title: Verordening (EG) nr. 632/1999 van de Commissie van 24 maart 1999 houdende wijziging van Verordening (EG) nr. 220/1999 tot vaststelling van de mate waarin gevolg kan worden gegeven aan de aanvragen om invoercertificaten voor bepaalde producten in de sectoren slachtpluimvee en eieren, die in januari 1999 worden ingediend op grond van de Verordeningen (EG) nr. 1474/95 en (EG) nr. 1251/96

eurovoc_concepts:
egg
import licence
poultrymeat
quantitative restriction

formats: pdf print

text: 25. 3. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 80/11 VERORDENING (EG) Nr. 632/1999 VAN DE COMMISSIE van 24 maart 1999 houdende w¶ziging van Verordening (EG) nr. 220/1999 tot vaststelling van de mate waarin gevolg kan worden gegeven aan de aanvragen om invoercertificaten voor bepaalde producten in de sectoren slachtpluimvee en eieren, die in januari 1999 worden ingediend op grond van de Verordeningen (EG) nr. 1474/95 en (EG) nr. 1251/96 DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 2771/75 van de Raad van 29 oktober 1975 houdende een gemeenschappel¶ke orde- ning der markten in de sector eieren (1), laatstel¶k gew¶- van de zigd Commissie (2), b¶ Verordening (EG) nr. 1516/96 Gelet op Verordening (EEG) nr. 2777/75 van de Raad van 29 oktober 1975 houdende een gemeenschappel¶ke orde- ning der markten in de sector slachtpluimvee (3), laat- stel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2916/95 van de Commissie (4), Gelet op Verordening (EEG) nr. 2783/75 van de Raad van 29 oktober 1975 betreffende een gemeenschappel¶ke regeling van het handelsverkeer voor ovoalbumine en lactoalbumine (5), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 2916/95, Gelet op Verordening (EG) nr. 1095/96 van de Raad van 18 juni 1996 betreffende de tenuitvoerlegging van de concessies in de l¶st CXL die is opgesteld naar aanleiding van de voltooiing van de onderhandelingen in het kader van artikel XXIV, lid 6, van de GATT (6), Gelet op Verordening (EG) nr. 1474/95 van de Commissie van 28 juni 1995 houdende opening en vaststelling van de w¶ze van beheer van de tariefcontingenten voor producten van de sector eieren en voor ovoalbumine (7), laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 1371/98 (8), en met name op artikel 5, lid 5, Gelet op Verordening (EG) nr. 1251/96 van de Commissie van 28 juni 1996 houdende opening en vaststelling van de w¶ze van beheer van de tariefcontingenten voor producten van de sector laatstel¶k gew¶zigd b¶ Verordening (EG) nr. 1370/98 (10), en met name op artikel 5, lid 5, slachtpluimvee (9), Overwegende dat b¶ Verordening (EG) nr. 220/1999 van de Commissie (11) de percentages z¶n vastgesteld waarvoor de aanvragen om invoercertificaten die z¶n ingediend in de eerste tien dagen van januari, worden ingewilligd, alsmede de totale beschikbare hoeveelheden voor de aanvragen die worden ingediend in de eerste tien dagen van april 1999; Overwegende dat sommige handelaren op grond van artikel 5, lid 5, van Verordening (EG) nr. 1251/96 hun aanvraag hebben ingetrokken; dat b¶gevolg de beschik- bare hoeveelheden voor de aanvragen die worden inge- diend in de eerste tien dagen van april 1999, moeten worden verhoogd, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 In b¶lage II b¶ Verordening (EG) nr. 220/1999 wordt de beschikbare hoeveelheid voor groep P3 vervangen door „118,10”. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op 25 maart 1999. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepassel¶k in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 24 maart 1999. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie (1) PB L 282 van 1. 11. 1975, blz. 49. (2) PB L 189 van 30. 7. 1996, blz. 99. (3) PB L 282 van 1. 11. 1975, blz. 77. (4) PB L 305 van 19. 12. 1995, blz. 49. (5) PB L 282 van 1. 11. 1975, blz. 104. (6) PB L 146 van 20. 6. 1996, blz. 1. (7) PB L 145 van 29. 6. 1995, blz. 19. (8) PB L 185 van 30. 6. 1998, blz. 17. (9) PB L 161 van 29. 6. 1996, blz. 136. (10) PB L 185 van 30. 6. 1998, blz. 15. (11) PB L 23 van 30. 1. 1999, blz. 19


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over de "Europese politiek voor Toerisme"

eurovoc_concepts:
European Union
advisory committee (EU)
economic development
tourism

formats: html pdf print

text: C 138/4 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 18. 5. 1999 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over de „Europese politiek voor Toerisme” (1999/C 138/02) Het Economisch en Sociaal Comité heeft op 26 januari 1999 besloten, overeenkomstig artikel 23, lid twee, van het Reglement van Orde een advies op te stellen over de „Europese politiek voor Toerisme”. De Afdeling „Interne markt, productie en consumptie”, die met de voorbereiding van de desbetreffende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 12 maart 1999 goedgekeurd; rapporteur was de heer Lustenhouwer. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 362e zitting (vergadering van 24 maart 1999) het volgende advies met 80 stemmen vo´ o´ r en 3 stemmen tegen, bij 6 onthoudingen goedgekeurd. 1. Inleiding 2. Algemene opmerkingen 1. 1. De ontwikkeling van een volwaardig Europees beleid voor de bedrijfstak Toerisme en Recreatie (T&R) lijkt op een dood spoor aangeland te zijn. Tijdens de vergadering van de Raad Interne Markt van 7 december 1998, kon (wederom) geen overeenstemming bereikt worden over de inhoud en het benodigde budget voor een meerjarenprogramma ten behoeve van deze sector. Het inmiddels reeds door het Voorzitterschap van de Raad zelf sterk afgezwakte voorstel voor een dergelijk programma, oorspronkelijk Philoxenia genaamd, is hiermee onhaalbaar gebleken. Het Comité, dat de Commissie altijd heeft gesteund (1) 1. 2. bij zijn pogingen om voor de toeristisch-recreatieve bedrijfstak en ten behoeve van de consument van het toeristisch product een pro-actief beleid op EU-niveau te ontwikkelen, is uitermate teleurgesteld over deze stand van zaken en wenst zich hier niet bij neer te leggen. 1. 3. Nu een gecoördineerd beleid op basis van een dergelijk meerjarenprogramma moeilijk te realiseren blijkt, zal bezien moeten worden in hoeverre op andere wijze rekening gehou- den kan worden met de belangen van de bedrijven in deze sector en die van hun klanten. De dreiging is immers aanwezig dat nog slechts op ad hoc-basis activiteiten op EU-niveau ontwikkeld worden, waarbij onderlinge afstemming tussen de diverse diensten van de Commissie ontbreekt en het (midden-)lange termijn perspectief verdwijnt. 1. 4. Hierbij rust een zware taak op de speciale Directie Toerisme die de Commissie recent binnen D. -G. XXIII in het leven heeft geroepen, zo is het Comité zich bewust. Een taak die de volle ondersteuning van het Comité heeft en die in nauwe samenspraak en overleg met de T&R-organisaties en de sociale partners zal moeten worden opgezet en uitgevoerd. De negatieve opstelling van de Raad zal de Commissie er immers niet van mogen weerhouden binnen de eigen organisa- tie geïntegreerd rekening te houden met de belangen van deze sector en zijn consumenten. (1) Zie o. a. : ESC-advies over de Rol van de EU op het gebied van het Toerisme-Groenboek van de Commissie:PB C 301 van 13. 11. 1995; ESC-advies over het eerste meerjarenprogramma ter ondersteuning van het Europees Toerisme (1997-2000) PB C 30 van 30. 1. 1997. 2. 1. De sterkst groeiende bedrijfstak van de Europese Unie (2,5 tot 4 % groei per jaar in termen van omzet, 1,0 tot 1,5 % in termen van werkgelegenheid) wordt, zoals bekend, geraakt in zijn functioneren door activiteiten van de EU op tal van terreinen. Reeds in eerdere adviezen (2) heeft het Comité, net zoals trouwens ook het Europees Parlement (3), hierop gewezen. Het Comité verlangt dan ook van de Raad en de Commissie dat, ondanks de politieke tegenwind, een echt begin wordt gemaakt met een geïntegreerde benadering in het overall-beleid van de Commissie ten aanzien van de uitdagin- gen waarvoor de bedrijven in deze sector staan. Een dergelijke benadering vormt een wezenlijke voorwaarde voor het daad- werkelijk benutten van het aanwezige groeipotentieel van deze sector. Vanwege de relatief zekere toekomst van deze sector is het groeipotentieel bijzonder groot. Het toeristisch product loopt immers niet het risico achterop te raken op de technolo- gische ontwikkeling. De meest in het oog springende vraagstukken liggen 2. 2. op terreinen als de scholing van ondernemers (vaak kleine, zelfstandige ondernemers) en hun personeel, de toegang tot kapitaal nodig voor investeringen met het oog op de toekomst, de wankele en vaak moeizame relatie tussen recreatie en milieubescherming, de toepassing van nieuwe technologieën in de bedrijfsvoering, de arbeidsvoorwaarden en arbeidsom- standigheden, de gevolgen van de informatiemaatschappij, en met name de elektronische handel, voor tussenpersonen, de impact van infrastructurele ontwikkeling (b. v. tekort aan vluchtcapaciteit), de toegang tot informatie en kennis over de ontwikkelingen op de consumentenmarkt, mede van belang door de zich in snel tempo wijzigende voorkeuren van consumenten, en — niet in de laatste plaats — het fiscale klimaat. (2) Zie ESC-advies over het Verslag van de Commissie over commu- toerisme nautaire maatregelen die van invloed zijn op het (1995-1996): PB C 19 van 12. 1. 1998. (3) Zie: Resolutie van het EP op het Verslag van de Commissie over communautaire maatregelen die van invloed zijn op het toerisme, A4-0247/98 van 7. 10. 1998; Resolutie van het EP van 27. 1. 1999 over banen met toekomstperspectief, rapporteur: de heer Th. Mann, A4-0475/98, PE 227. 966 def. , punten 19-20 en 21. 18. 5. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 138/5 2. 3. Juist op het fiscale terrein is de invloed van Europese wet- en regelgeving in het oog springend. De BTW-regelgeving is van aanzienlijke invloed op het concurrentievermogen van de horecasector en andere toeristische bedrijfstakken. Veel landen buiten de EU heffen namelijk geen BTW op deze diensten. De bestaande lagere tarieven voor de horeca- en toeristische sector dienen dan ook behouden te blijven. Daarnaast zou het de werkgelegenheid ten goede komen wanneer een lager BTW-tarief wordt ingevoerd voor arbeidsin- tensieve diensten die daarop nog geen aanspraak maken. 3. „The High Level Group on Tourism” 3. 1. Meer in het algemeen zal de EU moeten bijdragen aan het bevorderen van een ondernemersvriendelijk klimaat van wet- en regelgeving. Het Comité kan zich vinden in het initiatief van de Commissie om de zogenaamde „High Level Group on Tourism” (1) op te zetten en sluit zich aan bij de conclusies van deze Groep, bijvoorbeeld dat op korte termijn uitvoering gegeven moet worden aan de aanbevelingen van de zogenaamde „BEST-groep” (Business Environment Task Force). Ook ziet het Comité met belangstelling uit naar de wijze waarop de Commissie zich voorstelt uitvoering te geven aan de conclusies van de High Level Group. Dit rapport geeft tal van belangrijke aanbevelingen die een grote bijdrage kunnen leveren aan het bevorderen van de werkgelegenheid in de sector T&R. Het rapport van de High Level Group toont eens te 3. 2. meer aan dat de activiteiten van een sector die bij uitstek grensoverschrijdend actief is, een Europees beleid verdienen dat stimulerend en innoverend is, en zich pro-actief richt op de duurzame ontwikkeling van de bedrijven tegen de achtergrond van een wenselijke bescherming van de consu- ment en in een harmonisch evenwicht met andere belangen, zoals bijvoorbeeld die van het milieu. 3. 3. Om de kwaliteit van de human resources in de toeristische sector aantrekkelijker te maken, dringt de High Level Group er in zijn rapport op aan dat de sociale partners (waarbij zeker de organisaties van het midden- en kleinbedrijf betrokken moeten worden) in de overige T&R sectoren het voorbeeld van hun collegae uit de horecasector volgen en een sectorale sociale dialoog, met name over zaken als het vereiste opleidingsniveau en de arbeidsvoorwaarden, gaan voeren. Dit overleg kan er ook toe bijdragen dat het soms slechte beeld dat bestaat van de werkcondities in deze sector, verbeterd wordt en het dus aantrekkelijker wordt voor werkzoekenden om zich op een arbeidsplaats in de bedrijfstak T&R te oriënteren. 4. Bijzondere opmerkingen 4. 1. De, zoals gezegd, zware taak die nu op de Commissie rust, zal volgens het Comité alleen dan vruchten afwerpen indien op gestructureerde wijze overleg plaatsvindt met de vertegenwoordigers van deze bedrijfstak. Het Comité pleit dan ook voor de oprichting van een (geloofwaardig) Europees raadgevend Comité voor Toerisme en Recreatie. 4. 1. 1. Het Comité is zeer tevreden over de verbinding die in de Commissie ook legt tussen toerisme en detailhandel het recent verschenen Witboek over de handel (2). In deze Mededeling erkent de Commissie, naar de mening van het Comité terecht, dat de detailhandel en de toeristische sector tal van gezamenlijke belangen hebben. Het Comité wijst erop dat vooral de centra van steden belang hebben bij een gevarieerd winkelaanbod waarin ook plaats is voor kleine zelfstandige ondernemers. Een goede variëteit van winkelaanbod vergroot de toeristische aantrekkingskracht van de steden. De detailhan- del zal volgens het Comité ook actief mee moeten werken aan het constant verbeteren van die aantrekkingskracht. Immers, uit onderzoek blijkt hoe groot het belang van de detailhandel is. Van het geld dat een ter bestemming aangekomen toerist aldaar besteedt, gaat een groter deel naar de detailhandel dan naar b. v. de restaurant- en/of cafésector (onderzoek in Amsterdam schat deze verhouding op – 60 % - 40 %). Het idee van de Commissie om deze samenwerking te stimuleren met een competitie met daaraan gekoppeld een prijs, acht het Comité een creatieve wijze om aan geslaagde projecten de nodige publiciteit te geven. 4. 2. Het Comité constateert voorts dat gedurende het Duitse Voorzitterschap geen bijeenkomsten, ook niet informeel, zijn gepland van de Raad Toerisme. Deze blijk van volledige des-interesse zijdens de Raad valt volgens het Comité op generlei wijze te billijken. Het Comité roept het fungerend Voorzitterschap en het hierna volgende Finse Voorzitterschap dan ook op een dergelijke Raadsbijeenkomst in zijn agenda op te nemen. 4. 3. Volstrekt terecht vermeldt het werkprogramma van het Duitse Voorzitterschap dat aandacht besteed wordt aan het weerzinwekkende verschijnsel van wat men noemt het „kindersextoerisme”. Zoals het Comité ook in eerdere advie- zen (3) heeft benadrukt, kan niet hard genoeg opgetreden worden tegen dergelijke mensonterende praktijken. De maatre- gelen die de Commissie tot dusverre op dit terrein heeft genomen, worden door het Comité dan ook toegejuicht, evenals het feit dat het bedrijfsleven zelf al initiatieven heeft ontplooid. Touroperators en reisagenten in tal van EU-lidstaten hebben zich uitdrukkelijk van dergelijke vunzige praktijken gedistantieerd en instrumenten ontwikkeld, zoals royement van betrokken leden, die de actieve betrokkenheid van bedrij- ven binnen de EU dienen af te straffen. De internationale associatie van de horecasector heeft ook een soort gedragscode opgesteld. Duidelijk moge zijn dat deze vorm van kinderuitbui- ting en mishandeling met toerisme niets van doen heeft en het imago van de bedrijfstak dreigt te schaden. Het Comité dringt er bij de Commissie op aan verdere maatregelen op dit vlak te nemen. (1) Conclusies en aanbevelingen van de High Level Group on Employment and Tourism: „Europese nieuwe partnerschappen voor de werkgelegenheid”, Europese Commissie, DG XXIII, Brus- sel, oktober 1998. (2) COM(1999) 6 def. van 27. 1. 1999. (3) PB C 284 van 14. 9. 1998. C 138/6 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 18. 5. 1999 4. 4. Om de ontwikkeling van een Europees toeristisch- recreatief beleid weer op de politieke agenda te krijgen, zijn inspanningen nodig van alle betrokkenen. Het is daarom ook dat het Comité de aanbeveling van de High Level Group onderschrijft betreffende het organiseren van een jaarlijkse „Toerisme Top” (Annual Tourism Summit). Tijdens een eerste bijeenkomst van een dergelijke „Top” kan een rolling- programme ontwikkeld worden van activiteiten èn de coör- dinatie daarvan, die tijdens opeenvolgende bijeenkomsten geëvalueerd en bijgesteld kan worden. Door betrokkenheid bij die Top vanwege de Commissie, het Europees Parlement, de lidstaten, het bedrijfsleven en de consumentenvertegenwoor- digers, kan een profiel gegeven worden van de veelheid van uitdagingen waarvoor wij staan, die op termijn tot slechts één conclusie kan leiden: „Europa kan niet langer weigeren om politiek en beleidsmatig de snelst groeiende sector van onze economie de erkenning te geven die deze op grond van zijn economische en maatschappelijke positie verdient!” 5. Conclusies 5. 1. Het Comité geeft zijn volledige ondersteuning aan dit streven, getuige ook de uitspraak van de toenmalige voorzitter van het Comité, de heer Tom Jenkins, ter gelegenheid van de conferentie te Luxemburg, op 4 en 5 november 1997: „Ik herinner u eraan dat het Comité in diverse adviezen gewezen heeft op het economisch, sociaal en cultureel belang van het toerisme voor de Europese Unie, en herhaaldelijk gepleit heeft voor de erkenning van de essentiële rol die het toerisme niet alleen in sociaal-economisch, cultureel en politiek opzicht, maar ook als bindend element tussen de volkeren en de verschillende geografische entiteiten in de EU vervult”. 5. 2. Het Comité benadrukt dat het hoog tijd is voor een langetermijnpolitiek voor toerisme op EU-niveau, geschraagd door een besluit van de Raad. Alleen zo krijgt het toerisme in de EU de politieke erkenning waarop deze sector — gezien zijn enorme belang voor groei en werkgelegenheid — recht heeft. Zo’n beleid zal ertoe bijdragen dat de financiële 5. 3. middelen van de Commissie effectief worden ingezet. Tegelij- kertijd is de erkenning van het belang van de toeristische sector een conditio sine qua non voor de verwezenlijking van de voornaamste doelstellingen van de Gemeenschap, met name op het gebied van werkgelegenheid, regionaal beleid en milieu, van de doelstellingen i. v. m. de uitbreiding en van de overall-beleidsdoelstellingen voor het MKB. Brussel, 24 maart 1999. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI


title: Commission Regulation (EC) No 633/1999 of 24 March 1999 amending Regulation (EC) No 221/1999 determining the extent to which applications lodged in January 1999 for import licences for certain eggs and poultrymeat products under the regime provided for by the Agreements concluded by the Community with the Republic of Poland, the Republic of Hungary, the Czech Republic, Slovakia, Bulgaria and Romania can be accepted

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
agreement (EU)
egg
import licence
poultrymeat
quantitative restriction

text: L 80/12 EN Official Journal of the European Communities 25. 3. 1999 COMMISSION REGULATION (EC) No 633/1999 of 24 March 1999 amending Regulation (EC) No 221/1999 determining the extent to which applica- tions lodged in January 1999 for import licences for certain eggs and poultrymeat products under the regime provided for by the Agreements concluded by the Community with the Republic of Poland, the Republic of Hungary, the Czech Republic, Slovakia, Bulgaria and Romania can be accepted THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Commission Regulation (EC) No 1899/ 97 of 29 September 1997 laying down detailed rules for the application in the eggs and poultrymeat sector of the arrangements provided for by Council Regulation (EC) No 3066/95 and repealing Regulations (EEC) No 2699/93 and (EC) No 1559/94 (1), as amended by Regulation (EC) No 2719/98 (2), and in particular Article 4(5) thereof, Whereas the quantities available for the period 1 April to 30 June 1999 as set out in Annex II to Regulation (EC) No 221/1999 (3) were inaccurate due to incorrect informa- tion supplied by a Member State; Whereas Annex II to the said Regulation should be replaced, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 Annex II to Regulation (EC) No 221/1999 is hereby replaced by the Annex to this Regulation. Article 2 This Regulation shall enter into force on 25 March 1999. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 24 March 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 267, 30. 9. 1997, p. 67. (2) OJ L 342, 17. 12. 1998, p. 16. (3) OJ L 23, 30. 1. 1999, p. 21. 25. 3. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 80/13 ANNEX ‘ANNEX II Group No Total quantity available for the period 1 April to 30 June 1999 (tonnes) 1 2 4 7 8 9 10 11 44 45 12 14 15 16 17 18 19 21 23 24 25 26 27 28 30 32 33 34 35 36 37 38 39 40 43 1 701,25 373,75 17 522,78 2 415,00 603,75 1 380,00 1 765,61 442,75 316,25 1 435,37 1 564,50 4 025,00 1 408,75 1 358,50 1 725,00 345,00 498,63 2 650,50 2 478,88 115,00 5 951,70 293,25 2 470,00 345,00 2 070,00 805,00 575,00 2 875,00 230,00 1 150,00 143,75 215,63 1 840,00 579,60 1 150,00'


title: Regulamentul (CE) nr. 630/1999 al Comisiei din 24 martie 1999 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 919/94 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 404/93 al Consiliului privind organizațiile producătorilor de banane

eurovoc_concepts:
producer organisation
tropical fruit

formats: pdf print xhtml

text: 03/vol. 27 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 137 31999R0630 L 80/8 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE 25. 3. 1999 REGULAMENTUL (CE) NR. 630/1999 AL COMISIEI din 24 martie 1999 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 919/94 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 404/93 al Consiliului privind organizațiile producătorilor de banane COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 404/93 al Consiliului din 13 februarie 1993 privind organizarea comună a pieței în sectorul bananelor (1), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regu- lamentul (CE) nr. 1637/98 (2), în special articolul 9, întrucât Regulamentul (CE) nr. 919/94 al Comisiei (3) stabileș(cid:13)te normele detaliate de reglementare a recunoaș(cid:13)terii organizațiilor producătorilor de banane ș(cid:13)i modului lor de funcționare; întrucât, pentru a se asigura stabilitatea acestor organizații ș(cid:13)i îndeplinirea obiectivelor lor economice, articolul 5 din regulamentul mențio- nat anterior stipulează perioada minimă a calității de membru al organizației, precum ș(cid:13)i perioada minimă a preavizului de retra- gere din organizație; întrucât experiența a arătat că dispozițiile respective sunt prea res- trictive; întrucât, pentru a facilita înscrierea ca membri ai produ- cătorilor individuali ș(cid:13)i pentru a ameliora funcționarea acestor organizații ale producătorilor este necesar ca perioada minimă a calității de membru ș(cid:13)i perioada de preaviz înainte de retragere să fie mai scurte ș(cid:13)i se impune adoptarea unor dispoziții aplicabile sectorului întrucât statele membre ar trebui să aibă la rândul lor posibilitatea de a fixa o întrucât perioadă minimă mai lungă a calității de membru; legumelor proaspete; fructelor ș(cid:13)i articolul 5 din regulamentul menționat anterior ar trebui să fie modificat în mod corespunzător; întrucât măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt con- forme cu avizul Comitetului de gestionare a bananelor, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: Articolul 1 Articolul 5 litera (c) din Regulamentul înlocuieș(cid:13)te cu următorul text: (CE) nr. 919/94 se „(c) fiecare membru se obligă să facă parte din organizația pro- ducătorilor pe o perioadă de cel puțin un an ș(cid:13)i să notifice în scris intenția de a se retrage până la 31 mai, cu intrare în vigoare la 1 ianuarie anul următor. Statele membre pot fixa o perioadă minimă mai lungă a calității de membru; în acest caz ele trebuie să informeze Comisia. Statutul organizațiilor de producători pot stipula o perioadă de notificare mai lungă înainte de intrarea în vigoare a retragerii. ” Articolul 2 Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale ș(cid:13)i se aplică direct în toate statele membre. Adoptat la Bruxelles, 24 martie 1999. Pentru Comisie Franz FISCHLER Membru al Comisiei (1) (2) (3) JO L 47, 25. 2. 1993, p. 1. JO L 210, 28. 7. 1998, p. 28. JO L 106, 27. 4. 1994, p. 6


