title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto "Ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi aiheesta Aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalvelut satamissa"

text: C 138/12 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 Hollantilaisen liikennealan tutkimus- ja koulutuslaitoksen NEA:n vuonna 1998 antama lausunto sekä komission 29. kesäkuuta 1998 järjestämä kuulemistilaisuus eivät tarjoa riittävää perustaa, koska niissä ei selvitetä riittävästi tärkeitä kysymyksiä, kuten esim. onko läheisyysperiaate aina asetettava etusijalle, onko julkinen paikallisliikenne osa sisämarkkinoita (perustamissopimuksen 3 artiklan c kohta), kuuluuko julkinen paikallisliikenne perustamissopimuksen 74 artiklan (liikenne) ja sitä seuraavien artiklojen määräysten piiriin ja missä määrin 90 artikla (julkiset yritykset) ja valtion tuki (92 artikla) on otettava huomioon. Poliittisella tasolla tapahtuvan toteutuksen seuraami- 4. 2. seksi suositellaan laadullista ja määrällistä valvontaa. Bryssel 24. maaliskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Talous- ja sosiaalikomitean lausunto ”Ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi aiheesta Aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien vastaanottopalvelut satamissa” (1) (1999/C 138/04) Neuvosto päätti 31. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 84 artiklan 2 kohdan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi edellä mainitusta ehdotuksesta. Asian valmistelusta vastannut ”liikenne, energia, perusrakenteet, tietoyhteiskunta” -jaosto antoi lausun- tonsa 9. maaliskuuta 1999. Esittelijä oli Eduardo Chagas. ja sosiaalikomitea hyväksyi 24. –25. maaliskuuta 1999 pitämässään 362. täysistunnossa Talous- (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 91 ääntä puolesta, ja 3 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto Kansainvälisen merenkulkujärjestön IMOn vuonna 1. 1. 1973 hyväksymä Marpol-yleissopimus, jota on sittemmin täydennetty pöytäkirjalla vuosina 1978 ja 1997, on ensimmäi- nen voimaantullut kansainvälinen yleissopimus, jossa annetaan suuntaviivat alusten aiheuttaman saastumisen ehkäisemiseksi. Yleissopimukseen on sittemmin tehty muutoksia, sen sisältö on saatettu ajan tasalle ja lujitettu. 1. 2. Marpol 73/78 sisältää joukon sääntöjä ja määräyksiä meriympäristön saastumisen ehkäisemiseksi. Säännökset kos- kevat öljyä (liite I), irrallaan kuljetettavien nestemäisten myrkyl- listen aineiden aiheuttaman saastumisen valvontaa (liite II), pakattuina kuljetettavia vaarallisia aineita (liite III), jätevettä (liite IV), jätteitä (liite V) ja alusten aiheuttaman ilmansaasteen ehkäisemistä (liite VI) (2). Yleissopimuksessa velvoitetaan ensimmäistä kertaa va- 1. 3. rustamaan kaikki alukset – eikä ainoastaan öljytankkerit – öljynerottimilla ja otetaan käyttöön käsite ”erityisalueet”. Nämä ovat erityisen herkkiä alueita, joilla jätteiden purku on koko- (1) EYVL C 271, 31. 8. 1998, s. 79. (2) Liitteet IV ja VI eivät ole vielä voimassa. naan kiellettyä. Tärkeimmät erityisalueet ovat Välimeri, Itäme- ri, Mustameri, Punainenmeri ja Eteläinen jäämeri. 1. 4. Marpol 73/78 -yleissopimuksen mukaan sopimuspuol- ten on varmistettava, että satamissa on asianmukaiset vastaan- ottopalvelut erilaisille aineille, jotka on luokiteltu viidessä liitteessä, sekä erityisesti öljyjätteille (liite I), nestemäisille myrkyllisille aineille (liite II) ja aluksilla syntyvälle jätteelle (liite V). Yleissopimuksen tarkoitus on tasapainottaa tarve suo- jotka 1. 5. jella meriä ja pyrkimys olla asettamatta vaatimuksia, tekisivät merenkulun liian kalliiksi. 1. 6. Marpol 73/78:ssa pyritään ympäristöasioissa sovitta- maan tasapuolisesti alusten lippuvaltioiden ja niiden rannikko- valtioiden, joiden vesillä alukset liikkuvat, edut määräämällä kunkin valtion oikeuksista ja velvollisuuksista sekä alusten toimintaan liittyvistä vaatimuksista. Alusten lippuvaltiot pyr- kivät perinteisesti säilyttämään itsellään yksinmääräämisoikeu- den aluksiin, ja rannikkovaltiot puolestaan pyrkivät saamaan itselleen toimivaltaa taatakseen, että kaikki niiden aluevesillä liikkuvat alukset noudattavat yleissopimusta. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/13 1. 7. Voimassaolevan säännöstön puitteissa sopimuspuolet valvovat lisäksi alusten jätepäästöjä. Säännöistä ja menettelyta- voista huolimatta kaikkia sääntöjä rikkovia aluksia on edelleen vaikea havaita, koska tähän ei ole keinoja, ja toisinaan valtiot eivät ole halukkaita valvomaan aluevesiään. Suurin osa tarkas- tuksista tehdään alusten ollessa satamassa, koska merimatkan aikana laittomia jätepäästöjä on vaikeampi valvoa. 1. 8. Marpol 73/78:n katsotaan olevan joka tapauksessa hyvä väline pyrittäessä ehkäisemään valtamerten saastumista, ja sopimus kattaa lähes 90 % maailman kauppalaivastosta. Euroopan unionilla on jo kokonaisvaltainen jätteenkä- 1. 9. sittelyjärjestelmä, johon ehdotettu direktiivi liittyy. 2. Komission ehdotus Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on vähentää Eu- 2. 1. roopan unionin satamia käyttävillä aluksilla syntyvän jätteen ja lastijäämien, etenkin laittomien jätepäästöjen purkua mereen, tehostamalla jätteiden vastaanottopalveluiden saatavuutta ja käyttöä satamissa sekä lisätä meriympäristön suojelua. 2. 2. Ehdotettua direktiiviä sovelletaan kaikkiin jäsenvaltioi- den satamiin, huvivenesatamat mukaan lukien, ja lippuvaltiosta riippumatta kaikkiin jäsenvaltion satamaan poikkeaviin tai siellä operoiviin aluksiin. Poikkeuksen muodostavat sota- alukset, tai käyttämät alukset, joita käytetään ei-kaupallisiin tarkoituksiin. Satamien on laadittava asianmukainen jätteiden vastaanotto- suunnitelma ja pantava se täytäntöön. tai muut valtion omistamat laivaston alukset 2. 4. 3. Maksujen määrittelyssä on noudatettava avoimuu- den, syrjimättömyyden ja asianmukaisen hinnan periaatetta ja samalla on taattava, että käyttäjä saa tietoa maksun suuruudes- ta ja laskuperusteista. 2. 5. Aluksen päällikön on varmistettava yhtäältä aluksen ja toisaalta viranomaisten ja asianomaisten henkilöiden välinen yhteistyö ilmoittamalla seuraavalle käyntisatamalle etukäteen aluksen varastointikapasiteetti ja aluksella olevan jätteen määrä sekä kertomalla aikeestaan käyttää sataman vastaanottopalve- luita. 2. 6. Aluksella syntyvä jäte on toimitettava sataman jätteen- vastaanottopisteeseen ennen kuin alus poistuu satamasta, paitsi jos päällikkö pystyy osoittamaan, että aluksella on riittävä varastointikapasiteetti suunniteltua matkaa varten. Jäsenvaltiot voivat myöntää poikkeuksia säännöllistä 2. 7. reittiliikennettä harjoittaville aluksille, jos niillä on esittää riittävät todisteet siitä, että alus on tehnyt jätteentoimitussopi- muksen jonkin muun, tavanomaisen reittinsä varrella sijaitse- van sataman kanssa. 2. 8. Pääasiallisin keino taata, että alukset noudattavat määräyksiä, on jäsenvaltioiden viranomaisten tekemät pisto- tarkastukset. Tarkastukset voidaan tehdä myös direktiivin 95/21/EY (satamavaltioiden suorittama valvonta – Port State Control) nojalla (1). 2. 9. Viranomaisten tulee toimittaa rikkomuksia koskevat tiedot muihin EU:n satamiin, joissa kyseiset alukset mahdolli- sesti poikkeavat. on säädettävä Jäsenvaltioiden 2. 10. seuraamusjärjes- telmästä, jos direktiivin määräyksiä ei noudateta. Seuraamusten on oltava tehokkaita, suhteellisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on lisäksi luotava korvausjärjestelmä aluksille, joiden matka viivästyy kohtuuttomasti sataman jätteenvastaanottopalvelui- den riittämättömyyden vuoksi. 2. 3. Komissio pyrkii takaamaan jätteiden vastaanottopalve- luiden käytön satamissa muun muassa pakollisella jätteentoi- mituksen periaatteella, joka liittyy satamien velvollisuuteen kattaa kustannukset siten, että aluksia rohkaistaan käyttämään vastaanottopalveluja. 2. 4. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että satamien vas- taanottopalveluista ja niiden käytöstä aiheutuvat kustannukset katetaan aluksilta kerättävillä maksuilla. 2. 4. 1. Kaikkien jäsenvaltion satamaan poikkeavien alusten on osallistuttava tuntuvasti kustannuksiin maksamalla jäte- maksua, riippumatta siitä, käyttävätkö ne vastaanottopalveluja vai eivät. Maksu voi sisältyä satamamaksuihin, tai jätteille voidaan määrätä erillinen maksu. 2. 4. 2. toimitetun jätteen määrän ja lajin mukaan. Alukselle voidaan määrätä lisämaksuja tosiasiallisesti 3. Yleistä 3. 1. Jäljempänä esitettävistä näkökohdista huolimatta ko- mitea yhtyy komission esittämään direktiiviehdotukseen, joka on kiinteä osa yhteisön jätteenkäsittelypolitiikkaa. 3. 2. Yhteisön ympäristöpolitiikalla pyritään korkeatasoi- seen ympäristönsuojeluun, ja politiikka perustuu ennalta va- rautumisen ja ennalta ehkäisemisen periaatteisiin sekä saastut- taja maksaa -periaatteeseen (2). (1) Neuvoston direktiivi 95/21/EY annettu 19 päivänä kesäkuuta 1995 alusturvallisuutta, saastumisen ehkäisemistä ja alusten asu- mis- ja työskentelyolosuhteita koskevien kansainvälisten standar- dien soveltamisesta yhteisön satamia käyttäviin ja jäsenmaiden lainkäyttövaltaan kuuluvilla vesillä purjehtiviin aluksiin (satama- valtioiden suorittama valvonta), EYVL L 157, 7. 7. 1995, s. 1. – Oikaisu: EYVL L 291, 14. 11. 1996, s. 42. TSK:n lausunto: EYVL C 393, 31. 12. 1994, s. 50. (2) SEU:n 130 r artiklan 2 kohta. C 138/14 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 3. 3. Komitea mainitsee vuonna 1993 antamassaan lausun- nossa aiheesta ”Komission tiedonanto – Yhteinen meriturvalli- suuspolitiikka” (1) saastumisen vastaisen lainsäädännön olevan tehotonta ja monien sopimuspuolten jättävän noudattamatta Marpol-yleissopimusta jätteenkeruupalveluiden puutteessa. 3. 9. Alusten toiminnasta aiheutuvan saastumisen torjuntaa koskevan nykyisen kansainvälisen säännöstön pääasiallinen ongelma eivät ole riittämättömät säännöt vaan pikemminkin normien epäasianmukainen noudattaminen ja täytäntöön- pano. Komitea ehdottaa niin ikään kyseisessä lausunnos- 3. 3. 1. saan, että vastaanottopalveluiden toimintakustannukset eivät saisi olla kohtuuttomia ja EY:n olisi osallistuttava satamien varustamiseen tarpeellisin laitteistoin. Jotta yhteisön säännöstö olisi tehokas, siinä on ennen 3. 10. kaikkea oltava hyvin yksityiskohtaiset säännöt satamien ja satamavaltioiden velvollisuudesta tarjota asianmukaiset vas- taanottopalvelut. Jos palveluita ei ole tarjolla tai niiden olemas- saolosta ei tiedetä, alukset saattavat laskea jätteensä laittomasti mereen. 3. 4. Neuvosto mainitsee merenkulun turvallisuutta koske- vasta yhteisestä politiikasta 8. kesäkuuta 1993 antamassaan päätöslauselmassa (2) yhteisön vastaanottopalveluiden kohen- tamisen, tarjoamisen ja käytön ensisijaisiksi toimintakohteiksi. Direktiivin 95/21/EY mukaisesti aluksille, jotka vaarantavat kohtuuttomasti meriympäristöä, ei anneta lupaa lähteä merelle. 3. 5. Saastumisen ehkäisemisen tehostamiseksi ja kilpailuvä- äristymien välttämiseksi direktiiviehdotuksessa esitettyjä ym- päristösäännöksiä on sovellettava kaikkiin yhteisön satamiin ja kaikkiin kyseisissä satamissa käyviin aluksiin lippuvaltiosta riippumatta. Jotta alusten toiminnasta syntyvä jäte ei pilaisi merta, 3. 6. satamissa on oltava asianmukaiset vastaanottopalvelut ja alus- ten on myös käyttävä kyseisiä palveluita. Komissio on katsonut parhaaksi tehdä eron aluksilla 3. 7. syntyvän jätteen ja lastijäämien välille, ja direktiiviehdotus koskee ainoastaan aluksilla syntyvän jätteen purkua ja vastaan- ottoa. Lastijäämät kuuluvat edelleen ainoastaan Marpol- yleissopimuksen määräysten piiriin. 3. 7. 1. Komitea katsoo, että alusten aiheuttamaa meren saastumista ehkäistäisiin paremmin, jos yleissopimuksen liit- teet II ja IV kuuluisivat direktiivin soveltamisalaan eikä tehtäisi eroa lastijäämien ja aluksilla syntyvän jätteen välille. Komitea myöntää kuitenkin toimenpiteen käytännön vaikeudet ja ymmärtää komission tekemän valinnan. 3. 8. Direktiiviehdotuksella pyritään täsmälleen samaan ta- voitteeseen kuin Marpol 73/78 -yleissopimuksella, toisin sa- noen suojelemaan meriympäristöä kaikkien lippuvaltioiden alusten toiminnan aiheuttamalta saastumiselta. Direktiiviehdo- tuksessa keskitytään valvomaan aluksia niiden ollessa yhteisön satamissa ja velvoitetaan alukset toimittamaan jätteet satamien vastaanottopisteisiin, kun taas Marpol 73/78 -sopimuksella pyritään sääntelemään alusten jätepäästöjä merellä. 3. 