title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
EU law
customs regulations
legal code
simplification of formalities

text: C 101/6 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi (EY) yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 muuttamisesta” (1) (1999/C 101/02) Neuvosto päätti 3. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan nojalla pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”yhteismarkkinat, tuotanto ja kulutus” -jaosto antoi lausuntonsa 9. joulukuuta 1998. Esittelijä oli Helmut Giesecke. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 27. –28. tammikuuta 1999 pitämässään 360. täysistunnossa (tammikuun 27. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 73 ääntä puolesta ja viisi vastaan yhden pidättyessä äänestämästä. 1. Johdanto kestäneiden Vuosikymmeniä 1. 1. ponnistelujen jälkeen Euroopan talousyhteisö (ETY) pääsi vuonna 1992 yhteisymmärrykseen yhteisestä tullikoodeksista, joka on Euroopan tullitoiminnan perussäädös. Tullikoo- deksia pidetään eri käsitysten ja ajatusmallien välisenä tasapainoisena kompromissina, ja se otetaan nykyään kernaasti esikuvaksi maissa, joissa tavoitellaan ajanmu- kaista kehyslainsäädäntöä tullialalla. 1. 2. Osittain hyvinkin erilaisten käsitysten yhdenmu- kaistamisen ohella tullikoodeksi on ennen kaikkea lisännyt avoimuutta ja yksinkertaistanut käytäntöjä. Näin ollen useat muut yhteisön politiikan alat, ennen kaikkea kauppapolitiikka ja välillinen verotus, perustu- vat siihen. Myös maatalouspolitiikassa noudatetaan tullikoodeksissa mainittuja menettelyjä. 1. 3. Jo tullikoodeksista annetussa ensimmäisessä ase- tuksessa (2) komissio velvoitettiin esittämään ennen vuo- den 1997 loppua kertomus etenkin sisämarkkinoiden vaatimista mukautuksista. noiden loppuunsaattamisen viimeisessä vaiheessa. Sovel- tamissäännöksiä on muokattava laadullisesti ja niitä on täydennettävä tapahtuneen kehityksen mukaisesti. Tällä laajalla kentällä on toimittava jatkuvasti esimerkiksi passituksen (5) ja taloudellisesti merkittävän tullausme- nettelyn aloilla. 1. 7. Neuvosto on hyväksynyt laajan säädösmateriaa- lin jakamisen kahteen eri tasoon (perusasetus ja sovelta- missäännökset) ja antanut komissiolle tässä yhteydessä laajan toimivallan. Jäsenvaltioiden osallistuminen on kuitenkin taattu komiteamenettelyn avulla. 2. Komission asetusehdotuksen sisältö Ajanmukaistetun tullikoodeksin ytimenä ja ta- 2. 1. voitteena on myös ”Tulli 2000” -toimintaohjelmassa tavoiteltu kaikkien tullisäännösten yhtenäinen sovelta- minen yhteisön tullialueen kaikissa osissa sekä yhteisön ja talouden toimijoiden taloudellisten etujen suojaa- minen. 1. 4. Tämän välikatsauksen ja GATTin Uruguayn kierroksen johdosta tehtyjen ensimmäisten muutosten jälkeen, mutta myös väärinkäytösten lisääntymisen vuoksi komissio tekee nyt ehdotuksia tullikoodeksin ajanmukaistamiseksi. Ehdotukset nojautuvat etenkin kunnianhimoiseen ”Tulli 2000” -toimintaohjelmaan (3), ja niiden tavoitteena on yksinkertaistaminen. 2. 1. 1. Viimeksi mainittuun tavoitteeseen pyritään etenkin uudistamalla passitusta koskevaa Euroopan toimintasuunnitelmaa, jonka avulla taistellaan järjestäy- tynyttä petostoimintaa vastaan, samoin kuin uudista- malla tullietuusjärjestelmää, jonka hallinnossa sään- nönvastaisuudet ovat joillakin aloilla lisääntyneet huo- lestuttavasti. 1. 5. Ehdotusten tärkeimpiä piirteitä ovat yksinker- taistamisen ohella asetuksen nykyistä suurempi jousta- vuus, tullien perimismenettelyn parantaminen ja tullia koskevien säännösten mukauttaminen sisämarkkinoi- den tarpeisiin. 1. 6. säännökset (4) Tullikoodeksin soveltamis- laadittiin hyvin nopeasti sisämarkki- erittäin laajat (1) EYVL C 108, 7. 4. 1998, s. 39–41; EYVL C 228, 21. 7. 1998, s. 8. (2) EYVL L 302, 19. 10. 1992; EYVL C 60/91, s. 5. (3) EYVL C 301, 13. 11. 1995, s. 5. (4) EYVL L 253, 11. 10. 1993; EYVL L 17, 21. 1. 1997. 2. 2. Säännösten yksinkertaistamisen ohella pyritään niiden entistä suurempaan joustavuuteen. Tässä yhtey- dessä ehdotetaan eri etujen välisen oikean tasapainon löytämistä liian ankarina pidettyjä tullivelkasäännöksiä ajatellen. 2. 3. On määrä hyväksyä uudentyyppiset vapaa- alueet, joita koskevat erityiset valvontasäännöt. Näin pyritään vastaamaan talouden toimijoiden toiveisiin. (5) EYVL C 355, 21. 11. 1997, s. 72. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/7 Taloudellisesti merkittäviä 2. 4. tullimenettelyjä, kuten myös yhteisön passitusmenettelyä, yksinkertaiste- taan, mikä edellyttää koodeksin säännösten lieventä- mistä. 2. 5. Tullimuodollisuuksia koskevilla tullikoodeksin lisämuutoksilla helpotetaan tullausmenettelyjen tietoko- neistamista. 4. 1. 2. Kun tullikoodeksia laadittiin vuonna 1992, oli otettava huomioon yhteensä kahdentoista jäsenvaltion tullilait. Jäsenvaltioiden erilaiset säännökset oli koordi- noitava ja muotoiltava yhdeksi kaikkien jäsenvaltioiden kannalta hyväksyttäväksi versioksi. Tästä syystä tullia- sioitsijan asema suoran edustuksen yhteydessä otettiin tiettyjen jäsenvaltioiden tullilainsäädännöstä, johon se oli jo vuosien ajan ankkuroitunut. 2. 6. Tullimaksujen perintämenettelyjä tehostaakseen komissio ehdottaa myös erityisesti vanhenemisajan pi- dentämistä tapauksissa, joissa epäillään väärinkäytöstä. 2. 7. Ehdotuksissa käsitellään myös tiettyjen jäsenval- tioiden käytäntöä täyttää tullimuodollisuudet välittäjien kautta. Komissio ehdottaa, että 1. tammikuuta 2002 lähtien tulliasioitsijoille varataan ainoastaan välillinen tulliedustustapa. 3. Yleistä yhteisön Asetusehdotukseen kirjatuilla muutoksilla mu- 3. 1. kautetaan tullilainsäädäntöä yhtäältä nykyiseen kehitykseen ja korostetaan toisaalta kyseisen lainsäädännön soveltuvuutta vuosituhannen vaihtuessa. Komitea on tähän tyytyväinen. yhtenäistä Talous- ja sosiaalikomitea korostaa, että tulli- 3. 2. lainsäädäntöä koskevien kodifioitujen säännösten talou- dellista soveltuvuutta on tutkittava säännöllisesti. Ajan- mukainen tullilainsäädäntö vaikuttaa kestävästi kaik- kien tulliliiton taloudellisten toimijoiden mahdollisuuk- siin osallistua tavaroiden kansainväliseen kauppaan. Tämän vuoksi kyseistä lainsäädäntöä on jatkuvasti verrattava talouden toimijoiden tarpeisiin. Koska tulli- lainsäädäntö ei ole jäykkä oikeuden ala, sitä on seuratta- va selkeästi määritellyin määräajoin. 3. 3. Komitea on tietoinen siitä, että tullitarkastusten liberalisointisuuntaukset, joiden on määrä hyödyttää rehellisiä talouden toimijoita ja ottaa huomioon kaupan lisääntyminen, on suojattava älykkäillä ja riskit varteen ottavilla valvontajärjestelmillä. Tässä yhteydessä petos- ten torjunnan koordinointiyksikön (UCLAF) tai suunni- tellun riippumattoman viraston toiminnalla sekä ”Tulli 2000” -toimintaohjelmalla olisi oltava erityinen rooli. 4. Erityistä Talous- ja sosiaalikomitean huomautusten jaottelu nou- dattelee asetusehdotuksen jaottelua. 4. 1. Edustussuhteen mukauttaminen (5 artiklan 2 ala- kohdan toinen alakohta) 4. 1. 1. Komitea kannattaa ehdotettua muutosta, sillä palvelujen tarjoamisen vapaus yhtenä talousliiton neljästä perusvapaudesta on taattava kaikilla aloilla rajoituksetta. 4. 1. 3. Koska tullioikeudellinen riski on yksinomaan toimeksiantajalla suoran edustuksen ollessa kyseessä, on tämän voitava täysin vapaasti valita edustajansa. Virallisesti tunnustettu asema ei saa tässä yhteydessä olla ratkaiseva peruste. Siirtymäajan säännökset, joita ehdotetaan so- 4. 1. 4. vellettaviksi 1. tammikuuta 2002 asti, vaikuttavat erittäin järkeviltä. Näin asianosaisilla on kyseisten kolmen vuoden aikana riittävästi aikaa valmistautua uuteen tilanteeseen. Jäsenvaltioiden olisi kuitenkin jo tässä käsiteltävän muutoksen voimaan astumisesta eli 1. tam- mikuuta 1999 lähtien hyväksyttävä mahdollisuus kenen tahansa suorittamaan suoraan edustukseen riippumatta siitä, onko tämä valtuutettu tulliasioitsija. 4. 1. 5. Palvelujen tarjoamisen vapautta ajatellen ko- mitea suhtautuu hyvin kriittisesti myös tulliasioitsijan erityisasemaan välillisen edustuksen suorittajana – vaik- kakin tämä mainitaan vain vaihtoehtona. Tulli- ilmoituksen tekijän kotipaikan sijainti yhteisössä ja siten tarkistettavissa oleva kirjanpito on taattu tullikoodeksin 64 artiklassa, sillä kyseiset välittäjät harjoittavat toimin- taansa säännöllisesti. Tullivelallisuuden – myös suhteu- tettuna jäsenvaltioiden veroihin, kuten tuonnin arvon- lisäveroihin tai kulutusveroihin – on oltava riippuvaista välittäjän luotettavuudesta. Kulloisenkin jäsenvaltion tulliviranomaisten suorittaman riskianalyysin pitäisi tässä yhteydessä olla riittävä. 4. 2. Tullausarvon vaihtokurssi (35 artiklan ensimmäi- nen kohta) 4. 2. 1. Euron käyttöönottamista 1. tammikuuta 1999 sekä tähän liittyvään talous- ja rahaliiton kolmannen vaiheen toteuttamista silmällä pitäen ei vaihtokursseissa liene jäsenvaltioissa enää mainittavia poikkeamia. Koska kuitenkin vain yksitoista jäsenvaltiota siirtyy käyttämään euroa, komitean lähtökohtana on, että euroalueen ulkopuolelle jäävän neljän jäsenvaltion kan- salliset valuutat sidotaan tiukasti euron kurssiin. Euro ja yhdentoista euroalueeseen kuuluvan jäsenvaltion kansalliset valuutat ovat yhtä aikaa käytössä joulukuun 31. päivään 2001 asti kestävänä siirtymäkautena, jolloin Euroopan keskuspankki määrittelee euron vaihtokurssit kansallisiin valuuttoihin nähden. Sitovat vaihtokurssit määriteltiin 31. joulukuuta 1998 yhdessä neuvoston kanssa, ja ne julkaistiin EY:n asetuksen muodossa virallisessa lehdessä 31. joulukuuta 1998. Kyseinen asetus astui voimaan 1. tammikuuta 1999. C 101/8 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 4. 2. 2. Komitean arvion mukaan tullausarvoilmoitus- ten valuuttalaskelmissa on odotettavissa vaikeuksia siirtymäaikana, eli 31. joulukuuta 2001 asti, sillä tietyt jäsenvaltiot haluavat hallitustensa mukaan siirtyä käyttämään euroa tullauksessa vasta siirtymäajan vii- meisenä päivänä. dardisoidussa muodossa (UN/EDIFACT). Tämän eten- kin tulliviranomaisista riippuvan kommunikaation no- peus häiriintyisi, jos noudatettaisiin 62 artiklan 2 kohdas- sa säädettyä menettelyä. Tulli-ilmoitukseen liittyvien asiakirjojen esittämisvelvollisuus olisi ristiriidassa sähköisen tiedonvaihdon etujen kanssa. 4. 3. Määräajat yleisilmoituksen yhteydessä (49 artik- lan 1 kohta) 4. 3. 1. Yleisilmoituksen piiriin kuuluvien tavaroiden ja ilmoituksen tekijän välinen tiivis ja konkreettinen suhde on periaatteessa käytännön sanelemaa. Koska tavarat luovutetaan jatkokäsittelyssä yleensä ilmoituk- sen tekijälle myös väliaikaiseen säilytykseen, on järkevää ja käytännöllistä velvoittaa kyseinen henkilö tekemään yleisilmoitus. Komitea muistuttaa kuitenkin siitä, että kun yleisilmoitus tehdään passitusmenettelyn päätteek- si, passituksen päävastuun kantajan ja yleisilmoituksen tekijän on edelleen oltava eri henkilö. 4. 3. 2. Mikäli kyseessä on eri henkilö muissa kuin edellä mainituissa tapauksissa, voidaan 5 artiklassa kuvattua edustussuhdetta soveltamalla myös päästä sopivaan ratkaisuun. 4. 4. Tulli-ilmoitusasiakirjat (62 artiklan 3 kohta) 4. 4. 