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om «Kommissionens forslag til Rådets direktiv om modtagefaciliteter i havne for driftsaffald og lastrester fra skibe»

eurovoc_concepts:
harbour installation
international convention
international standard
maritime transport
pollution from ships
waste management

text: C 138/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 NEA-rapporten fra 1998 og Kommissionens høring den 29. juni 1998 i Bruxelles giver ikke et tilstrækkeligt godt grundlag, eftersom meget vigtige spørgsmål ikke er afklaret, f. eks. om subsidiaritet har den højeste prioritet, om den offentlige personbefordring er en del af det indre marked (artikel 3, litra c), om den offentlige personbefordring falder ind under traktatens regler i artikel 74 ff (transport), og om der skal tages hensyn til artikel 90 (offentlige virksomheder) og artikel 92 (statsstøttereglerne). 4. 2. Med henblik på at evaluere den politiske gennemførelse foreslås en kvalitativ og kvantitativ overvågning. Bruxelles, den 24. marts 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om modtagefaciliteter i havne for driftsaffald og lastrester fra skibe« (1) (1999/C 138/04) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 31. juli 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 84, stk. 2, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informations- samfundet, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. marts 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 362. plenarforsamling af 24. -25. marts 1999, mødet den 24. marts 1999, følgende udtalelse med 91 stemmer for og 3 hverken for eller imod. 1. Indledning områder er Middelhavet, Østersøen, Det Sorte Hav, Det Røde Hav og Antarktis. 1. 1. Marpol-konventionen, der blev vedtaget af Den Inter- nationale Søfartsorganisation (IMO) i 1973 og suppleret med en protokol i 1978 og 1997, var den første internationale konvention med retningslinjer for forebyggelse af forurening fra skibe. Den er blevet ændret ved flere lejligheder, hvor dens bestemmelser er blevet opdateret og forbedret. 1. 2. Marpol 73/78 indeholder en række krav og bestemmel- ser om forebyggelse af forureningaf havet med olie (bilag I), kontrol med forurening fra skadelige væsker, der transporteres i bulk (bilag II), form (bilag III), kloakaffald (IV), affald (V) samt om forebyggelse af luftforurening fra skibe (bilag VI) (2). farlige stoffer i emballeret 1. 3. Med Marpol-konventionen er det for første gang blevet gjort obligatorisk for alle skibe, og ikke blot tankskibe, at have adskilte olietanke; endvidere er begrebet »særlige områder« blevet indført. Disse områder anses for at være så sårbare, at enhver form for udtømning her er forbudt. De vigtigste særlige (1) EFT C 271 af 31. 8. 1998, s. 79. (2) Bilag IV og VI er endnu ikke trådt i kraft. 1. 4. Marpol 73/78 kræver, at de kontraherende parter sikrer passende havnefaciliteter til modtagelse af de forskellige former for affald, der er anført i de fem bilag til konventionen, især olie (bilag I), skadelige væsker (bilag II) og skibsaffald (bilag V). 1. 5. Konvention søger at finde en balance mellem behovet for at beskytte havmiljøet og for at undgå forpligtelser, som vil gøre søtransport for dyr. 1. 6. Marpol 73/78 søger endvidere at skabe en miljømæssig balance mellem interesserne i flagstaterne og i de kyststater, hvis farvande skibene sejler i, ved at fastlægge dels de enkelte staters rettigheder og forpligtelser, dels driftskravene til skibene. Flagstaterne har altid krævet ene-jurisdiktion over deres skibe, medens kyststaterne mener, at de bør have beføjelse til at sikre, at konventionen overholdes af alle skibe, der sejler langs deres kyster. 18. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 138/13 1. 7. Et andet element i Marpol-ordningen er, at de kontrahe- rende parter skal føre kontrol med udtømningen af affald fra skibe. Trods alle de regler og procedurer, der er blevet indført, er det imidlertid stadig vanskeligt at identificere samtlige skibe, der overtræder dem, fordi de nødvendige midler og også mange staters interesse for at kontrollere deres farvande mangler. Kontrollen foregår hovedsagelig, når skibene ligger i havn, da det er vanskeligere at kontrollere illegale udtømninger, når de er til søs. 1. 8. Marpol 73/78 betragtes ikke desto mindre som et nyttigt instrument i bekæmpelsen af havforurening og dækker ca. 90 % af verdens handelsflåde. EU har allerede et omfattende affaldsforvaltningssy- 1. 9. stem, som det foreliggende direktivforslag vil komme til at indgå i. 2. Kommissionens forslag 2. 1. Direktivforslaget har til formål at begrænse udtømning af driftsaffald og lastrester i havet, især ulovlig udtømning, fra skibe, som anløber havne i EU. Dette søges gjort ved at forbedre disponibiliteten og anvendelsen af havnefaciliteter til modtagelse af driftsaffald og lastrester og dermed give havmil- jøet større beskyttelse. 2. 4. 3. De opkrævede afgifter skal være gennemsigtige, ikke-diskriminerende og af en passende størrelse. Havnens brugere skal have adgang til information om beløbet og beregningsgrundlaget. 2. 5. For at sikre samarbejdet mellem skibet og myndig- hederne og de involverede personer, skal skibsføreren forud for ankomst til næste anløbshavn give meddelelse om oplag- ringskapacitet og affaldsmængde ombord, samt om han har til hensigt at anvende modtagefaciliteterne. 2. 6. Driftsaffaldet skal før afsejling afleveres til en modtage- facilitet i havnen, medmindre skibsføreren kan bekræfte, at der er tilstrækkelig lagerkapacitet under skibets planlagte sejlads. 2. 7. Medlemsstaterne kan bevilge undtagelser for skibe i rutefart, hvis der er tilstrækkeligt bevis for, at der foreligger en ordning for aflevering af driftsaffald i en anden havn langs skibets rute. 2. 8. Hovedinstrumentet til at sikre, at skibene overholder direktivet, er stikprøver, som medlemsstaternes myndigheder foretager. Sådanne inspektioner kan ligeledes gennemføres i henhold til direktiv 95/21/EF (havnestatskontrol) (1). 2. 9. Myndighederne skal videresende oplysninger om over- trædelse af bestemmelserne til andre havne i EU, som de pågældende skibe kan tænkes at anløbe. Direktivet skal gælde for alle havne i medlemsstaterne, 2. 2. herunder marinaer, og for alle skibe, uafhængigt af flag, som anløber eller opererer i en havn i en medlemsstat, med undtagelse af krigsskibe, marinehjælpeskibe eller andre skibe, der ejes eller drives af en medlemsstat til ikke-kommercielle formål. Hver havn skal udarbejde og gennemføre en passende plan for affaldsmodtagelse. 2. 10. Medlemsstaterne skal fastlægge et sanktionssystem for overtrædelse af direktivets bestemmelser. Disse sanktioner skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne skal også fastsætte kompensationsprocedurer for skibe, som forsinkes unødigt, fordi modtagefaciliteterne er utilstrækkelige. Kommissionen foreslår forskellige foranstaltninger for 2. 3. at sikre, at havnemodtagefaciliteterne anvendes. Disse omfatter princippet om obligatorisk aflevering af affald og et krav om, at havnene indfører systemer til dækning af omkostninger, som opmuntrer til anvendelse af faciliteterne. 2. 4. Medlemsstaterne må sikre, at omkostningerne ved infrastrukturerne i havne og deres drift dækkes ved opkrævning af en afgift fra skibene. 2. 4. 1. Alle skibe, der anløber en havn i en medlemsstat skal yde et væsentligt bidrag til de pågældende omkostninger, uafhængig af den reelle anvendelse af faciliteterne, ved betaling af en afgift. Denne afgift kan enten inkluderes i havneafgifterne eller opkræves som en separat affaldsafgift. 2. 4. 2. til de mængder og typer af affald, skibet reelt afleverer. Yderligere afgifter kan pålægges under hensyntagen 3. Generelle bemærkninger 3. 1. Med forbehold af nedenstående bemærkninger godken- der ØSU direktivforslaget, som indgår i EU’s affaldspolitik. 3. 2. EU’s miljøpolitik tager sigte på et højt beskyttelsesni- veau og bygger på forsigtighedsprincippet og principperne om, at forureneren betaler, og om forebyggende indsats (2). (1) Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibets sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol) (EFT L 157 af 7. 7. 1995, s. 1 — korrigendum i EFT L 291 af 14. 11. 1996, s. 42); ØSU’s udtalelse: EFT C 393 af 31. 12. 1994, s. 50. (2) Artikel 130 R, stk. 2, i traktaten. C 138/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 3. 3. I sin udtalelse fra 1993 om »Meddelelse fra Kommissio- nen: En fælles politik for sikkerhed til søs« (1) påpegede ØSU, at mangelen på affaldsmodtagefaciliteter gør lovgivningen om forureningsforebyggelse ineffektiv, og at et stort antal deltagere i Marpol-konventionen ikke opfylder deres forpligtelser i henhold til konventionen. 3. 9. Der er generel enighed om, at hovedproblemet med den eksisterende internationale ordning for bekæmpelse af forurening, der skyldes driftsaffald fra skibe, ikke kan tilskrives utilstrækkelige krav, men snarere utilstrækkelig gennemførelse og håndhævelse. 3. 3. 1. ØSU understregede endvidere, at omkostningerne i forbindelse med driften af sådanne faciliteter bør holdes på et rimeligt niveau, og foreslog, at der blev afsat EF-midler til indretning af de nødvendige faciliteter i EF’s havne. For at være effektiv skal EU’s ordning først og 3. 10. fremmest fastsætte mere specifikke krav om havnenes og havnestaternes forpligtelse til at stille tilstrækkelige modtagefa- ciliteter til rådighed. Mangelen på sådanne faciliteter eller manglende kendskab til deres eksistens kan betyde, at affald udtømmes ulovligt i havet. 