11. Koska Euroopan satamat perivät aluksilla syntyvän jätteen vastaanotosta ja käsittelystä erilaisia maksuja, komissio on tehnyt ehdotuksestaan joustavan, ja palvelut voidaan järjestää tapauskohtaisesti. Komitea yhtyy komission lähesty- mistapaan. On kuitenkin tärkeää, että satamien hinnoittelupo- litiikka on avointa ja että maksut ovat oikeudenmukaisessa suhteessa todellisuudessa tarjottuihin palveluihin. 3. 11. 1. Komitea muistuttaa lisäksi antaneensa äskettäin lausunnon infrastruktuurien hinnoittelusta (3) ja kehottaa ko- missiota ottamaan huomioon myös tässä lausunnossa esitetyt päätelmät. 3. 12. Yksi direktiiviehdotuksen perustekijöistä on kaikkien satamien velvollisuus laatia jätteen vastaanotto- ja käsittely- suunnitelmat ja varmistaa, että niistä tiedotetaan. Suunnitel- mien tehostamiseksi on varmistettava, että suunnitelmia laadit- taessa kuullaan palveluiden käyttäjien ja laitosten työntekijöi- den mielipidettä. Jätteen vastaanotto- ja käsittelysuunnitelmissa on 3. 12. 1. niin ikään otettava huomioon, että näiden alojen työntekijät saavat asianmukaisen ammattikoulutuksen. 3. 13. Komitea panee merkille, että Marpol 73/78 -yleissopi- muksen velvollisuus olla viivyttämättä aluksia kohtuuttomasti on säilytetty. 3. 14. Merten saastumisen vaikutukset tuntuvat yli rajojen. Ennalta ehkäisevä toiminta on siten tehokkaampaa yhteisön tasolla toteutettuna, koska sopimuspuolet eivät voi yksinään ryhtyä asianmukaisiin ja tehokkaisiin toimenpiteisiin. Lisäksi on todettava, että nyt ehdotetun kaltainen tiukka jätteentoimi- tusjärjestelmä edellyttää huomattavaa tiedotus- ja valvontayh- teistyötä naapurivaltioiden kesken sekä EU:ssa että EU:n ulko- puolisten maiden kanssa. Sitä paitsi neutraalit kilpailuolosuh- teet varmistetaan ainoastaan panemalla direktiivi yleisesti täytäntöön. (1) COM(93) 66 final – TSK:n lausunto: EYVL C 34, 2. 2. 1994, s. 47. (2) EYVL C 271, 7. 10. 1993, s. 1. (3) EYVL C 101, 12. 4. 1999. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/15 3. 14. 1. Komitea esittää, että kyseisten hankkeiden rahoitus- ta käsiteltäisiin esimerkiksi Meda-, Phare- tai Tacis-ohjelmien yhteydessä tai Lomén yleissopimuksessa. sen ylläpitäminen on kannattamatonta ja laitos ei vastaa objektiivisesti katsoen merenkulun vaatimuksia tulee olla mahdollisuus vapauttaa ko. velvoitteesta ja näin ollen myös käyttömaksusta. 4. Erityistä 4. 1. Direktiiviehdotuksen 4 artikla (Sataman jätteenvastaanotto- palvelut) 4. 1. 1. Ehdotuksessa määritellään selkeästi alusten velvolli- suudet, kun taas satamien velvollisuudet esitetään liian epä- määräisesti, minkä vuoksi niitä olisi syytä selkiyttää. 4. 1. 2. Naapurisatamia on rohkaistava keskinäiseen yhteis- työhön ja pyrittävä takaamaan kustannusten rationalisointi. Tämä on erityisen tärkeää pienille satamille, jotka sijaitsevat paremmin varustettujen satamien läheisyydessä. 4. 1. 3. Niin ikään on kiinnitettävä huomiota sellaisiin tekni- siin ja taloudellisiin ongelmiin, joiden vuoksi direktiivin sään- nöksiä saattaa olla vaikea toteuttaa käytännössä, koska aineita ei voi sekoittaa keskenään ja ne on käsiteltävä erillisissä tiloissa. 4. 2. Direktiiviehdotuksen 6 artikla (Ilmoittaminen) Komitea katsoo, että alusten ja jäsenvaltioiden kannalta olisi hyvä nimetä kullekin satamalle yksi taho, joka olisi vastuussa tietojen toimittamisesta kaikille asianosaisille. 4. 3. Direktiiviehdotuksen 7 artikla (Aluksilla syntyvän jätteen toimittaminen) Vaikka kyseisessä artiklassa säädetään alusten velvollisuudesta toimittaa niillä syntyvät jätteet sataman jätteenvastaanottopal- veluun, tässä yhteydessä on syytä ottaa huomioon tilanteet, joissa satamassa ei ole asianmukaisia jätteenvastaanottopalve- luita. 4. 4. Direktiiviehdotuksen 8 artikla (Maksut aluksella syntyneestä jätteestä) 4. 4. 1. Käytäntö, jonka mukaisesti kaikilta aluksilta peritään maksu käyttivätpä ne sataman jätteenvastaanottopalveluita tai eivät, rankaisee pieniä satamia, joissa jätteen vastaanotto- ja käsittelykustannuksia ei hyvin todennäköisesti voida maksattaa käyttäjillä, koska palveluiden käyttö on vähäistä. Satamat laskevat maksun eri tavoin, ja satamien 4. 4. 2. jätteenkäsittelypalveluiden kustannuksia on vaikea kuolettaa, koska laitokset ovat usein yksityisiä ja sijaitsevat satama-alueen ulkopuolella. 4. 4. 2. 1. Komitea katsoo, että kun jäsenvaltio tekee joh- topäätöksen, että tietyn jätteenvastaanotto- ja käsittelylaitok- 4. 4. 3. Komitea ehdottaa, että maksu koostuisi kahdesta osasta: yhtäältä olisi yhtenäinen perusmaksu ja toisaalta maksu, joka olisi suhteutettu aluksen tosiasiassa purkaman jätteen määrään ja laatuun. 4. 5. Direktiiviehdotuksen 9 artikla (Vapautukset velvoitteista) Komitea suhtautuu myönteisesti 4. 5. 1. jäsenvaltioille 9 artiklan nojalla annettavaan mahdollisuuteen vapauttaa alukset velvoitteista. Aluksia, jotka poikkeavat säännöllisesti samoissa satamissa ja purkavat aina jätteensä muissa satamissa, ei tule velvoittaa maksamaan toistamiseen jätteen vastaanotosta ja käsittelystä perittävää perusmaksua uuteen satamaan saapues- saan. 4. 5. 2. Kun alus liikennöi säännöllisesti jäsenvaltioiden ja yhteisön ulkopuolisten maiden satamien välillä ja todistettavas- ti toimittaa aina jätteensä valvotusti yhteisön ulkopuolisten maiden satamiin, se on vapautettava jätemaksusta jäsenvaltion satamissa. 4. 6. Direktiiviehdotuksen 10 artikla (Lastijäämien toimittaminen) Lastijäämät ovat lastin omistajan omaisuutta, päinvastoin kuin aluksilla syntyvä jäte. Niinpä artiklassa on säädettävä lastin omistajan olevan vastuussa lastijäämien toimittamiseen liitty- vistä kustannuksista. 4. 7. Direktiiviehdotuksen 11 artikla (Täytäntöönpano) 4. 7. 1. Direktiivin säännösten valvonta lisää satamavaltioi- den suorittamaa valvontaa huomattavasti, kun kaikki alukset, jotka eivät ole toimittaneet 6 artiklan mukaista ilmoitusta tai joiden antamassa ilmoituksessa on havaittu puutteita, on ensisijaisesti tarkastettava. Koska direktiivin asianmukainen täytäntöönpano riippuu ratkaisevasti tarkastusten tehokkuu- desta, komiteaa askarruttaa, pystyykö satamavaltioiden suorit- tama valvonta nykyisellään turvaamaan tämän tehokkuuden. 4. 7. 2. Komitea panee merkille, että kohdassa 3 säädettävä kielto lastata/purkaa lastia tai ottaa matkustajia koskee aluksia, joiden rikkomus on todennettu tämän artiklan 1 ja 2 kohdan menettelytapojen mukaisesti. Kohdan sanamuoto on kuitenkin tarkistettava, jotta tulkinta tulisi selkeämmäksi. 4. 7. 2. 1. Todettakoon, että direktiiviehdotuksessa esitetään seuraamuksia ainoastaan aluksille, jotka eivät täytä velvolli- suuksiaan asianmukaisesti. Ehdotuksessa ei esitetä seuraamuk- sia satamille, jotka eivät täytä niille kuuluvia velvollisuuksia. Tämä ei ole tasapuolista. C 138/16 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 4. 7. 2. 2. Jos alus ei täytä kaikilta osin 7 ja 10 artiklan ehtoja, riittää, kun asiasta ilmoitetaan seuraavalle reitin varrella olevalle satamalle, jossa tarkastetaan aluksen lokikirjat, jätteen määrä ja muut olosuhteet, ja alukselle voidaan määrätä sakko säännöksen noudattamatta jättämisestä. Direktiiviehdotuksen 11 artiklan 2 kohdassa mainittu aluksen satamastapoistumis- kielto on suhteeton toimenpide. 5. Päätelmät 5. 1. Marpol 73/78 -yleissopimuksen määräyksissä myön- netään tarve varustaa satamat jätteenvastaanottopalveluin. Yleissopimuksen voimaantulosta asti asia on herättänyt ristirii- taa joko sen vuoksi, että satamissa ei ole asianmukaisia palveluita tai siksi, että alukset eivät noudata määräyksiä. Komitea katsoo, että käsiteltävänä olevan tekstin täy- 5. 2. täntöönpano saattaa parantaa huomattavasti Euroopan unio- nin satamien tilannetta ja käytäntö on ulotettava muille merenkulkualueille, jotta kaikkien satamien olosuhteet olisivat yhtenäiset ja meriympäristön saastumista valvottaisiin tarkoin. 5. 3. Komitea yhtyy komission direktiiviehdotuksessa asetet- tuihin tavoitteisiin ja katsoo, että yhteisön säädöstä hyväksyt- täessä on otettava huomioon edellä esitetyt näkökohdat ja selvitettävä satamien jätteenvastaanottopalveluiden taso ja pe- rittävien maksujen muodostuminen sekä taattava direktiivin säännösten edellyttämä valvonta. Bryssel 24. maaliskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo que modifica la Directiva 95/53/CE, por la que se establecen los principios relativos a la organización de los controles oficiales en el ámbito de la alimentación animal»

eurovoc_concepts:
EU control
animal nutrition
food inspection
import policy

formats: html pdf print

text: 18. 5. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 138/17 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo que modifica la Directiva 95/53/CE, por la que se establecen los principios relativos a la organizacio´ n de los controles oficiales en el a´ mbito de la alimentacio´ n animal» (1999/C 138/05) El 23 de marzo de 1999, de conformidad con el apartado 3 del artı´culo 23 de su Reglamento Interno el Comité Econo´ mico y Social decidio´ elaborar un dictamen sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Agricultura, Desarrollo Rural y Medio Ambiente, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 2 de marzo de 1999 (ponente: Sr. Colombo). En su 362o Pleno de los dı´as 24 y 25 de marzo de 1999 (sesio´ n del 24 de marzo) el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 89 votos a favor, 1 en contra y 4 abstenciones el presente Dictamen. 1. Objetivos de la propuesta 1. 1. La reglamentacio´ n de los controles en el sector de la alimentacio´ n animal la establece la Directiva 95/53/CE, tanto para productos originarios de la Comunidad como para los provenientes de terceros paı´ses. 1. 2. Con la realizacio´ n del mercado interior y la supresio´ n de los controles en las fronteras interiores, la Unio´ n Europea ha establecido —basa´ndose, entre otras, en sus experiencias con el asunto de la EEB— nuevas normas que imponen a los Estados miembros la definicio´ n de algunos principios comunes en la organizacio´ n de dichos controles y la circulacio´ n de mercancı´as en el interior de la Comunidad. 1. 3. La propuesta de Directiva introduce determinadas modificaciones a la Directiva 95/53/CE teniendo en cuenta la evolucio´ n de la legislacio´ n comunitaria y la experiencia adquirida, cuyas limitaciones para llevar a cabo controles en situaciones crı´ticas que exigı´an una intervencio´ n ra´pida han quedado de manifiesto. 1. 4. Las modificaciones propuestas se refieren a: — la armonizacio´ n de los procedimientos de control para todos los productos originarios de terceros paı´ses; — la necesidad de disponer de un régimen de salvaguardia y de una base jurı´dica para la inspeccio´ n sobre el terreno en terceros paı´ses; de contaminacio´ n su´ bita que pueda constituir un peligro grave para la salud humana, la salud animal y el medio ambiente. 1. 5. Esta propuesta esta´ destinada a establecer programas especı´ficos de control a escala comunitaria, como comple- mento de lo previsto en la Directiva 95/53/CE. 2. Observaciones generales 2. 1. El Comité comparte los objetivos perseguidos por la Comisio´ n. La propuesta sometida a examen tiene el mérito de completar la Directiva 95/53/CE sobre controles oficiales en el sector de la alimentacio´ n animal, y prevé nuevas posibilidades de control ma´s eficaces, sobre todo de los productos originarios de terceros paı´ses. 2. 2. Las experiencias recientes han demostrado la gran importancia de ampliar los controles y con ello la garantı´a de salubridad de los productos de importacio´ n de terceros paı´ses. 2. 2. 1. En particular, la importacio´ n a gran escala de pulpa de cı´tricos contaminada por elevados niveles de dioxina ha puesto en evidencia la alta gravedad del problema si no se prevén en la normativa comunitaria instrumentos ido´ neos de control ante los terceros paı´ses exportadores. — la ampliacio´ n de la posibilidad de proceder a controles en interior de la Comunidad, superando el restrictivo el vı´nculo previsto en la Directiva 95/53/CE; Adema´s, es preciso destacar en particular el hecho de 2. 3. que, en caso de necesidad, la intervencio´ n en cuestio´ n se efectuara´ bien por la propia Comisio´ n, bien por los Estados miembros. — la posibilidad de que la Comisio´ n controle la correcta aplicacio´ n de la normativa comunitaria y la ejecucio´ n de medidas orientadas a colmar las lagunas que no permiten la ra´pida elaboracio´ n de un programa coordinado en caso 2. 3. 