1. Koska tietyissä jäsenvaltioissa on jo mahdollis- ta tehdä tulli-ilmoitus sähköisessä muodossa ja useim- missa muissa jäsenvaltioissa on mahdollista ottaa käyttöön sähköisesti tehtävä tulli-ilmoitus, komitea on erityisen tyytyväinen siihen, ettei ilmoitukseen liittyviä asiakirjoja – kuten laskua tai tullietuustodistusta, vrt. tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten 218–221 artikla – ole enää tarpeen esittää sähköisen tulli-ilmoituksen välttämättömänä edellytyksenä. Komi- tea pitää kuitenkin kaikkien asianosaisten etujen kannal- ta järkevänä, että perustellusti epäilyttävissä tapauksissa tai väärennystä epäiltäessä (1) ilmoitukseen liittyvät asia- kirjat on toimitettava edelleen huolimatta sähköiseen ilmoitusmenettelyyn liittyvästä vapautuksesta. Herk- kien tuontitavaroiden, kuten elintarvikkeiden, elävien eläinten tai kasvien osalta tarpeellisten tuontiasiakirjo- jen (terveystodistus, lääkärintodistus tai tuontilisenssi) esittämisvelvoitteesta voidaan luultavasti luopua vain kahdenvälisten sopimusten perusteella yksittäistapauk- sissa. 4. 4. 2. yrityksen te- kemään sähköiseen ilmoitukseen myös sähköisessä stan- Tulliviranomaiset vastaavat (1) Komitea muistuttaa tässä kohden esimerkiksi useista kaa- vakkeella A väärennetyistä, bangladeshiläisiä tekstiilejä koskevista alkuperätodistuksista, jotka ovat johtaneet huo- mattavaan tuontitullien jälkiperintään yhteisössä. 4. 4. 3. Soveltamista koskeviin säännöksiin vielä sisäl- lytettävissä, tällaista sopimusta koskevissa edellytyk- sissä olisi mainittava, että yritykset voivat säilyttää asiakirjoja paperiversion ohella myös sähköisesti tallen- netussa muodossa esimerkiksi CD-ROMilla, levykkeellä tai mikrofilmillä. 4. 4. 4. Ilmoitukseen liittyvien asiakirjojen säilytysajan on vastattava komitean mielestä toisaalla tullikoodek- sissa mainittuja tulliasiakirjojen säilytysaikoja, vrt. mm. 14–17 artikla. 4. 5. Vastaavat tavarat sisäisessä jalostusmenettelyssä (115 artiklan 4 kohta) 4. 5. 1. Vastaavien tavaroiden siirtäminen vapaasta liikenteestä sisäiseen jalostusmenettelyyn, tavaroiden jalostaminen sekä jalostettujen tavaroiden vienti, ennen kuin vastaavia tavaroita tuodaan, on sallittua vain tullivapaassa menettelyssä. Nykyisin kyseisen vaihto- ehdon rajoitukset mainitaan 569 artiklan 2 kohdassa sekä tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten liitteessä 78 (2) tiettyjen maataloustuotteiden osalta. Komitea on tyytyväinen komission ajatukseen jousta- voittaa erityisjärjestelyä muuttamalla liitettä 78. Komi- tea katsoo, että ehdotetulla muutoksella soveltamis- säännöksiin sisällytetään myös myönteisiä näkökohtia rajoitusten ohella. 4. 6. Luvan myöntämisen edellytykset (117 artiklan c kohta) (3) 4. 6. 1. Luvan myöntäminen sisäiselle jalostusmenette- lylle riippuu tarpeesta suojella yhteisön valmistajien (2) EYVL L 253, 11. 10. 1993. (3) Sisäisen jalostusmenettelyn taloudellisten edellytysten tut- kiminen oli Bordeaux’ssa Ranskassa 27. –30. syyskuuta 1998 pidetyn, komission järjestämän Matthäus-seminaarin aiheena. Seminaariin osallistuneiden talouselämän edusta- jien suuri enemmistö oli sitä mieltä, että teollis-kaupallisella alalla taloudellisten edellytysten voidaan aina katsoa ole- van olemassa. Maatalousalaa koskevia erityismenettelyjä on sitävastoin tutkittava periaatteessa taloudellisten edelly- tysten osalta. Maatalouden erityispiirteitä, joita on nähtävissä mm. tiettyjen maataloustuotteiden vientikor- vausten yhteydessä, ei talouselämän toimijoiden mielestä kuitenkaan tulisi ulottaa teollisuuteen. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/9 tärkeitä etuja (taloudellisten edellytysten tutkiminen). Tässä yhteydessä on arvioitava jalostusteollisuuden vientietuja suhteessa sellaisen alihankintateollisuuden suojeluun, joka valmistaa tuontitavaroihin verrattavia, mutta periaatteessa tullien kannolla suojattuja esituot- teita. Arviointi vaatii koko yhteisön alueen kattavaa perustavanlaatuista tietämystä. Tämän vuoksi eri osapuolten etujen punnitseminen on paikallisille tullitoimipisteille usein liian vaikea tehtävä. kansantaloudellista Sellaisen luettelon laatiminen 4. 6. 2. teollis- kaupallisella alalla, jossa mainitaan tapaukset, joissa taloudelliset edellytykset eivät täyty (poissulkeva luette- lo) sekä sellaisen luettelon laatiminen maatalousalalla, jossa mainitaan tapaukset, joissa taloudelliset edellytyk- set täyttyvät (mukaanlukeva luettelo) on varmastikin suuri apu hallinnolle ja talouselämälle. Artiklaan 117 ehdotettu muutos antaa mahdollisuuden laatia kyseiset luettelot. Komitea kannattaa ehdotettua muutosta myös 4. 6. 3. kaikissa jäsenvaltioissa sovellettavan oikeuskäytännön yhtenäisyyden vuoksi. Komitean mielestä esteettömien tapausten ehdotettu luettelointi ei haittaa asianomaista teollisuudenalaa. 4. 7. Jälleenviennin määräaika sisäisen jalostusmenet- telyn yhteydessä (118 artiklan 4 kohta) 4. 7. 1. Erityisten määräaikojen asettaminen jälleen- viennille vaikuttaa komitean mielestä järkevältä, jos kyseiset määräajat asetetaan tavaroita jalostavien yritys- ten taloudellisten tarpeiden mukaan. Tällä tavoin voi- daan päästä yhtenäiseen oikeuskäytäntöön yksittäisissä jäsenvaltioissa. Komitean mielestä on kuitenkin välttämätöntä, 4. 7. 2. että komiteamenettelyllä jälleenviennin määräajasta voidaan perustelluissa yksittäistapauksissa poiketa, jotta yksittäisissä erityistapauksissa voidaan (joustava toimia määräaika perustelluissa poikkeustapauksissa). taloudellisten etujen mukaisesti asetetusta 4. 8. Tullinpalautusjärjestelmä sisäisessä jalostusme- nettelyssä (124 artikla) Ehdotetut muutokset vaikuttavat komitean 4. 8. 1. mielestä asianmukaisilta etenkin kun otetaan huomioon, ettei tiettyjä maataloustuotteita voida tällä hetkellä siirtää tullinpalautusjärjestelmän piiriin. Tullinpalau- tukseen oikeutetut tavarat tulevat luultavasti muodosta- maan edelleenkin poikkeuksen. 4. 9. Tullien palautus tai peruuttaminen tullinpalautus- järjestelmässä (128 artiklan 1 kohta) 4. 9. 1. Muutosehdotuksen mukaan tuontimaksuja, jotka on maksettu asetettaessa tavaroita sisäiseen jalos- tusmenettelyyn, ei voi vaatia palautettaviksi, jos jaloste- tut tuotteet asetetaan vain passitusmenettelyyn. Talou- dellisesti merkittävien tullimenettelyjen rakennemuu- toksen yhteydessä on jalostusmenettelyn päätteeksi luo- vuttava erityisestä asettamisesta passitusmenettelyyn. Jalostettujen tavaroiden vienti on mahdollista jalostuslu- van puitteissa. Tämä muutos yksinkertaistaa huomatta- vasti kokonaismenettelyä yritysten kannalta, ja komitea kannattaa sitä. Komitean mielestä olisi lisäksi oltava mahdol- 4. 9. 2. lista, että tullimenettelyn piiriin kuuluvat tavarat asete- taan kyseisen menettelyn päätyttyä mahdolliseen uuteen jatkomenettelyyn. Vain näin yritykset voivat reagoida asianmukaisesti kaikkiin toimeksiantajan vaatimuksiin. Tässä yhteydessä ei tarvitse pelätä maksujen menetyksiä. 4. 10. Tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen me- nettely (131 artikla) 4. 10. 1. toilua. Komitea kannattaa artiklan uudelleen muo- 4. 11. Tullivalvonnassa tapahtuvan valmistuksen luvan saantiedellytykset (133 artiklan e kohta) 4. 11. 1. Taloudellisten edellytysten määrittely on järkevää yhtäältä avointen säännösten ja toisaalta yhte- näisen oikeuskäytännön kannalta. Koska tullivalvon- nassa tapahtuvaa valmistusta edistämällä mm. turvataan työpaikkoja yhteisössä, olisi taloudelliset edellytykset suunnattava käytännön tarpeiden mukaan. Komitea on sitä mieltä, että yhtenäinen määri- 4. 11. 2. telmä helpottaa tullivalvonnassa tapahtuvaa valmistusta harjoittavien maahantuontiyritysten sekä samankaltais- ten tavaroiden valmistajien suojeluun liittyvien etujen punnitsemista jäsenvaltioissa. 4. 12. Osittain tuontitulliton väliaikaisen maahantuon- nin menettely (142 artikla) 4. 12. 1. Ehdotetulla muutoksella väliaikaisen maa- hantuonnin molemmat menettelyt saadaan vastaamaan toisiaan. Komitea kannattaa muutosta. 4. 8. 2. Kaikkien asianosaisten kannalta avointa lain- säädäntöä ajatellen komiteamenettelyllä olisi selvästi määriteltävä tapaukset, joissa voidaan soveltaa vain tullittomuusmenettelyä. 4. 12. 2. Komitean mukaan väliaikaisesti maahantuo- dun tavaran omistussuhteet eivät ole oleellisia menette- lyyn asettamisen kannalta. Ratkaisevaa olisi oltava vain tavaran tullioikeudellinen asema. Muutos ei tunnu vaikuttavan taloudellisiin etuihin. C 101/10 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 4. 13. Määräytymisperusteiden ratkaiseva ajankohta väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä (144 artikla) 4. 13. 1. Nykyisen 144 artiklan 1 kohdan poistamisen myötä sovelletaan ensi sijassa 214 artiklan säännöksiä tullivelan määräytymisperusteista väliaikaisen maahan- tuonnin menettelyssä täydellistä tuontitullittomuutta noudatettaessa. Komitea pitää muutosehdotusta käytännöllisenä ja kannattaa sitä. 4. 13. 2. Koska kyseessä olevan tavaran osalta tullia on määrä maksaa vain kerran, uudelleen muotoillussa 144 artiklassa säädetään vain osittain tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyn yhteydessä siitä, että maksettava tulli väliaikaisen maahantuonnin aikana – kolme prosenttia kutakin alkanutta kalenteri- kuukautta kohti – lasketaan kuuluvaksi kokonaisuudes- saan maksettavaan tulliin. Muutos on selventävä ja komitea kannattaa sitä. 4. 14. Maksuton korjaus (152 artikla) 4. 14. 1. Komitea on sitä mieltä, että 152 artiklan muutoksessa on yksiselitteisesti kyse neuvoston toimi- vallan siirrosta komissiolle. Komitea torjuu muutoseh- dotuksen. 4. 14. 2. 152 artiklassa säädetään alunperin yhteisön ulkopuolelta tuotujen sellaisten tavaroiden tuontitullit- tomuudesta maksuttoman korjauksen yhteydessä, jotka on asetettu vapaaseen liikkeeseen. Ei ole hyväksyttävää, että mahdollisuus vapaaehtoisuuteen perustuvaan yh- teisön ulkopuolella suoritettavaan korjaukseen ja tähän liittyvään korjatun tavaran tuontitullittomaan jälleen- tuontiin sisällytetään vaihtoehtona tullikoodeksin sovel- tamista koskeviin säännöksiin (”– – komiteamenettelyä noudattaen voidaan määrittää – –”). Tämän periaatteen lieventäminen johtaisi sii- 4. 14. 3. hen, että näissä tapauksissa sovellettaisiin 151 artiklassa kuvattua erotukseen perustuvaa tullia. Komitean mie- lestä tässä yhteydessä on korostettava nykyistä enemmän säännöksen välttämättömyyttä taloudelliselta kannalta. 4. 15. 153 artiklan poistaminen (korjaus maksua vas- taan) 4. 15. 1. hyväksy artiklan poistamista. Kohdassa 4. 14 mainituista syistä komitea ei 4. 15. 2. Myös tässä artiklassa säädetään erotukseen perustuvan tullin – siten kuin se on kuvattu 151 artiklassa – soveltamisen poikkeuksesta arvonlisää koskevan tullin eduksi korjauskuluja vastaavasti. Tullikoodeksin sovel- tamista koskeviin säännöksiin sisältyvä mahdollinen vaihtoehtoinen järjestely ei saa asettaa kyseenalaiseksi tätä monille yrityksille tärkeää järjestelyä. 4. 16. Vapaa-alueiden perustaminen (167 artikla) Komissio on tuonut esille tutkimuksessaan 4. 16. 