europea de armamento es un elemento fundamental del desarrollo progresivo de una pol(cid:14)·tica de defensa comu·n en el marco de la PESC y de la afirmacio·n de la identidad europea de seguridad y de defensa en el seno de la OTAN; Constata que una pol(cid:14)·tica europea de armamento al servicio de la PESC es compatible con el objetivo 4. de un desarme global; En lo relativo al plan de actuacio·n 5. Acoge con satisfaccio·n el plan de actuacio·n propuesto por la Comisio·n en su comunicacio·n; 6. Considera que dicho plan de actuacio·n constituye un conjunto coherente de medidas destinadas a extender el mercado u·nico a los equipos de defensa; alienta, por consiguiente, a la Comisio·n a que presente al Consejo, sobre esta base, propuestas destinadas a favorecer la creacio·n progresiva de una pol(cid:14)·tica comu·n en el a·mbito del armamento; Pide a la Comisio·n que se ajuste de modo riguroso a su calendario referente a las principales 7. actuaciones presentadas en el plan de accio·n sobre la industria de la defensa; 8. Considera que la creacio·n de una base tecnolo·gica e industrial de defensa implica una estrecha cooperacio·n entre la Unio·n Europea y la UEO; constata que el Comite· Militar de la UEO y el GAEO pueden contribuir a identificar necesidades comunes de los pa(cid:14)·ses de la Unio·n Europea, lo que les permitir(cid:14)·a adquirir de manera coordinada los mismos equipos militares con una mejor relacio·n coste/eficacia; 9. Desea que todas las iniciativas llevadas a cabo por los Estados europeos a trave·s de los o·rganos de cooperacio·n en materia de armamento y de programas comunes de armamento o mediante el fomento de las reestructuraciones industriales, este·n mejor coordinadas; con este fin, desea que, en una primera fase, la Unio·n Europea posea un estatuto de observador en los o·rganos de cooperacio·n en materia de armamento; 10. Toma nota de la decisio·n de cuatro pa(cid:14)·ses miembros de la OCCAR de dotar a dicha organizacio·n de personalidad jur(cid:14)·dica, lo que le permitira· celebrar contratos directamente con la industria, y desea que converja con la OAEO para constituir la agencia europea de armamento anunciada en el Tratado de la Unio·n Europea; Acoge, por ello con satisfaccio·n el Plan Director aprobado por el GAEO como base para el futuro 11. desarrollo de la agencia europea de armamento y de las actividades realizadas a tal fin; 12. Toma nota de que es en el sector aeroespacial donde la puesta en comu·n de los conocimientos y de los recursos industriales y tecnolo·gicos de los Estados miembros es ma·s urgente, pero tambie·n ma·s prometedora; C 128/88 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 7. 5. 1999 Jueves, 28 de enero de 1999 13. Toma nota tambie·n de que la cooperacio·n entre los pa(cid:14)·ses europeos en el a·mbito de los materiales terrestres y navales sigue siendo muy insuficiente y de que la reestructuracio·n de las industrias que operan en estos sectores esta· au·n lejos de concluir, lo que no dejara· de crear problemas sociales y de desarrollo regional; 14. Lamenta, en este sentido, la terminacio·n en 1999 del programa KONVER, que constituye, de manera indirecta, un instrumento que permite la reestructuracio·n de los sectores industriales vinculados a la defensa; observa que, ante la perspectiva de la ampliacio·n de la Unio·n Europea a los pa(cid:14)·ses de la Europa Central y Oriental, un programa de estas caracter(cid:14)·sticas, adaptado a las necesidades de los pa(cid:14)·ses en cuestio·n, podr(cid:14)·a desempen(cid:152)ar asimismo un papel muy u·til; pide, por consiguiente, a la Comisio·n que tome en cuenta estas consideraciones y que proponga una pro·rroga temporal de la extensio·n geogra·fica del programa KONVER; Insta a los Estados miembros a despejar los obsta·culos para la