1. Se trata de una novedad relevante a la vista de las posibles consecuencias sobre el presupuesto de la Comunidad, aun cuando en la introduccio´ n de la propuesta de la Comisio´ n se diga lo contrario. C 138/18 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 5. 1999 3. Observaciones especı´ficas 3. 2. El Comité considera que el primer guio´ n del apartado 1 del artı´culo 9 ter de la propuesta de modificacio´ n deberı´a redactarse del siguiente modo: 3. 1. El Comité desata el permanente interés de los conside- randos no 15 y 17 de la Directiva 95/53/CE relativos a los métodos de ana´lisis y a los laboratorios autorizados para efectuar los controles. «— suspensio´ n de las importaciones procedentes de todo el tercer paı´s afectado o parte de él, o de uno o ma´s establecimientos de produccio´ n concretos, y, en su caso, del tercer paı´s de tra´nsito y/o. » Bruselas, el 24 de marzo de 1999. La Presidenta del Comité Econo´mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Reglamento (CE) del Consejo por el que se establece la organizacio´ n comu´ n de mercados en el sector del azu´ car (versio´ n codificada)» (1999/C 138/06) El 22 de marzo de 1999, de conformidad con los artı´culos 43 y 198 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Agricultura, Desarrollo Rural y Medio Ambiente, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 2 de marzo de 1999 (ponente: Sr. Strasser). En su 362o Pleno (sesio´ n del 24 de marzo de 1999) el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 96 votos a favor y 6 abstenciones el presente Dictamen. 1. La propuesta presentada por la Comisio´ n para una codificacio´ n de la organizacio´ n comu´ n de mercados en el sector del azu´ car ha sido elaborada a partir de una versio´ n consolidada del Reglamento (CEE) no 1785/81 y de los actos jurı´dicos que lo modifican. El nuevo Reglamento sustituye, por tanto, a los diferentes reglamentos sujetos a codificacio´ n. El Comité Econo´ mico y Social acoge favorablemente la 2. propuesta de la Comisio´ n, ya que la codificacio´ n responde a la exigencia de concisio´ n y claridad de la legislacio´ n comunitaria. Del examen del texto se desprende que la propuesta de la Comisio´ n no contiene alteraciones sustantivas, sino u´ nica- mente modificaciones formales requeridas por el propio proceso de codificacio´ n. En el texto de la propuesta de la Comisio´ n aparecen 3. errores de imprenta y de traduccio´ n, ası´ como otros errores que distorsionan su sentido. El Comité Econo´ mico y Social insta a la Comisio´ n a que revise dicho texto y proceda a las correcciones pertinentes. Bruselas, el 24 de marzo de 1999. La Presidenta del Comité Econo´mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Asbesti"

eurovoc_concepts:
asbestos
health risk
occupational health
occupational safety
public health
substitute product

text: C 138/24 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Asbesti” (1999/C 138/09) Talous- ja sosiaalikomitea päätti 19. –20. maaliskuuta 1997 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia lausunnon aiheesta ”Asbesti”. Asian valmistelusta vastannut ”työllisyys, sosiaaliasiat, kansalaisuus” -jaosto antoi lausuntonsa 4. maalis- kuuta 1999. Esittelijä oli Thomas Etty. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 362. täysistunnossaan (maaliskuun 24. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 55 ääntä puolesta, 9 vastaan, ja 13 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 1. 1. Asbestia on pidetty EU:ssa jo monen vuoden ajan aineena, jonka on osoitettu aiheuttavan ihmisissä syöpää. Asiaa koskevat EU:n lait säädettiin vuonna 1983. Komitea on useissa aiemmissa lausunnoissaan asbestis- 1. 2. ta ja aiheeseen liittyvästä yhteisön lainsäädännöstä hyväksynyt komission näkemyksen, jonka mukaan kaikentyyppinen asbes- ti on karsinogeenistä. Komitea on myös todennut, että ”on mahdotonta määrittää ’turvallisia’ altistumistasoja asbestin vaarallisille ominaisuuksille – –. Hyvin pienetkin määrät voivat aiheuttaa syöpää. Siten ainoa todella ’turvallinen’ ratkaisu on kieltää asbesti. Asbestille asetettuja raja-arvoja ei tule pitää tieteellisiin tutkimustuloksiin perustuvina ’turvallisina’ raja- arvoina, vaan pikemmin sellaisen harkinnan tuloksena, jossa myös muut kuin terveysnäkökohdat on otettu huomioon. ” (1) Raja-arvoja on järjestelmällisesti tiukennettu uusien tutkimus- tulosten seurauksena. jälkeen. Viime vuosikymmenten 1. 3. Useimmat asbestin aiheuttamista vakavista, useimmi- ten kuolemaan johtavista sairauksista (erilaiset syövät, asbes- ilmenevät vasta monta (5–10) vuotta ensimmäisen toosi) suojelu- altistumisen lainsäädännöstä huolimatta tieteelliset ennusteet asbestiin liit- tyvistä sairauksista ovat hälyttäviä. Esimerkiksi Alankomaiden sosiaali- ja työllisyysministeriön äskettäin teettämässä tutki- muksessa todetaan, että Alankomaissa diagnosoidaan seuraa- vien 35 vuoden aikana 40 000 asbestiin liittyvää sairaustapaus- ta. Vuosina 1945–1995 alankomaalaisissa tehtaissa asbestille altistui noin 10 000 raaka-asbestin kanssa työskentelevää ihmistä. Lisäksi noin 330 000 ihmistä on altistunut asbestille käsitellessään asbestia sisältäviä materiaaleja ja tuotteita. Odo- tettavissa on 19 000 keuhkopussin mesotelioomatapausta sekä 19 000 asbestista johtuvaa keuhkosyöpätapausta. (2) Aivan tuoreessa julkaisussa alan johtaviin asiantuntijoihin kuuluva J. Peto ennustaa, että seuraavien 35 vuoden aikana Länsi-Euroopassa kuolee neljännesmiljoona ihmistä asbestista johtuvaan mesotelioomaan. Peton tutkimuksessa keskityttiin kuuteen valtioon: Saksaan, Isoon-Britanniaan, Ranskaan, Itali- aan, Alankomaihin ja Sveitsiin (3). 1. 4. EU:ssa vain kaksi kolmesta kaupallisesti käytetystä asbestikuidusta (sininen ja ruskea asbesti) sekä niitä sisältävät tuotteet ovat olleet täysin kiellettyjä tammikuusta 1986 lähtien. Valkoinen asbesti (krysotiili) on kielletty neljässätoista tuote- luokassa, mutta sitä käytetään edelleen asbestisementtituot- teissa (esim. viemäriputkissa ja katto- ja seinäverhoiluissa, jotka muodostavat noin 85 prosenttia koko asbestinkäytöstä), kitkalevyissä (9 prosenttia), tekstiileissä, tiivisteissä ja eristeissä (6 prosenttia) ja eräissä harvoissa erikoissovelluksissa kuten lääketieteellisissä suodattimissa. Yhdeksän jäsenvaltiota (Alankomaat, Belgia, Italia, Itä- 1. 5. valta, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Tanska) ovat nyt kieltäneet (tosin poikkeuksin) asbestin ensikäytön (tuotanto, jalostus, myynti, tuonti ja markkinointi). Irlanti ja Luxemburg kannattavat periaatteessa kieltoa, ja Yhdistyneen kuningaskun- nan hallitus neuvottelee parhaillaan kiellon voimaansaattami- sesta. Espanjan, Kreikan ja Portugalin hallitukset kannattavat yhä nykytilanteen säilyttämistä, sillä maissa on merkittävää asbestisementtiteollisuutta. Ne eivät hyväksy tieteellisiä perus- teluja, ja viittaavat kiellon haitallisiin taloudellisiin vaikutuksiin. joihin muiden jäsenvaltioiden kanta pohjautuu, 1. 6. Asbestin ensikäyttöön liittyvän työntekijöiden ja kulut- tajien altistumisvaaran lisäksi EU:n työntekijät ja suuri yleisö voivat altistua varsinkin rakennuksissa käytetylle asbestille purku-, kunnossapito-, korjaus-, sähkö- ja putkitöiden yhtey- dessä. Tällaisia tilanteita ja toimintaa koskevaa EU:n lainsää- däntöä on jo olemassa. (1) Lausunto aiheesta ”Toinen neuvoston direktiivi työntekijöiden suojelemisesta vaaroilta, jotka liittyvät hiukkasaltistukseen työssä: asbesti”, EYVL C 310, 30. 11. 1981, s. 44, kohta 1. 9, ja uudelleen lausunnossa aiheesta ”Ehdotus neuvoston direktiiviksi työntekijöi- jotka liittyvät asbestialtistukseen den suojelemisesta vaaroilta, työssä, annetun direktiivin 83/477/ETY muuttamisesta”, EYVL C 332, 31. 12. 1990, s. 162. (2) A. Burdorf et al. , Schatting van asbest-gerelateerde ziekten in de periode 1996–2030 door beroepsmatige blootstelling in het verleden, Den Haag, maart 1997. (3) British Journal of Cancer, vol. 79 (3/4). Asbestin aiheuttamien keuhkosyöpäkuolemien määrä on vähintään sama kuin mesote- lioomatapausten määrä. Siten asbesti aiheuttanee seuraavien 35 vuoden aikana Länsi-Euroopassa yli 500 000 kuolemantapausta. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/25 1. 7. Maanteiden kunnossapitoon (maaseudulla) käytettävän asbestipitoisen teollisuus- ja purkujätteen sekä asbestisementti- putkien korroosion aiheuttama ympäristön (ilman ja veden) saastuminen on myös vakava ongelma. Myös tähän alaan sovelletaan EU:n lainsäädäntöä. 2. Oma-aloitteisen lausunnon perustelut 2. 1. Asbestin, myös valkoisen asbestin, vahingollisista ja usein kohtalokkaista vaikutuksista on yhä vakuuttavampaa tieteellistä näyttöä. 2. 2. On aihetta pelätä, ettei nykyinen EU:n lainsäädäntö ja sen noudattamisen valvonta suojele riittävästi työntekijöitä ja suurta yleisöä. Keskeinen näkökohta on ensinnäkin, ettei asbestin haitallisille ominaisuuksille ole mahdollista määrittää turvallisia altistumistasoja. Lisäksi asiantuntijat arvioivat, että monissa tapauksissa asbestia tai sitä sisältäviä tuotteita käsitte- levien työntekijöiden tai muiden henkilöiden altistumista on vaikea valvoa. EU:n lainsäädännössä asetetut raja-arvot saatta- vat usein ylittyä. 2. 3. Komitea katsoo myös, että nykyiset poikkeukset ovat aivan liian laajoja ja mahdollistavat valkoisen asbestin tarpeet- joissa toman tuonnin ja käytön sellaisissakin tapauksissa, asbestia ei tarvitsisi käyttää lainkaan tai saatavilla on sitä turvallisempia korvaavia materiaaleja. Komitea tietää, että monissa tapauksissa vain harvat jäsenvaltiot hyödyntävät näitä poikkeuksia, mikä viittaa siihen, että jos niitä tarvittiinkin aikaisemmin – eräät jäsenvaltiot käyttivät niitä aluksi – näin ei enää ole asianlaita. Olennaisempaa on, että poikkeuksia tulisi myöntää 2. 3. 1. vain tapauksissa, joissa asbestille ei ole tarjolla ominaisuuksil- taan vastaavia korvikkeita. Koska melkein kaikissa tapauksissa tällaisia korvikkeita on olemassa, ollaan omituisessa tilanteessa, jossa poikkeuksia ei oikeastaan tarvita, mutta käytännössä niitä hyödynnetään enemmän tai vähemmän (eräässä tapauksessa jäsenvaltio on käyttänyt erityispoikkeustaan vain kahdeksan kertaa). Komitea katsoo, että kun sopivia asbestin korvaavia aineita on saatavissa, poikkeukset ovat turhia ja ne tulisi kumota. 2. 3. 2. Komitea on myös huolissaan siitä, että tutkimukset, joilla on määritetty poikkeuksien oikeutus, ovat olleet sikäli puutteellisia, että niissä on tutkittu vain asbestia sisältävien tuotteiden valmistusta ja ensisijaista käyttöä, mutta ei myö- hempää käyttöä, kun niitä työstetään tai ne hajoavat. Asbestia sisältävät materiaalit, jotka ovat moitteettomassa kunnossa täysin turvallisia, murenevat ja vapauttavat kaikkialla EU:ssa kuituja työ- ja muuhun ympäristöön, rikottiinpa niitä sitten tahallisesti tai tahattomasti. EU:n nykytilanne, jossa yhdeksän jäsenvaltiota kannat- 2. 4. taa asbestin käyttökieltoa, merkitsee, että EU:n valkoisen asbestin kieltopolitiikalla on takanaan selvä määräenemmistö. 2. 5. Teollisuus on edistynyt merkittävästi säänneltyjen, tur- vallisuuden kannalta paremmiksi katsottujen korvikkeiden kehittämisessä asbestille. (1) Komission teettämät tutkimukset ovat osoittaneet, että käytännöllisesti katsoen kaikkiin valkoi- sen asbestin käyttötarkoituksiin on nykyään saatavilla asbestia vaarattomampina pidettyjä vaihtoehtoisia materiaaleja, joita ovat esimerkiksi polyvinyylialkoholikuidut, selluloosa ja p- aramidikuidut. (2) 2. 6. Komitea ottaa nämä seikat huomioon ja on tyytyväinen komission ilmoitukseen, jonka mukaan se aikoo kieltää valkoi- sen asbestin käytön lähitulevaisuudessa. Komitean saamien tietojen mukaan kiellosta tullaan sallimaan vain hyvin harvoja poikkeuksia. Kielto toteutetaan muuttamalla tiettyjen vaarallis- ten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallin- nollisten määräysten lähentämisestä 27. heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/769/ETY liitettä 1 (asbesti). Muutoksen yhteydessä sovelletaan siirtymäkausia. 2. 6. 1. On selvää, että valkoisen asbestin käyttökiellolla on huomattavia vaikutuksia Espanjan, Kreikan ja Portugalin asbestisementtiteollisuuteen. Komitea toivoo, että sitä kuullaan tästä aiheesta. 2. 7. Sosiaaliasiain neuvosto kehotti 7. huhtikuuta 1998 pitämässään kokouksessa tiukentamaan työntekijöiden asbes- tialtistumisen valvontaa. Asbestin markkinoinnin ja käytön täysin kieltävä tai sitä tiukasti rajoittava direktiivi on merkittävä askel oikeaan suuntaan. Sillä ei kuitenkaan ratkaista EU:ssa jo käytetyn asbestin muodostamia valtavia ongelmia, jotka pysyvät ajankohtaisina vielä useita vuosikymmeniä. Näihin ongelmiin täytyy jälleen kerran puuttua. 