1. Euroopan yhteisön vapaa-alueiden toimivuudesta, että jäsenvaltioissa on erityyppisiä vapaa-alueita. ”Vanhat vapaa-alueet” on aidattu ja niihin päästään vain tietyistä kohdista, joilla sijaitsee tullitoimipaikka, kun taas ”uudentyyppisiä” vapaa-alueita ei ole aidattu. Näitä alueita valvotaan tullivarastoihin liittyviin säännöksiin nojautuen yhteisön ulkopuolelta peräisin olevia tavaroi- ta koskevien tulli-ilmoitusten perusteella. Koska uudentyyppisiä vapaa-alueita on paljon enemmän kuin aidattuja vapaa-alueita ja jäsenvaltioiden lailla määrittelemiä alueita, niiden hyväksyminen on tullivi- vapaa- ranomaisten tehtävä. Komitea kannattaa alueiden perustamista koskevien erityisten lainsää- dännöllisten menettelyjen poistamista, sillä näin helpote- taan huomattavasti kaikkien asianosaisten toimintaa. 4. 16. 2. Koska ”uudentyyppisten” aitaamattomien vapaa-alueiden valvonta on mahdollista yhteisön ulko- puolelta peräisin olevien tavaroiden tulli-ilmoitusten perusteella, paikalliset toimivaltaiset tulliviranomaiset voivat reagoida joustavasti talouselämän asiaa koskeviin toiveisiin. Koska kyseisten vapaa-alueiden perustaminen on tietyillä aloilla tärkeää, komitea kannattaa ehdotettua muutosta. 4. 17. Vapaa-alueiden valvonta (168 artikla) 4. 17. 1. Koska tulevaisuudessa voidaan ylläpitää tai perustaa kohdassa 4. 16 kuvattuja vapaa-aluetyyppejä, on aidattujen vapaa-alueiden oltava sisään- ja uloskäyn- tikohdilla sijaitsevien tullitoimipaikkojen valvonnassa. Tämä valvonta koskee myös vapaa-alueilla sijaitsevia yhteisöstä peräisin olevia tavaroita. Komitea pitää tätä valvontaa tarpeellisena. 4. 18. 168 a artiklan lisääminen, erityisten vapaa- alueiden perustaminen 4. 18. 1. Tulliviranomaiset valvovat kohdassa 4. 16 ku- vattuja ”uudentyyppisiä” vapaa-alueita yhteisön ulko- puolelta peräisin olevien tavaroiden alueelle tuontia tai sieltä vientiä koskevien ilmoitusten perusteella. Valvon- nasta vastaavat vapaa-alueen sijaintipaikkakunnan toi- mivaltaiset tulliviranomaiset. Komitean mielestä tässä välttämättömän valvonnan toteutusmuodossa otetaan huomioon talouden toimijoiden tarpeet. 4. 18. 2. 170 artiklaa (tavaroiden esittäminen niitä vapaa-alueelle siirrettäessä), 176 artiklaa (tavarakirjan- pito) ja 180 artiklaa (todistuksen antaminen tavaroiden tullioikeudellisesta asemasta) voidaan soveltaa vain aidatuilla vapaa-alueilla. 168 a artiklan toisessa virk- keessä kuvattu edellä mainittujen artikloiden sovelta- matta jättäminen aitaamattomiin vapaa-alueisiin on ymmärrettävä seuraukseksi edellä mainituista ajatuk- sista. 12. 4. 1999 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti C 101/11 4. 19. Tulleista vapauttaminen epäsäännönmukaisuuk- sista huolimatta (212 a artikla) 4. 19. 1. Ehdotetulla muutoksella korostetaan neuvos- ton 1. tammikuuta 1997 lähtien edustamaa kantaa, jonka mukaan normaalin tullin soveltaminen ei ole soveltuva rangaistus tullisäädösten rikkomisesta. Kysei- sellä säännöksellä suojataan ennen kaikkea hyvässä uskossa toimivia kansalaisia (1). 4. 20. Tullivelan syntypaikka (215 artiklan 5 ja 6 kohta) 4. 20. 1. Täydentämällä 215 artiklaa lisätään yhtäältä tullikoodeksin avoimuutta ja määritellään toisaalta sel- keästi tullivelan syntymiseen liittyvää toimivaltaa. Ko- mitea kannattaa täydennystä siltä osin kun se koskee tullivelan syntymistä. 4. 20. 2. Artiklan uudessa 5 kohdassa korostetaan hallinnon yksinkertaistamiseen ja hallintomenettelyjen tehostamiseen tähtääviä toimia. Tarpeetonta toimival- lan välillä vältetään 5000 ecuun asetetulla tullivelkarajalla. jäsenvaltioiden viranomaisten siirtoa 4. 20. 2. 1. Kyseinen järjestely ei kuitenkaan saa johtaa jäsenvaltioiden viranomaisten välillä siihen, että tulli- maksuista 10 %:a muodostavien hallintokustannusten perimisestä tulee kiistanalainen tai ylipäätään toiminnan peruste. Pelkkien tullimaksujen ohella on kuitenkin 4. 20. 2. 2. tarkasteltava myös jäsenvaltioiden veroja, etenkin tuon- nin arvonlisäveroa. Tullisäännökset sisältyvät veron- maksuvelvollisuuden osalta jäsenvaltioiden liikevaihto- verolakeihin säädösten yhtäpitävyyden vuoksi. Ei olisi puolustettavissa, että ehdotettu muutos aiheuttaisi yli- määräistä työtä liikevaihtoveron maksamisen yhtey- dessä esimerkiksi siten, että toisesta jäsenvaltiosta olisi anottava rekisterinumeroa. Komitean mielestä ehdotet- tu muutos vaatii kuudennen liikevaihtoverodirektiivin (77/388/ETY) ja kulutusveroja koskevien direktiivien muuttamista. 4. 20. 3. Artiklaan 215 lisätyssä uudessa 6 kohdassa kuvattu tullivelan syntypaikkaa koskeva järjestely, kun yksinkertaistettu ilmoitus annetaan yhdessä jäsenval- tiossa (A) ja täydentävä ilmoitus toisessa jäsenvaltiossa (B), vaikuttaa komitean mielestä hyvin järkevältä. Yleensä tullivelka syntyy, kun yksinkertaistettu ilmoitus otetaan vastaan jäsenvaltiossa A (tullikoodeksin 201 artiklan 1 kohta). Kyseessä olevien kahden jäsenval- tion viranomaisten on sovittava tapauskohtaisesti tulli- velan laskemisen jatkojärjestelystä kyseisessä yksinker- taistetussa menettelyssä. Etenkin koska täydentävä il- moitus mitä todennäköisimmin annetaan säännöllisesti jäsenvaltiossa, jossa ilmoituksen tekijän yrityksen koti- paikka sijaitsee, on kyseisen jäsenvaltion viranomaisilla aina käytettävissään soveltuva kirjanpito menettelyn tarkistamiseksi ja siihen liittyvien laskelmien tekemi- seksi. 4. 20. 3. 1. Kohdassa 4. 20. 2. 2 jo mainitut jäsenvaltioi- den verot on otettava huomioon myös tässä yhteydessä. Liikevaihtoveroa koskevat säännökset on annettava samanaikaisesti tullisäännösten kanssa. Asianomaisten viranomaisten olisi työn määrän perusteella neuvotelta- va verotulojen hallintokustannuksiin käytettävän osuu- den jakamisesta. 4. 21. Jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen (220 artiklan 1 kohta) 4. 21. 1. Lopullisesti vahvistamattomien summien kir- jaaminen tileihin on ristiriidassa yhteisössä tähän asti 220 artiklan perusteella noudatetun käytännön kanssa. Ehdotettu muutos on komitean mielestä täysin soveltuva petosten vastaisen toiminnan väline. Tullin kanssa rehellisesti asioivien luottamuksen suojelulle on kuiten- kin annettava suuri merkitys. Myös neuvosto vahvistaa tämän näkemyksen päätelmissään aiheesta ”Komission tiedonanto tullietuusjärjestelmien hallinnosta” (2). 4. 21. 2. Petoksen ja välttämättömän luottamuksen suojelun erottamiseksi olisi tullikoodeksin 220 artiklaan lisättävä uusi kohta, jossa määritellään, ettei tullien määrää kirjata tileihin jälkikäteen myöskään silloin, kun lain mukaan maksettavaa summaa ei ole kirjattu vientimaan tai jäsenvaltion puutteellisten asiakirjojen vuoksi. Tätä poikkeusta ei sovelleta silloin, kun tullive- lallinen on ollut tietoinen tästä puutteesta. tämän Komitean mielestä täydentävän 4. 21. 3. säännöksen soveltaminen olisi rajoitettava vain todettui- hin petostapauksiin. Kyseisen artiklan 1 kohtaan lisä- tyssä kolmannessa alakohdassa ei lopullisesti määritellä soveltamisalan tällaista rajoittamista. Tämän vuoksi komitea kehottaa komissiota rajoittamaan sovellusalan nykyistä selkeämmin. Komitean mielestä on ilmaistava yksiselitteisesti, että lisättyä alakohtaa sovelletaan vain petostapauksissa, eikä tapauksissa, joissa on toimittu hyvässä uskossa. 4. 22. Tiedonanto tileihin kirjaamisesta (221 artiklan 3–5 kohdat) 221 artiklassa säädetään tileihin kirjatun tullien määrän tiedoksiannosta velalliselle. Tiedonannon muotoa ei voi lopullisesti määrittää tullikoodeksissa, koska verotusta koskevat puitelait ovat erilaisia jäsenvaltioissa. (1) EYVL C 174, 17. 6. 1996, s. 14, kohta 2. 4. (2) Neuvoston asiakirja 8428/98, 11. toukokuuta 1998. C 101/12 FI Euroopan yhteiso¨jen virallinen lehti 12. 4. 1999 4. 22. 1. Komitea kannattaa tullien tileihin kirjaamista koskevan määräajan ehdotettua lyhentämistä nykyisestä kolmesta vuodesta kahteen vuoteen. Tällöin päätökset astuvat toimijoiden kannalta voimaan nykyistä no- peammin. 4. 22. 2. Komitea pitää vanhenemisajan pidennystä muutosta haettaessa soveltuvana välineenä, jonka avulla talouden toimijoille avautuu mahdollisuus tehtyjen päätösten korjaamiseen, ja toisaalta tulliviranomaiset voivat muutoksenhausta tehdyn päätöksen jälkeen poh- tia alun perin tekemäänsä päätöstä soveltuvalla tavalla ottaen huomioon uudet seikat. 4. 22. 3. Komitean mielestä tällainen järjestely noudat- taa verotuksen oikeudenmukaisuuden ja yhtenäisen oikeuskäytännön periaatteita. Komitea epäilee kuiten- kin vahvasti, että talouden toimijat eivät helposti huo- maa, että tiedoksiannossa olevat vanhenemisajat ovat erimittaisia. Eripituisia vanhenemisaikoja sisältävien tiedonantojen jakaminen erillisiksi ryhmiksi vaikuttaa osaltaan selvyyteen ja avoimuuteen, ja on siten kannatet- tavaa. 4. 22. 4. Kyseisen artiklan 3 kohtaan sisältyy tällä hetkellä periaate vanhenemisajan pidentämisestä, kun tullisäädösten vastainen toiminta on todettu. Tätä tulli- koodeksiin sisältyvää mahdollisuutta täydentävät yh- teisöä koskevan yhtenäisen järjestelyn puuttuessa jäsen- valtioiden verolait, joissa säädetään pidemmistä vanhe- nemisajoista veronmaksun laiminlyönnin tai veropetok- sen yhteydessä. 4. 23. Tullien maksamisen määräaika (222 artiklan 2 kohta) 222 artiklan 2 kohdassa säädetään tullien maksamisen poikkeavista määräajoista mainituissa erityistapauk- sissa. Bryssel 27. tammikuuta 1999. 4. 23. 1. Kyseisen artiklan 2 kohtaan edelleenkin sisäl- tyvässä ensimmäisessä vaihtoehdossa säädetään maksu- velvollisuuden lykkäämisestä neljässä tapauksessa, jotka määritellään tullikoodeksin soveltamista koskevien säännösten 876 artiklassa. Näin pyritään välttämään sellaisten tullimaksujen maksaminen, jotka kaiken to- dennäköisyyden mukaan palautettaisiin. 4. 23. 2. Ehdotettu uusi kolmas vaihtoehto koskee maksujen maksamisen määräaikaa, kun tavara siir- retään pois tullivalvonnasta. Etenkin passitusmenettelyä koskevan uudistuksen yhteydessä tullivelallisten olisi passitusmenettelyä rikottaessa vastattava osallisuutensa mukaisesti kyseisistä rikkomuksista aiheutuneista ku- luista. Komitea otaksuu, että komissio tulee määritte- lemään tullikoodeksin soveltamista koskevissa säännök- sissä asiaa koskevan tärkeysjärjestyksen. 4. 23. 3. kohdassa 4. 21 kuvatusta muutoksesta. Ehdotettu uusi neljäs vaihtoehto on seurausta 5. Tietopankki 5. 1. Avoimuuden lisäämiseksi tullialalla komissio on parhaillaan perustamassa EY:n virallisten julkaisujen toimiston yhteyteen maksullista tietopankkia, jossa kaikkien käyttäjien ulottuvilla on vuosittain ajantasais- tettu versio tullikoodeksista sekä sen soveltamista koske- vista säännöksistä. Komitea kannattaa tullisäädösten ajantasaistetun ja useilla kielillä luettavissa olevan ver- sion tarjoamista käyttäjien ulottuville Internetissä. Se pahoittelee kuitenkin tämän palvelun maksullisuutta Internetissä, sillä mahdollisuus tutustua maksuttomasti täydennettyihin tullisäädöksiin on tärkeä sisämarkki- noiden loppuunsaattamisen väline. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: PERGUNTA ESCRITA n. 94/99 do Deputado Gerardo FERNÁNDEZ- ALBOR Gemenskapsförklaring om gränsavtalen mellan Argentina och Chile