3. 4. Rådet inkluderede i sin resolution af 8. juni 1993 om en fælles politik for sikkerhed til søs (2) bedre disponibilitet og udnyttelse af modtagefaciliteter i Fællesskabet blandt sine prioriterede foranstaltninger. I henhold til direktiv 95/21/EF får skibe, som udgør en urimelig trussel mod havmiljøet, ikke lov til at stå til søs. 3. 5. For at forbedre forureningsforebyggelsen og undgå konkurrenceforvridning bør miljøkravene i det foreliggende forslag gælde for alle EU-havne og alle skibe, der anløber disse havne, uanset hvilket flag de fører. 3. 6. For at bekæmpe den havforurening, der skyldes skibes udtømning af driftsaffald, er det nødvendigt, dels at der stilles tilstrækkelige modtagefaciliteter til rådighed i havnene, dels at kibene anvender dem. 3. 7. Kommissionen har valgt at sondre mellem driftsaffald og lastrester fra skibe, og forslaget er kun rettet mod udtøm- ning og modtagelse af driftsaffald. Lastrester vil fortsat være omfattet af bestemmelserne i Marpol-konventionen. 3. 7. 1. ØSU mener, at man bedre kan nå målet om at bekæmpe havforurening forårsaget af skibe ved at lade Konven- tionens bilag II og IV indgå i direktivet og ikke skelne mellem lastrester og driftsaffald. ØSU er dog klar over de praktiske vanskeligheder, der er forbundet hermed, og forstår derfor godt Kommissionens valg. 3. 8. Det foreliggende direktivforslag har nøjagtig samme formål som Marpol 73/78, dvs. at beskytte havmiljøet mod driftsforurening fra skibe, uafhængigt af flaget. I stedet for at fastsætte bestemmelser for skibes udtømning på havet, hvilket er formålet med bestemmelserne i Marpol 73/78, fokuserer man her på kontrol med skibsoperationer i EU-havne ved at gøre det obligatorisk at aflevere affaldet til modtagefaciliteter i havne. Da de europæiske havne opererer med forskellige 3. 11. afgiftsordninger for modtagelse og behandling af driftsaffald, lægger Kommissionens forslag sig ikke fast på, hvilken model der skal vælges i de enkelte tilfælde. ØSU støtter denne indfaldsvinkel. Det er dog vigtigt, at havnene fører en gennem- sigtig afgiftspolitik, hvor afgifterne er korrekte og modsvarer de ydelser, der reelt præsteres. ØSU minder endvidere om, at der for nylig blev 3. 11. 1. vedtaget en udtalelse om »Afgiftsbestemmelser for transportin- frastrukturen« (3), og opfordrer Kommissionen til ligeledes at tage hensyn til konklusionerne deri. 3. 12. Et fundamentalt element i direktivforslaget er forplig- telsen til at udarbejde affaldsmodtagelses- og håndteringsplaner i alle havne, som skal offentliggøres. For at gøre disse planer mere effektive bør det sikres, at brugerne af faciliteterne og de ansatte høres i forbindelse med udarbejdelsen af planerne. Det er ligeledes vigtigt, at der i affaldsmodtagelses- 3. 12. 1. planerne indgår passende uddannelse af de arbejdstagere, der er beskæftiget på området. 3. 13. ØSU noterer sig, at forpligtelsen i henhold til Marpol 73/78 om ikke at forsinke skibene unødigt forbliver uændret. Det 3. 14. ligger i sagens natur, at havforurening har grænseoverskridende virkninger. En forebyggende indsats på dette område vil derfor være mere effektiv, hvis den foregår på EU-plan, idet de kontraherende parter ikke er i stand til at iværksætte passende og effektive foranstaltninger alene. Det skal ligeledes understreges, at en streng afleveringsordning som den her foreslåede kræver et betydeligt samarbejde mellem nabostater såvel i som uden for EU om information og kontrolprocedurer. Kun en generel anvendelse af det forelig- gende direktiv kan sikre neutrale konkurrencevilkår. (1) KOM(93) 66 endelig udg. — ØSU’s udtalelse: EFT C 34 af 2. 2. 1994, s. 47. (2) EFT C 271 af 7. 10. 1993, s. 1. (3) EFT C 101 af 12. 4. 1999. 18. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 138/15 3. 14. 1. ØSU foreslår således, at projekter på dette område evt. kan finansieres under programmer som MEDA, Phare, TACIS eller Lomé-konventionen. objektivt set ikke lever op til søtransportens krav, bør den kunne dispensere fra bestemmelsen om etablering af en sådan facilitet og følgelig fra den dertil hørende afgiftsbetaling. 4. Særlige bemærkninger 4. 4. 3. Afgiften kunne bestå af to elementer, nemlig et fast grundbeløb og et andet beløb, som er proportionelt med den affaldsmængde og -type, skibet rent faktisk afleverer. 4. 1. Artikel 4 (Modtagefaciliteter i havne) 4. 1. 1. der pålægges havne, er for vage og bør præciseres. Forpligtelserne for skibe er klart defineret, men dem, Samarbejdet mellem nabohavne bør fremmes for at 4. 1. 2. mindske omkostningerne. Dette er særlig vigtigt for små havne, som ligger i nærheden af andre og bedre udstyrede havne. 4. 1. 3. Der bør ligeledes advares mod de tekniske og økono- miske problemer, som kunne gøre det vanskeligt at implemen- tere direktivet. Det bliver nemlig nødvendigt med en række forskellige faciliteter for at adskille inkompatible stoffer. 4. 2. Artikel 6 (Meddelelse) ØSU mener, at det vil være en fordel for både skibe og medlemsstater, hvis der udpeges en bestemt modtager i hver havn, som bliver ansvarlig for at videresende oplysningerne til alle berørte parter. 4. 3. Artikel 7 (Aflevering af driftsaffald fra skibe) Trods kravet i denne artikel om, at skibsføreren skal aflevere al driftsaffald, bør der også tages højde for de tilfælde, hvor en havn ikke er passende udrustet til at modtage affald. 4. 4. Artikel 8 (Afgifter for driftsaffald fra skibe) 4. 4. 1. Kravet om, at alle skibe skal betale en afgift, uanset om de har anvendt modtagefaciliteterne i havnen, går ud over de små havne, da de sandsynligvis ikke kan vælte omkostningerne ved modtagelse og behandling af affald over på brugerne af havnene pga. den lave udnyttelsesgrad. 4. 4. 2. Beregningen af den afgift, der skal opkræves, vil variere fra havn til havn, og amortiseringen af omkostningerne ved affaldshåndteringsfaciliteter vil blive vanskelig, fordi mange af disse faciliteter er private og beliggende uden for havneom- rådet. 4. 4. 2. 1. Når en medlemsstat fastslår, at en facilitet for affaldsmodtagelse og -håndtering ikke kan drives rentabelt og 4. 5. Artikel 9 (Undtagelser) 4. 5. 1. ØSU bifalder, at medlemsstaterne i henhold til artikel 9 har mulighed for at give undtagelser. Skibe, som regelmæssigt anløber de samme havne, og skibe, der regelmæssigt bortskaf- fer deres driftsaffald i andre havne, bør ikke være pligtige til at betale standardafgiften for affaldsmodtagelse og -håndtering i hver ny havn, de anløber. Når et skib sejler i rutefart mellem havne i medlems- 4. 5. 2. staterne og havne i tredjelande, og driftsaffald beviseligt regelmæssigt bortskaffes i tredjelandehavne, bør det fritages for affaldsafgiften i medlemsstaternes havne. 4. 6. Artikel 10 (Aflevering af lastrester) I modsætning til driftsaffald er lastrester lastejerens ejendom. Denne artikel bør følgelig gøre denne ansvarlig for afholdelse af omkostningerne ved aflevering af disse rester. 4. 7. Artikel 11 (Håndhævelse) 4. 7. 1. Håndhævelsen af bestemmelserne i dette direktiv vil kraftigt øge arbejdsbyrden i forbindelse med havnestatskon- trollen, da det først og fremmest er alle skibe, som ikke opfylder meddelelseskravene i artikel 6, eller hvis oplysninger indeholder unøjagtigheder, der må inspiceres. Effektive inspek- tioner er afgørende for en ordentlig gennemførelse af direktivet, og ØSU tvivler på, at den nuværende ramme for havnestat- skontrol i EU kan garantere dette. 4. 7. 2. Artikel 11, stk. 3 indeholder et forbud mod at laste, losse eller indskibe passagerer i de tilfælde, hvor procedurerne jf. artikel 11, stk. 1 og stk. 2 har bekræftet, at der er tale om en overtrædelse. Ordlyden bør dog revideres for at tydeliggøre dette. 4. 7. 2. 1. Det skal nævnes, at direktivforslaget kun forudser sanktioner for skibe, som ikke opfylder deres forpligtelser. For havne, der ikke opfylder deres forpligtelser, vil der ikke være sanktioner. Dette forekommer ikke rimeligt. C 138/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 4. 7. 2. 2. Når et skib ikke fuldt ud opfylder artikel 7 eller 10, vil en tilstrækkelig sanktion være at bede næste anløbshavn på dets rute om at inspicere logbøgerne, affaldsmængde og øvrige forhold, og eventuelt idømme en bøde for overtrædelse af bestemmelserne. Det virker overdrevet at tilbageholde skibet som fastsat i artikel 11, stk. 2. 5. 2. ØSU mener, at gennemførelsen af direktivforslaget kan medføre en kraftig forbedring af forholdene i EU’s havne, som også bør gennemføres i andre søfartsregioner i verden, så at man i samtlige havne opnår ensartede vilkår med skrappe standarder for havforureningskontrollen. 5. Konklusion 5. 1. Behovet for at udstyre havne med affaldsmodtagefacili- teter er anerkendt i Marpol-konventionen 73/78. Lige siden konventionens ikrafttræden har dette spørgsmål været kontro- versielt, dels fordi der ikke er tilstrækkelige faciliteter i havnene, dels fordi skibene ikke overholder de relevante bestemmelser. 5. 3. ØSU godkender direktivforslagets mål. Ved vedtagelsen af en sådan fællesskabsordning bør der tages hensyn til ovennævnte bemærkninger vedrørende behovet for at præcise- re kravene til affaldsmodtagefaciliteterne i havne, beregningen af de afgifter, der skal opkræves, og en garanti for, at bestemmelserne kan håndhæves. Bruxelles, den 24. marts 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg - Udvikling af borgernes transportnet - Hvorfor det er vigtigt med en god lokal og regional personbefordring, og hvordan Europa-Kommissionen bidrager hertil»