consolidacio·n transfronteriza de la 15. industria del armamento en Europa, sin negar en absoluto la necesidad de una pol(cid:14)·tica de competencia so·lida, basada en las disposiciones actuales de la pol(cid:14)·tica de competencia comunitaria; en este contexto, solicita ›de nuevo› que avancen con rapidez los trabajos dirigidos a la creacio·n de un estatuto de la sociedad europea; 16. Acoge con satisfaccio·n el co·digo de conducta sobre exportaciones de armas, pero subraya que e·ste es un primer paso hacia una reglamentacio·n jur(cid:14)·dicamente vinculante de las exportaciones de armas a escala europea; Insta al Consejo a que establezca con celeridad una lista conjunta que contenga los equipos 17. militares abarcados por el co·digo de conducta; 18. Acoge con satisfaccio·n la intencio·n expresada por la nueva Presidencia alemana y las iniciativas que se emprendera·n en esta perspectiva con objeto de hacer este co·digo obligatorio para todos los Estados miembros de la Unio·n Europea; expresa su parecer de que es necesario hacerlo lo ma·s restrictivo posible; 19. Toma nota de que el co·digo de conducta europeo sobre las exportaciones de armas se revisara· bajo la Presidencia alemana; constata asimismo que el nuevo Gobierno federal alema·n presentara· anualmente al Bundestag alema·n su informe sobre las exportaciones de armamento; pide al Consejo que le transmita anualmente el informe consolidado sobre la aplicacio·n del co·digo de conducta, que se elaborara· sobre la base de las contribuciones de los Estados miembros; 20. Subraya que el Parlamento Europeo y la Asamblea de la UEO deber(cid:14)·an examinar conjuntamente dicho informe, as(cid:14)· como las contribuciones individuales de los Estados, en el marco de la delegacio·n propuesta en su Resolucio·n antes citada de 14 de mayo de 1998, para garantizar un control democra·tico del modo en que los Estados aplican el co·digo de conducta; 21. Alienta al mismo tiempo a la Comisio·n a que prosiga la elaboracio·n de un Libro Blanco sobre las exportaciones de armas, tal como pidio· en su Resolucio·n antes citada de 15 de mayo de 1997, de modo que queden de manifiesto los aspectos respecto de los cuales el co·digo de conducta podr(cid:14)·a ser modificado o completado, con objeto de que las exportaciones de armas sean compatibles con los objetivos de la pol(cid:14)·tica exterior de la Unio·n Europea; 22. Constata que el comercio intracomunitario de armamento se desarrolla con lentitud; propone, en consecuencia, ante la perspectiva de la creacio·n progresiva de un mercado unificado de armamento, que se elabore un co·digo de conducta interno que limite las posibilidades de recurso al art(cid:14)·culo 223 del Tratado CE; Pide a todos los Estados miembros de la UE que ratifiquen y apliquen cuanto antes el Tratado de 23. Ottawa sobre las minas antipersonas; 24. Acoge favorablemente la nueva accio·n conjunta de 17 de diciembre de 1998 relativa a las armas pequen(cid:152)as y pide a los Estados miembros que la pongan en pra·ctica con cara·cter prioritario y el suficiente respaldo econo·mico; Reconoce el enorme dan(cid:152)o que han causado en los pa(cid:14)·ses en desarrollo los grandes flujos de armas 25. ligeras y pequen(cid:152)as, y opina que la restriccio·n de estos flujos es absolutamente esencial para promover la seguridad y los objetivos de desarrollo de la Unio·n; opina que la produccio·n de este tipo de armas, as(cid:14)· como su exportacio·n desde la Unio·n, deber(cid:14)·a someterse a controles sumamente restrictivos; acoge con satisfaccio·n, por consiguiente, la accio·n comu·n del Consejo de 17 de diciembre de 1998 a tal efecto; 26. Opina que la armonizacio·n de las Presidencias de la Unio·n Europea y de la UEO a partir del 1 de enero de 1999 debe servir para reunir a los ministros de Asuntos Exteriores y de Defensa de los Estados miembros de la Unio·n con vistas a debatir sobre las condiciones necesarias para la creacio·n de una pol(cid:14)·tica comu·n en el a·mbito del armamento; 7. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 128/89 Jueves, 28 de enero de 1999 27. Observa que los miembros asociados y los socios asociados de la UEO, algunos de los cuales son pa(cid:14)·ses candidatos al ingreso en la Unio·n Europea, podr(cid:14)·an ser invitados a participar en estas reflexiones, dado que la mayor parte de ellos llegara·n a ser miembros de la Unio·n Europea; 28. Considera indispensable que se incluya a los pa(cid:14)·ses de la Europa Central y Oriental en el proceso de reestructuracio·n de los sectores industriales vinculados a la defensa, con objeto de que no se dilapiden los conocimientos existentes en estos pa(cid:14)·ses y con vistas a preparar su integracio·n tanto en la PESC como en la identidad europea de seguridad y de defensa; hace un llamamiento a los pa(cid:14)·ses candidatos a la adhesio·n para que se adhieran al co·digo de conducta de la UE de 25 de mayo de 1998 sobre las exportaciones de armas; 29. Acoge con satisfaccio·n, al mismo tiempo, el hecho de que los pa(cid:14)·ses de la Europa Central y Oriental, Chipre, Noruega e Islandia afirmen compartir los objetivos del co·digo de conducta comunitario relativo a las exportaciones de armas y adherirse a ellos; observa con preocupacio·n, sin embargo, que los controles a que se someten las exportaciones de armas en los PECO tienden a ser muy poco estrictos; considera esencial que los PECO adopten y efectu·en como m(cid:14)·nimo controles en sus exportaciones de armamento; insta a la Comisio·n a que proceda de inmediato a evaluar la situacio·n de las industrias relacionadas con la defensa en los pa(cid:14)·ses citados; 30. Afirma que el desarrollo de una base industrial tecnolo·gica y de defensa europea no se contradice con el establecimiento de v(cid:14)·nculos de cooperacio·n con pa(cid:14)·ses tales como los Estados Unidos, Rusia y Ucrania y que, en este contexto, se podr(cid:14)·an desarrollar en comu·n determinados proyectos, entre otros casos cuando e·stos consistan en concebir materiales adaptados a misiones de tipo Petersberg; 31. Considera asimismo que el desarrollo de una base industrial tecnolo·gica y de defensa europea crear(cid:14)·a mayores posibilidades para el establecimiento de v(cid:14)·nculos de cooperacio·n con pa(cid:14)·ses como Estados Unidos, Rusia y Ucrania con miras a protegerse de las amenazas derivadas de la proliferacio·n de armas de destruccio·n masiva y de sus vectores; Por lo que se refiere al proyecto de posicio·n comu· n Acoge con satisfaccio·n la iniciativa de la Comisio·n de proponer al Consejo un proyecto de posicio·n 32. comu·n y le pide que lo apruebe, teniendo en cuenta las modificaciones propuestas seguidamente, de modo que se afirme la voluntad de la Unio·n de avanzar en la creacio·n de una base tecnolo·gica e industrial de defensa al servicio de la PESC; TEXTO DE LA COMISIO· N ENMIENDAS DEL PARLAMENTO (Modificacio·n 1) Considerando 1 Considerando que la elaboracio·n de una pol(cid:14)·tica europea de armamento, basada en la existencia de una base tecnolo·gica e industrial competitiva, es una condicio·n esencial para el desarrollo de la identidad europea de defensa en el a·mbito de la pol(cid:14)·tica exterior y de seguridad comu·n, Considerando que la elaboracio·n de una pol(cid:14)·tica europea de armamento, basada en la existencia de una base tecnolo·gica e industrial competitiva, es una de las condiciones esenciales para el desarrollo de la identidad europea de seguridad y de defensa en el a·mbito de la pol(cid:14)·tica exterior y de seguridad comu·n, (Modificacio·n 2) Considerando 4 Considerando que las pol(cid:14)·ticas y los medios de actuacio·n de las Comunidades Europeas pueden contribuir considerablemente al desarrollo de la pol(cid:14)·tica europea de armamento, Considerando que las pol(cid:14)·ticas y los medios de actuacio·n previstos en el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y en el Tratado de la Unio·n Europea pueden contribuir considerablemente al desarrollo de la pol(cid:14)·tica euro- pea de armamento, en sinergia con las acciones llevadas a cabo por Estados europeos en un marco bilateral o multi- lateral, C 128/90 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 7. 5. 1999 Jueves, 28 de enero de 1999 TEXTO DE LA COMISIO· N ENMIENDAS DEL PARLAMENTO (Modificacio·n 3) Considerando 5 Considerando que la Comunicacio·n de enero de 1996 sobre la industria europea relacionada con la defensa y la Comunica- cio·n de septiembre de 1997 sobre la industria aeroespacial, en las que se subraya que es urgente reestructurar dichas indus- trias a nivel europeo y fomentar las sinergias entre el sector civil y el sector militar, demuestran que es necesario actuar a nivel europeo, en especial a nivel comunitario, Considerando que la Comunicacio·n de enero de 1996 sobre la industria europea relacionada con la defensa y la Comunica- cio·n de septiembre de 1997 sobre la industria aeroespacial, en las que se subraya que es urgente reestructurar dichas indus- trias a nivel europeo y fomentar las sinergias entre el sector civil y el sector militar, demuestran que es necesario actuar a nivel europeo, aplicando los instrumentos del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea y del T(cid:14)·tulo V del Tratado de la Unio·n Europea, (Modificacio·n 4) Considerando 6 Considerando que es preciso mantener la base industrial y tecnolo·gica de defensa y es importante impulsar la competiti- vidad de la industria europea, Considerando que es preciso mantener y desarrollar la base industrial y tecnolo·gica de defensa y es importante, en consecuencia, impulsar la competitividad de las industrias europeas vinculadas a la defensa, (Modificacio·n 5) Considerando 9 Considerando que es compatible con los intereses de la Unio·n y de la Comunidad que puedan importarse con exencio·n de derechos de aduana algunas de las armas y equipos de las fuerzas armadas europeas y que, con este fin, es necesario disponer de una lista comu·n del material que pueda quedar exento de dichos derechos, Considerando que es compatible con los intereses de la Unio·n y de la Comunidad que puedan importarse con exencio·n de derechos de aduana, siempre que ello no de· lugar a distor- siones de la competencia en el interior del mercado u· nico, algunas de las armas y equipos de las fuerzas armadas de los Estados miembros de la Unio·n y que, con este fin, es necesario disponer de una lista comu·n del material que pueda quedar exento de dichos derechos, que sera· objeto de un examen anual, (Modificacio·n 6) Considerando 10 Considerando que, de conformidad con el apartado 2 del art(cid:14)·culo 223, el Consejo ha confeccionado la lista de produc- tos a los que se aplica lo dispuesto en la letra b) del apartado 1 del art(cid:14)·culo 223, Considerando que una aplicacio·n armonizada por los Esta- dos miembros del art(cid:14)·culo 223 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea que tenga en cuenta el cara·cter espec(cid:14)·fico del sector del armamento permitira· extender el mercado u· nico a los equipos de defensa y, por consiguiente, favorecera· el desarrollo de una pol(cid:14)·tica europea de arma- mento, (Modificacio·n 7) Art(cid:14)·culo 3 El Consejo observa que la pol(cid:14)·tica europea de armamento esta· relacionada con las pol(cid:14)·ticas comunitarias, sobre todo con las pol(cid:14)·ticas industrial, comercial, aduanera, regional, de compe- tencia, de innovacio·n y de investigacio·n. El Consejo observa que la pol(cid:14)·tica europea de armamento, elemento esencial del desarrollo progresivo de una pol(cid:14)·tica de defensa comu· n, esta· relacionada tanto con la PESC como con las pol(cid:14)·ticas comunitarias, sobre todo con las pol(cid:14)·ticas industrial, comercial, aduanera, regional, de competencia, de innovacio·n y de investigacio·n. 7. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 128/91 Jueves, 28 de enero de 1999 TEXTO DE LA COMISIO· N ENMIENDAS DEL PARLAMENTO (Modificacio·n 8) Art(cid:14)·culo 4 El Consejo observa que la Comisio·n ha presentado un plan de actuacio·n en los sectores industriales vinculados a la defensa, en el que se propone que se utilicen varios instrumentos comunitarios y que la Comisio·n adoptara· las iniciativas adecuadas para aplicar dicho plan. El Consejo sen(cid:152)ala su propo·sito de avanzar, basa·ndose en ese plan, en la elaboracio·n de una pol(cid:14)·tica europea de armamento. El Consejo observa que la Comisio·n ha presentado un plan de actuacio·n en los sectores industriales vinculados a la defensa, en el que se propone que se utilicen varios instrumentos comunitarios y que la Comisio·n adoptara· las iniciativas adecuadas para aplicar dicho plan. El Consejo sen(cid:152)ala su propo·sito de avanzar, basa·ndose en ese plan, en la elaboracio·n de una pol(cid:14)·tica europea de armamento con vistas a desarrollar la PESC y la identidad europea de seguridad y de defensa, respetando las competencias respectivas de cada institu- cio·n. (Modificacio·n 9) Art(cid:14)·culo 5, punto 2 2. Aduanas 2. Aduanas El Consejo se compromete a elaborar antes del 31 de diciembre de 1998 una lista comu·n del material que pueda quedar exento del arancel aduanero comu·n, teniendo en cuenta las necesidades de los Estados miembros en lo que respecta a la defensa y la conveniencia de impulsar el desarrollo de una pol(cid:14)·tica europea de armamento. El Consejo se compromete a elaborar antes del 31 de diciembre de 1998 una lista comu·n del material que pueda quedar exento del arancel aduanero comu·n, teniendo en cuenta las necesidades de los Estados miembros en lo que respecta a la defensa y la conveniencia de impulsar el desarrollo de una pol(cid:14)·tica europea de armamento, y tratando de no crear distorsiones de la competencia en el interior del mercado u· nico. Dicha lista sera· objeto de una revisio·n anual. A partir de dicha lista, la Comisio·n realizara·, en su caso, las propuestas apropiadas de exencio·n basa·ndose en el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea. A partir de dicha lista, la Comisio·n realizara·, en su caso, las propuestas apropiadas de exencio·n basa·ndose en el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea. (Modificacio·n 10) Art(cid:14)·culo 6 La presente posicio·n comu·n se revisara· dieciocho meses despue·s de su adopcio·n. La presente posicio·n comu·n se revisara· dieciocho meses despue·s de su adopcio·n. El Consejo mantendra· sus esfuerzos con vistas a crear una agencia europea de armamento. El Parlamento Europeo sera· informado de los avances al respecto, de conformidad con el art(cid:14)·culo J. 7 del Tratado de la Unio·n Europea. 33. Opina que dicha posicio·n comu·n debera· ir seguida de acciones comunes en el marco de la PESC tendentes a crear las estructuras necesarias para la cooperacio·n en materia de armamento, comenzando por la agencia europea de armamento, y a definir programas militares que respondan a las necesidades de la PESC, principalmente en lo relativo a la puesta en pra·ctica de las misiones Petersberg; * * * Encarga a su Presidente que transmita la presente resolucio·n a la Comisio·n y al Consejo, a la UEO, 34. a la OTAN y a los pa(cid:14)·ses de la Europa Central y Oriental, a Rusia, a Ucrania y a los Estados Unidos