2. 8. Toinen syy komitean oma-aloitteisen lausunnon laati- miseen on maailman suurimman valkoisen asbestin viejämaan Kanadan maailman kauppajärjestölle WTO:lle tekemä valitus Ranskasta, joka päätti kieltää krysotiilin. Valitus kohdistuu Ranskan toteuttamiin toimiin, erityisesti 24. joulukuuta 1996 annettuun asetukseen, joka koskee asbestin ja sitä sisältävien tuotteiden käyttö- ja tuontikieltoa. Kanada väittää 28. touko- kuuta 1998 jättämissään 15 valituksessa (WT/DS 135), että nämä toimenpiteet ovat ristiriidassa terveys- ja kasvinsuojelu- toimista solmitun sopimuksen 2, 3 ja 5 artiklan, kaupan teknisistä esteistä solmitun sopimuksen 2 artiklan sekä vuoden 1994 Gatt-sopimuksen II, XI ja XIII artiklan kanssa. Kanada väittää myös, että Ranskan toimet mitätöivät ja heikentävät Kanadalle näiden sopimusten nojalla kuuluvia etuja. Kanadan valituksen hyväksymisellä saattaisi olla hyvin haitallisia vaiku- tuksia yhteisön lainsäädäntöön tällä alalla. (1) Kaikkia korvikekuituja säännellään 27. 11. 1980 annetulla neuvos- ton direktiivillä 80/1107/ETY työntekijöiden suojelemisesta vaa- jotka liittyvät altistumiseen kemiallisille, fysikaalisille ja roilta, biologisille tekijöille työssä (EYVL L 327, 3. 12. 1980) ja neuvoston 7. 4. 1998 annetulla direktiivillä 98/24/EY työntekijöiden tervey- den ja turvallisuuden suojelemisesta työpaikalla esiintyviin kemial- lisiin tekijöihin liittyviltä riskeiltä (EYVL L 131, 5. 5. 1998). (2) Environmental Resources Managementin (ERM) tutkimukset, joihin myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevän tiede- komitean (SCTEE) 15. 9. 1998 antama lausunto perustuu. C 138/26 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 2. 9. Komitean aloitteen taustalla on myös huoli useissa ellei jopa kaikissa Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneissa maissa vallitsevasta tilanteesta. Keski- ja Itä-Euroopan maissa on pitkään kiinnitetty vain vähän huomiota työntekijöiden asbes- tialtistumisen terveysvaikutuksiin. On erittäin todennäköistä, että rakennustöissä on käytetty suuria määriä asbestia sisältäviä tuotteita. Myös näissä maissa tullaan törmäämään laajalti moniin edellä mainituista ongelmista. Komission mukaan eräät hakijamaat ovat äskettäin aloittaneet työntekijöiden suojelemista asbestialtistukselta koskevan lainsäädäntötyön. 3. EU:n jäsenvaltioiden lainsäädännön (ja erityisesti poik- keusten) nykytila Unionin lainsäädännön sallimat tärkeimmät poikkeuk- 3. 1. set koskevat asbestisementtituotteita, eristeitä, tiivisteitä ja kitkalevyjä. Kussakin jäsenvaltiossa on monia yksityiskohtaisia poikkeuksia yksittäisiä tuotteita varten, mutta kokonaiskuva on seuraava: Jos maata ei erikseen mainita, sillä on yleispoik- keus sellaisia tuotteita varten, joille ei ole sopivia turvallisia korvikkeita. Seuraavassa mainitut maat ovat joko kieltäneet asbestin käytön kokonaan tai sallivat vain hyvin rajallisia poikkeuksia. 4. Asbestin korvikkeet 4. 1. Jos asbestille on turvallisuuden kannalta parempia korvikkeita, poikkeuksia ei ole tarpeen säilyttää (varsinkin kun monet poikkeukset ovat jo mahdollistaneet tällaisten korvikemateriaalien vaiheittaisen käyttöönoton). 4. 2. Usein asbestin ”vaihtoehtona” on yksinkertaisesti olla käyttämättä kyseistä tuotetta tai valmistaa se ilman asbestia. Asbestia on liian helposti käytetty turvallisuusratkaisuna sellai- sia riskejä (esim. tulipalovaaraa) vastaan, joita ei itse asiassa ole ollutkaan. Tutkittaessa asbestituotteiden tarvetta tällaisten tuotteiden käyttämättä jättämisestä aiheutuvat riskit tulisi ottaa huomioon ja arvioida asianmukaisesti. 4. 3. Niinpä kattoja rakennettaessa käytetään usein tarpeet- tomasti asbestia sisältäviä materiaaleja tai niiden korvikkeita. Vastaavasti asbestipitoisten materiaalien tai niiden korvikkei- den tarve voidaan poistaa teknisen suunnittelun avulla raken- nuksista ja prosesseista, joissa niitä nykyisin pidetään tarpeelli- sina. 3. 2. Asbestisementtiä koskevien poikkeusten voimassaolo- aika päättyi Saksassa, Italiassa ja Itävallassa (vesijohtoja koske- vaa poikkeusta lukuun ottamatta) vuosina 1994–95. Sen käyttö on ollut kiellettyä jo paljon pidempään Tanskassa, Suomessa, Alankomaissa ja Ruotsissa. Ranskassa asbestise- mentin käyttö kiellettiin 1997. Seitsemällä jäsenvaltiolla on yhä asbestisementtiä koskevia yleispoikkeuksia. 4. 4. Komitea on vakuuttunut, että lähes kaikkiin tarkoituk- siin, joihin EU:ssa käytetään valkoista asbestia, on markkinoilla vaihtoehtoisia tuotteita. Jotkin niistä poikkeavat suoritusky- ja useiden hinnoissa on siihen vyltään hieman asbestista, verrattuna huomattavia eroja (hintaerot tosin riippuvat osittain siitä, onko asbestin käyttö kielletty). Vähiten korvikkeita on asbestitiivisteille ja -eristeille, joita käytetään samanaikaisessa kovassa paineessa ja korkeassa lämpötilassa. 3. 3. Eristeitä ja tiivisteitä koskevia poikkeuksia sallitaan monissa jäsenvaltioissa – Tanskassa (korkean paineen ja lämpötilan alaisiin kohteisiin), Suomessa, Alankomaissa ja Ruotsissa (näissä kaikissa samoin ehdoin kuin Tanskassa) – mutta Itävallassa (1993), Saksassa (lukuunottamatta nykyisissä kloorialkalielektrolyysitehtaissa käytettyjä tiivistysseiniä) ja Ita- liassa niiden voimassaoloaika on päättynyt. Myös niissä maissa, joissa poikkeuksia vielä on, on käytettävä vaihtoehtoisia mate- riaaleja, jos sellaisia on saatavilla. Vain kahdeksassa jäsenval- tiossa on voimassa yleinen poikkeus. 3. 4. Kitkalevyjä koskevia poikkeuksia (jotka kumottiin 1. 1. 1999) oli Tanskassa (vain milloin korvikkeita ei ollut, ja silloinkin poikkeukset koskivat ainoastaan ennen vuotta 1988 rekisteröityjä ajoneuvoja), Suomessa (jos samanveroisia korvik- keita ei ollut käytettävissä), Ranskassa, Alankomaissa (tietyissä raskaissa kuljetusajoneuvoissa), Ruotsissa (jos samanveroisia korvikkeita ei ollut käytettävissä), Saksassa (jossa ne koskivat vain rautateiden kytkimien kitkapintoja) ja Italiassa. Seit- semässä jäsenvaltiossa oli viime aikoihin asti voimassa yleinen poikkeus. 3. 5. Sen lisäksi, mitä komitea esitti tämän oma-aloitteisen lausunnon perusteluissa kohdassa 2. 3, se on myös huolissaan unionin nykyisen lainsäädännön käytännön toimeenpanosta. Komitea pelkää, että lainsäädännön käytännön toimeenpano on puutteellista ja että jäsenvaltioiden resurssit seurata ja valvoa toimeenpanoa ovat usein riittämättömät. 4. 5. Asbestipitoiselle tuotteelle on monesti useita korvikkei- ta, ja joissain tapauksissa jotkin niistä ovat (usein kasvipohjai- sia) luonnontuotteita eivätkä keinotekoisia mineraalikuituja, joihin keskustelu asbestin korvikkeista on paljolti keskittynyt. 4. 6. Komitea tietää, että jotkin asbestin korvikkeet, varsin- kin keinotekoiset mineraalikuidut, voivat olla hyvinkin vaaralli- sia, ja panee merkille, mitä tästä asiasta sanotaan pääosasto XXIV:n alaisen myrkyllisyyttä, ekomyrkyllisyyttä ja ympäristöä käsittelevän tiedekomitean (SCTEE) lausunnossa. Korvikeai- neita tulisi tutkia tuntuvasti enemmän. Komitea on tyytyväinen lausunnossa esitettyyn merkittävään päätelmään, jonka mu- kaan kohdassa 2. 5 mainittujen krysotiilin kolmen korviketuot- teen aiheuttama syöpä- ja keuhkofibroosivaara on todennäköi- sesti pienempi. Komitea yhtyy täysin SCTEE:n suositukseen, jonka mukaan korvikekuitujen toksikologista ja epidemiologis- ta tutkimusta samoin kuin teknologista tutkimusta uusien paksumpien ja vaikeammin hengitystiehyihin joutuvien kuitu- jen kehittämiseksi tulee lisätä. Komitea tukee myös SCTEE:n kehotusta olla höllentämättä korvikekuitujen ympäristöval- vontaa työpaikoilla. 4. 7. Komitea torjuu eräiden osapuolien ehdotuksen, jonka mukaan työntekijöitä voitaisiin altistaa edelleen valkoisen asbestin tunnetuille vaaroille, kunnes lisätutkimuksia on suori- tettu. Kanadalaisten ja brittiläisten tiedemiesten 30. syyskuuta 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/27 1997 pidetyssä kokouksessa, jonka tarkoituksena oli antaa kanadalaisille mahdollisuus esittää todisteita krysotiilin ter- veysriskien hallinnasta, päädyttiin yksimielisyyteen siitä, että valkoinen asbesti saattaa aiheuttaa keuhkosyöpää, mesotelioo- maa ja asbestoosia. (1) Tässä tilanteessa tunnettuihin riskeihin tulisi puuttua ennen muiden tuotteiden mahdollisiin riskeihin puuttumista, joskin komitea on samaa mieltä siitä, että tuottei- ta, joista tiedetään vähän, tulisi käyttää äärimmäisen varovai- sesti. kehitysmaidenkaan siten voida olettaa ratifioivan sopimusta. Näin ei todellakaan ole asianlaita. Kuten edellä todettiin, yhteisön lainsäädäntö on paljon yksityiskohtaisempaa ja tiu- kempaa kuin yleissopimukseen N:o 162 sisällytetyt standardit. (Huomattakoon, että ILOn yleissopimuksilla ja suosituksilla on tarkoitus antaa yleiset vähimmäisstandardit, joihin talouskehi- tyksen eri vaiheissa olevat maat voivat tukeutua omassa lainsäädännössään, ei sitovia enimmäisstandardeja, joita tiu- kempia lakeja sopimukset ratifioineet valtiot eivät voisi säätää. ) 5. Alan tärkeimmät kansainväliset sopimukset 6. Ehdotuksia EU:n toimiksi 5. 1. Kansainvälinen työjärjestö ILO hyväksyi vuonna 1986 yleissopimuksen n:o 162, joka koskee turvallisuutta asbestin käytössä, ja antoi siihen liittyvän suosituksen n:o 172. Yleisso- pimus koskee asbestin – myös EU:ssa jo täysin kiellettyjen asbestilajien – valvottua käyttöä, ja siinä sallitaan poikkeuksia. Siinä kielletään sinisen asbestin käyttö ja kaikkien asbestilajien ruiskutus. Sopimuksen suojelu- ja ehkäisytoimenpiteet puuttu- vat samoihin tekijöihin kuin alaa koskeva yhteisön lainsää- däntö, mutta ne ovat yleisesti ottaen menettelypainotteisempia, väljempiä ja yleisluonteisempia. Sama pätee myös työym- päristön ja työntekijöiden terveyden seurantaa koskeviin sääntöihin, työntekijöille ja -antajille annettavaan tiedotukseen ja koulutukseen asbestialtistumisen terveysriskeistä sekä ehkäi- sy- ja valvontakeinoihin. 5. 2. Tähän mennessä yleissopimuksen on ratifioinut 22 ILOn jäsenvaltiota, niiden joukossa vain viisi EU:n jäsenvaltio- ta: Belgia, Espanja, Ruotsi, Saksa ja Suomi. Portugali vahvisti yleissopimuksen 2. joulukuuta 1998 annetulla presidentin asetuksella N:o 56/98. Ratifiointiasiakirjaa ei kuitenkaan ole vielä jätetty. Alankomaiden parlamentti hyväksyi ratifioimisen vuoden 1999 alussa, joten Alankomaat ratifioinee sopimuksen piakkoin. Periaatteellisesti komitea katsoo, että EU:n tulisi kieltää 6. 1. täysin kaikentyyppisen asbestin käyttö. Sen vuoksi se on tyytyväinen komission aikeeseen muuttaa neuvoston direktii- viä 76/769/ETY tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden (asbesti) markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koske- asetusten ja hallinnollisten vien jäsenvaltioiden lakien, määräysten lähentämisestä kieltämällä asbestin kaikkien muo- tojen markkinoinnin ja käytön. 6. 2. Komitea ymmärtää, ettei täysin poikkeukseton kielto ole tällä hetkellä realistinen poliittinen vaihtoehto. Siksi komi- tea suosittaa painokkaasti, että jos EU sallii poikkeuksia, ne tulisi pitää sekä laajuudeltaan että kestoltaan mahdollisimman rajallisina eivätkä ne saisi olla väljempiä kuin kulloistakin käyttötarkoitusta koskeva EU:n tiukin säännöstö. Komitea katsoo, että vaarallisten tuotteiden varastoon 6. 3. voimaantulohetkellä kiellon keräämisen käyttämättömät, krysotiilia sisältävät tulisi kieltää hyvin nopeasti tämän jälkeen. estämiseksi tuotteet 5. 3. ILOn yleissopimus on ainoa nimenomaan tätä alaa koskeva kansainvälinen sopimus, ja on hyvin tärkeää, että sen osapuolina on mahdollisimman monia valtioita. On valitetta- vaa, etteivät useimmat EU:n jäsenvaltiot ole vielä ratifioineet sitä. Tähän ei ole syynä se, että yleissopimus olisi ristiriidassa yhteisön voimassa olevan lainsäädännön kanssa, vaan pikem- minkin se, että komissio on jo jonkin aikaa katsonut, että sillä on yksinomainen toimivalta ILOn turvallisuus- ja terveysstan- dardien ja niiden toimeenpanon tietyillä tärkeillä osa-alueilla. 6. 4. Komitea panee merkille, mitä Euroopan komission teettämässä Environmental Resources Managementin (ERM) rapor- tissa sanotaan krysotiiliasbestin kieltämisen taloudellisista seu- rauksista Espanjalle, Kreikalle ja Portugalille ja varsinkin niiden asbestisementtiteollisuudelle: viiden vuoden siirtymäkausi an- taisi asbestisementtiteollisuudelle riittävästi sopeutumisaikaa, jotta tämä voi investoida asbestittomaan tuotantotekniikkaan (ja säilyttää näin työpaikkoja) ja löytää työttömiksi jääville työntekijöille uutta työtä paikallisesta taloudesta. (2) Komitea 5. 