eurovoc_concepts:
carriage of passengers
principle of subsidiarity
regional policy
transport policy

text: 18. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 138/7 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg — Udvikling af borgernes transportnet — Hvorfor det er vigtigt med en god lokal og regional personbefordring, og hvordan Europa-Kommissionen bidrager hertil« (1999/C 138/03) juli 1998 under henvisning til Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 13. EF-traktatens artikel 198 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informations- samfundet, som udpegede Alexander von Schwerin til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. marts 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 362. plenarforsamling af 24. -25. marts 1999, mødet den 24. marts 1999, følgende udtalelse med 89 stemmer for og 3 hverken for eller imod. 1. Resumé — principiel vurdering 1. 1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder, at Kom- missionen med sin meddelelse styrker betydningen af grønbog- en om borgernes transportnet og dermed bidrager til udvik- lingen af den offentlige personbefordring og de intermodale forbindelsesmuligheder. De emner i arbejdsprogrammet, der er nævnt i meddelelsens resumé, f. eks. — fremme af informationsudveksling — fremme af benchmarking — indførelse af de rette politiske rammer — anvendelse af EU’s finansielle instrumenter og — overholdelsen af subsidiaritetsprincippet. imidlertid holde sig for øje, at begrebet 1. 2. Man skal »borgernes transportnet« endnu ikke har vundet indpas i brede kredse af befolkningen og i visse dele af erhvervslivet. Her må indsatsen styrkes. 1. 3. ØSU håber, at Kommissionen vil tage konkrete skridt til at udforme borgernes transportnet. I den forbindelse vil det være nødvendigt at kombinere kvalitative og kvantitative mål (f. eks. en ændring af transportens fordeling på de forskellige transportformer) med et katalog af konkrete tiltag, der kan bidrage til målopfyldelsen. Der skal i den forbindelse tages højde for, at den 1. 4. regionale og lokale transport i overensstemmelse med subsidia- ritetsprincippet primært er et anliggende for de regionale og kommunale myndigheder og falder ind under medlemsstater- nes lovgivningskompetence. Også i forbindelse med lovgiv- ningspolitikken bør Kommissionen klart bekende sig til subsi- diaritetsprincippet og ikke lade det blive ved formuleringen »primært«. De kompetente kommunale myndigheder bør have mulighed for at træffe beslutninger om f. eks. organisations- form eller kvalitative og kvantitative krav til operatørerne på grundlag af de lokale behov. 1. 5. Den lokale personbefordring stiller særlige krav om lokal kompetence, indsigt i brugernes ønsker, pålidelighed, præcision osv. , som gør det berettiget at opretholde cabotage- forbudet i forbindelse med denne befordringstype. Leverandø- rer af offentlige transporttjenester på regionalt og lokalt plan skal være hjemmehørende i regionen. 1. 6. De informations-, forsknings- og samarbejdsprojekter, Kommissionen har taget initiativ til, bidrager til udviklingen af borgernes transportnet. I den forbindelse lægger ØSU særlig vægt på udviklingen af kvalitetskriterier samt projekter som benchmarking for transportsystemer. Man bør derfor ikke kun basere sig på økonomiske, men også på kvalitative effektivitetskriterier, lige som der skal tages højde for vekselvirkningen mellem de forskellige transportformer. Også andre offentlige mobilitetssystemer, f. eks. systemet af cykelstier eller samkørsel (car-sharing), bør medtænkes. Alle miljøvenlige mobilitetsformer bør samordnes i en miljøpagt og støttes. 1. 7. Kommissionen fremhæver derfor med rette, at det er særdeles vigtigt at integrere de forskellige mobilitetstilbud. En effektiv mobilitetsstyring bør derfor kombineres med en mobilitetshøring, hvor brugergrupper, arbejdsmarkedets parter og andre inddrages i beslutningsprocessen. I meddelelsen lægger Kommissionen ikke tilstrækkelig 1. 8. vægt på de byplanlægningsmæssige muligheder, der ligger i transportpolitikken (1), og deres komplekse karakter. Det samme gælder den fysiske planlægning: Mobilitet og lige muligheder for indbyggere i landdistrikter skal sikres ved at fremme den offentlige personbefordring og må ikke være afhængig af den individuelle personbefordring. (1) Jf. »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — Bæredygtig byudvikling i Den Europæiske Union: Rammer for handling«. C 138/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 1. 9. Det falder ind under det offentliges forsyningspligt at sørge for, at der er et tilstrækkeligt stort udbud af offentlig personbefordring. Et konkurrencemål må i og for sig vurderes positivt, men inden for den offentlige personbefordring må og skal dette mål komme i anden række efter forsyningspligten, som har den højeste prioritet. 1. 10. Under henvisning til subsidiaritetsprincippet påpeger ØSU, at kommunernes ret til selv at levere forsyningspligtydel- ser på transportområdet ikke må begrænses af EU-regler. 1. 11. Når enerettigheder inden for offentlig personbefor- dring tildeles på grundlag af licitationer, bør de lokale myndig- heder under hensyntagen til de planlagte liberaliseringstiltag have mulighed for at anvende udbudskriterier, som er afstemt efter de lokale behov, og som f. eks. kan omfatte overtagelse af bestemte opgaver eller forpligtelser. Der tænkes her især på transportpolitiske, miljøpolitiske, samfundsøkonomiske og sociale behov samt en forsvarlig beskæftigelsespolitik. Formålet er at undgå en ren priskonkurrence om levering af transporty- delser, som vil hæmme integrationen af de forskellige tran- sporttilbud. I forbindelse med udbudskriterierne skal der også være mulighed for at fastlægge forskellige kvalitetsnormer. Det skal endvidere være muligt at pålægge operatørerne sociale forpligtelser i de tilfælde, hvor private operatører leverer transportydelser, der indgår i den offentlige forsyningspligt. Reglerne om offentlig forsyningspligt og tildeling af enerettig- heder skal stille offentlige og private transportvirksomheder lige. 2. Særlige bemærkninger 2. 1. Indledningen I meddelelsen henviser Kommissionen til transpor- 2. 1. 1. tens betydning for opfyldelsen af målet om en bæredygtig udvikling. ØSU støtter udtrykkeligt det synspunkt (der også fremføres i Agenda 2000), at en attraktiv og miljøvenlig lokal og regional personbefordring er af stor betydning — især med henblik på at undgå sociale skævheder og øge livskvaliteten i landdistrikterne. 2. 1. 2. ØSU er enig i Kommissionens bemærkninger om praktiske metoder til at gøre transportsystemer mere bæredyg- tige og mindske afhængigheden af privatbiler. Det må især betragtes som en stor udfordring at skabe et dør-til-dør- transportsystem for borgerne. I forbindelse med etableringen af et sådant netværk har byer og regioner en særlig rolle at spille. 2. 1. 3. For at de forskellige »udfordringer og muligheder for forandring« kan tages op og udnyttes, opfordrer ØSU — som i udtalelsen om grønbogen om borgernes transportnet — Kommissionen til at iværksætte arrangementer om borgernes transportnet i hele EU og yde både organisatorisk og økono- misk bistand. Der bør især sigtes mod at forbedre situationen i landdistrikterne og varetage de bevægelseshæmmedes interes- ser. Det er ikke nok at henvise til centrale foranstaltninger i tilknytning til borgernes transportnet. 2. 1. 4. Kommissionen bør være særlig opmærksom på spørgsmålet om transporttjenesternes integration. I den forbin- delse bør integrerede transportsystemer med et afstemt udbud af bl. a. brugervenlige og letforståelige takster og betjeningssy- stemer nyde fremme som »best practice«. 3. Arbejdsprogrammet 3. 1. Fremme af informationsudveksling 3. 1. 1. ØSU går ind for fremme af informationsudveksling som et vigtigt grundlag for at videreudvikle den regionale og lokale personbefordring. Den store efterspørgsel efter sådanne informationer viser tydeligt, at det er et presserende emne. ØSU bifalder oprettelsen af den europæiske lokale 3. 1. 2. samarbejde med (ELTIS) mobilitetsinformationstjeneste POLIS-nettet og Den Internationale Union for Offentlig Tran- sport (UITP). ØSU støtter Kommissionens tanker om, at denne informationstjeneste i stigende grad også skal omfatte oplysninger om andre transportmuligheder end lokal og f. eks. cykling, car-sharing eller regional personbefordring, lignende. i 3. 1. 3. Rundbordskonferencer og internationale fagkonfe- rencer må betragtes som fornuftige foranstaltninger, der kan understøtte de fastlagte mål. En udbygning af de netværk, der sigter mod udveksling af informationer om EU’s politik og programmer, hilses også velkommen. I den forbindelse skal der tages højde for særlige problemer i randområder, f. eks. i Middelhavsområdet. 3. 1. 4. ØSU bifalder, at Kommissionen er særlig opmærk- som på situationen i de central- og østeuropæiske lande samt de baltiske stater. Disse lande bør bestemt inddrages i informationsudvekslingen, da fremme af lokal og regional persontransport og forbindelserne til regional- og langdistance- transport er vigtige forudsætninger for deres udvikling. Der skal tages hensyn til disse landes særlige problemer og sikres tilstrækkeligt lange overgangsperioder. Kommissionen nævner europæiske cyklistorganisa- 3. 1. 5. tioner som et eksempel på, at der er gjort fremskridt med hensyn til at bringe nøgleaktører sammen. 18. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 138/9 3. 2. Benchmarking for at forbedre transportsystemer EU-dækkende benchmarking er et interessant instru- 3. 2. 1. ment til at sammenligne de lokale transportsystemers effektivi- tet med god praksis andre steder. Det er således en vigtig støtte for beslutningstagningen hos de myndigheder og virksomhed- er, der har ansvaret for den lokale og regionale personbefor- dring. Der bør tages særligt hensyn til kvalitative aspekter af effektiviteten og sammenkædningen af transporttilbud (dør-til- dør-betjening) samt supplerende tilbud (cykeludlejning osv. ). ØSU afventer spændt resultaterne af det pilotprojekt vedrøren- de benchmarking for lokale personbefordringssystemer, der gennemføres i fællesskab af Kommissionen og De Europæiske Kommuners og Regioners Råd (CEMR). ØSU er fuldt ud enig med Kommissionen i, at der 3. 2. 2. skal inddrages eksterne faktorer som arealudnyttelsesplaner eller trafikstyring i vurderingen af transportoperatørernes effektivitet. 3. 2. 3. ØSU afventer med interesse fremlæggelsen af det interne benchmarkingsystem, Kommissionen har bebudet, samt de kvalitetskriterier, der er udarbejdet inden for rammerne af QUATTRO-projektet. ØSU påpeger i den forbindelse, at der i overensstemmelse med traktatens artikel 117 skal tages hensyn til forskellige aspekter af arbejdsvilkårene, når effektivi- teten vurderes. Det gælder f. eks. foranstaltninger til forebyggel- se af manglende køreevne eller fremme af førernes faglige kvalifikationer. 3. 3. 2. Flere og flere arbejdsgivere og virksomheder udarbej- der planer for at tilskynde ansatte og gæster til at udvise en miljøvenlig transportadfærd. Denne udvikling, der ganske vist kun er i sin vorden, må bifaldes. 3. 3. 3. For at fremme denne proces kunne det være nyttigt, hvis arbejdsmarkedets parter og brugergrupperne blev inddra- get mere intensivt i planlægningen af de lokale transporttilbud. ØSU anbefaler derfor, at der på regionalt plan iværksættes en social dialog om en integreret lokal og regional personbefor- dringspolitik med deltagelse af transportoperatører, erhvervs- organisationer, fagforeninger, miljø- og brugerorganisationer samt individuelle rejsende og bilister. 3. 3. 4. ØSU mener, at spørgsmålet om aktiv mobilitetssty- ring spiller en rolle for løsningen af transportproblemer. De lokale mobilitetstilbud skal forbindes indbyrdes og hænge sammen — så det er synligt for borgerne. Dette er særligt nemt, hvis borgerne kun har én (eller ganske få) samtalepartnere (étstedsstyring). Mobilitetsstyring skal gå hånd i hånd med mobilitetsrådgivning. 3. 3. 5. F a i r o g e f f e k t i v p r i s s æ t n i n g 3. 3. 5. 1. I mange europæiske lande understøtter de nuvæ- rende priser for brug af transportmidler privatbilismen. Hvor det er tilfældet, hænger det bl. a. sammen med, at de eksterne omkostninger ikke medregnes. 3. 2. 4. Den europæiske standardiseringsorganisation (CEN) kan yde et værdifuldt bidrag ved at udarbejde standarddefinitio- ner med henblik på at fastsætte kvalitetskriterier for personbe- fordring. 3. 3. 5. 2. ØSU ser principielt positivt på spørgsmålet om internalisering af de eksterne omkostninger, der blev taget op i grønbogen om fair og effektiv prissætning på transportom- rådet (2). 3. 2. 5. ØSU bifalder, at Kommissionen agter at stille hånd- bøger om benchmarking for lokal personbefordring og andre informationer til rådighed. Det skal dog bemærkes, at disse informationer i første række skal være en støtte for de kompetente lokale myndigheder og transportoperatører. Det bør derfor stå dem frit for at benytte disse redskaber. Som påpeget i udtalelsen om grønbogen om borgernes transport- net (1) betragter ØSU derimod tildelingen af kvalitetsmærker og/eller –priser som et godt incitament til at konkurrere på kvaliteten. Inden for rammerne af Kommissionens benchmar- 3. 2. 6. king-projekt bør markedsføringsaspektet videreudvikles, idet der udarbejdes særlige anbefalinger med henblik på at fremme efterspørgselen. 3. 3. Etablering af de rette politiske rammer 3. 3. 1. Det Økonomiske og Sociale Udvalg bifalder, at Kommissionen vil undersøge, hvordan man kan fremme en optimal inddragelse af transportaspektet i arealudnyttelsespoli- tikken. 3. 3. 5. 3. Det forekommer derimod problematisk, hvis man generelt indfører vejafgifter i byområder, da det støder på stærk modstand i den lokale befolkning, kræver en del administration og indebærer en risiko for, at transporten flyttes bort fra de indre byområder, hvormed de vil få svært ved at overleve. I stedet for at lægge afgifter på den aktive trafik i byområderne bør afgifterne for passiv trafik (parkeringsplads- forvaltning) udvides, bl. a. under anvendelse af park-and-ride- faciliteter. ØSU forventer, at de løbende forskningsprojekter på området vil kunne yde et værdifuldt bidrag til den fremtidige debat. 