eurovoc_concepts:
Argentina
Chile
Latin America
agreement (EU)
cooperation agreement
frontier region
peacekeeping
public safety
settlement of disputes
the EU's international role

formats: html pdf print

text: 6. 11. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 320/127 em causa. A Comissão efectuará as tarefas acima referidas e diligenciará no sentido de permitir ao Conselho e ao Parlamento alcançarem um acordo sobre partes sobresselentes quando a directiva for revista. Entretanto, a Comissão iniciará um período de consultas com as partes interessadas com o propósito de alcançar um acordo entre elas. (1999/C 320/169) PERGUNTA ESCRITA E-0094/99 apresentada por Gerardo Fernández-Albor (PPE) à Comissão (27 de Janeiro de 1999) Objecto: Declaração comunitária sobre os acordos relativos às fronteiras celebrados entre a Argentina e o Chile Os diferendos bilaterais originados por questões fronteiriças, que, desde há tempos seculares, opunham a Argentina e o Chile, foram reduzidos à medida que se firmaram acordos que contribuíram para pôr fim a um permanente estado de tensão entre os dois países. O significado da dinâmica imposta por esses acordos no âmbito das relações entre os países do Cone Sul é de natureza extremamente importante, pois os mesmos revelam uma nova vontade política e diplomática que assegura uma nova perspectiva de paz, de colaboração e de estreitamento de laços e relações entre estes países, que pode ser extensiva a outros Estados que mantenham diferendos fronteiriços desta natureza. Tendo em conta a sua posição na União Europeia, pode a Comissão dar conhecimento das declarações comunitárias apresentadas pela própria Comissão ou por outras instituições da UE na sequência dos referidos acordos firmados pela Argentina e o Chile e que demonstrem o interesse da UE na evolução política e diplomática positiva das relações entre ambos os países? Resposta de Manuel Marín em nome da Comissão (23 de Fevereiro de 1999) A Comissão manifesta a sua satisfação pela recente resolução positiva do conflito fronteiriço entre o Chile e a Argentina, que permitiu superar as dificuldades existentes entre estes dois países na região dos «Hielos Continentales». Esta solução contribuiu decisivamente para uma evolução considerável do processo de consolidação da segurança no Cone Sul da América Latina. No âmbito das disposições dos acordos concluídos pela Comunidade com os países da América Latina, nomeadamente com a Argentina e com o Chile, a Comissão esforçou-se sempre por promover o reforço das relações entre os países da mesma região, prosseguindo como objectivo político geral a criação de vínculos permanentes e o estabelecimento de uma zona de paz estável. O artigo 4o do acordo concluído em 1990 entre a Comunidade e a Argentina especifica, nomeadamente, que a cooperação comunitária se destina a apoiar o processo de integração iniciado pela Argentina com os países da América Latina, tendo em conta, designadamente, os problemas suscitados pelas regiões fronteiriças. Este objectivo presidiu à intervenção da Comissão no continente latino-americano, nomeadamente na região do Cone Sul, traduzindo-se no apoio ao processo de integração regional, na promoção de sinergias e da convergência das economias nacionais, na promoção do aumento das trocas comerciais e no desenvolvimento do diálogo político e interparlamentar. No âmbito do Grupo do Rio, a Comunidade iniciou um diálogo político sobre medidas de confiança e de segurança, questões essas que foram objecto de discussão em diversos seminários organizados em Punta del Este, em Quito e em Santa Cruz de la Sierra, o que permitiu uma troca de pontos de vista enriquecedora sobre as questões mais importantes em matéria de segurança na América Latina e na Europa. A Comissão continuará a trabalhar tendo em vista o alargamento e a consolidação das relações entre a Comunidade e a América Latina, cujo objectivo principal continuará a ser a manutenção da segurança e da paz


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio relativo all'organizzazione comune del mercato vitivinicolo»