4. Jos kaikki EU:n jäsenvaltiot ratifioisivat ILOn yleissopi- muksen, sen maine työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden maailmanlaajuisen suojelun tärkeänä välineenä kasvaisi. Mikä tärkeämpää, näin putoaisi myös pohja monien kehitysmaiden esittämältä (paikkansapitämättömältä) väitteeltä, jonka mu- kaan se, että ilmeisesti vain muutamat EU:n jäsenvaltioista kykenevät ratifioimaan yleissopimuksen, osoittaa vakuuttavas- ti, että sopimuksessa asetetut standardit ovat liian korkeita eikä (1) Health and Safety Executiven (HSE) järjestämä kanadalaisten ja brittiläisten edustajien tapaaminen 30. 9. 1997; HSE:n laatima raportti, 12. 12. 1997. (2) Näissä kolmessa maassa 13 yritystä omistaa 15 asbestisementtiteh- dasta, joissa on yhteensä 2 480 työpaikkaa. ERM on laskenut näistä välillisesti riippuvien työpaikkojen määräksi 5 695 (vuoden 1997 tilastot). Valmistettavat tuotteet ovat kattopäällysteitä ja painejohtoja. EU:n ainoa toimiva asbestikaivos on Kreikassa, kun Italia lopetti kaivostoiminnan vuonna 1991. Jos Espanja, Kreikka ja Portugali saavat viiden vuoden siirtymäajan, ERM arvioi, että hieman yli kolmannes 2 480 työpaikasta voidaan säilyttää. Asbestisementtiteollisuuden työpaikkojen katoamista tasapainot- taa pitkälti työpaikkojen lisääntyminen PVC-johtoja ja teräslevyjä valmistavissa yrityksissä. Niissä voitaisiin mahdollisesti luoda jopa 1 000 uutta työpaikkaa. C 138/28 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 18. 5. 1999 huomauttaa myös, että maat saavat EU:n rakennerahastoista taloudellista tukea asbestikiellon aiheuttamien työllisyysongel- mien ja talouden rakenneongelmien ratkaisemiseen, kun muut valkoisen asbestin jo kieltäneet jäsenvaltiot ovat ratkaisseet nämä ongelmat omin varoin. 6. 5. Täydellinen (tai vain hyvin rajallisesti poikkeuksia salliva) kielto vaatisi jäsenvaltioilta ylimääräisiä lainsäädännön noudattamisen seuranta- ja valvontaponnistuksia. Komitea kehottaa komissiota tutkimaan varsin pian nykyisen lainsää- dännön noudattamista ja tekemään ehdotuksia lakien noudat- tamista edistävästä toiminnasta ja valvontatoimista. 6. 6. Purku- ja kunnossapitotöihin liittyen komitea huo- mauttaa huolestuneena, että asbestille altteimmat ammatti- ryhmät ovat nykyisin korjaus-, ylläpito-, kunnostus-, purku- ja asbestinpoistotöissä työskentelevät. Heidän altistumisensa on usein pikemmin sattumanvaraista kuin huonosta suunnittelus- ta johtuvaa, ja toisin kuin asbestituotteiden valmistajat ja asentajat, joiden kuolleisuus- ja sairastuneisuusluvut ovat jo nyt korkeat, kunnossapito- ja asbestinpoistotyöntekijät altistuvat vaurioituneille asbestimateriaaleille. Monet ovat itsenäisiä yrit- täjiä. Työnsä liikkuvan luonteen vuoksi he tuskin koskaan tapaavat työturvallisuustarkastajia. Näiden työntekijöiden ter- veys ja turvallisuus edellyttää heidän työnantajiensa tehokasta sääntelyä (tähän kuuluu tehokas toimilupajärjestelmä ja laa- dunarviointi), heidän työolojensa asiamukaista ja yksityiskoh- taista sääntelyä sekä näiden sääntöjen tehokasta valvontaa, mihin kuuluvat viranomaisten suorittamat riittävät tarkastuk- set. Komitea ei ole tyytyväinen EU:n turvallisuuslainsäädännön nykyiseen täytäntöönpanoon. Se kehottaa komissiota te- kemään tiivistä yhteistyötä jäsenvaltioiden viranomaisten jos tällä yhteistyöllä ei kanssa tilanteen parantamiseksi saavuteta lähitulevaisuudessa merkittäviä parannuksia, te- kemään ehdotuksia näiden ongelmien ratkaisemiseksi. ja, 6. 7. Eräät jäsenvaltiot (Alankomaat, Ranska, Saksa) ovat jo perustaneet rekisterejä asbestia sisältävistä rakennuksista tai keränneet vastaavia tietoja. Ensimmäisenä askeleena komissio voisi tehdä tutkimuksen näiden jäsenvaltiotason ponnistusten taustalla vaikuttaneista syistä sekä niistä saaduista kokemuksis- ta ja arvioida rekisterien käytännöllisyyttä ja hyödyllisyyttä. Tältä pohjalta komitea kehottaa komissiota tutkimaan kussa- kin jäsenvaltiossa laadittavaa, asbestia sisältävien rakennusten ja laitteiden rekisteriä koskevan ehdotuksen toteuttamiskelpoi- suutta. Tarvitaan myös kansallisia lakeja, 6. 8. jotka velvoittavat rakennusten omistajia laatimaan yhteistyössä rakennusten käyttäjien kanssa suunnitelman asbestin paikantamiseksi ra- kennuksista. Suunnitelmalla ja esim. siihen liittyvillä tarkastuk- silla varmistetaan, että työntekijät tietävät työt aloittaessaan varmasti, onko rakennuksessa asbestia. – valtava määrä asbestia, joka täytyy poistaa ja hävittää. Jos asbesti on tehokkaasti eristetty rakenteisiin, on tärkeämpää käsitellä muita arveluttavassa kunnossa olevia, asbestia sisältä- viä materiaaleja, jos työntekijät tai suuri yleisö on huomatta- vassa vaarassa joutua alttiiksi kuiduille. Etusijalle tulee siksi asettaa vaurioituneen asbestimateriaalin poistaminen tai kor- jaus, ja rakenteisiin eristetty asbesti on parempi jättää paikoil- leen kunnes vaarallisemmat asbestilähteet on käsitelty. Tämä tarkoittaa, että sellaista asbestia, jonka kanssa ei todennäköises- ti jouduta kosketuksiin, ei toistaiseksi tulisi poistaa, koska poistamiseen liittyvät riskit voivat olla suuremmat kuin jos asbesti jätetään paikoilleen. Jos asbesti kuitenkin poistetaan, on tärkeää, että se poistetaan turvallisesti ja sen hävittämisessä kiinnitetään asianmukaista huomiota työntekijöiden ja ympäristön suojeluun. Asbestia poistettaessa tulisi aina pitää varsinaiseen poistamiseen liit- tymätön henkilöstö loitolla työkohteesta ja käyttää työskente- lylupia ennen poistoa, sen aikana ja sen jälkeen. Poistamisen suorittavilla yrityksillä tulee olla toimilupa, ja niiden työskente- lyä ja sen laatua tulee seurata. Poistotyöntekijöitä varten on myös toteutettava tehokkaampia käytännön suojelutoimia kuin mitä edellä hahmoteltiin kunnossapitotyöntekijöille. 6. 10. On hyvin toivottavaa, että asbestipitoisen materiaalin jatkokäytön ja myynnin estämiseksi kehitetään tehokkaita toimia. 6. 11. Kohdassa 6. 5 tehdyn ehdotuksen lisäksi komitea toivoo komission ryhtyvän uusiin toimenpiteisiin työntekijöi- hin kohdistuvan riskin vähentämiseksi. Näihin toimiin tulisi sisältyä – – – – – altistumisraja-arvojen tiukentaminen työnantajille, -tekijöille ja suurelle yleisölle (myös nuorille) suunnattua koulutusta ja tiedotusta rakennusten omistajien suorittamat pakolliset asbestitar- kastukset ennen purku- tai kunnossapitotöitä tiedotuskampanjoita asbestin korvaavista, turvallisuuden kannalta paremmista aineista ja näiden käytön aktiivista edistämistä eri keinoin tiedotuskampanjoita korvikkeiden käyttöön liittyvistä ris- keistä. Komitea toivoo ja edellyttää, että komission vastaaville yksi- köille myönnetään riittävät resurssit näiden tehtävien täyttämi- seksi. 6. 12. TSK kiinnittää huomiota sotilashenkilöstön erityisti- lanteeseen. Komitea pelkää, että nykyinen yhteisön lainsää- ja kehottaa däntö ei suojele sotilashenkilöstöä riittävästi, komissiota kehittämään ratkaisuvaihtoehtoja tilanteen paran- tamiseksi. 6. 9. Komitea tietää, että EU:ssa on rakennustoiminnan seurauksena – mm. niin työpaikoilla kuin asuinrakennuksissa Komission tulisi tukea aktiivisesti tutkimuksia asbes- 6. 13. tin korvikkeiden käytön työntekijöiden ja suuren yleisön terveydelle ja turvallisuudelle aiheuttamista vaaroista. 18. 5. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 138/29 6. 14. Eräissä jäsenvaltioissa on tapahtunut mielenkiintoista kehitystä asbestiin liittyvien sairauksien tunnustamisessa työ- peräisiksi sairauksiksi. Myös niiden uhreille tai näiden jälkeen- jääneille perheenjäsenille tarkoitettuja korvausjärjestelmiä on kehitetty. EU, WHO ja useimmat jäsenvaltiot tunnustavat mesoteliooman olevan työperäinen sairaus. Muutkin asbestista johtuvat sairaudet on yleisesti hyväksytty työperäisiksi sairauk- siksi. Joissain maissa on rekisterejä mesoteliooman uhreista, mutta harvat valtiot pitävät kirjaa muiden asbestiperäisten syöpälajien uhreista. Tämän huomioonottaen komitea kehot- taa komissiota tarkastamaan 22. toukokuuta 1990 jäsenvalti- oille antamansa suosituksen työperäisten sairauksien luettelon hyväksymisestä ja tutkimaan, onko sen vaatimukset syytä saattaa ajantasalle. (1) 6. 15. Jäsenvaltioiden viimeaikainen tarmo työterveyttä ja -turvallisuutta koskevan lainsäädännön parantamiseksi on paitsi tuottanut tiukempia lakeja myös johtanut sitovuudeltaan lakeja lievempien säädösten ja menettelysääntöjen kehittämi- seen. Esimerkkinä voidaan mainita työnantaja- ja työntekijäjär- jestöjen teollisuudenaloittain laatimat käytännön oppaat, joissa kuvataan vaihe vaiheelta asbestipitoisen materiaalin poistami- nen rakennuksista ja puututaan sekä teknisiin että työhön liittyviin terveys- ja turvallisuusnäkökohtiin. Komitea suosittaa, että lainsäädännön lisäksi komissio edistää samanlaista kehi- tystä yhteisön tasolla. 6. 16. TSK on hyvin huolissaan Kanadan WTO:lle tekemän, Ranskan krysotiilikieltoa koskevan valituksen mahdollisista vaikutuksista. Komiteasta on varsin yllättävää, ettei EU:ssa ole käyty toistaiseksi asiasta minkäänlaista julkista keskustelua. Komitea kehottaa komissiota avaamaan keskustelun kriittisellä arviolla Kanadan valituksesta. Se kehottaa myös neuvostoa tukemaan Ranskaa voimakassanaisella lausunnolla. 6. 17. Viitaten vuonna 1995 antamaansa lausuntoon EU:n ja ILOn suhteista komitea kehottaa komissiota tekemään jäsenvaltioille pikaisesti yhteistyöaloitteen, jonka tarkoituksena on saada ne kymmenen jäsenvaltiota, jotka vielä eivät ole ratifioineet ILOn yleissopimusta N:o 162 turvallisuudesta asbestin käytössä, ratifioimaan sen lähitulevaisuudessa. Eräitä ILOn suosituksen N:o 172 elementtejä voitaisiin käyttää tulevaisuudessa yhteisön lainsäädännössä ja sitovuudeltaan lievemmissä säännöissä. (1) Ks. tähän liittyen myös TSK:n oma-aloitteinen lausunto aiheesta ”Työterveys”, EYVL C 307, 19. 11. 1984. Bryssel 24. maaliskuuta 1999. 6. 18. Komitean mielestä olisi ajankohdan ja yhteisön lain- säädännön uuden kehityksen (ehdotetun kiellon) huomioon ottaen loogista, että komissio tarkastelisi uudelleen aiheeseen liittyviä ympäristöpoliittisia välineitään. 6. 18. 1. Yksi tarkasteltavista kysymyksistä on vaihtoehtoi- sen tekniikan edistäminen asbestipitoisen jätteen käsittelyssä. Yleisin tapa hävittää tällaiset jätteet on kuljettaa ja sijoittaa ne valvotusti kaatopaikalle. Eräissä maissa käytetään tai kehi- tellään tekniikkaa, jossa asbesti käsitellään korkeissa lämpöti- loissa tai kemiallisissa prosesseissa, jotka rikkovat kuitujen rakenteen. Tällainen teknologia on toistaiseksi paljon kalliim- paa kuin kaatopaikalle vieminen. Eräät jäsenvaltiot tukevat tällaisen ympäristöteknologian tutkimusta ja kehittämistä. Komitean mielestä on tärkeää, että myös komissio osallistuu tähän. 6. 18. 2. Komitea kiinnittää komission huomion myös pur- kujätesepelin tuotantoon liittyviin ongelmiin, sillä tällaista sepeliä käytetään paljon tienpohjissa ja se sisältää usein asbestia purkutöitä koskevista tiukoista säännöistä huolimatta. Komitea toivoo, että komissio tukee tutkimuksia tähän liittyvistä ter- veysriskeistä sekä purkujätteen ja sepelin sisältämän asbestin vakioiduista ja vahvistetuista mittausmenetelmistä. Jos tulokset osoittavat, että asiassa tarvitaan yhteisön toimia, komitea edellyttää komission tekevän asiaa koskevia ehdotuksia myös tuontimateriaalia koskevista säännöistä. 6. 18. 3. Useissa EU:n jäsenvaltioissa asbestijätettä on monia vuosia käytetty (ja käytetään mahdollisesti edelleen) maaseu- dulla entisten asbestisementtitehtaiden lähiympäristössä sijait- sevien teiden kunnossapitoon. Komission tulisi kehottaa jäsen- valtioita tutkimaan tilannetta ja ryhtymään asianmukaisiin toimiin. 6. 19. Koska uusien valtioiden liittyminen EU:n jäseniksi on näköpiirissä, komitea kiinnittää komission huomion niiden asbestiongelmiin ja erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maissa vallitsevaan tilanteeseen. Komission tulisi käynnistää kyseisten maiden hallitusten kanssa keskustelu edellä kuvatuista ongel- mista ja toimintatavoista ja luetteloida siten maiden asbestion- gelmat ja niihin liittyvät nykytoimet. Tällaisen luettelon pohjal- ta voitaisiin EU:n ja hakijamaiden välille kehittää tiettyjä yhteistyömuotoja esimerkiksi uuden lainsäädännön laatimisek- si ja erityisesti sen soveltamiseksi käytäntöön. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een Verordening (EG) van de Raad houdende tweede wijziging van Verordening (EG) nr. 850/98 van 30 maart 1998 voor de instandhouding van de visbestanden via technische maatregelen voor de bescherming van jonge exemplaren van mariene organismen"