3. 3. 6. T e l e m a t i k p å t r a n s p o r t o m r å d e t 3. 3. 6. 1. ØSU er enig i, at telematikapplikationer kan øge transporttjenesternes effektivitet og kvalitet. Det er imidlertid vigtigt, at sådanne applikationer ikke alene anvendes til at optimere styringen af den individuelle transport, men derimod knyttes sammen med andre informationer, f. eks. om de offentlige transportmidlers strækninger og køreplaner. Telema- tik bør også i stigende omfang anvendes inden for den lokale og regionale personbefordring. Ellers er der risiko for, at telematik i første række virker som et instrument, der fremmer den individuelle transport. (1) EFT C 212 af 22. 7. 1996, s. 77. (2) EFT C 56 af 24. 2. 1997, s. 31. C 138/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 3. 3. 6. 2. Også udviklingen af elektroniske betalings- og billetsystemer kan bidrage til at forbedre adgangen til de offentlige transportsystemer og dermed indvirke positivt på fordeling på de forskellige transportformer transportens (modal-split) (1). 3. 3. 8. 3. Samtidig beklager Kommissionen, at der ikke er noget krav om, at der skal tages hensyn til markedskræfterne, når der tildeles enerettigheder eller kontrakter om offentlige tjenester. Kommissionen henviser i den forbindelse til forsk- ningsundersøgelsen ISOTOPE, som viste, at der kan opnås omkostningsbesparelser på 10-35% ved hjælp af licitationer. ØSU finder det særligt vigtigt, at der anvendes 3. 3. 6. 3. telematikapplikationer inden for trafikstyringen, som giver offentlige transportmidler forkørselsret ved lyskryds o. l. Sådan- ne foranstaltninger bidrager ikke alene til at fremskynde trafikafviklingen for de offentlige transportmidler, hvilket gør dem mere attraktive, men åbner også mulighed for en mere effektiv udnyttelse af de offentlige transportmidler og dermed for lavere omkostninger og priser. ØSU bifalder foranstaltninger, der skal sikre kom- 3. 3. 6. 4. patibiliteten mellem de forskellige systemer og knytte telemati- kapplikationerne sammen i net i overensstemmelse med målet om transeuropæiske transporttilbud. 3. 3. 7. N o r m e r f o r k ø r e t ø j e r o g m i l j ø 3. 3. 7. 1. ØSU bifalder initiativerne til udarbejdelse af normer for nye bybusser, som også omfatter miljø- og adgangsnormer. ØSU støtter de kommissionsforslag, der sigter mod lavere udstødningsnormer, forbedrede kvalitetsnormer for brænd- stoffer og strengere regler om inspektion og vedligeholdelse- scheck (2). 3. 3. 8. O f f e n t l i g e t r a n s p o r t t j e n e s t e r o g k o n - k u r r e n c e o m l o k a l o g r e g i o n a l p e r s o n - b e f o r d r i n g 3. 3. 8. 1. Offentlig transport spiller en vigtig rolle for ned- bringelsen af miljøskader, støtte til økonomisk vækst og fremme af social samhørighed. Uden effektive offentlige tran- sportmidler er byernes eksistens truet. Det kræver et bredere udbud end det, operatørernes rent kommercielle overvejelser vil tilvejebringe. Der er her tale om en opgave, der falder ind under den offentlige forsyningspligt. 3. 3. 8. 2. ØSU tillægger det derfor stor betydning, at de lokale og regionale transporttjenester integreres. I de fleste lande er der mulighed for at give en operatør eneret til at yde en bestemt form for offentlig transporttjeneste i et bestemt geografisk område, hvilket kan have en positiv effekt på udformningen af sådanne tjenester. Kommissionen erkender, at enerettighedernes positive virkninger, bl. a. med hensyn til operatørernes investeringer, kan veje tungere end eventuelle konkurrencemæssige ulemper. (1) EFT C 66 af 3. 3. 1997, s. 23. (2) Auto/olie-programmet (KOM(96) 248 endelig udg. ). 3. 3. 8. 4. ØSU savner oplysninger om, hvilke virkninger sådanne licitationsprocedurer vil have på tjenesternes integra- tion, ikke mindst med hensyn til transportplanlægningen og afstemningen med andre transportformer. Der synes også at være negative konsekvenser. Eksemplerne fra ISOTOPE- undersøgelsen viser desuden klart, at de lokale myndigheder allerede tager hensyn til omkostningsaspektet, når de udformer transportnettene. Kommissionens henvisning til, at »etableringsfriheden« har ført til »grænseoverskridende initiativer« og dermed skulle bidrage til at udvikle et fælles marked (punkt 2. 3. 6 i meddelelsen), er ikke et holdbart argument. Som det allerede har vist sig i nogle lande, medfører dette snarere konkurrencebegrænsende, oligopolistiske udviklingstendenser. ØSU går i stedet ind for et offentligt lokalt og regionalt transportsystem, som bygger på lokale og regionale kræfter og dermed offentlige eller privatretlige små og mellemstore virksomheder. ØSU støtter Kommissionens bestræbelser på at indføre nye ordninger med en rimelig overgangsperiode for de hidtidige operatører. Kommissionens indsats for at hindre dannelse af oligopoler er meget vigtig og støttes udtrykkeligt. 3. 3. 8. 5. Allerede i udtalelsen om borgernes transportnet gjorde ØSU opmærksom på, at man må foretrække, at der konkurreres på kvaliteten og tjenesterne, og ikke kun på prisen. Når det vurderes, hvor egnede de forskellige instrumenter er, bør der derfor også tages hensyn til faktorer som udviklingen i passagerantallet, følgerne for nettets integration samt tjenester- nes kvalitet, bl. a. hvad angår de sociale og fysiske adgangsmu- ligheder. 3. 3. 8. 6. I kraft af den nationale lovgivning har de lokale og regionale myndigheder i dag i mange lande mulighed for selv at bestemme, hvordan de lokale offentlige tjenester skal leveres. I meddelelsen savnes der oplysninger om, hvordan EU-initiativer i forbindelse med udformningen af juridiske rammer for den lokale og regionale transport kan bringes i overensstemmelse med denne selvbestemmelsesret, så man kan sikre, at subsidiaritetsprincippet respekteres. ØSU mener, at det er hensigtsmæssigt at anvende 3. 3. 8. 7. gennemsigtige procedurer i de tilfælde, hvor offentlige tjenester udbydes i licitation. Det skal dog understreges, at de kompeten- te lokale og regionale myndigheder også skal kunne fastsætte andre udbudskriterier end de rent økonomiske. Der tænkes f. eks. på sociale kriterier og aspekter som tjenesternes kvalitet og pålidelighed eller sikring af transportinfrastrukturens beva- relse. 18. 5. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 138/11 3. 3. 9. K v i n d e r s t r a n s p o r t b e h o v 3. 4. 2. P r o g r a m m e r f o r f o r s k n i n g , t e k n o l o - g i s k u d v i k l i n g o g d e m o n s t r a t i o n 3. 3. 9. 1. Kvinder har særlige transport- og sikkerhedsbehov, som må tilgodeses, bl. a. når det gælder adgangen til de offentlige transportsystemer. Den offentlige personbefordring skal omfatte tilstrækkelige tilbud, også uden for arbejdstrans- porttiden og myldretiden, til kvinder og andre, især når de færdes i trafikken med børn. Samtidig må man ikke glemme de særlige behov, som ældre, bevægelseshæmmede samt børn og unge har. ØSU støtter de anførte projekter, der har stor betydning for borgernes transportnet: »bæredygtig mobilitet og intermodali- tet«, »transport på land og marineteknologi«, »morgendagens by og kulturarv« samt »systemer og tjenester for borgerne«. Efter ØSU’s mening bør der ydes en større indsats for hurtigt at virkeliggøre projekterne. 3. 3. 10. T r a n s p o r t f o r b e v æ g e l s e s h æ m m e d e 3. 4. 3. R e g i o n a l u d v i k l i n g o g s t r u k t u r f o n - d e n e Ikke mindst af hensyn til de bevægelseshæmmede er det nødvendigt at stille et effektivt lokalt og regionalt transportsys- tem til rådighed. Af hensyn til disse borgere bør der udarbejdes minimumsnormer for infrastrukturens udformning (køretøjer, stoppesteder osv. ). ØSU bifalder også de foranstaltninger, Kommissionen bebuder med henblik på at lette bevægelses- hæmmedes rejseaktiviteter. ØSU bifalder, at Kommissionen vil revidere kriterierne for støtteberettigelse og evalueringssystemerne for strukturfonde- ne inden for rammerne af Agenda 2000. Etablering og udbygning af infrastrukturer til lokal og regional personbefordring i landdistrikter (stoppesteder, omstignings- terminaler, koordinationscentre, køretøjer) bør være omfattet af finansieringsmidlerne. 3. 4. Effektiv anvendelse af Den Europæiske Unions finansielle instrumenter Det er de lokale og regionale myndigheder, der står for investeringer i det lokale og regionale transportnet. For at opfylde EU’s målsætninger om gode forbindelser mellem det transeuropæiske langdistancenet og de lokale og regionale transportnet vil det imidlertid være hensigtsmæssigt, at EU bidrager til at optimere de lokale og regionale transportnet. For at fremme intermodaliteten og sammenkoblingen med det transeuropæiske transportnet (TEN-T) bør Kommissionen forelægge et særligt investeringsprogram for medfinansiering af forbindelsesterminalerne. Dette ville samtidig tjene den kort- og mellemfristede beskæftigelsespolitik, fordi projekterne allerede ligger klar hos de lokale transportoperatører og hurtigt vil kunne gennemføres. 3. 4. 4. T i l v e j e b r i n g e l s e E U - f i n a n s i e r i n g a f i n f o r m a t i o n o m Bæredygtig lokal og regional personbefordring bidrager til at opfylde målsætningerne for adskillige EU-programmer. Det drejer sig om det transeuropæiske transportnet, strukturfonde- ne, programmer for forskning og teknologisk udvikling på områderne transportpolitik, transportmidler, telematikapplika- tioner og energi, PHARE, TACIS, ISPA, LIFE, SAVE samt Den Europæiske Investeringsbanks låneprogrammer. ØSU bifalder, at Kommissionen vil udgive et katalog over, lokal og regional hvordan disse programmer har støttet transport før i tiden. Dette katalog bør også give et overblik over de kriterier og procedurer, der gælder for tildeling af finansiel støtte under de enkelte programmer. 3. 4. 1. D e t t r a n s e u r o p æ i s k e t r a n s p o r t n e t 4. Afsluttende bemærkning ØSU understreger, at TEN-T spiller en stor rolle, og opfordrer Kommissionen til at revidere retningslinjerne for at tilskynde de lokale og regionale myndigheder og transportoperatører til at deltage. Samtidig opfordres Kommissionen som nævnt i punkt 3. 4 til at deltage i finansieringen. 4. 1. ØSU opfordrer på ny Kommissionen til at behandle konkurrence- og markedsordningsproblemerne i en særskilt grønbog, hvor den i enkeltheder tager stilling til de behandlede emner. C 138/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 1999 NEA-rapporten fra 1998 og Kommissionens høring den 29. juni 1998 i Bruxelles giver ikke et tilstrækkeligt godt grundlag, eftersom meget vigtige spørgsmål ikke er afklaret, f. eks. om subsidiaritet har den højeste prioritet, om den offentlige personbefordring er en del af det indre marked (artikel 3, litra c), om den offentlige personbefordring falder ind under traktatens regler i artikel 74 ff (transport), og om der skal tages hensyn til artikel 90 (offentlige virksomheder) og artikel 92 (statsstøttereglerne). 4. 2. Med henblik på at evaluere den politiske gennemførelse foreslås en kvalitativ og kvantitativ overvågning. Bruxelles, den 24. marts 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg Det Økonomiske og Sociale Udvalgs Udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets direktiv om modtagefaciliteter i havne for driftsaffald og lastrester fra skibe« (1) (1999/C 138/04) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 31. juli 1998 under henvisning til EF-traktatens artikel 84, stk. 2, at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Transport, Energi, Infrastruktur og Informations- samfundet, som udpegede Eduardo Chagas til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 9. marts 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 362. plenarforsamling af 24. -25. marts 1999, mødet den 24. marts 1999, følgende udtalelse med 91 stemmer for og 3 hverken for eller imod. 1. Indledning områder er Middelhavet, Østersøen, Det Sorte Hav, Det Røde Hav og Antarktis. 1. 1. Marpol-konventionen, der blev vedtaget af Den Inter- nationale Søfartsorganisation (IMO) i 1973 og suppleret med en protokol i 1978 og 1997, var den første internationale konvention med retningslinjer for forebyggelse af forurening fra skibe. Den er blevet ændret ved flere lejligheder, hvor dens bestemmelser er blevet opdateret og forbedret. 1. 2. Marpol 73/78 indeholder en række krav og bestemmel- ser om forebyggelse af forureningaf havet med olie (bilag I), kontrol med forurening fra skadelige væsker, der transporteres i bulk (bilag II), form (bilag III), kloakaffald (IV), affald (V) samt om forebyggelse af luftforurening fra skibe (bilag VI) (2). farlige stoffer i emballeret 1. 3. Med Marpol-konventionen er det for første gang blevet gjort obligatorisk for alle skibe, og ikke blot tankskibe, at have adskilte olietanke; endvidere er begrebet »særlige områder« blevet indført. Disse områder anses for at være så sårbare, at enhver form for udtømning her er forbudt. De vigtigste særlige (1) EFT C 271 af 31. 8. 1998, s. 79. (2) Bilag IV og VI er endnu ikke trådt i kraft. 1. 4. Marpol 73/78 kræver, at de kontraherende parter sikrer passende havnefaciliteter til modtagelse af de forskellige former for affald, der er anført i de fem bilag til konventionen, især olie (bilag I), skadelige væsker (bilag II) og skibsaffald (bilag V). 1. 5. Konvention søger at finde en balance mellem behovet for at beskytte havmiljøet og for at undgå forpligtelser, som vil gøre søtransport for dyr. 1. 6. Marpol 73/78 søger endvidere at skabe en miljømæssig balance mellem interesserne i flagstaterne og i de kyststater, hvis farvande skibene sejler i, ved at fastlægge dels de enkelte staters rettigheder og forpligtelser, dels driftskravene til skibene. Flagstaterne har altid krævet ene-jurisdiktion over deres skibe, medens kyststaterne mener, at de bør have beføjelse til at sikre, at konventionen overholdes af alle skibe, der sejler langs deres kyster