eurovoc_concepts:
ESC opinion
common organisation of markets
viticulture

text: C 101/60 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 12. 4. 1999 Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio relativo all’organizzazione comune del mercato vitivinicolo» (1) (1999/C 101/14) Il Consiglio, in data 20 luglio 1998, ha deciso, conformemente al disposto degli articoli 43 e 198 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Agricoltura, sviluppo rurale, ambiente» incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Kienle, in data 8 gennaio 1999. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 27 gennaio 1999, nel corso della 360a sessione plenaria, con 108 voti favorevoli, 2 contrari e 2 astensioni, il seguente parere. 1. Osservazioni preliminari 1. 1. Il Comitato accoglie con favore il fatto che la Commissione, in data 16 luglio 1998, abbia presentato una nuova proposta di riforma dell’organizzazione comune del mercato del vino da adottare nel quadro dell’Agenda 2000. Tale proposta differisce totalmente da quella avanzata dalla Commissione l’11 maggio 1994. 1. 2. Nei pareri del 24 febbraio 1994 (2) e del 22 febbraio 1995 (3), il Comitato aveva chiesto che venisse condotta una nuova analisi della situazione di mercato e che si tenesse conto del nuovo contesto creato dalle decisioni del GATT. Il Comitato osserva con soddisfazione che la nuova proposta della Commissione risponde a entrambe le richieste. I notevoli cambiamenti intervenuti nel settore vitivinicolo europeo sono dovuti, come sottolinea la Commissione, agli adeguamenti introdotti nell’organizzazione comune del mercato, alle misure di estirpazione, a fattori congiunturali e alle condizioni climatiche, ma, secondo il Comitato, anche agli ampi sforzi intrapresi dal settore vitivinicolo per il migliora- mento della qualità. 1. 3. Il Comitato sottolinea che, fra i paesi dell’Europa centrorientale (PECO), vi sono importanti paesi viticoli e partner commerciali che faranno aumentare il potenziale viticolo dell’Unione europea di 400 000 ettari. Si deve tener conto di questa prospettiva nel riformare il mercato vitivinicolo. 1. 4. La Commissione propone che il nuovo regola- mento entri in vigore il 1o agosto 2000 come parte integrante del pacchetto complessivo della riforma agricola nel quadro dell’Agenda 2000. Il Comitato approva tale calendario e sollecita tutte le parti interessa- te a procedere rapidamente alle loro consultazioni, in modo che il regolamento possa entrare in vigore alla data prevista. 2. Obiettivi della riforma 2. 1. Nel riconoscere la specificità del settore vitivini- colo, la Commissione afferma che la riforma dell’orga- (1) GU C 271 del 31. 8. 1998, pag. 21. (2) GU C 133 del 16. 5. 1994, pag. 22. (3) GU C 110 del 2. 5. 1995, pag. 30. nizzazione comune del mercato vitivinicolo persegue sette obiettivi generali loro complesso a rafforzare la competitività del settore a lungo termine: intesi nel — mantenere un migliore equilibrio tra offerta e doman- da sul mercato comunitario e consentire ai produttori di beneficiare dei vantaggi provenienti dai mercati in espansione; — rendere il settore più competitivo a lungo termine; — eliminare il ricorso all’intervento quale sbocco artifi- ciale per la produzione eccedentaria; — mantenere tutti gli sbocchi tradizionali per l’alcole ad uso alimentare e i prodotti della vite; — tener conto delle diversità regionali; — formalizzare il ruolo potenziale delle organizzazioni di produttori e di quelle interprofessionali (o equiva- lenti); — semplificare notevolmente la normativa. Il Comitato approva tali obiettivi e progetti, critica tuttavia il fatto che si sia tenuto scarsamente conto della domanda di prodotti vitivinicoli. Sono state svolte numerose ricerche scientifiche che da una parte dimostra- no i benefici per la salute di un moderato consumo di vino e dall’altra evidenziano i rischi dell’abuso. Il Comitato raccomanda quindi che la diffusione di tali dati scientifici figuri tra gli obiettivi della riforma. 2. 2. Per conferire maggiore chiarezza alla legislazione comunitaria nel settore viticolo e semplificare la normati- va esistente, la Commissione propone di riunire gli attuali 23 regolamenti del Consiglio nel regolamento generale del Consiglio relativo all’organizzazione comu- ne del mercato vitivinicolo. Il Comitato apprezza questo coraggioso sforzo di sistematizzazione e semplificazione del diritto europeo nel settore vitivinicolo. È tuttavia dell’avviso che, in tale contesto, si attribuiscano al comitato di gestione per i vini della Commissione (articolo 75) delle competenze eccessive che vanno al di là dell’emanazione di norme tecniche di attuazione. Il Comitato ritiene pertanto necessario, come indicato già 12. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 101/61 in un precedente parere sulle proposte dell’Agenda 2000 nel settore agricolo (1), che le norme di base continuino ad essere emanate nel quadro del regolamento del Consiglio. Il Comitato suggerisce inoltre di costituire gruppi di lavoro per coinvolgere esperti del settore nei lavori preparatori all’emanazione delle norme di attuazione. 2. 3. Nella «relazione» che precede la proposta di regolamento, la Commissione osserva che, in uno spirito di sussidiarietà, vengono delegate maggiori responsabi- lità agli Stati membri. Il Comitato accoglie con favore tale intenzione, ritiene tuttavia possibile e auspicabile un’attuazione più estensiva del principio di sussidiarietà per le misure proposte. 3. Misure previste 3. 1. Titolo II: potenziale viticolo in particolare, Il titolo prevede un quadro di riferimento per l’utilizzo e la gestione del potenziale viticolo. Gli strumenti previsti sono, limitazioni ai diritti di nuovo impianto, regole per i reimpianti, riserve di diritti di impianto, premi per l’abbandono definitivo della viticoltura in determinate superfici e misure di ristruttu- razione. 3. 1. 1. Nel formulare una valutazione complessiva del titolo in esame, il Comitato constata che le norme proposte non soddisfano né l’obiettivo prefisso di deregolamentazione e sburocratizzazione, nè il principio di sussidiarietà e propone una sostanziale semplificazio- ne delle norme che esso prevede. Considerati gli sviluppi della domanda e dell’of- 3. 1. 2. ferta, il Comitato è convinto che non sia ancora il caso di sostenere una completa liberalizzazione degli impianti di vite nel quadro dell’organizzazione comune del mercato vitivinicolo. Propone pertanto di prorogare il cosiddetto blocco dell’impianto di viti fino al 2005/2006. La proroga fino al 2010 proposta dalla Commissione viene respinta come eccessivamente lunga. L’impianto di viti nel periodo proposto potrà essere eseguito solo da coloro che godono del diritto di nuovo impianto o di reimpianto. 3. 1. 3. Il Comitato propone che fino al 2005/2006 gli Stati membri possano attribuire ai produttori diritti di nuovo impianto per prodotti vinicoli destinati alla commercializzazione solo se questi ultimi servono a produrre vini di qualità prodotti in regioni determinate (v. q. p. r. d. ) o vini da tavola designati mediante un’indica- zione geografica e a condizione che la produzione del vino in questione sia notoriamente inferiore alla domanda. Il termine del 31 luglio 2003 proposto dalla Commissione viene giudicato troppo vicino e il Comitato chiede di sincronizzare il divieto di impiantare viti e le norme derogatorie. 3. 1. 4. Il Comitato raccomanda che gli Stati membri trasmettano annualmente alla Commissione una comu- nicazione sull’evoluzione del potenziale viticolo. Nel (1) GU C 407 del 28. 12. 1998, pag. 35. 2004/2005 la Commissione presenterà una relazione sull’evoluzione del potenziale viticolo nell’UE e sulle esperienze maturate in relazione alla normativa sugli impianti di viti. Solo cosı` si potrà decidere in tempo se proseguire o modificare la normativa in materia. 3. 1. 5. Il Comitato fa presente che in alcune aree viticole i diritti di reimpianto decadono se non vengono esercitati. Per evitare al massimo questa situazione, la Commissione, in cooperazione con gli Stati membri e le regioni, dovrebbe sforzarsi di trovare soluzioni organiz- zative. Per finalità ecologiche e per salvaguardare le superfici viticole europee, il Comitato propone di proro- gare la validità del diritto di reimpianto, passando dagli attuali 8 anni a 12 anni. Il Comitato ritiene che si dovrebbe lasciare agli Stati membri la facoltà di decidere se consentire ai titolari del diritto di reimpianto di esercitare i loro diritti durante tutta la durata del periodo di validità o se assegnare ad una riserva regionale o nazionale i diritti non utilizzati entro un certo termine di tempo (per es. otto anni). 3. 1. 6. Il Comitato è favorevole ad autorizzare gli Stati membri a creare delle riserve di diritti di impianto e a regolare in base alle loro strutture ed esigenze nazionali o regionali il trasferimento e l’utilizzo delle riserve, nonché la concessione prioritaria a determinate aziende dei diritti attinti da una riserva. È dell’avviso che, conformemente al principio di sussidiarietà, cio` debba essere regolamentato dagli Stati membri e dalle regioni viticole dell’UE. 3. 1. 7. Per impedire un’indesiderata crescita del poten- ziale viticolo, il Comitato propone che nel periodo 2000-2005 gli Stati membri possano concedere diritti di nuovo impianto che corrispondano al massimo all’1 % della loro superficie totale piantata a vite. Tale percen- tuale puo` passare al 2 % nei casi in cui la superficie viticola di uno Stato o di una regione nel periodo dal 1995 al 2000 sia diminuita a seguito di diritti di reimpianto non esercitabili o di massicce misure di estirpazione. 3. 1. 8. Il Comitato accoglie con favore il fatto che la Commissione abbia corretto la sua politica sulle misure di estirpazione. Dato che la sua attuazione è sottoposta alla procedura del comitato di gestione, una valutazione delle nuove norme sarà possibile solo dopo che la Commissione avrà stabilito le norme di attuazione. Il Comitato si compiace del 3. 1. 9. fatto che la Commissione proponga misure di riconversione delle superfici piantate a vite, per potenziare la competitività dei produttori di vino europei. Oltre alle misure di riconversione proposte, si dovrebbe promuovere anche il rinnovo — qualitativo e commerciale — dei vecchi vigneti. Per questo elemento sostanziale della proposta di riforma, il Comitato ritiene necessario stanziare fondi sufficienti, che dovrebbero essere impiegati proporzio- nalmente alle superfici coltivate a vite nei vari Stati UE. In proposito la selezione dei programmi di riconversione da attuare nelle rispettive regioni viticole è di competenza degli Stati membri. Per lo sviluppo e l’attuazione delle misure di riconversione il Comitato attribuisce grande importanza alle organizzazioni di produttori. C 101/62 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 12. 4. 1999 3. 1. 10. Il Comitato giudica insufficienti le misure viticole proposte. Un miglioramento della competitività presuppone anche misure per il rinnovo del settore delle cantine, delle strutture per il rilevamento e la commercializzazione. Il Comitato reputa insufficiente la proposta della Commissione di inserire le misure di riconversione riguardanti il settore delle cantine e della commercializzazione fra le misure strutturali orizzontali dell’Agenda 2000. Esso rimanda all’affermazione esplici- ta della Commissione sulla necessità di elaborare apposi- te misure, considerata la specificità del settore vitivini- colo. 3. 1. 11. Il Comitato si pronuncia a favore di un programma UE che vada a vantaggio dei viticoltori che operano in condizioni sfavorevoli, come ad esempio sui pendii e nelle aree collinari. Verrebbe cosı` anche valorizzata l’importanza socioeconomica, ecologica e culturale della viticoltura nelle regioni svantaggiate. 3. 1. 12. Il Comitato sottolinea l’importanza di dispor- re di schedari viticoli ben tenuti per organizzare il mercato vinicolo europeo. Dovrebbero costituire la condizione preliminare all’ottenimento di diritti di nuovo impianto, alla partecipazione a misure strutturali e di riconversione e alle misure di sostegno previste dal Titolo III. 3. 2. Titolo III: Meccanismi di mercato Le proposte della Commissione mirano ad evitare il ricorso alle «misure d’intervento come sbocco artificiale della produzione eccedentaria». Nel contempo la Com- missione intende mantenere tutti gli sbocchi tradizionali per l’alcole ad uso alimentare e per i prodotti vitivinicoli. 3. 2. 1. Il Comitato nota con compiacimento che la Commissione, conformemente alle sue richieste, ha previsto una semplificazione delle misure d’intervento. 3. 2. 2. aiuti al magazzinaggio privato. Il Comitato è favorevole al mantenimento degli 3. 2. 3. Nella proposta della Commissione si tiene conto invero della necessità di garantire la regolare fornitura del mercato dell’alcole ad uso alimentare che costituisce un importante sbocco tradizionale per il vino in ed i prodotti vitivinicoli. Occorrerebbe tuttavia, cooperazione con esperti indipendenti, verificare nuova- mente se le quantità previste corrispondano effettiva- mente al fabbisogno. Il previsto provvedimento di distillazione di 3. 2. 4. crisi, volta al sostegno congiunturale del mercato, non comporta le informazioni necessarie per poterne valutare l’efficienza. Il Comitato propone quindi che la Commis- sione illustri concretamente come intende attuare, attra- verso questo intervento, l’obiettivo del sostegno al mercato in situazioni di crisi. È inoltre necessario che questo meccanismo congiunturale possa agire a titolo preventivo, che venga dotato dei mezzi finanziari neces- sari e possa interessare le quantità necessarie alla stabilizzazione del mercato. 3. 3. Titolo IV: Organizzazioni di produttori e organiz- zazioni interprofessionali La Commissione propone condizioni quadro dettagliate per la concessione del riconoscimento, da parte degli Stati membri, di organizzazioni di produttori e di organizzazioni interprofessionali. 3. 3. 1. Nel parere del 22 febbraio 1995 il Comitato si era espresso a favore dell’instaurazione di un regolamen- to quadro per le organizzazioni e le associazioni interpro- fessionali. La Commissione ha adesso presentato una proposta molto dettagliata per le organizzazioni di produttori e per le organizzazioni interprofessionali, simile a quella elaborata per gli ortofrutticoli. Il Comitato fa presente che il settore del vino si differenzia in maniera sostanziale da quello degli ortofrutticoli, e chiede quindi di tenere maggiormente conto delle forti disparità esistenti tra le strutture degli Stati membri. 3. 3. 2. Il Comitato considera che il compito prioritario delle organizzazioni di produttori sia il potenziamento delle strutture del mercato della produzione. A tal fine occorre creare un regolamento quadro specifico per la viticoltura, che descriva i compiti e le competenze nell’ambito dell’organizzazione di mercato, dato che le norme orizzontali finora valide per le associazioni di produttori non sono più previste nell’Agenda 2000. Il trasferimento delle competenze, che impone obblighi generali a tutti, compresi i paesi terzi, non è auspicabile. Il Comitato propone invece di formulare in 3. 3. 3. maniera più generica la regolamentazione per le organiz- zazioni interprofessionali. Occorre definire un quadro che abiliti tutte le diverse strutture organizzative del settore («filière») ad applicare regole generali vincolanti per l’organizzazione del mercato in una o più regioni della Comunità. Gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati a riconoscere le organizzazioni rappresentati- ve del settore («filière»). 3. 4. Titolo V: Pratiche e trattamenti enologici e specifi- che dei prodotti. Designazione, denominazione, presentazione e protezione Per quanto riguarda gli obiettivi di qualità, la Commis- sione propone di disciplinare le pratiche enologiche tradizionali nell’organizzazione del mercato vitivinicolo, mentre le questioni tecniche dovrebbero essere stabilite in futuro in sede di comitato di gestione per i vini. Le norme sulla denominazione e la presentazione devono essere completamente rielaborate, semplificate e struttu- rate in modo da garantire la trasparenza: in tal senso il Comitato attribuisce grande importanza ad un’informa- zione esauriente sul prodotto. 3. 4. 1. Il Comitato si compiace che, conformemente a quanto auspicato nel parere del 22 febbraio 1995, per le pratiche enologiche e per le condizioni di produzione si tenga conto delle diverse condizioni geografiche, climatiche e meteorologiche nelle varie regioni viticole in Europa. Ritiene tuttavia che la Commissione dovrebbe incaricare comitati specializzati del settore di verificare l’autorizzazione di nuove pratiche enologiche prima che possano essere stabilite secondo la procedura del comitato di gestione. 12. 4. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 101/63 3. 4. 2. Il Comitato nota con soddisfazione che la Commissione ha accolto il suo suggerimento di mettere in atto una profonda rielaborazione del diritto UE in materia di denominazioni e di abolire il principio del divieto. Tuttavia, poiché la Commissione propone di procedere all’intera rielaborazione secondo la procedura del comitato di gestione, il Comitato invita la Commis- sione a presentare quanto prima le proprie proposte per la nuova configurazione del diritto in materia di denominazioni ed a cooperare attivamente con tutti gli ambienti interessati. Anche a questo proposito occorrerebbe affidare l’esame delle proposte a comitati specializzati. saranno risolti. L’«europeizzazione» dei prodotti di paesi terzi in maniera ingannerebbe i consumatori inaccettabile e provocherebbe gravi svantaggi economici ai viticoltori europei. 3. 6. 3. Il Comitato suggerisce quindi che la Commis- sione istituisca un consiglio del commercio estero, con la funzione di elaborare raccomandazioni sulle misure di accompagnamento UE relative alle esportazioni di prodotti vitivinicoli, in particolare con l’obiettivo di: — tutelare l’identità dei vini europei, in primo luogo proteggendo la denominazione d’origine e le indica- zioni tradizionali; 3. 5. Titolo VI: Vini di qualità prodotti in regioni determinate — ampliare l’accesso al mercato; La Commissione propone d’integrare le disposizioni relative ai v. q. p. r. d, finora raccolte in un regolamento speciale, nell’organizzazione del mercato vitivinicolo, e di modificare le norme relative alla resa. 3. 5. 1. Nel parere del 22 febbraio 1995 il Comitato aveva già respinto le proposte della Commissione intese a limitare l’attuale possibilità di definire la regolamenta- zione che fissa le rese per ettaro, in quanto contrarie al principio della sussidiarietà. Il Comitato chiede alla Commissione di presen- 3. 5. 2. tare piuttosto proposte su come si possa promuovere la commercializzazione dei v. q. p. r. d. , in particolare sui mercati internazionali. A questo proposito deplora che le misure contenute nella proposta del 1994 sulle informazione a favore dei prodotti di campagne di qualità non figurino più nella proposta della Commis- sione; manifestamente dovranno essere integrate nelle norme orizzontali. Il Comitato, data la peculiarità del prodotto vino, insiste sull’opportunità di programmi di informazione indipendenti, a sostegno della politica sulla qualità. 3. 6. Titolo VII: Scambi con i paesi terzi Nella relazione introduttiva la Commissione fa presente che con le sue proposte intende trarre le necessarie conclusioni dall’accordo nell’ambito dell’OMC. 3. 6. 1. Il Comitato deplora che la proposta della Commissione non preveda misure specifiche che rafforzi- no la competitività sui mercati internazionali. Cio` è tuttavia imprescindibile, perché la produzione nei paesi terzi crescerà, e le loro esportazioni aumenteranno considerevolmente. 3. 6. 2. L’ammissione di mosti o di vini di base prove- nienti da paesi terzi per la produzione di prodotti vinicoli nell’UE rappresenterebbe un forte svantaggio per la viticoltura europea. Il Comitato mette in guardia dai rischi di pratiche abusive e rifiuta detta ammissione fino a quando i problemi legati agli abusi ed ai controlli non — svolgere azioni per la promozione, la valorizzazione e l’informazione; — rafforzare il ruolo della Commissione negli organi internazionali specifici. Per attuare un’attiva politica commerciale con l’estero occorre prevedere mezzi finanziari adeguati («fondo per il commercio estero»). 4. Conclusioni 4. 1. Il Comitato ricorda che in Europa la viticoltura fa parte integrante dell’arte di vivere, e che vanta una tradizione molto radicata nelle singole regioni viticole. In queste regioni vari settori economici, ad esempio la gastronomia, il turismo e l’artigianato, dipendono dall’esistenza della viticoltura. Le regioni viticole offrono spesso paesaggi unici, creati dall’uomo, che devono essere curati dai viticoltori nel pieno rispetto dell’am- biente. Una riforma dell’organizzazione del mercato vitivinicolo deve tener conto di questo contesto economi- co e culturale, per promuovere la qualità della vita, la struttura sociale, l’infrastruttura, l’ambiente e l’econo- mia delle regioni viticole. Il Comitato rinnova l’invito a procedere seria- 4. 2. mente alla «deregolamentazione» ed alla sburocratizza- zione, a mettere in pratica il principio di sussidiarietà ed a rafforzare il potenziale di autoregolamentazione dell’economia. 4. 3. Il Comitato sollecita la Commissione a rielabora- re la proposta di riforma in modo da consentire a tutti gli interessati di realizzare, grazie ad interventi ambiziosi, una politica di mercato dinamica ed orientata al futuro. 4. 4. Per questo motivo il Comitato invita tutti i circoli interessati a far progredire le deliberazioni sulla proposta di riforma, affinché possa formare oggetto di una C 101/64 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 12. 4. 1999 decisione nel primo trimestre del 1999 nel quadro dell’Agenda 2000. Cio` è necessario anche per preparare l’imminente adesione di quei paesi che, nel gruppo PECO, sono grandi produttori di vino. Bruxelles, 27 gennaio 1999. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parere del Comitato economico e sociale in merito: — alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio riguardante l’avvio, l’esercizio e la vigilanza prudenziale dell’attività degli istituti di moneta elettronica», e — alla «Proposta di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio che modifica la Direttiva 77/780/CEE, relativa al coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative riguardanti l’accesso all’attività degli enti creditizi e il suo esercizio» (1) (1999/C 101/15) Il Consiglio, in data 16 novembre1998, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 198 del Trattato di consultare il Comitato economico e sociale in merito alle proposte di cui sopra. La Sezione «Mercato unico, produzione e consumo», incaricata di preparare i lavori del Comitato in materia, ha formulato il parere sulla base del rapporto introduttivo del relatore Burani, in data 19 gennaio 1999. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 27 gennaio 1999, nel corso della 360a sessione plenaria, con 36 voti favorevoli, 1 voto contrario e 2 astensioni, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. Il commercio elettronico, e la sua prevedibile rapida diffusione, costituiscono un fenomeno che nei suoi molteplici aspetti necessita di regolamentazioni in campo europeo e mondiale. La Commissione, nel suo compito istituzionale di proponente, ha in corso o in programma una serie di iniziative tendenti ad instaurare norme europee comuni per gli Stati membri, non trascurando la considerazione che l’Europa è inserita in un contesto globale — il che rende necessaria un’armonica applicazione delle norme a livello mon- diale. 1. 2. Il commercio elettronico — nelle sue applicazioni all’offerta e all’acquisto di beni e di servizi — esige che il regolamento dei rapporti di debito e di credito sia effettuato in modo rapido, sicuro e conveniente per le parti in causa e per la credibilità del sistema nel suo insieme. Il sistema finanziario ha in corso una serie di iniziative che in sostanza mettono a disposizione degli utilizzatori somme di denaro immagazzinate nella memoria di un computer e trasferibili al creditore per (1) GU C 317 del 15. 10. 1998, pagg. 7-12. via elettronica. Si parla di «network money» o «software money»: come osserva la Commissione nell’introduzione al suo Memorandum esplicativo, questo non è un mezzo di pagamento, ma il mezzo di pagamento del futuro nel commercio elettronico su Internet. 1. 3. Accanto alla software money stanno sorgendo mezzi di pagamento meno sofisticati ed alla portata del comune cittadino, anche di quello che non dispone di un computer e che non ha i mezzi o le conoscenze necessari per avvicinarsi ad Internet o a sistemi similari, chiusi o aperti: le carte prepagate, in sostanza carte a microprocessore che memorizzano importi previamente versati all’emittente e che vengono progressivamente «scaricate» con le somme dovute per piccoli acquisti; in pratica, la versione elettronica del «borsellino» contenen- te monete e biglietti di piccolo taglio. L’emissione di moneta elettronica (2) puo` essere 1. 4. vista sotto diversi aspetti: commerciale, tecnico, finan- ziario e monetario. La Commissione ha inteso regola- mentare i due ultimi aspetti — o, meglio, ha preso in (2) In questo contesto, con la dizione di «moneta elettronica» si vuole indicare l’insieme della «software money» e delle «carte prepagate»


title: SKRIFTLIG FORESPØRGSEL nr. 99/99 af Honório NOVO Udførsel af torsk fra Norge - udstedelse af EUR 1-certifikat

eurovoc_concepts:
Norway
administrative cooperation
exchange of information
export
export licence
export monitoring
originating product
sea fish

text: C 341/48 De Europæiske Fællesskabers Tidende DA 29. 11. 1999 Foranstaltninger på fællesskabsplan vil kun kunne tages i betragtning, hvis det indre markeds etablering og funktion krævede en tilnærmelse af de foranstaltninger, medlemsstaterne i øjeblikket anvender på dette område. Kommissionen er ikke bekendt med omstændigheder, der kræver noget sådant, men imødeser gerne eventuel yderligere information, som det ærede parlamentsmedlem kan fremkomme med. (1) EFT L 202 af 30. 7. 1997. (1999/C 341/068) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0085/99 af Anita Pollack (PSE) til Kommissionen (27. januar 1999) Om: Pakkedirektivet Vil der komme en redegørelse for eller en evaluering af pakkedirektivets effektivitet (f. eks. opfyldelse af mål, osv. ), og hvornår vil den i så fald komme? Vil Kommissionen offentliggøre en sådan redegørelse? Svar afgivet på Kommissionens vegne af Ritt Bjerregaard (9. marts 1999) Medlemsstaternes gennemførelse af Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (1), som efter planerne skulle være sket den 30. juni 1996, er gennemsnitligt blevet forsinket med over et år. Dette medfører, at der på nuværende tidspunkt kun kan foretages en foreløbig generel vurdering af den praktiske situation i medlemsstaterne og ikke med alle ordninger vedrørende emballageaf- faldsforvaltning i fuld drift. Kommissionen vedtog den 3. februar 1997 Rådets beslutning 97/138/EF om fastlæggelse af de skemaer, der skal benyttes i forbindelse med databasesystemet for emballage og emballageaffald (2). Formaterne skulle afsluttes på årsbasis, idet man begynder med oplysningerne for 1997, og de indsendes til Kommissionen inden 18 måneder efter udgangen af det pågældende kalenderår. Kommissionen har vedtaget sin beslutning nr. 97/ 622/EF om spørgeskemaerne til medlemsstaternes rapporter om gennemførelsen af visse direktiver om affald (3), hvori der blandt andre indgår ét, som ligner emballageaffalds-direktivet. Den først rapport herom omfatter tidsrummet fra 1998 til og med 2000. En særlig undersøgelse vedrørende »European Packaging Waste Management Systems« skal indledes til april 1999, og den endelige rapport herom forventes at foreligge senest til maj 1999. En anden undersøgelse vedrørende »Costs, Benefits and Cost-Effectiveness of Financial Pool Systems« forventes indledt til marts 1999, og den endelige version heraf forventes at foreligge senest til december 1999. Hensigten med disse to undersøgelser er, at de skal være frit tilgængelige. På grundlag af ovenstående er det Kommissionens hensigt at udarbejde en rapport inden juli 1999 om medlemsstaternes praktiske erfaringer under forfølgelse af deres målsætninger, samt hvilke konklusioner der måtte være draget ved hjælp af videnskabelig forsknings- og evalueringsteknik som for eksempel økobalancer. (1) (2) (3) EFT L 365 af 31. 12. 1994. EFT L 52 af 22. 2. 1997. EFT L 256 af 19. 9. 1997. (1999/C 341/069) SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0099/99 af Honório Novo (GUE/NGL) til Kommissionen (27. januar 1999) Om: Udførsel af torsk fra Norge ? udstedelse af EUR 1-certifikat Udførslen af torsk fra Norge til Fællesskabet sker på grundlag af et kontingent med nultold. Bevisførelsen for oprindelsen sker ved udstedelse af EUR 1-certifikater, der påtegnes af de pågældende myndigheder, som forinden skal udstede et oprindelsescertifikat, en fremgangsmåde, som gentagne gange ikke er blevet fulgt. Det


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 63/99 von Carlos ROBLES PIQUER an die Kommission. Europäische Fremdenverkehrsgemeinden

eurovoc_concepts:
European Commission
municipality
principle of subsidiarity
tourism
tourist infrastructure

text: C 207/172 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 21. 7. 1999 (1999/C 207/239) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0045/99 von Konstantinos Hatzidakis (PPE) an die Kommission Betrifft: Telemedizin im öffentlichen Gesundheitswesen Griechenlands (22. Januar 1999) Die Einführung der Informatik in das öffentliche Gesundheitswesen erfolgt mit großer Verspätung, so daß von den 143 staatlichen Krankenhäusern und 173 ländlichen Polikliniken Griechenlands nur 15 allgemeine Krankenhäuser über Rechner verfügen. Diese PC konnten auch nur im Rahmen der integrierten Mittelmeer- programme (IMP) beschafft werden, wurden seitdem jedoch nicht nachgerüstet und dienen vornehmlich der Textverarbeitung. Eine weitere Folge ihrer Nichtkompatibilität mit den modernen Telekommunikations- technologien ist das völlige Fehlen der Telemedizin im griechischen öffentlichen Gesundheitswesen. Nun sieht das operationelle Programm Gesundheit im Rahmen des II. GFK für Griechenland die Ausrüstung von 24 allgemeinen Krankenhäusern mit Geräten für fortgeschrittene Kommunikationsformen sowie Pilotanwen- dungen in sieben Regionen des Landes vor. Kann die Kommission folgende Fragen beantworten: 1. Wie entwickelt sich das Programm zur Ausrüstung der sieben Pilotregionen und in den übrigen 17 allgemeinen in dieses Programm einbezogenen Krankenhäusern? 2. Wieviel Zeit veranschlagt sie in Anbetracht ihrer Beteiligung an der Finanzierung der Programme für die Umsetzung der Telemedizin in Griechenland? Antwort von Frau Wulf-Mathies in Namen der Kommission (15. Februar 1999) Die Kommission holt gegenwärtig die zur Beantwortung der Frage erforderlichen Informationen ein. Sie wird das Ergebnis ihrer Nachforschungen unverzüglich mitteilen. (1999/C 207/240) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0063/99 von Carlos Robles Piquer (PPE) an die Kommission Betrifft: Europäische Fremdenverkehrsgemeinden (27. Januar 1999) Die Fremdenverkehrsgemeinden weisen besondere Merkmale auf, da sie Infrastrukturen bereitstellen müssen, die in der Hauptsaison des Fremdenverkehrs notwendig sind, die aber über das hinausgehen, was im übrigen Verlauf des Jahres normalerweise erforderlich wäre. Aus diesem Grund führen verschiedene (nationale, regionale und lokale) Verwaltungen in ihren Rechtsvor- schriften, die den Fremdenverkehr regeln, Bestimmungen ein, die diesen spezifischen Charakter der Fremdenverkehrsgemeinde anerkennen. Kann die Kommission mitteilen, inwieweit die gemeinschaftlichen Bestimmungen mit Auswirkungen auf den Fremdenverkehr diese Differenzierung, die es bereits in verschiedenen nationalen Rechtsvorschriften gibt, berücksichtigen können, um die Gemeinden, die zu bestimmten Zeiten einen großen Zustrom von Touristen zu bewältigen haben, zu unterstützen? Antwort von Herrn Papoutsis Im Namen der Kommission (24. Februar 1999) Gemäß dem Subsidiaritätsprinzip hält es die Kommission nicht für angebracht, die Vorschriften der nationalen, regionalen und lokalen Behörden zur Regelung der Tätigkeit in Fremdenverkehrszentren auf europäischer Ebene zu harmonisieren


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Richtlijn 78/548/EEG van de Raad betreffende de onderlinge aanpassing van de wetgevingen van de lid-staten inzake de verwarming van het interieur van motorvoertuigen"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
approximation of laws
heating
motor vehicle