eurovoc_concepts:
breeding animal
conservation of fish stocks
fishery resources
fishing regulations

text: 18. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 138/23 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een Verordening (EG) van de Raad houdende tweede wijziging van Verordening (EG) nr. 850/98 van 30 maart 1998 voor de instandhouding van de visbestanden via technische maatregelen voor de bescherming van jonge exemplaren van mariene organismen” (1) (1999/C 138/08) De Raad heeft op 23 maart 1999 besloten het Economisch en Sociaal Comité overeenkomstig de artikelen 43 en 198 van het EG-Verdrag te raadplegen over het voornoemde voorstel. Het Economisch en Sociaal Comité heeft de heer Chagas als algemeen rapporteur aangewezen en hem belast met het opstellen van het onderhavige advies. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 362e zitting (vergadering van 24 maart 1999) het volgende advies uitgebracht, dat met 60 stemmen vo´ o´ r en 4 tegen, bij 10 onthoudingen, is goedgekeurd. 1. Inleiding 1. 1. De Raad heeft bij Verordening (EG) nr. 850/98 techni- sche maatregelen vastgesteld voor de bescherming van jonge exemplaren van mariene organismen. 1. 2. In deze verordening werd bepaald dat op uiterlijk 4 mei 1999 een besluit zou worden genomen over regels voor het gebruik van combinaties van maaswijdten. 1. 3. Het onderhavige voorstel wijzigt Verordening (EG) nr. 850/98 op het punt van deze regels en bevat nieuwe bepalingen om de controle doeltreffender te maken. Voorts wordt, met het oog op een doeltreffende controle en bij visserij in meer dan één gebied, het gebruik van een logboek verplicht gesteld. 2. Algemene opmerkingen Het Economisch en Sociaal Comité steunt het onderha- 2. 1. vige voorstel voor een verordening. 2. 2. Het Comité beklemtoont dat de instandhouding van de natuurlijke rijkdommen een voorwaarde is voor een normale ontwikkeling van de visserijactiviteiten in een sector die zowel rendabel als concurrerend moet zijn. (1) PB C 11 van 15. 1. 1999, blz. 9. Brussel, 24 maart 1999. 2. 3. Willen de technische maatregelen ter bescherming van de visbestanden effect sorteren, dan moeten zij eenvoudig, uitvoerbaar en controleerbaar zijn en, indien mogelijk, afdoen- de worden getest met medewerking van de betrokkenen. 2. 4. Het Comité heeft er al eerder op gewezen dat de technische beschermingsmaatregelen de wetenschappelijke en technologische ontwikkeling op de voet moeten volgen en heeft daarom voor een meer diepgaand onderzoek naar de vangstmethoden gepleit: niet alleen om meer inzicht te krijgen in de thans gebruikte middelen, maar ook en vooral met het oog op het gebruik van meer selectieve methoden, waardoor minder vis moet worden teruggegooid en minder jonge exemplaren worden gevangen. Er zij tevens op gewezen dat het beleid tot behoud en 2. 5. beheer van de natuurlijke rijkdommen en alle desbetreffende beleidsinstrumenten alleen zin hebben als de voorschriften in acht worden genomen. Daarom is overleg met zowel de bevoegde instanties van de lidstaten als met de vissers zelf van essentieel belang. Alles draait om controle, die dan ook efficiënt en overal in de EU gelijk moet zijn. 2. 6. Het Comité vraagt zich bijgevolg af of de vissers, wanneer zij aan het vissen zijn, de bepalingen van artikel 4, lid 4, sub b) zoals thans voorgesteld wel kunnen uitvoeren. Ook is het de vraag of de controle daarbij wel uitvoerbaar is. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over "Asbest"

text: C 138/24 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 18. 5. 1999 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over „Asbest” (1999/C 138/09) Op 19-20 maart 1997 heeft het Economisch en Sociaal Comité, in overeenstemming met artikel 23 van zijn Reglement van Orde, besloten een initiatiefadvies op te stellen over asbest. De Afdeling „Werkgelegenheid, sociale zaken, burgerschap”, die met de voorbereidende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 4 maart 1999 goedgekeurd; rapporteur was de heer Etty. Tijdens zijn 362e zitting (vergadering van 24 maart 1999) heeft het Economisch en Sociaal Comité het volgende advies met 55 stemmen vo´ o´ r en 9 stemmen tegen, bij 13 onthoudingen, goedgekeurd. 1. Inleiding 1. 1. Al sinds een groot aantal jaren acht de EU bewezen dat asbest kanker bij mensen kan veroorzaken. Vanaf 1983 bestaat hier Europese wetgeving over. 1. 2. In eerdere adviezen over asbest en de EU-wetgeving ter zake heeft het Comité zijn instemming betuigd met het standpunt van de Commissie dat alle soorten asbest kankerver- wekkend zijn. Ook heeft het er steeds op gewezen dat het „niet mogelijk [is] ‘veilige‘ blootstellingsniveaus voor de gezondheid schadende eigenschappen van asbest vast te leggen (. ) De geringste dosis kan al kanker veroorzaken. De enige werkelijk veilige situatie kan dus bereikt worden door een verbod van asbest. De grenswaarden die gesteld worden voor asbest (. ) moeten dus niet gezien worden als veilige grenzen, maar veeleer als het resultaat van een afwegingsproces waarbij andere dan gezondheidskundige motieven een rol hebben gespeeld. ” (1) Naar aanleiding van wetenschappelijk onderzoek zijn de grenswaarden steeds verder aangescherpt. De meeste ernstige, veelal dodelijke ziekten die door 1. 3. asbest worden veroorzaakt (bijvoorbeeld verschillende soorten kanker, asbestose) openbaren zich pas jaren (5 à 10 of langer) nadat asbest voor het eerst is ingeademd. Hoewel er in de afgelopen decennia beschermende wetgeving is gekomen, zijn wat asbestose betreft de wetenschappelijke vooruitzichten nog steeds alarmerend. Volgens een onlangs in opdracht van het Nederlandse Ministerie voor sociale zaken en werkgelegenheid uitgevoerd onderzoek zal in de komende 35 jaar in Nederland 40 000 keer een door asbest veroorzaakte ziekte worden vastgesteld. In Nederlandse fabrieken hebben tussen 1945 en 1995 naar schatting zo’n 10 000 werknemers blootgestaan aan ruwe asbest. Ongeveer 330 000 werknemers hebben asbest ingeademd doordat zij werkten met materialen en producten die deze stof bevatten. Als gevolg hiervan zullen naar verwachting 19 000 mensen borstvlieskanker en een even groot aantal longkanker krijgen (2). In een recente publica- tie voorspelt J. Peto, een vooraanstaand deskundige, dat in de komende 35 jaar een kwart miljoen mensen in West-Europa zal sterven aan door asbest veroorzaakt mesothelioom. Zijn onderzoek richtte zich op zes landen: Duitsland, Frankrijk, Italië, Nederland, het Verenigd Koninkrijk en Zwitserland (3). 1. 4. Sinds januari 1986 zijn in de Unie slechts twee van de drie door de industrie gebruikte asbestvezels (blauw en bruin asbest) en de producten waar deze vezels in zitten geheel en al verboden. Wit asbest (chrysotiel) is verboden in 14 product- categorieën, maar wordt nog steeds verwerkt in asbestcement (waaruit bijvoorbeeld afvoerbuizen, dakbedekking en wandpla- ten voor 85 % bestaan), (9 %), textiel, afdichtingen en pakkingen (6 %) en in een aantal gespecialiseer- de toepassingen als medische filters. in frictiemateriaal In negen lidstaten (België, Denemarken, Duitsland, 1. 5. Finland, Frankrijk, Italië, Nederland, Oostenrijk en Zweden) is het eerste gebruik van asbest (productie, verwerking, verkoop, invoer en op de markt brengen nu — op enkele uitzonderingen na — verboden. Ierland en Luxemburg zijn in principe voor een verbod en de Britse regering beraadt zich momenteel op een eventueel verbod. Griekenland, Portugal en Spanje, die alledrie een belangrijke asbestcementindustrie hebben, willen nog steeds de status quo handhaven. Zij zijn het niet eens met de wetenschappelijke argumenten die ten grondslag liggen aan het standpunt van de andere lidstaten en wijzen op de averechtse economische gevolgen van een verbod. 1. 6. Werknemers en de rest van de bevolking lopen niet alleen risico bij het eerste gebruik van asbest; zij staan bij sloop-, (elektrische) onderhouds- en renovatiewerkzaamheden en loodgieterswerk in met name gebouwen ook bloot aan asbest dat al verwerkt is. Ook voor deze situaties en activiteiten bestaat speciale EU-wetgeving. (1) Advies over het „Voorstel voor een tweede richtlijn van de Raad betreffende de bescherming van werknemers tegen de gevaren van blootstelling aan agentia op het werk: asbest” — PB C 310 van 30. 11. 1981, blz. 44, paragraaf 1. 9, en het advies over het „Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot wijziging van Richtlijn 83/477/EEG betreffende de bescherming van werknemers tegen de risico’s van blootstelling aan asbest op het werk” — PB C 332 van 31. 12. 1990, blz. 162. (2) A. Burdorf et al. , Schatting van asbest-gerelateerde ziekten in de periode 1996-2030 door beroepsmatige blootstelling in het verleden, Den Haag, maart 1997. (3) British Journal of Cancer, vol. 79 (3/4). Longkanker veroorzaakt door asbest leidt tot ten minste evenveel sterfgevallen als mesothe- lioom. Het aantal met asbest samenhangende sterfgevallen kan in de komende 35 jaar dus heel wel oplopen tot ruim 500 000. 18. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 138/25 Ten slotte kan het milieu (lucht, water) verontreinigd 1. 7. raken door asbesthoudend afval (afkomstig van de as- bestindustrie of vrijgekomen bij sloopwerkzaamheden) dat wordt gebruikt voor het onderhoud van (plattelands)wegen én door corrosie van asbestcementbuizen. Hiervoor is eveneens EU-wetgeving voorhanden. 2. 5. Wat de ontwikkeling van veiliger geachte, gereguleerde alternatieven voor asbest betreft, heeft het bedrijfsleven aan- zienlijke vooruitgang geboekt (1). In opdracht van de Commis- sie verrichte onderzoeken wijzen uit dat er nu voor nagenoeg alle gevallen waarin wit asbest wordt gebruikt andere, minder gevaarlijke stoffen zijn, zoals vezels van polyvinylalcohol, cellulose en p-aramide. 2. Waarom dit initiatiefadvies? De wetenschappelijk bewijzen dat blootstelling aan 2. 1. asbest (ook wit asbest) schadelijk en vaak dodelijk is, zijn zeer sterk. 2. 2. Te vrezen valt dat de huidige EU-wetgeving de bevol- king en werknemers niet genoeg bescherming biedt. Ten eerste — en op dit wezenlijke punt is al eerder gewezen — zijn er geen veilige grenswaarden voor de blootstelling aan de schadelijke eigenschappen van asbest. Ten tweede is het volgens deskundigen vaak moeilijk te voorkomen dat werk- nemers of anderen die met asbest in contact komen, aan te hoge doses van deze stof worden blootgesteld. EU- grenswaarden worden waarschijnlijk vaak overschreden. 2. 3. te ruim Verder zijn de huidige ontheffingen veel bemeten, waardoor wit asbest ingevoerd en gebruikt kan worden als dit helemaal niet nodig is of als er veiliger vervangende stoffen voorhanden zijn. Wel is het zo dat nog maar weinig lidstaten van deze ontheffingen gebruik maken, wat erop lijkt te wijzen dat als ze in het verleden al nodig waren — en sommige lidstaten maakten er aanvankelijk wel gebruik van —, dit nu niet langer het geval is. 2. 3. 1. Belangrijker is echter dat zulke ontheffingen alleen bestaansrecht hebben als er geen vergelijkbare alternatieven zijn. Maar deze alternatieven zijn er juist wél. Er is dan ook sprake van een vreemde situatie: de ontheffingen zijn niet nodig, maar worden toch in meerdere of mindere mate toegepast (in één van de lidstaten is van een bepaalde vrijstelling bijvoorbeeld nog maar acht keer gebruikgemaakt). Als er bruikbare alternatieven zijn, zouden ontheffingen moeten worden afgeschaft. 2. 3. 2. Een ander punt van zorg is dat het wetenschappelijk onderzoek om te bepalen of van de regels mag worden afgeweken, gebreken vertoont: er is alleen gekeken naar de fabricage en het eerste gebruik van asbesthoudende producten. Met het gebruik dat na verloop van tijd van deze producten wordt gemaakt, als ze bewerkt worden of aan het vergaan zijn, In de hele Unie zijn as- is geen rekening gehouden. besthoudende materialen, die geen gevaar vormen wanneer ze in perfecte staat zijn, langzaam aan het verbrokkelen, waarbij vezels vrijkomen in en rond de werkplek. Of deze materialen wel of niet met rust worden gelaten maakt wat dit betreft niet uit. 2. 4. De negen lidstaten die het eerste gebruik van asbest willen verbieden, vormen samen een duidelijke gekwalificeerde meerderheid om het gebruik van wit asbest in de Unie uit te bannen. 2. 