title: Regolamento (CE) n. 635/1999 della Commissione del 24 marzo 1999 che modifica i tassi delle restituzioni applicabili a taluni prodotti del settore dello zucchero esportati sotto forma di merci non comprese nell'allegato II del trattato

eurovoc_concepts:
export refund
white sugar

text: L 80/16 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee 25. 3. 1999 REGOLAMENTO (CE) N. 635/1999 DELLA COMMISSIONE del 24 marzo 1999 che modifica i tassi delle restituzioni applicabili a taluni prodotti del settore dello zucchero esportati sotto forma di merci non comprese nell’allegato II del trattato LA COMMISSIONE DELLE COMUNIT(cid:211) EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunit(cid:133) europea, visto il regolamento (CEE) n. 1785/81 del Consiglio, del 30 giugno 1981, relativo all’organizzazione comune dei settore dello zucchero (1), modificato da mercati nel ultimo dal regolamento (CE) n. 1148/98 (2), in particolare l’articolo 17, paragrafo 5, considerando che i tassi delle restituzioni applicabili, a decorrere dal 1o marzo 1999, ai prodotti che figurano nell’allegato, esportati sotto forma di merci non comprese nell’allegato II del trattato, sono stati fissati dal regola- mento (CE) n. 421/1999 della Commissione (3); considerando che l’applicazione delle regole e dei criteri indicati nel regolamento (CE) n. 421/1999 in base ai dati di cui la Commissione dispone attualmente porta a modi- ficare i tassi delle restituzioni attualmente in vigore come (cid:138) stabilito nell’allegato del presente regolamento, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 I tassi delle restituzioni fissati dal regolamento (CE) n. 421/1999 sono sostituiti con quelli indicati nell’allegato del presente regolamento. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 25 marzo 1999. Il presente regolamento (cid:138) obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 24 marzo 1999. Per la Commissione Martin BANGEMANN Membro della Commissione (1) GU L 177 dell’1. 7. 1981, pag. 4. (2) GU L 159 del 3. 6. 1998, pag. 38. (3) GU L 50 del 26. 2. 1999, pag. 22. 25. 3. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunit(cid:133) europee L 80/17 ALLEGATO del regolamento della Commissione, del 24 marzo 1999, che modifica i tassi delle restitu- zioni applicabili a taluni prodotti del settore dello zucchero esportati sotto forma di merci non comprese nell’allegato II del trattato Tassi delle restituzioni in EUR/100 kg Prodotto in caso di fissazione in anticipo delle restituzioni Zucchero bianco: — conformemente all’articolo 4, paragrafo 5, lettera b) del regolamento (CE) n. 1222/94, — negli altri casi 5,18 49,35 Altri 5,18 49,35


title: Opinion of the Economic and Social Committee on the 'Proposal for a European Parliament and Council Decision amending the Decision of 19 December 1996 adopting an action programme for customs in the Community (Customs 2000)'

eurovoc_concepts:
action programme
advisory committee (EU)
customs
customs union
enlargement of the Union
financing

text: 18. 5. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 138/1 II (Preparatory Acts) ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE Opinion of the Economic and Social Committee on the ‘Proposal for a European Parliament and Council Decision amending the Decision of 19 December 1996 adopting an action programme for customs in the Community (Customs 2000)’ (1) (1999/C 138/01) On 11 December 1998 the Council decided to consult the Economic and Social Committee, under Article 100a of the Treaty establishing the European Community, on the above-mentioned proposal. The Section for the Single Market, Production and Consumption, which was responsible for preparing the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 12 March 1999. The rapporteur was Mr Giesecke. At its 362nd plenary session (meeting of 24 March 1999) the Economic and Social Committee adopted the following opinion by 72 votes to 2, with 2 abstentions. 1. Introduction 1. 1. Against the background of the completion of the internal market, the entry into force of the Treaty on European Union and the forthcoming accession of new member states to the Community on 19 December 1996, the European Parliament and the Council adopted an action programme for customs in the Community (Customs 2000) with the following objectives: — speeding up customs processing to meet the rapid increase in cross-border movements of goods; — more effective protection of the financial interests of the Community and — uniform action by national customs administrations throughout the Community (2). The package of measures adopted under the action 1. 2. programme comprised: — measures to ensure effective, transparent and uniform implementation and application of EC law at all customs posts throughout the Community; — the development of improved working methods and improvements in the common training measures set out in the Matthaeus Programme; — improved procedures for informing and communicating with the Community’s economic operators; — reviews, carried out by working parties, of practice in the field of customs procedures and customs controls, and — the establishment of an international environment, with a view to facilitating cooperation with the accession states and associated states, thereby also helping to improve surveillance of the EU’s external frontier (3). 1. 3. In accordance with the Decision of 19 December 1996, on 24 July 1998, less than 18 months after the Customs 2000 programme had effectively come into operation, the Commission presented an interim report on the implemen- tation of the programme to the European Parliament and the Council (4). The report is based largely on the observations made 1. 4. by the joint working parties, the ‘teams of observers’; it contains both recommendations with regard to working methods and some fine-tuning of the relevant legal provisions. (1) OJ C 396, 19. 12. 1998, p. 13. (2) OJ L 33, 4. 2. 1997, p. 24. (3) OJ C 301, 13. 11. 1995, p. 5. (4) COM(1998) 471 final, 24. 7. 1998. C 138/2 EN Official Journal of the European Communities 18. 5. 1999 2. Amendments proposed by the Commission Against this background, the Commission proposes 2. 1. that the Decision of 19 December 1996 be amended to bring it into line with changed requirements. The basic changes proposed by the Commission are as follows: 2. 2. All measures relating to working methods, computer- ization and basic and further training for customs officials are to be brought together in a single legal instrument and funded under a single budget heading. The life of the programme is to be extended to 31 2. 3. December 2002 (previous expiry date: 31 December 2000). 2. 4. The Commission and the Member States are to develop new communication and information exchange systems, manuals and guides and are to be responsible for their operability. 2. 5. The Commission and the Member States are to or- ganize exchanges of officials and seminars which may be attended by officials from the Member States and the Com- mission. 2. 6. The scope of the whole programme is to be extended to cover the applicant states in central and eastern Europe, Cyprus and Malta; Turkey may also take part in particular Community programmes. 2. 7. An advisory committee is to be set up, comprising representatives from the Member States and chaired by the Commission representative. 2. 8. The Commission is to submit to the European Parlia- ment and the Council an interim report on the implementation of the programme, a communication on the desirability of continuing the programme and a final report on the implementation of the programme. These reports are also to be forwarded to the Economic and Social Committee for information. 2. 9. Funding totalling ECU 142,3 million is made available for implementing the programme for the period 1 January 1996 to 31 December 2002. Almost half of this sum is to be used for the computerization of transit procedures. 3. Observations In its Opinion of 13 September 1995(1) the Committee 3. 1. endorsed the objectives of the Customs 2000 programme and welcomed their implementation. It is therefore natural for the Committee to give its support also to the proposed amendment under review which basically represents a logical extension and a necessary further development of the original programme. 3. 2. The Commission is, in the Committee’s view, acting in a consistent way by advocating in the recitals to the proposal for a Decision that all the measures linked to the programme instrument and that the be integrated into a single legal programme be financed from a single budget heading. There is a direct overlap as regards the content of the proposed measures; it is therefore not only justifiable but essential for the measures also to be integrated for legal and financial purposes. Such a step should also ensure that resources are used as efficiently as possible. In this context the Committee assumes that the fact 3. 3. that the IDA budget is no longer to be drawn upon does not imply any renunciation of the principles of the IDA system (2). It is absolutely vital that these principles — maximum cost effectiveness, a rationalized approach to establishing networks, and adaptability to technological progress — continue to be observed. 3. 4. The Committee endorses the proposed two-year exten- sion of the life of the programme to 31 December 2002. The remaining period of almost four years, is long enough in view of the complexity of the programme but not too long to keep track of developments. 3. 5. The Committee generally welcomes the development of new communication and information-exchange systems. Steps must, however, be taken to ensure that the use of IT procedures really does make customs more efficient in the Community, whilst not involving any drawbacks for the Community’s economic operators as a result of intensified customs checks. 3. 6. In view of the general trend towards lower customs tariffs, checks should primarily be confined to goods and operators presenting a risk profile making a higher level of inspection advisable. Appropriate risk analysis techniques need to be developed for establishing risk profiles. These techniques should be applied in the most uniform way possible and continuously updated. The Committee approves the Commission’s proposal 3. 7. with regard to the exchange of customs officials and the organization of further training seminars. To ensure that customs law is applied as evenly as possible the Committee also welcomes and highlights the importance of the recently introduced practice of also inviting leading economic operators to the seminars. This practice should be extended to all Member States, wherever possible. In this context the Committee draws attention to the observations set out in point 3. 5 of its opinion of 13 September 1995 (3) under the heading ‘Improved information and communication links with business and professional circles’. 3. 8. When providing technical training it should, however, always be recognized that all measures taken by the customs authorities must conform to the principle of proportionality. (1) OJ C 301, 13. 9. 1995, p. 5. (2) OJ C 214, 10. 7. 1983, p. 33. (3) OJ C 301, 13. 9. 1995, p. 5. 18. 5. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 138/3 3. 9. Extending the scope of the programme to include the applicant states of central and eastern Europe, together with Cyprus and Malta, is a logical step. Flexibility should also be shown with regard to the participation of Turkey, which is already joined to the Community in customs union, to prevent any appearance of discrimination. In the context of these programmes, attention should 3. 10. be paid, to the consequences of the entry into force of the Amsterdam Treaty and, in particular, to the provisions on freedom of movement enshrined in the Treaty. Account should also be taken of the concerns of both the European Parliament’s Committee of Inquiry and the Court of Auditors. Furthermore, importance should be attached to cooperation between the respective customs authorities of these states. 3. 11. The Committee would draw attention to the fact that, in the interests of ensuring a smooth flow of trade, special care also needs to be taken to provide European customs authorities outside the EU with the requisite information. 3. 12. The Committee endorses the Commission’s proposal that an advisory committee be established, comprising rep- resentatives of the Member States. This would ensure that the practical experience gained by the Member States and their customs administrations is reflected in the programme and taken into account in an appropriate way in its implemen- tation. 3. 13. it annually on the use and effectiveness of funding. Finally, the Committee asks the Commission to brief Brussels, 24 March 1999. The President of the Economic and Social Committee Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Komission asetus (EY) N:o 626/1999, annettu 24 päivänä maaliskuuta 1999, tuonnin kiinteistä arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan määrittämiseksi