text: 12. 4. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 101/15 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Richtlijn 78/548/EEG van de Raad betreffende de onderlinge aanpassing van de wetgevingen van de lid-staten inzake de verwarming van het interieur van motorvoertuigen” (1999/C 101/04) De Raad heeft op 23 oktober 1998 besloten, overeenkomstig de bepalingen van artikel 100 A van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap het Economisch en Sociaal Comité te raadplegen over het voornoemde voorstel. De Afdeling „Interne markt, productie en consumptie”, die met de voorbereiding van de desbetreffende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 9 december 1998 goedgekeurd. Rapporteur was de heer Bagliano. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 360e Zitting (vergadering van 27 januari 1999) het volgende advies uitgebracht, dat met 114 stemmen vo´ o´r en drie stemmen tegen, bij twee onthoudingen is goedgekeurd. 1. Inleiding 1. 1. Richtlijn 78/548/EEG van 12 juni 1978 betreft de systemen voor de verwarming van het interieur van motorvoertuigen van de categorie M-1, en wel met name als daarvoor gebruik wordt gemaakt van de door de uitlaatgassen afgegeven warmte of de voor de afkoeling van de motoren bestemde lucht. 1. 2. De voorschriften van deze richtlijn zijn bedoeld om de inzittenden van de betrokken voertuigen tegen twee aan deze verwarmingsmethoden verbonden risico’s te beschermen, nl. aanraking met elementen die brandwonden kunnen veroorzaken en binnenstroming in de passagiersruimte van lucht die meer verontreinigd is dan de buitenlucht. Tegenwoordig bestaan er — overigens al 1. 3. in bepaalde voertuigtypen gebruikte — autonome verwar- mingsapparaten, die gewoonlijk op diesel, benzine of vloeibaar petroleumgas (LPG) lopen. Aan dergelijke apparaten kunnen dezelfde risico’s 1. 4. zijn verbonden als die welke in paragraaf 1. 2 worden genoemd. De Commissie wil daarom met dit richtlijn- voorstel ook voor die apparaten en de installatie daarvan in voertuigen, technische voorschriften invoeren waar- door de consument tegen die risico’s wordt beschermd. 2. Inhoud van het richtlijnvoorstel van het 2. 1. Het onderhavige richtlijnvoorstel behelst de uit- toepassingsgebied van Richt- breiding lijn 78/548/EEG tot alle motorvoertuigen waarop kader- richtlijn 70/156/EEG inzake de Europese typegoedkeu- ring van motorvoertuigen en de systemen, componenten en technische onderdelen daarvan, alsmede de achtereen- volgende wijzigingen daarop, van toepassing is. Dit betekent dat Richtlijn 78/548/EEG niet langer alleen zal gelden voor personenauto’s, maar ook voor bussen, kampeerwagens, lichte en zware vrachtauto’s en de aanhangwagens daarvan. 2. 2. De verwarmingssystemen worden in vijf catego- riee¨n ingedeeld naar gelang van het voor warmteterug- winning gebruikte middel (water, lucht of olie) of de voor brandstofverwarmingstoestellen gebruikte (vloeibare of gasvormige) brandstof. 2. 3. Voor de bouw en installatie van ieder van deze in paragraaf 2. 2 genoemde categoriee¨n verwarmingsap- paraten worden technische voorschriften voorgesteld die moeten garanderen dat: — de inzittenden van een in gebruik zijnd voertuig niet met delen van het voertuig of verhitte lucht in aanraking komen welke brandwonden kunnen ver- oorzaken; — de in de passagiersruimte binnenstromende warme lucht niet meer is verontreinigd dan de buitenlucht; — de door de brandstofverwarmingsapparaten voort- gebrachte uitlaatgassen binnen aanvaardbare grens- waarden blijven. 2. 4. De Commissie geeft vervolgens aan welke gege- vens fabrikanten van motorvoertuigen en van verwar- mingsapparaten op de daarvoor bestemde inlichtingen- formulieren en de relevante EG-typegoedkeuringscertifi- caten moeten vermelden. De Commissie stelt voor dat de typegoedkeurin- 2. 5. gen van de verwarmingsapparaten van alle nieuwe voertuigtypen vanaf 1 oktober 2000 op de voorschriften van dit richtlijnvoorstel moeten zijn gebaseerd en dat die verplichting precies één jaar later gaat gelden voor alle nieuwe voertuigen en brandstofverwarmingsapparaten die vanaf dat tijdstip op de markt worden gebracht. 3. Opmerkingen 3. 1. Alhoewel het onderhavige Commissievoorstel betrekking heeft op vraagstukken van voornamelijk technische en procedurele aard, dient dit desalniettemin ter goedkeuring aan het Europees Parlement en de Raad te worden voorgelegd, omdat hiermee het toepassingsge- bied van Richtlijn 78/548/EEG wordt gewijzigd. 3. 2. Het Comité stelt vast dat bepaalde apparaten die het comfort bij het gebruik van motorvoertuigen zowel voor de bestuurder als voor de passagiers groter maken, steeds meer aftrek vinden. Het vindt dan ook, net als de Commissie, dat de regelingen in dat opzicht met elkaar in overeenstemming moeten worden gebracht, met inachtneming van de verschillende soorten voertuigen C 101/16 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 12. 4. 1999 waarvoor die apparaten zijn bestemd. De toepassings- mogelijkheden van verwarmingssystemen gaan immers van de verwarming van de passagiersruimte van auto’s, bussen en vrachtauto’s tot die van de slaapcompartimen- ten in vrachtauto’s en kampeerwagens en de laadruimte in vrachtauto’s en de aanhangwagens daarvan, die zijn uitgerust voor het vervoer van goederen die gevoelig zijn voor grote temperatuurdalingen. 3. 3. Wat de laadruimte van vrachtauto’s en de aan- hangwagens daarvan betreft, herinnert het Comité eraan dat er op basis van de internationale ATP-overeen- komst (1) nauwkeurige voorschriften voor het vervoer van bederfelijke producten en van dieren zijn waarnaar in dit richtlijnvoorstel zou moeten worden verwezen. 3. 4. Het Comité benadrukt het belang van de verwar- mingssystemen, omdat die medebepalend zijn voor het welbevinden en het comfort van de inzittenden van motorvoertuigen, en stelt daarom voor om aan het slot van de derde „Overweging” het volgende toe te voegen: „. ; dat dergelijke vereisten representatief zouden moeten zijn voor de hoogste, uit de huidige stand van de technologie voortvloeiende normen en ten doel moeten hebben om het welbevinden van de inzittenden van motorvoertuigen te vergroten, en de rijomstandigheden daardoor ook voor de bestuurder (1) Overeenkomst inzake het internationale vervoer van aan bederf onderhevige levensmiddelen en het gebruik van speciale vervoermiddelen bij dit vervoer (Genève, 1 septem- ber 1970). Brussel, 27 januari 1999. optimaal te maken, hetgeen de veiligheid alleen maar ten goede kan komen,” 3. 5. Het Comité is van mening dat Bijlage II — „Toe- passingsgebied” en „Definities” — de eerste bijlage moet worden (en dus alle andere bijlagen moet voorafgaan), omdat de tekst van de Richtlijn op die manier van meet af aan leesbaarder en begrijpelijker wordt. 3. 6. Ook de instructies voor het gebruik, de werking en het onderhoud van verwarmingsapparaten moeten de gebruiker op een duidelijke en gemakkelijk te begrijpen wijze ter beschikking worden gesteld. Het Comité stelt daarom de volgende wijzigingen op Bijlage VII voor: — paragraaf 1. 1: „Ieder verwarmingstoestel wordt met duidelijke, goed leesbare en leesbaar blijvende, en gemakkelijk te begrijpen aanwijzingen voor gebruik en onderhoud geleverd,. enz. ” — (een nieuwe) paragraaf 2. 1. 4: „Voertuigen die zijn uitgerust met brandstofverwar- mingsapparaten moeten vergezeld gaan van duidelij- ke, goed leesbare en gemakkelijk te begrijpen aanwij- zingen voor het gebruik, de werking en het onder- houd van die apparaten. ” 3. 7. Daarentegen had de Commissie er volgens het Comité beter aan gedaan om een duidelijke scheidslijn te trekken tussen de voorschriften en typegoedkeurings- procedures voor de bouw van de verwarmingsapparaten en die voor de installatie daarvan in een motorvoertuig. Dat onderscheid zou de duidelijkheid en de nauwkeurig- heid van het voorstel ten goede zijn gekomen. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE Nr. 81/99 von Anita POLLACK Register über verseuchte Böden

eurovoc_concepts:
European Environment Agency
environmental monitoring
environmental research
occupational health
polluted area
public health
soil pollution
water pollution

formats: html print


title: WRITTEN QUESTION No. 75/99 by Jan ANDERSSON Commission correspondence with the Prime Minister of Sweden

eurovoc_concepts:
Community tax
European Commission
Sweden
fraud
information centre
mass media
operation of the Institutions

text: C 320/124 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 6. 11. 1999 myönnettyjen tukien kokonaismäärä oli 10 162 miljoonaa euroa vuonna 1996 ja 9 421 miljoonaa euroa vuonna 1997. Näin ollen voidaan arvioida, että ilmoittamatta jätettyjen tukien määrä oli 1 016 miljoonaa euroa vuonna 1996 ja 1 601 miljoonaa euroa vuonna 1997 (luvuissa ei ole otettu huomioon maatalouden, liikenteen, kalastuksen ja kivihiilen aloja). Tämä arvio perustuu oletukseen, jonka mukaan ilmoittamatta jätettyjen tukien osuus kaikista rekisteröidyistä tuista on yhtä suuri kuin ilmoittamatta jätettyjen tukien osuus myönnettyjen tukien kokonaismäärästä. Lisäksi on otettava huomioon, että ilmoittamatta jätetyn tuen rekisteröintivuosi ei ole välttämättä sama kuin tuen myöntämisvuosi. Kun komissio saa tietää laittomasti myönnetystä tuesta, se tarkastelee tuen soveltuvuutta yhteismarkkinoille. Jos tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, komissio päättää, että jäsenvaltion on perittävä se takaisin tuensaajalta. Tukien takaisinperimistä koskevien komission päätösten täytäntöönpanoa (1982&1997) kuvataan kilpailu- politiikkaa koskevaan XXII kertomukseen (1997) sisältyvässä taulukossa. (1) Takaisinperimistä ei ole syytä pitää rangaistuksena, vaan sen tavoitteena on palauttaa tilanne, joka olisi vallinnut ellei lainvastaista ja yhteismarkkinoille soveltumatonta tukea olisi myönnetty. Komissio valvoo, että jäsenvaltio panee täytäntöön takaisinperimistä koskevan päätöksen, ja jos täytäntöönpano laiminlyödään, komissio voi viedä asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Jos jäsenvaltio ei noudata päätöstä edes yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion jälkeen, jossa todetaan, että päätöstä ei ole pantu täytäntöön, komissio voi soveltaa EY:n perustamissopimuksen 171 artiklaa. (1) SEK(98) 636 lopullinen. (1999/C 320/164) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0075/99 esittäjä(t): Jan Andersson (PSE) komissiolle (27. tammikuuta 1999) Aihe: Komission menettely Ruotsin pääministerin kanssa käydyn kirjeenvaihdon yhteydessä Euroopan komission puheenjohtaja arvosteli 8. tammikuuta 1999 päivätyssä kirjeessään Ruotsin pääministe- riä tämän ruotsalaisen Rapport-uutisohjelman 6. tammikuuta tekemän haastattelun yhteydessä antamista lausunnoista, jotka koskivat Euroopan komissiossa esiintyneisiin epäselvyyksiin liittyviä paljastuksia. Komis- sion puheenjohtajan kirje herätti suurta huomiota Ruotsin tiedotusvälineissä, koska siinä väitettiin, että pääministeri ei ollut tarkistanut asiatietoja ja että pääministeri vahingoitti lausunnoillaan Euroopan unionia. Komission kirje hämmästyttää osaksi sen vuoksi, että komission puheenjohtaja viittaa kannanottoon, jota uutisohjelman antamien tietojen mukaan pääministeri ei ole koskaan esittänyt ja osaksi siksi, että komission puheenjohtaja paheksuu hallituksen päämiehen itsestään selvää oikeutta kommentoida näitä huomiota herättäneitä epäselvyyksiä koskevia tietoja. Tästä syystä tiedustelisin komissiolta seuraavaa: Onko Euroopan komission tavanomaisen menettelyn mukaista suhteissa jäsenvaltioiden hallitusten päämie- hiin osoittaa kirjeitse hallitusten päämiehille, mitä heillä on oikeus kertoa tiedotusvälineille komission huomiota herättäneistä tapahtumista sekä olla ottamatta näitä kirjeitä laadittaessa täysin selvää, mitä hallitusten päämiehet ovat todella sanoneet tiedotusvälineille antamissaan lausunnoissa? (1999/C 320/165) KIRJALLINEN KYSYMYS P-0076/99 esittäjä(t): Yvonne Sandberg-Fries (PSE) komissiolle (20. tammikuuta 1999) Aihe: Komission suhde komission Ruotsin tiedotustoimistoon Euroopan komission Ruotsin tiedotustoimiston päällikkö kirjoitti yli vuosi sitten Ruotsin valtiopäivien puhemiehelle kirjeen, jossa valtiopäivien jäsenten tiedotusvälineille antamat EU-verotusta koskevat lausunnot kyseenalaistettiin. Komission tiedotustoimiston toiminta sai silloin suurta huomiota osakseen Ruotsin tiedo- tusvälineissä. Euroopan komission puheenjohtaja arvostelee Ruotsin pääministerille lähettämässään kirjeessä pääministerin erään ruotsalaisen uutisohjelman haastattelussa antamaa lausuntoa. Tämä lausunto koski Euroopan parlamentin julkistamia komission toiminnassa ilmenneitä epäkohtia ja väitettyjä petoksia. Kirjeessä viitataan lausuntoon, jota Ruotsin pääministeri ei koskaan ole antanut. Tämän tulkinnan ja/tai käännösvirheen (joka alun perin tehtiin komission Ruotsin tiedotustoimistossa) johdosta komission puheenjohtajan kirje on saanut osakseen paljon huomiota Ruotsin tiedotusvälineissä


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 62/99 van Pedro MARSET CAMPOS Toekenning van Europese steun voor herstelwerkzaamheden in de Portmán-baai (Murcia, Spanje)

eurovoc_concepts:
Cohesion Fund
EU aid
European Investment Bank
Region of Murcia
co-financing
decontamination
gulf
project evaluation

text: C 320/122 Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen NL 6. 11. 1999 (1999/C 320/161) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-0045/99 van Konstantinos Hatzidakis (PPE) aan de Commissie Betreft: Telegeneeskunde in de volksgezondheid in Griekenland (22 januari 1999) De introductie van de informatica in de volksgezondheid verloopt bijzonder traag met als gevolg dat van de 143 openbare ziekenhuizen en 173 plattelandscentra in Griekenland slechts 15 algemene ziekenhuizen over computers beschikken. Deze computers zijn aangekocht in het kader van de GMP’s, maar ze zijn sedertdien nooit aangepast en worden vooral gebruikt als tekstverwerkers. Een ander gevolg van het feit dat deze computers niet zijn aangepast aan de moderne telecommunicatietechnologieën is dat de telegeneeskunde in de Griekse gezondheidszorg volledig ontbreekt. Nu echter omvat het tweede CB een operationeel programma voor de gezondheid dat erin voorziet dat 24 algemene ziekenhuizen geavanceerde telecommunicatiesystemen krijgen voor een proefproject in 7 regio’s van het land. Kan de Commissie antwoorden op de volgende vragen: 1. Hoe verloopt het hoger genoemde programma in de 7 proefregio’s en in de overige 17 algemene ziekenhuizen die in dit programma zijn opgenomen? 2. Wat denkt zij, overwegende dat zij betrokken is bij de financiering van de programma’s, over de periode van toepassing van de telegeneeskunde in Griekenland? Aanvullend antwoord van mevrouw Wulf-Mathies namens de Commissie (30 maart 1999) 1. In het kader van de geïntegreerde mediterrane programma’s zijn in totaal vijftien ziekenhuizen uitgerust met computersystemen. Deze systemen worden niet alleen gebruikt voor ondersteunende secretariaatswerk- zaamheden, maar ook voor het administratieve en financiële beheer van deze ziekenhuizen en, in sommige gevallen, voor activiteiten op het gebied van de farmacie in ziekenhuizen. Zij hebben dan ook in hoge mate bijgedragen tot de vermindering van de bedrijfskosten van de betrokken ziekenhuizen. In het kader van het communautair bestek voor Griekenland worden de computersystemen van deze vijftien ziekenhuizen momenteel gemoderniseerd, en worden in tien nieuwe ziekenhuizen soortgelijke systemen opgezet. In totaal worden dus vijfentwintig ziekenhuizen uitgerust met deze systemen. 2. De nationale autoriteiten hebben de Commissie medegedeeld dat zij op basis van 100 % nationale financiering een proefprogramma hebben opgezet voor medische behandelingen op afstand, ook al is een dergelijke maatregel niet voorzien in de geïntegreerde mediterrane programma’s. In het kader van het tweede communautaire bestek is een onderzoek naar de ontwikkeling van computer- systemen voor medische behandelingen op afstand gaande. Na afloop hiervan zal op basis van de resultaten een programma voor „telegeneeskunde” ten uitvoer worden gelegd, dat proefprojecten omvat in bepaalde regio’s van de lidstaat, die geselecteerd zullen worden op grond van de conclusies van genoemd onderzoek. (1999/C 320/162) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-0062/99 van Pedro Marset Campos (GUE/NGL) aan de Commissie (27 januari 1999) Betreft: Toekenning van Europese steun voor herstelwerkzaamheden in de Portmán-baai (Murcia, Spanje) Het autonome gewest van Murcia heeft aangekondigd dat Directoraat-generaal XVI van de Europese Commissie voornemens is zich ter plekke een beeld te vormen van het regionale plan voor het herstel van de Portmán-baai, teneinde een schatting te kunnen maken van het bedrag dat uit Europese fondsen voor dit plan kan worden uitgetrokken. 1. Kan de Commissie gegevens verstrekken over de inhoud van dit herstelplan? Kan de Commissie mededelen of de delegatie van deskundigen van de Europese Investeringsbank haar 2. inspectie reeds heeft verricht en, zo nee, wanneer deze inspectie zal plaatsvinden?


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem "Vorschlag für eine Verordnung (EG) des Rates zur Änderung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 zur Anwendung der Systeme der sozialen Sicherheit auf Arbeitnehmer und Selbständige sowie deren Familienangehörige, die innerhalb der Gemeinschaft zu- und abwandern, und der Verordnung (EWG) Nr. 574/72 über die Durchführung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 (Verschiedene Änderungen 1998)"

eurovoc_concepts:
ESC opinion
labour mobility
self-employment
social security
wage earner

text: 12. 4. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 101/41 führt, empfiehlt der Wirtschafts- und Sozialausschuß, solche Formulierungen oder Begriffe aus dem verfügen- den Teil der Verordnung herauszunehmen und spätere detailliertere Leitlinien ins Auge zu fassen. Brüssel, den 27. Januar 1999. Die Präsidentin des Wirtschafts- und Sozialausschusses Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu dem „Vorschlag für eine Verord- nung (EG) des Rates zur A¨ nderung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 zur Anwendung der Systeme der sozialen Sicherheit auf Arbeitnehmer und Selbständige sowie deren Familienange- hörige, die innerhalb der Gemeinschaft zu- und abwandern, und der Verordnung (EWG) Nr. 574/72 über die Durchführung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 (Verschiedene A¨ nderungen 1998)“ (1999/C 101/11) Der Rat beschloß am 29. Oktober 1998, den Wirtschafts- und Sozialausschuß gemäß Artikel 198 des EG-Vertrags um Stellungnahme zu dem vorgenannten Vorschlag zu ersuchen. Die mit der Vorbereitung der Arbeiten beauftragte Fachgruppe Beschäftigung, Sozialfragen, Unionsbürgerschaft nahm ihre Stellungnahme am 7. Januar 1999 an. Berichterstatter war Herr Lemmetty. Der Ausschuß verabschiedete auf seiner 360. Plenartagung am 27. und 28. Januar 1999 (Sitzung vom 27. Januar) mit 124 gegen 2 Stimmen bei 2 Stimmenthaltungen folgende Stellungnahme. 1. Wesentlicher Inhalt des Kommissionsvorschlags Die Kommission hat einen Vorschlag für eine 1. 1. Verordnung zur A¨ nderung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 zur Anwendung der Systeme der sozialen Sicherheit auf Arbeitnehmer und Selbständige sowie deren Familienangehörige, die innerhalb der Gemein- schaft zu- und abwandern, und der Verordnung (EWG) Nr. 574/72 über die Durchführung der Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 (Verschiedene A¨ nderungen 1998) vorgelegt. Ziel dieses Vorschlags ist es, die Gemein- schaftsverordnungen angesichts von A¨ nderungen bei den innerstaatlichen Rechtsvorschriften und bestimmten zwischen den Mitgliedstaaten geschlossenen bilateralen Abkommen sowie unter Berücksichtigung der möglichen A¨ nderung der Anhänge der Durchführungsverordnung durch die Kommission zu aktualisieren. 1. 1. 1. Dem Vorschlag zufolge sollen die im Kapitel 8 der derzeitigen Verordnung (EWG) Nr. 1408/71 enthal- tenen Vorschriften für Waisenrenten in das Kapitel 3 überstellt werden. Dies bedeutet, daß auf die Kinder- zuschüsse zu Renten die für Renten geltenden Vorschrif- ten angewandt würden. Die an Waisen zu zahlende Leistungen betreffenden Vorschriften gemäß Kapitel 8 würden somit nur auf Familienbeihilfen für Waisen angewendet. 1. 1. 2. In dem Vorschlag wird ferner vorgeschlagen, Artikel 122 der Durchführungsverordnung (EWG) Nr. 574/72 so zu ändern, daß die Anhänge durch eine Verordnung der Kommission geändert werden könnten und hierzu keine Ratsverordnung mehr nötig wäre. 1. 1. 3. Die übrigen Vorschläge der Kommission betref- fen die Anhänge über die Vorschriften oder A¨ nderungen technischer Art. 2. Allgemeine Bemerkungen 2. 1. Der Ausschuß begrüßt den Kommissionsvor- schlag vom Grundsatz her, hat jedoch zu einigen Punkten Bemerkungen vorzubringen. Der Ausschuß weist erneut darauf hin, daß die Vorschläge auf die U¨ berarbeitung und Aktualisierung der Verordnungen abheben und die Koordinierung der Systeme der sozialen Sicherheit erleichtern sollten. Die Begründung des Vorschlags und die Darstel- 2. 2. lung seiner Auswirkungen sind jedoch sehr kurz gehal- ten, und die tatsächlichen Konsequenzen der A¨ nderun- gen werden aus dem Vorschlag nicht deutlich. Das in dem Vorschlag genannte Bestreben zur 2. 3. Vereinfachung und Beschleunigung der Verwaltungsver- fahren wird vom Wirtschafts- und Sozialausschuß befür- wortet. Der Ausschuß hat wiederholt ein solches Vorge- hen vorgeschlagen und hofft, daß die Bemühungen zur Vereinfachung der einschlägigen gemeinschaftlichen Rechtsvorschriften fortgesetzt werden. Ferner erwartet der Ausschuß in diesem Zusammenhang von der Kom- mission einen Vorschlag zur U¨ berarbeitung der gesamten Verordnung. Die Vereinfachung darf jedoch nicht zu Lasten der Leistungsempfänger gehen. C 101/42 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 12. 4. 1999 3. Artikelweise Erörterung des Vorschlags 3. 1. Artikel 1 3. 1. 1. A¨ n d e r u n g s v o r s c h l ä g e z u r V e r o r d - n u n g ( E W G ) N r. 1 4 0 8 / 7 1 (Ziffern 1-3) 3. 1. 1. 1. Die gemeinsamen Vorschriften für Waisen- renten und Familienbeihilfen für Waisen sind derzeitig im selben Kapitel (8) untergebracht. Die Kommission ist der Ansicht, daß die Auslegung dieses Kapitels durch den Gerichtshof insbesondere verwaltungsmäßige Probleme aufwirft und schlägt daher vor, die Waisenren- ten in das Kapitel 3 zu überstellen. Infolge dieser A¨ nderung würden auf die Waisenrenten die andere Renten betreffenden Vorschriften angewandt, was be- deutet, daß die Waisenrente als Pro-rata-Rente (1) errech- net würde. Was die Sachleistungen der Krankenversiche- rung für Waisen betrifft, so kämen hierbei die für Rentenempfänger geltenden Vorschriften zur Anwen- dung. 3. 1. 1. 2. Der Ausschuß hält den Vorschlag, die Wai- senrenten genauso zu behandeln wie andere Renten, verwaltungstechnisch für gerechtfertigt. Für den Renten- empfänger kann der Vorschlag in einigen Fällen dazu führen, daß er aus mehreren Mitgliedstaaten gleichzeitig Leistungen erhält, statt wie beim bisherigen System nur eine Rente zu empfangen. 3. 1. 1. 3. Der Ausschuß möchte auch darauf hinweisen, daß der Vorschlag bezüglich der vorgenannten A¨ nderung keine besonderen U¨ bergangsregelungen vorsieht. Der Ausschuß betont, daß die A¨ nderung des Berechnungsmo- dus keinen Verlust an Leistungen für die Empfänger nach sich ziehen darf. Die Rentenempfänger müssen die Möglichkeit haben, das für sie günstigste System zu wählen. Im Anhang II a geht es um beitragsunabhängige Sonder- leistungen, die nur an Leistungsempfänger ausgezahlt werden, die in dem Mitgliedstaat ansässig sind. Da Anhang II a sowohl für die Leistungsempfänger als auch die Mitgliedstaaten von großer Bedeutung ist, wird der Ausschuß eventuelle U¨ berlegungen zur A¨ nderung von Anhang II a aufmerksam verfolgen. 3. 2. Artikel 2 3. 2. 1. A¨ n d e r u n g s v o r s c h l ä g e z u r V e r o r d - n u n g ( E W G ) N r. 5 7 4 / 7 2 (Ziffer 1) Dem Kommissionsvorschlag zufolge könnte die Kom- mission auf Antrag des oder der betreffenden Mitglied- staaten oder ihrer zuständigen Behörden die Anhänge der Durchführungsverordnung ändern. Alle Anhänge könnten somit nach Stellungnahme der Verwal- tungskommission durch eine Verordnung der Kommis- sion angenommen werden. Der Ausschuß hält diesen Vorschlag für zweckmäßig und unterstützt ihn denn auch. 3. 2. 2. A¨ n d e r u n g s v o r s c h l ä g e z u d e n A n h ä n g e n (Ziffern 2-3) Die vorgeschlagenen A¨ nderungen stützen sich auf bilate- rale Vereinbarungen der Mitgliedstaaten bzw. verwal- tungsmäßige Umstrukturierungen in den Mitgliedstaa- ten. Der Ausschuß hat hierzu keine Bemerkungen vor- zubringen. 3. 3. Artikel 3 Das Inkrafttreten des Kommissionsvorschlags 3. 3. 1. erfolgt zwar nach dem gängigen Verfahren, der Ausschuß hat hierzu jedoch in Ziffer 3. 1. 1. 3 Bemerkungen vorge- tragen. 3. 1. 2. A¨ n d e r u n g s v o r s c h l ä g e z u d e n A n h ä n g e n (Ziffern 4-5) 4. Schlußfolgerungen Die vorgeschlagenen A¨ nderungen basieren auf A¨ nderun- gen bei den innerstaatlichen Rechtsvorschriften bzw. auf bilateralen Abkommen zwischen den Mitgliedstaaten. (1) Pro-rata-Renten sind Renten, die mittels einer Verhältnis- zahl berechnet werden, die durch den Vergleich der in dem Mitgliedstaat erfüllten rentenberechtigenden Zeiten mit der Gesamtmenge der in allen Mitgliedstaaten erfüllten Zeiten ermittelt wird. Der Wirtschafts- und Sozialausschuß befürwortet die vorgeschlagenen A¨ nderungen vorbehaltlich der vorste- henden Bemerkungen. Die verwaltungstechnischen A¨ nderungen sind gerechtfertigt. Die A¨ nderung bei der Berechnung der Waisenrenten darf für die Anspruchsbe- rechtigten nicht zu einem Verlust von Leistungen führen. Ferner weist der Ausschuß erneut darauf hin, daß die Vorschläge detaillierter und eindeutiger begründet werden sollten, so daß der Zweck und die Auswirkungen der Vorschläge leichter nachzuvollziehen sind. Brüssel, den 27. Januar 1999. Die Präsidentin des Wirtschafts- und Sozialausschusses Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: WRITTEN QUESTION No. 93/99 by Gerardo FERNÁNDEZ-ALBOR Extension of the Erasmus programme to cover Latin America

eurovoc_concepts:
EU programme
Latin America
administration of the Institutions
education grant
educational exchange
financial cooperation
higher education
scientific education
technical cooperation
technical education