6. Met het oog hierop is het een goede zaak dat de Commissie van plan zegt te zijn om het eerste gebruik van wit asbest binnen afzienbare tijd uit te bannen. Naar verluidt zal slechts in een zeer beperkt aantal gevallen van dit verbod mogen worden afgeweken. Een en ander zal in de vorm van een wijziging van Bijlage 1 van de „Richtlijn van de Raad 76/769/EEG betreffende de onderlinge aanpassing van de wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen der lidstaten inza- ke de beperking van het op de markt brengen en van het gebruik van bepaalde gevaarlijke stoffen en preparaten (asbest)” worden gegoten. Hierbij zal voor overgangsperiodes worden gezorgd. 2. 6. 1. Uiteraard zal een verbod op het eerste gebruik van wit asbest grote gevolgen hebben voor de asbestcementindustrie in Griekenland, Portugal en Spanje. Het Comité wil hier te zijner tijd graag nader op in gaan. 2. 7. De Raad sociale zaken van 7 april 1998 heeft erop aangedrongen om de blootstelling van werknemers aan asbest strenger te controleren. Een richtlijn waarbij verkoop en gebruik van asbest geheel verboden wordt of strak aan banden wordt gelegd, zou een belangrijke stap in de goede richting zijn, maar helaas geen soelaas bieden voor de enorme problemen die bestaande asbesthoudende materialen in de Unie nog tientallen jaren zullen veroorzaken. Nogmaals: deze problemen moeten aangepakt worden. 2. 8. Een andere reden voor dit initiatiefadvies is de klacht die Canada, ’s werelds grootste exporteur van wit asbest, bij de WTO tegen Frankrijk heeft ingediend omdat dit land chrysotiel heeft verboden. De klacht heeft betrekking op diverse Franse maatregelen, maar vooral op het besluit van 24 december 1996 om asbest en asbesthoudende producten en ook de invoer hiervan te verbieden. In zijn op 28 mei 1998 ingediende klacht (WT/DS 135) beweert Canada dat deze maatregelen inbreuk maken op artikelen 2, 3 en 5 van de overeenkomst inzake sanitaire en fytosanitaire maatregelen, artikel 2 van de overeenkomst inzake technische handelsbarrières, en artikelen II, XI en XIII van GATT 1994. Het zegt hierdoor ten onrechte winst te derven en eist daarom nietigverklaring van het Franse besluit. Mocht deze klacht worden gehonoreerd, dan kan dat zeer onaangename gevolgen hebben voor de hiermee samenhangende EU-wetgeving. (1) Alle vervangende vezels vallen onder Richtlijn 80/1107/EEG van 27. 11. 1980 inzake de bescherming van werknemers tegen de risico’s van blootstelling aan chemische, fysische en biologische agentia op het werk (PB L 327 van 3. 12. 1980) en onder de Richtlijn betreffende chemische agentia 94/24/EEG van 7. 4. 1998 (PB L 131 van 5. 5. 1998). C 138/26 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 18. 5. 1999 2. 9. Een laatste reden om dit advies op te stellen, is de verontrustende situatie in enkele — en misschien wel alle — kandidaat-lidstaten. In Midden- en Oost-Europa is lange tijd weinig aandacht besteed aan de gevolgen van de blootstelling aan asbest voor de gezondheid van werknemers. Waarschijnlijk zijn veel asbesthoudende producten gebruikt in de bouw. Een groot aantal van de hierboven genoemde problemen zullen ook in deze landen spelen, maar dan op grotere schaal. Volgens de Commissie werken sommige kandidaat-lidstaten sinds kort aan wetgeving om werknemers te beschermen tegen asbest. 3. De huidige wetgeving in de lidstaten (vooral m. b. t. ontheffingen) 3. 1. De Europese wetgeving voorziet voornamelijk in ont- heffingen voor asbestcementproducten: afdichtingen, pakkin- gen en frictiemateriaal. In elke lidstaat zijn er tal van gedetail- leerde ontheffingen voor specifieke producten. De algemene situatie wordt hieronder uiteengezet. Als een land niet ge- noemd wordt, is er een algemene vrijstelling voor producten waarvoor geen goede, veilige alternatieven bestaan. De wél vermelde landen hebben het gebruik van asbest geheel en al verboden of staan slechts uiterst geringe afwijkingen van de regelgeving toe. 3. 2. In Duitsland, Italië en Oostenrijk (uitgezonderd water- leidingbuizen) liepen ontheffingen voor asbestcement in 1994 en 1995 af. In Denemarken, Finland, Nederland en Zweden is het gebruik hiervan al veel langer verboden. In Frankrijk mag het sinds 1997 niet meer gebruikt worden. In zeven lidstaten gelden nog algemene ontheffingen voor asbestcement. 3. 3. Ontheffingen voor afdichtingen en pakkingen gelden in een aantal lidstaten — Denemarken (als sprake is van zowel hoge druk als hoge temperatuur), Finland, Nederland (in dezelfde gevallen als in Denemarken) en Zweden (idem), maar zijn niet meer van toepassing in Oostenrijk (sinds 1993), Duitsland (behalve voor diafragma’s voor chloor/alkali- elektrolyse in bestaande installaties) en Italië. Zelfs in geval van ontheffingen moeten altijd alternatieven worden gebruikt als deze voorhanden zijn. Slechts in acht lidstaten is een algemene vrijstelling van kracht. Ontheffingen voor frictiemateriaal (verboden sinds 3. 4. 1. 1. 1999) gelden in Denemarken (maar alleen als er geen alternatief is, en dan nog slechts voor voertuigen die vo´ o´ r 1988 ingeschreven zijn), Finland (als er geen vergelijkbare alternatieven zijn), Frankrijk, Nederland (voor bepaalde vracht- wagens) en Zweden (voor zover geen vergelijkbaar alternatief voorhanden is), Duitsland (waar ze alleen golden voor de voering van de koppeling in treinen) en Italië. In zeven lidstaten gold tot voor kort een algemene vrijstelling. 4. Alternatieven voor asbest Als er veiliger „alternatieven” zijn, kunnen ontheffingen 4. 1. worden ingetrokken (vooral omdat veel ontheffingen al de gefaseerde introductie van alternatieven mogelijk hebben ge- maakt). Vaak is het 4. 2. „alternatief” eenvoudigweg geen as- besthoudende producten te gebruiken of producten zonder asbest te vervaardigen. Asbest is te gretig aangegrepen als dé oplossing voor bij nader inzien denkbeeldige risico’s (zoals vuur). Als nagegaan wordt of het gebruik van asbesthoudende producten nodig is, dient ook terdege gekeken te worden naar de risico’s die het niet-gebruik hiervan met zich meebrengt. 4. 3. Veel daken worden bijvoorbeeld gebouwd met as- besthoudende materialen terwijl deze — evenals asbestvrije alternatieven — niet nodig zijn. In tegenstelling tot wat is het ook heel wel mogelijk momenteel wordt gedacht, om huizen te bouwen of processen uit te voeren zonder asbesthoudende materialen of alternatieven hiervan. Voor bijna alle gevallen waarin nu nog wit asbest 4. 4. wordt gebruikt, zijn er in de Unie vervangende producten op de markt. Sommige leveren iets minder goede resultaten op en een aantal is aanmerkelijk duurder (al hangt het prijsverschil ten dele af van een eventueel verbod). Voor asbesthoudende afdichtingen en pakkingen die bij hoge druk én hoge tempera- tuur worden gebruikt, zijn de minste alternatieven voorhanden. 4. 5. Er zijn vaak diverse alternatieven voor asbesthoudende producten. Soms zijn dit natuurproducten (veelal van plantaar- dige oorsprong) in plaats van de bekendere synthetische minerale vezels. 4. 6. Het Comité is zich ervan bewust dat sommige alter- natieve materialen, vooral synthetische minerale vezels, wel- licht (erg) gevaarlijk zijn en neemt kennis van wat het Wetenschappelijk Comité voor toxiciteit, ecotoxititeit en mi- lieu (SCTEE) van D. -G. XIV hierover in zijn advies te zeggen heeft. Naar deze alternatieven is inderdaad meer onderzoek nodig. Het Comité is ingenomen met de belangrijke conclusie over de gevaren van de drie in paragraaf 2. 5 genoemde alternatieven voor chrysotiel: deze stoffen zijn waarschijnlijk minder kankerverwekkend en leiden minder vaak tot long- fibrose dan tot dusver werd aangenomen. Het SCTEE dringt terecht aan op meer onderzoek naar de toxische en epidemio- logische eigenschappen van vervangende vezels en naar de technologie voor de ontwikkeling van nieuwe, dikkere/minder gemakkelijk in te ademen vezels. Verder is het een goede zaak dat het SCTEE de betrokken partijen oproept het milieutoezicht op vervangende vezels op het werk niet te laten verslappen. 3. 5. Naast de in paragraaf 2. 3 genoemde redenen voor dit advies baart ook de concrete toepassing van bestaande Euro- pese wetgeving het Comité zorgen. Te vrezen valt dat dit niet te weinig goed zal gebeuren en dat de lidstaten veelal mankracht kunnen inzetten om te controleren of de regels wel worden nageleefd. 4. 7. Het Comité is het niet eens met sommige van de betrokken partijen, die vinden dat werknemers in afwachting van verder onderzoek blootgesteld moeten blijven worden aan de bekende risico’s van wit asbest. Op 30 september 1997 vond een vergadering van Canadese en Britse deskundigen plaats waarbij de Canadezen de kans kregen om te bewijzen dat de gezondheidsrisico’s van chrysotiel beheersbaar zijn. 18. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 138/27 Beide groepen deskundigen concludeerden dat wit asbest longkanker, mesothelioom en asbestose kan veroorzaken (1). In dit soort gevallen moet eerst iets gedaan worden aan de bekende gevaren en pas daarna aan de mogelijke risico’s van de andere producten. Het Comité is het er echter wel mee eens dat deze producten, over het effect waarvan minder bekend is, met grote omzichtigheid gebruikt moeten worden. mogen verwachten dat zij wél tot ratificatie overgaan. Deze voorstelling van zaken mist echter elke grond; de EU-wetgeving is, zoals gezegd, veel gedetailleerder en veel strenger dan de normen van Verdrag 162. (ILO-verdragen en -aanbevelingen bevatten algemeen geldende minimumbouwvoorschriften voor landen in verschillende fasen van hun economische ontwikkeling en geen bindende maximumnormen die niet verbeterd zouden kunnen worden in de wetgeving van de landen die deze instrumenten hebben geratificeerd. ) 5. Internationale instrumenten 6. Voorstellen voor EU-maatregelen 5. 1. Verdrag 162 (1986) en Aanbeveling 172 van de ILO (Internationale Arbeidsorganisatie) hebben betrekking op het gebruik van asbest. Het Verdrag gaat over het gecontroleerd gebruik van asbest, ook van de soorten die al strikt verboden zijn in de Unie, en voorziet in ontheffingen. Het verbiedt het gebruik van blauwasbest en de verspreiding van alle soorten asbest. De beschermende en voorzorgsmaatregelen hebben op hetzelfde betrekking als de desbetreffende EU-wetgeving, maar zijn in het algemeen procedureler van aard en minder streng en gedetailleerd. Hetzelfde geldt voor de regels inzake het toezicht op de werkplek en op de gezondheid van werknemers, voor voorlichting en scholing aan werknemers over de gevaren van asbest en voor preventie- en beheersmethoden. 5. 2. Tot dusverre is het Verdrag door 22 bij de ILO aangesloten landen geratificeerd, waaronder slechts vijf EU- lidstaten, namelijk België, Duitsland, Finland, Spanje en Zweden. In Portugal is het Verdrag door de President van de Republiek bij decreet 56/98 van 2 december 1998 geratifi- ceerd. De akte van bekrachtiging is echter nog niet bij de ILO neergelegd. Het Nederlandse Parlement ging begin 1999 akkoord; ratificatie zal dus spoedig volgen. Dit is het enige in dit opzicht relevante internationale 5. 3. Verdrag en het is dan ook van groot belang dat zoveel mogelijk landen het ratificeren. Helaas hebben de meesten lidstaten dat nog niet gedaan. De oorzaak hiervan is niet dat het Verdrag op gespannen voet zou staan met bestaande EU-wetgeving, maar dat de Europese Commissie zich al sinds een aantal jaren als enige bevoegd acht voor enkele belangrijke aspecten van de ILO-procedure om normen op het gebied van veiligheid en gezondheid vast te stellen en toe te passen. 5. 4. Als alle lidstaten het ILO-Verdrag ratificeren, zou dat niet alleen de reputatie ervan als een van de voornaamste instrumenten voor de bescherming van werknemers over de hele wereld versterken. Belangrijker is dat hierdoor een door veel ontwikkelingslanden aangevoerd (ondeugdelijk) argument zou worden ontkracht. Gezien het simpele feit dat maar een paar lidstaten schijnbaar in staat zijn om het Verdrag te ratificeren, is het volgens deze landen namelijk overduidelijk dat de normen veel te streng zijn. Daarom zou men ook niet (1) HSE-vergadering van 30 september 1997; rapport uitgegeven op 12 december 1997. 6. 