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
perennial vegetable
pip fruit

text: 25. 3. 1999 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti L 80/1 I (S(cid:132)(cid:132)d(cid:148)kset, jotka on julkaistava) KOMISSION ASETUS (EY) N:o 626/1999, annettu 24 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) maaliskuuta 1999, tuonnin kiinteist(cid:132) arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan m(cid:132)(cid:132)rit- t(cid:132)miseksi EUROOPAN YHTEIS(cid:153)JEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteis(cid:148)n perustamissopi- muksen, ottaa huomioon hedelmien ja vihannesten tuont¶(cid:132)rjes- telm(cid:132)n soveltamista koskevista yksityiskohtaisista s(cid:132)(cid:132)n- n(cid:148)ist(cid:132) 21 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) joulukuuta 1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 3223/94 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1498/98 (2), ja erityisesti sen 4 artiklan 1 kohdan, sek(cid:132) katsoo, ett(cid:132) asetuksessa (EY) N:o 3223/94 s(cid:132)(cid:132)det(cid:132)(cid:132)n Uruguayn kier- roksen monenv(cid:132)listen tulosten mukaisesti komission vahvistamista kolmansien maiden tuonnin kiinteiden arvojen perusteista liitteiss(cid:132) m(cid:132)(cid:132)ritelt(cid:132)- vien tuotteiden ja ajanjaksojen osalta, kauppaneuvottelujen ja edell(cid:132) mainittujen perusteiden mukaisesti tuonnin kiin- te(cid:132)t arvot on vahvistettava t(cid:132)m(cid:132)n asetuksen liitteess(cid:132) esite- tylle tasolle, ON ANTANUT T(cid:142)M(cid:142)N ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (EY) N:o 3223/94 4 artiklassa tarkoitetut tuonnin kiinte(cid:132)t arvot vahvistetaan liitteess(cid:132) olevassa taulukossa merkityll(cid:132) tavalla. 2 artikla T(cid:132)m(cid:132) asetus tulee voimaan 25 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) maaliskuuta 1999. T(cid:132)m(cid:132) asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, j(cid:132)senvaltioissa. ja sit(cid:132) sovelletaan sellaisenaan kaikissa Tehty Brysseliss(cid:132) 24 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) maaliskuuta 1999. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission j(cid:132)sen (1) EYVL L 337, 24. 12. 1994, s. 66 (2) EYVL L 198, 15. 7. 1998, s. 4 L 80/2 FI Euroopan yhteis(cid:148)jen virallinen lehti 25. 3. 1999 LIITE tuonnin kiinteist(cid:132) arvoista tiettyjen hedelmien ja vihannesten tulohinnan m(cid:132)(cid:132)ritt(cid:132)miseksi 24 p(cid:132)iv(cid:132)n(cid:132) maaliskuuta 1999 annettuun komission asetukseen CN-koodi Kolmannen maan koodi (1) Tuonnin kiinte(cid:132) arvo (EUR/100 kg) 0702 00 00 0707 00 05 0709 10 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 052 204 212 999 068 999 220 999 052 204 999 052 204 212 220 600 624 999 052 600 999 039 388 400 404 508 512 524 528 720 999 052 388 400 512 528 624 720 999 132,2 42,2 54,0 76,1 117,2 117,2 269,5 269,5 96,9 157,1 127,0 48,2 43,6 48,9 39,2 42,8 50,8 45,6 39,4 81,9 60,7 106,2 89,0 86,2 96,0 81,9 82,0 106,6 82,1 95,3 91,7 133,1 62,6 75,4 69,5 77,4 73,7 69,3 80,1 (1) Komission asetuksessa (EY) N:o 2317/97 (EYVL L 321, 22. 11. 1997, s. 19) vahvistettu maanimikkeist(cid:148). Koodi ”999” tarkoittaa ”muuta alkuper(cid:132)(cid:132)”


title: Verordening (EG) nr. 635/1999 van de Commissie van 24 maart 1999 houdende wijziging van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage II van het Verdrag vermelde goederen

text: L 80/16 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 25. 3. 1999 VERORDENING (EG) Nr. 635/1999 VAN DE COMMISSIE van 24 maart 1999 houdende wijziging van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage II van het Verdrag vermelde goederen DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 1785/81 van de Raad van 30 juni 1981 houdende een gemeenschappelijke ordening der markten in de suikersector (1), laatstelijk gewijzigd bij Verordening (EG) nr. 1148/98 (2), inzonderheid op artikel 17, lid 5, Overwegende dat de restitutiebedragen welke met ingang van 1 maart 1999 worden toegepast op de in de bijlage bedoelde producten, uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage II van het Verdrag vermelde goederen, zijn vastge- steld bij Verordening (EG) nr. 421/1999 van de Commissie (3); toepassing van de regels en criteria Overwegende dat welke zijn aangehaald in Verordening (EG) nr. 421/1999 op de gegevens waarover de Commissie op het huidige tijdstip beschikt, aanleiding geeft tot wijziging van de op dit tijdstip geldende restituties in de zin als vermeld in de bijlage bij deze verordening, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De restitutiebedragen die zijn vastgesteld bij Verordening (EG) nr. 421/1999 worden gewijzigd zoals in de bijlage van deze verordening aangegeven. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op 25 maart 1999. Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepassel¶k in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 24 maart 1999. Voor de Commissie Martin BANGEMANN Lid van de Commissie (1) PB L 177 van 1. 7. 1981, blz. 4. (2) PB L 159 van 3. 6. 1998, blz. 38. (3) PB L 50 van 26. 2. 1999, blz. 22. 25. 3. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 80/17 B(cid:246)LAGE bij de verordening van de Commissie van 24 maart 1999 houdende wijziging van de restitu- ties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector suiker die worden uitge- voerd in de vorm van niet in bijlage II van het Verdrag vermelde goederen Product Restituties in EUR/100 kg Bij vaststelling vooraf van de restituties Overige gevallen Witte suiker: — in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, onder b), van Verordening (EG) nr. 1222/94 — in alle andere gevallen 5,18 49,35 5,18 49,35


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 633/1999 af 24. marts 1999 om ændring af forordning (EF) nr. 221/1999 om fastsættelse af, i hvilket omfang der kan accepteres ansøgninger, der blev indgivet i januar 1999 om importlicenser for visse æg- og fjerkrækødsprodukter i forbindelse med den ordning, der er fastsat i de aftaler, som Fællesskabet har indgået med Republikken Polen, Republikken Ungarn, Den Tjekkiske Republik, Den Slovakiske Republik, Republikken Bulgarien og Rumænien

text: L 80/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 25. 3. 1999 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 633/1999 af 24. marts 1999 om ændring af forordning (EF) nr. 221/1999 om fastsættelse af, i hvilket omfang der kan accepteres ansøgninger, der blev indgivet i januar 1999 om importli- censer for visse æg- og fjerkrækødsprodukter i forbindelse med den ordning, der er fastsat i de aftaler, som Fællesskabet har indg(cid:134)et med Republikken Polen, Republikken Ungarn, Den Tjekkiske Republik, Den Slovakiske Republik, Repu- blikken Bulgarien og Rumænien KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR (cid:190) under henvisning til Europæiske Fællesskab, traktaten om oprettelse af Det under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1899/97 af 29. september 1997 om gennemførelsesbe- stemmelser for anvendelse i æg- og fjerkrækødssektoren af den ordning, der er fastsat i R(cid:134)dets forordning (EF) nr. 3066/95, og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2699/ 93 og (EF) nr. 1559/94 (1), som ændret ved forordning (EF) nr. 2719/98 (2), især artikel 4, stk. 5, og ud fra følgende betragtninger: De mængder, der es disponible for perioden fra 1. april til 30. juni 1999 som fastsat i bilag II til forordning (EF) nr. 221/1999 (3), er unøjagtige p(cid:134) grund af en forkert oplys- ning fra en medlemsstat; bilag II til nævnte forordning bør derfor udskiftes — UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Bilag II til forordning (EF) nr. 221/1999 affattes som angivet i bilaget til nærværende forordning. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 25. marts 1999. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart medlemsstat. i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 24. marts 1999. P(cid:134) Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen (1) EFT L 267 af 30. 9. 1997, s. 67. (2) EFT L 342 af 17. 12. 1998, s. 16. (3) EFT L 23 af 30. 1. 1999, s. 21. 25. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 80/13 BILAG »BILAG II Gruppe nr. Samlet mængde, der er disponibel i perioden fra 1. april til 30. juni 1999 (tons) 1 2 4 7 8 9 10 11 44 45 12 14 15 16 17 18 19 21 23 24 25 26 27 28 30 32 33 34 35 36 37 38 39 40 43 1 701,25 373,75 17 522,78 2 415,00 603,75 1 380,00 1 765,61 442,75 316,25 1 435,37 1 564,50 4 025,00 1 408,75 1 358,50 1 725,00 345,00 498,63 2 650,50 2 478,88 115,00 5 951,70 293,25 2 470,00 345,00 2 070,00 805,00 575,00 2 875,00 230,00 1 150,00 143,75 215,63 1 840,00 579,60 1 150,00«


title: Verordnung (EG) Nr. 633/1999 der Kommission vom 24. März 1999 zur Änderung der Verordnung (EG) Nr. 221/1999 über die Festsetzung des Umfangs, in dem die im Januar 1999 gestellten Anträge auf Einfuhrlizenzen für bestimmte Eier- und Geflügelfleischerzeugnisse entsprechend der Regelung der Abkommen zwischen der Gemeinschaft und Polen, Ungarn, der Tschechischen Republik, der Slowakei, Bulgarien und Rumänien genehmigt werden können

text: L 80/12 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 25. 3. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 633/1999 DER KOMMISSION vom 24. M(cid:132)rz 1999 zur (cid:142)nderung der Verordnung (EG) Nr. 221/1999 (cid:129)ber die Festsetzung des Umfangs, in dem die im Januar 1999 gestellten Antr(cid:132)ge auf Einfuhrlizenzen f(cid:129)r bestimmte Eier- und Gefl(cid:129)gelfleischerzeugnisse entsprechend der Regelung der Abkommen zwischen der Gemeinschaft und Polen, Ungarn, der Tschechischen Republik, der Slowakei, Bulgarien und Rum(cid:132)nien genehmigt werden k(cid:148)nnen DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EG) Nr. 1899/97 der Kommission vom 29. September 1997 zur Festlegung der die Sektoren Gefl(cid:129)gelfleisch und Eier betreffenden Durchf(cid:129)hrungsbestimmungen zu der in der Verordnung (EG) Nr. 3066/95 des Rates vorgesehenen Regelung sowie zur Aufhebung der Verordnungen (EWG) Nr. 2699/93 und (EG) Nr. 1559/94 (1), ge(cid:132)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 2719/98 (2), insbesondere auf Artikel 4 Absatz 5, in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Die f(cid:129)r den Zeitraum vom 1. April bis zum 30. Juni 1999 insgesamt verf(cid:129)gbare Menge, die in Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 221/1999 der Kommission (3) aufge- ist, f(cid:129)hrt fehlerhafte Angabe (cid:129)bermittelt hat. ist nicht richtig, weil ein Mitgliedstaat eine Anhang II der vorgenannten Verordnung muß daher ersetzt werden — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 221/1999 wird durch den Anhang der vorliegenden Verordnung ersetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 25. M(cid:132)rz 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 24. M(cid:132)rz 1999 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 267 vom 30. 9. 1997, S. 67. (2) ABl. L 342 vom 17. 12. 1998, S. 16. (3) ABl. L 23 vom 30. 1. 1999, S. 21. 25. 3. 1999 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften L 80/13 ANHANG „ANHANG II (in Tonnen) Nummer der Gruppe F(cid:129)r den Zeitraum vom 1. April bis zum 30. Juni 1999 insgesamt verf(cid:129)gbare Menge 1 2 4 7 8 9 10 11 44 45 12 14 15 16 17 18 19 21 23 24 25 26 27 28 30 32 33 34 35 36 37 38 39 40 43 1 701,25 373,75 17 522,78 2 415,00 603,75 1 380,00 1 765,61 442,75 316,25 1 435,37 1 564,50 4 025,00 1 408,75 1 358,50 1 725,00 345,00 498,63 2 650,50 2 478,88 115,00 5 951,70 293,25 2 470,00 345,00 2 070,00 805,00 575,00 2 875,00 230,00 1 150,00 143,75 215,63 1 840,00 579,60 1 150,00“