1. De Unie zou het eerste gebruik van alle asbestsoorten volledig moeten verbieden; dit is voor het Comité een prin- cipieel punt. Het is daarom een goede zaak dat de Commissie van plan is „Richtlijn van de Raad 76/769/EEG betreffende de onderlinge aanpassing van de wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen der lidstaten inzake de beperking van het op de markt brengen en van het gebruik van bepaalde gevaarlijke stoffen en preparaten (asbest)” aan te passen door verkoop en gebruik van alle asbestsoorten te verbieden. Het Comité ziet in dat een verbod zonder ontheffingen 6. 2. momenteel geen realistische politieke optie is. Mocht de Unie echter inderdaad ontheffingen toestaan, dan moeten deze in omvang en in tijd zoveel mogelijk beperkt blijven en mogen zij niet soepeler zijn dan de strengste regeling die in de Unie op het gebruik in kwestie van toepassing is. 6. 3. Om te voorkomen dat voorraden van gevaarlijke producten worden aangelegd zou het gebruik van chrysotiel- houdende producten die nog niet zijn gebruikt vo´ o´ r de invoering van een verbod, zeer snel hierna moeten worden verboden. 6. 4. Wat de economische gevolgen van een verbod op chrysotiel voor Griekenland, Portugal en Spanje en in het bijzonder voor de asbestcementindustrie in deze landen betreft, wijst het Comité op het in opdracht van de Commissie opgestelde Environmental Resources Management-rapport. jaar lang Hierin staat dat een overgangsperiode van vijf genoeg zou kunnen zijn om de asbestcementindustrie te herstructureren. In die tijd zou in asbestvrije productietechnie- ken kunnen worden geïnvesteerd en zouden ontslagen werk- nemers in dezelfde regio weer aan werk kunnen worden geholpen (2). Verder blijken deze drie landen Structuurfonds- steun van de Unie te zullen krijgen om de door het verbod veroorzaakte herstructureringsproblemen van arbeidsmarkt en (2) In de drie genoemde landen bezitten 13 bedrijven 15 asbest- cementfabrieken met in totaal 2 480 arbeidsplaatsen. De indirecte werkgelegenheid bedraagt volgens het ERM 5 695 arbeidsplaatsen (cijfers uit 1997). De producten zijn dakmaterialen en persleidin- gen. Sinds Italië in 1991 zijn mijnen sloot is alleen in Griekenland nog een asbestmijn in bedrijf. Als Griekenland, Portugal en Spanje een overgangsperiode van 5 jaar wordt gegund, kunnen volgens het ERM iets meer dan eenderde van de 2 480 directe banen behouden blijven. Het verlies van werkgelegenheid in de asbest- cementindustrie zal waarschijnlijk in belangrijke mate worden gecompenseerd door nieuwe banen bij bedrijven die PVC-buizen en plaatstaal produceren. In deze bedrijven zouden er maximaal 1 000 arbeidsplaatsen kunnen bijkomen. C 138/28 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 18. 5. 1999 economie de baas te kunnen worden, terwijl andere lidstaten waar wit asbest allang verboden is, deze problemen op eigen kracht hebben moeten oplossen. 6. 5. Bij een algeheel verbod (of een verbod met zeer beperkte ontheffingen) zullen de lidstaten extra toezicht op naleving van de regels moeten uitoefenen. Binnen afzienbare tijd zou de Commissie moeten onderzoeken of de nu al bestaande wetgeving wordt nageleefd. Vervolgens zou zij maatregelen moeten voorstellen met behulp waarvan voor naleving en toepassing van de wetgeving kan worden gezorgd. 6. 6. Het is verontrustend dat werknemers die bij reparatie, sloop, onderhoud, renovaties en verhuizingen met asbest in contact komen, momenteel het grootste risico lopen. Hun blootstelling is vaak eerder toeval dan opzet. Het aantal sterf- en ziektegevallen onder degenen die bij de fabricage en installatie van asbesthoudende producten betrokken zijn, is al zeer hoog, maar onderhoudsmensen en verhuizers worden ook nog eens blootgesteld aan inmiddels in verre van perfecte staat verkerend materiaal. Veel van hen zijn eigen baas. Juist vanwege het mobiele karakter van hun werk zien ze haast nooit een arbeidsinspecteur. Om hun gezondheid en veiligheid te waarborgen, moet er adequate regelgeving komen voor hun opdrachtgevers (inclusief regels voor keuring en kwaliteits- beoordeling) en hun arbeidsomstandigheden, en dient deze regelgeving effectief toegepast te worden; hierbij is ook een toezichthoudende rol voor de overheid weggelegd. Wat dit betreft is het Comité niet tevreden over de manier waarop de EU-veiligheidswetgeving momenteel wordt toegepast. Om verbetering in de situatie te brengen zou de Commissie nauw moeten gaan samenwerken met de nationale overheden. Heeft dit geen noemenswaardig resultaat, dan moet zij met voorstellen komen om deze problemen op te lossen. 6. 7. In sommige lidstaten (Duitsland, Frankrijk, Nederland) bestaan al lijsten van gebouwen waarin asbest is verwerkt of zijn relevante gegevens verzameld. De Commissie zou eerst kunnen uitzoeken waarom dit zo is en welke ervaringen de lidstaten hiermee hebben opgedaan. Op basis daarvan kan zij dan beoordelen of er in de praktijk behoefte bestaat aan een voorstel voor het opstellen van een lijst van gebouwen en installaties waarin asbest is verwerkt. 6. 8. De lidstaten zouden ook wettelijk moeten regelen dat eigenaren en gebruikers van gebouwen samen onderzoeken of hierin asbest verwerkt is. Op die manier hoeft niemand ergens beginnen te werken zonder te weten of er al dan niet asbest aanwezig is. aandacht zou moeten uitgaan naar niet meer hechtgebonden asbest, waarbij werkenden of het publiek een gerede kans lopen aan vezels te worden blootgesteld. Allereerst moet daarom beschadigd asbestmateriaal verwijderd of gerepareerd worden; pas daarna komt het „veiliger” asbest aan de beurt. Als asbest dus met rust is gelaten, zou het voorlopig niet moeten worden verwijderd, aangezien dat naar verhouding meer gevaar oplevert. Als asbest wordt verwijderd, is het echter van vitaal belang dat dit op een veilige manier gebeurt, zodat de betrokkenen geen gevaar lopen en de omgeving niet verontreinigd raakt. Bij dergelijke operaties dient al het andere personeel altijd geëva- cueerd te worden en moet ervoor gezorgd worden dat werkenden vo´ o´ r, tijdens en na de verwijdering alleen op vertoon van een pasje naar binnen mogen. Verder is het zaak afvalverwijderingsbedrijven aan een goedkeuringsprocedure te onderwerpen en hun activiteiten op de voet te volgen. De beschermende regels voor de hierbij betrokken werkenden dienen strenger te zijn dan de eerder genoemde regels voor onderhoudswerkers. 6. 10. Adequate maatregelen moeten ervoor zorgen dat asbesthoudend materiaal niet doorverkocht of opnieuw ge- bruikt wordt. 6. 11. In aansluiting op zijn in paragraaf 6. 5 geformuleerde voorstel zou het Comité graag zien dat de Commissie nieuwe maatregelen neemt om het gevaar voor werkenden te verklei- nen. Deze zouden onder meer op het volgende betrekking moeten hebben: — strengere grenswaarden voor blootstelling aan asbest; — scholing en voorlichting van werkenden, werkgevers en de bevolking; — verplicht onderzoek naar de aanwezigheid van asbest door eigenaren van gebouwen bij sloop of onderhoudswerk- zaamheden; — voorlichting of veiliger vervangingsmiddelen, waarvan het gebruik op diverse manieren actief gestimuleerd moet worden; — voorlichting over de risico’s die het gebruik van deze alternatieven met zich meebrengt. Het Comité hoopt en verwacht dat de betrokken diensten van de Commissie tegen deze taken opgewassen zijn. 6. 12. Militairen bevinden zich in een speciale situatie. Het Comité vreest dat zij niet voldoende door de bestaande EU-wetgeving beschermd worden en dringt er bij de Commis- sie op aan hierin verbetering te brengen. 6. 9. Wat het verwijderen van asbest betreft: het Comité is zich ervan bewust dat zich in de Unie veel asbest in gebouwen — op het werk, in woningen enz. — bevindt. De meeste 6. 13. De Commissie dient actieve ondersteuning te geven aan onderzoek naar de gevaren voor de gezondheid en veiligheid van werkenden en bevolking die door het gebruik van vervangingsmiddelen voor asbest worden veroorzaakt. 18. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 138/29 6. 14. In sommige lidstaten zijn met asbest samenhangende ziekten als beroepsziekten erkend en wordt de gezinnen van aan een van deze ziekten overleden werkenden schadeloos gesteld. Mesothelioom wordt door de EU, de WHO en de meeste lidstaten erkend als een beroepsziekte. Andere met asbest samenhangende beroepsziekten worden algemeen als beroepsziekten beschouwd. In sommige landen worden lijsten van mesothelioomslachtoffers bijgehouden; voor andere door asbest veroorzaakte kankergevallen gebeurt dit echter maar mondjesmaat. De Commissie zou in dit verband moeten nagaan of de eisen in haar Aanbeveling van 22 mei 1990 aan de lidstaten over de goedkeuring van een Europese lijst van beroepsziekten dienen te worden aangescherpt (1). 6. 15. Recente maatregelen van de lidstaten om de wet- geving inzake de veiligheid en gezondheid van werkenden te verbeteren hebben niet alleen strengere wettelijke instrumenten opgeleverd, maar ook geleid tot aanvullend recht en gedragsco- des. Voorbeelden zijn praktische stappenplannen voor de verwijdering van asbesthoudend materiaal uit gebouwen. Deze hebben betrekking op zowel technische als beroepsmatige veiligheids- op gezondheidsaspecten brancheniveau ontwikkeld door werkgevers- en werknemers- organisaties. Om de bestaande wetgeving aan te vullen zou de Commissie een soortgelijke ontwikkeling in Europees verband moeten stimuleren. en worden en 6. 16. De klacht die Canada bij de WTO tegen het Franse verbod op chrysotiel heeft ingedien baart het Comité grote zorgen. Verbazingwekkend genoeg is hierover in de Unie nog geen publieke discussie op gang gekomen. Met een kritische beoordeling van de Canadese klacht zou de Commissie hiertoe de aanzet moeten geven. Tegelijktertijd dient de Raad van Ministers Frankrijk door middel van een krachtige verklaring te steunen. Onder verwijzing naar het ESC-advies van 1995 over 6. 17. de betrekkingen tussen de ILO en de Unie stelt het Comité de Commissie voor er zo snel mogelijk via samenwerking voor te zorgen dat de lidstaten die ILO-Verdrag 162 nog niet hebben geratificeerd dit alsnog doen. Bepaalde onderdelen van ILO- Aanbeveling 172 zouden voor toekomstige Europese wet- geving of aanvullend recht kunnen worden gebruikt. (1) Zie in dit verband ook het ESC-initiatiefadvies over arbeidsgenees- kunde: PB C 307 van 19. 11. 1984. Brussel, 24 maart 1999. 6. 18. Bij het ontwikkelen van de nieuwe wetgeving (het voor te stellen verbod) doet de Commissie er goed aan haar in dit opzicht relevante beleidsinstrumenten op milieugebied nog eens tegen het licht te houden. 6. 18. 1. Zo zouden alternatieve behandelingstechnieken voor asbesthoudend afval ruim baan moeten krijgen. Gewoon- lijk wordt zulk afval op een gecontroleerde manier gedumpt. In een aantal landen wordt gewerkt met (soms nog experimentele) technieken om de vezelstructuur door middel van hoge temperaturen of chemische bewerkingen af te breken. Deze technieken zijn nog altijd veel duurder dan dumping. Sommige lidstaten subsidiëren O&O-activiteiten op het gebied van dergelijke milieutechnieken. De Commissie zou hier ook een bijdrage aan moeten gaan leveren. Het Comité wijst de Commissie ook op de productie 6. 18. 2. van steengruis, waarvan grote hoeveelheden voor de fundering van wegen worden gebruikt. Dit materiaal bevat vaak asbest, zelfs als de sloopwerkzaamheden volgens strikte regels hebben plaatsgevonden. Hopelijk zal de Commissie haar steun verle- nen aan onderzoek naar de gevaren hiervan voor de gezond- heid en aan de ontwikkeling van genormaliseerde en geva- lideerde methoden om het asbestgehalte van sloopafval en steengruis te meten. Mocht hieruit blijken dat Europese maatregelen nodig zijn, dan zou de Commissie hiervoor voorstellen moeten doen (ook m. b. t. ingevoerd materiaal). In een aantal lidstaten is asbesthoudend afval jaren- 6. 18. 3. (en misschien is dit nog steeds het geval) lang gebruikt voor het onderhoud van plattelandswegen in de buurt van (voormalige) asbestcementfabrieken. De Commissie zou er bij de lidstaten op moeten aandringen deze situatie te onderzoe- ken en adequate maatregelen te nemen. 6. 19. Ten slotte zou de Commissie met het oog op de uitbreiding van de Unie aandacht moeten besteden aan de problemen rond asbest in met name Midden- en Oost-Europa. Zij zou overleg moeten starten met de regeringen van deze landen om deze problemen en hun aanpak hiervan in kaart brengen. Aan de hand hiervan kunnen dan samenwerkingsver- banden tussen de Unie en de kandidaat-lidstaten worden opgezet, bijvoorbeeld om nieuwe wetgeving te ontwikkelen en — vooral — om deze ook daadwerkelijk toe te passen. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI