title: «Kommissionens meddelelse om vold mod børn, unge og kvinder», og «Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af Fællesskabets handlingsprogram (Daphne-programmet) (2000-2004) om foranstaltninger til forebyggelse af vold mod børn, unge og kvinder»

eurovoc_concepts:
EU programme
action programme
child
violence
woman

text: 14. 7. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 198/61 Regionsudvalgets udtalelse om — »Kommissionens meddelelse om vold mod børn, unge og kvinder«, og — »Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af Fællesskabets handlingsprogram (Daphne-programmet) (2000-2004) om foranstaltninger til forebyggelse af vold mod børn, unge og kvinder« (1999/C 198/12) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til Kommissionens meddelelse om vold mod børn, unge og kvinder samt ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af Fællesskabets handlingsprogram (Daphne-programmet) (2000-2004) om foranstaltninger til forebyggelse af vold mod børn, unge og kvinder [KOM(1998) 335 endelig udg. — 98/0192 (CNS) og KOM(1999) 82 endelig udg. — 98/0192 (COD)] (1), under henvisning til Kommissionens beslutning af 18. februar 1999 om i henhold til artikel 129 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab at anmode om Regionsudvalgets udtalelse, under henvisning til præsidiets beslutning af 16. september 1998 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 7 »Uddannelse, Erhvervsuddannelse, Kultur, Ungdom, Sport, Borgernes Rettigheder«, under henvisning til Underudvalg 7’s forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 300/98 rev. 1), som blev vedtaget den 10. marts 1999 med Laurette Onkelinx og Mathilde van den Brink som ordførere, under henvisning til de henstillinger vedrørende lokale og regionale myndigheders aktioner til bekæmpelse af børnemishandling i EU, som blev fremsat under seminaret om »regionalt samarbejde om beskyttelse af børn mod mishandling«, afholdt af Underudvalg 7 den 4. december 1998 i Bruxelles i samarbejde med National Society for the Prevention of Cruelty to Children (UK) og Irish Society for the Prevention of Cruelty to Children (med støtte fra Daphne-programmet) — på den 28. plenarforsamling den 10. -11. marts 1999 (mødet den 11. marts) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Vold mod børn og unge 1. 1. 1. Vold mod børn og unge er et reelt samfundsmæssigt onde, som desværre forekommer i alle samfundslag uanset socioøkonomisk og kulturelt udviklingsniveau. alkohol- og/eller narkotikamisbrug alle er faktorer, der øger risikoen for vold mod børn betydeligt og derfor gør dem mere udsatte. Vold omfatter mishandling af fysisk, psykisk eller seksuel art samt visse former for udnyttelse af mindreårige og vanrøgt af mindreårige eller nyfødte. Det er et verdensomspæn- dende fænomen, og derfor noget der også forekommer i EU-landene. Regionsudvalget understreger, at det er vigtigt at forske mere i, hvordan narkotika- og/eller alkoholmisbrug påvirker det hjemlige miljø. 1. 1. 2. Ved vanrøgt af børn forstås enhver handling eller forsømmelse, som enkeltpersoner, institutioner eller samfun- det som helhed gør sig skyld i, samt den tilstand, som følger heraf, og som berøver piger og drenge deres frihed eller rettigheder og/eller forhindrer dem i at udvikle sig optimalt. 1. 1. 4. Når talen er om vold mod børn, kommer man ikke uden om at nævne det alvorlige problem med netværk, som spreder børneporno over Internettet. Det er klart, at Internettet med sin decentrale struktur og verdensomspændende udbre- delse begunstiger etablering og udvikling af sådanne netværk. 1. 1. 3. Man har dog kunnet konstatere, at ringe socioøkono- miske vilkår og lav social status, opløsningen af familien og manglende social integration samt problemer som følge af (1) EFT C 259 af 18. 8. 1998, s. 2; EFT C 89 af 30. 4. 1998, s. 42. 1. 1. 5. På den anden side kan netop Internettets åbenhed bidrage til, at man finder frem til og arresterer de implicerede personer, hvilket den store internationale politiaktion, der førte til afsløringen af netværket »wonderland«, for nylig har C 198/62 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 7. 1999 vist. Hvorom alting er: selv om man skal være bevidst om den alvorlige karakter af de pædofile netværks aktiviteter på Internettet, bør man ikke stirre sig blind på dette ene problem, al den stund det kun udgør et enkelt aspekt ud af mange af den vold, som børn udsættes for, ligesom de kriminelle handlinger kun udgør en lille del af aktiviteten på Internettet. 1. 2. Den internationale baggrund og europæisk sammenhæng At der er brug for en samordnet international indsats 1. 2. 1. for at forsvare menneskerettighederne og afskaffe vold har længe været erkendt på forskellige niveauer og på forskellig måde. 1. 1. 6. Selv om seksuel udnyttelse af børn og volden i byerne og i skolen i stadig højere grad påkalder sig offentlighedens opmærksomhed, vil Regionsudvalget insistere på, at de fleste tilfælde af vold, omsorgssvigt og misbrug foregår inden for familiens fire vægge. Inden for rammerne af deres kompetence kan visse lokale og regionale myndigheder foranlediges til at indføre specifikke foranstaltninger til beskyttelse af børn: Anbringelse i plejefamilier eller i særlige institutioner, opføl- gende hjælp til problemramte familier, økonomisk bistand m. m. 1. 1. 7. Man har desuden konstateret en risiko for, at børn, som er blevet misbrugt eller mishandlet, har en tendens til selv at indtage rollen som den aggressive, mishandlende part, når de bliver voksne. 1. 1. 8. Enhver voldshandling har ikke kun konsekvenser for offeret, men også for offerets familie og samfundet som helhed. Voldshandlinger kan påvirke børns fysiske, mentale og følelsesmæssige velbefindende, hvad enten de begås mod dem selv, opleves i familien eller vises i medierne. De ramte børn har brug for lægelig, psykologisk og social bistand. 1. 1. 9. fornyet overvejelse af, hvilke aktioner EU skal iværksætte. Alt dette fortjener særlig opmærksomhed samt en 1. 1. 10. Det er umuligt at gøre op, hvor meget volden reelt koster samfundet. Det står dog fast, at EU’s medlemsstater anvender betydelige beløb på medicinsk behandling, psykolo- gisk rådgivning, social bistand og retlige efterspil som følge af denne svøbe. 1. 1. 11. Selv om det økonomiske aspekt ikke bør negligeres, så er det det menneskelige aspekt, som vi alle skal sætte i højsædet, og i den ånd bør vi støtte ethvert tiltag, der sigter mod at mindske risikoen og forebygge misbrug, vanrøgt og vold mod børn. Nogle lokale og regionale myndigheder spiller en vigtig rolle på mødrehjælps- og ungdomsforsorgsområdet. Disse myndigheder har særlige ansvarsområder inden for medicinsk og social forebyggelse, navnlig hvad angår mishand- ling af børn. 1. 1. 12. Regionsudvalget henleder i den forbindelse op- mærksomheden på værdien af uddannelseskampagner om børns sikkerhed, ikke bare i skolen, men også i forbindelse med aktiviteter, der foregår udenfor. 1. 2. 2. Verdenserklæringen om menneskerettighederne fra 1948, FN’s konvention om barnets rettigheder fra 1989 — hvis artikel 19 beskytter børn under 18 år mod enhver form for mishandling og udnyttelse, herunder seksuel vold — verdenstopmødet Stockholm- deklarationen fra 1996 samt den handlingsplan om bekæmpel- se af seksuel udnyttelse af børn i kommercielt øjemed, som blev vedtaget på den første verdenskongres, er vigtige etaper og udgør i dag grundlaget for nationale og internationale aktioner på området. i 1990 og om børn 1. 2. 3. I den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder an- erkendes alles — også kvinders og børns — ret til ikke at blive underkastet umenneskelig eller nedværdigende behandling. På østersølandenes topmøde i Riga i 1998 opfordre- 1. 2. 4. des deltagerlandene til at koble sig på EU’s fælles aktioner til bekæmpelse af menneskehandel og enhver form for udnyttelse af børn. 1. 3. EU’s reaktion 1. 3. 1. en vigtig rolle at udfylde i kampen mod volden. Unionen, dens medlemstater og institutioner har alle Under behørig hensyntagen til nærheds- og komple- 1. 3. 2. mentaritetsprincippet må det erkendes, at det er nødvendigt at forstærke og udbygge fællesskabsindsatsen på dette felt. Rådet og Kommissionen har på Europa-Parlamentets 1. 3. 3. opfordring allerede truffet en række foranstaltninger, navnlig inden for uddannelse, på det audiovisuelle område og inden for ny teknologi. Rådet vedtog således i maj 1998 en henstilling om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed i de audiovisuelle medier og informationstjenester, og en handlingsplan vedrørende sikker anvendelse af Internettet behandles i øjeblikket. 1. 4. Vold mod kvinder Her på tærsklen til år 2 000 forekommer der stadig 1. 4. 1. vold mod kvinder overalt i verden. Hver anden kvinde kommer mindst én gang i livet ud for kønsspecifik vold. Som beskrevet nedenfor optræder kønsspecifik vold i mange former. Det er skuffende, at der stadig er behov for programmer mod kønsspecifik vold, trods al hidtidig opmærksomhed omkring og indsats mod fænomenet. Der er imidlertid enighed om, at sådanne programmer er vigtige. 14. 7. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 198/63 1. 4. 2. udsættes for på grund af deres køn. Ved vold mod kvinder forstås vold, som kvinder 1. 5. Den internationale og europæiske sammenhæng 1. 4. 3. Hertil hører seksuel vold. Definitionen på seksuel vold lyder (1): Enhver interaktion, hvorunder en person tvinges til at acceptere seksuelle tilnærmelser eller til at udføre eller være genstand for seksuelle handlinger. Hertil hører også tvungen prostitution og handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse. Til kønsspecifik vold hører også vold i hjemmet. 1. 4. 4. Definitionen af vold i hjemmet lyder: Trussel med og faktisk anvendelse af fysisk og psykisk vold inden for hjemmets fire vægge fra den mandlige parts side mod den kvindelige (eks-)partner (2). 1. 4. 5. Regionsudvalget tilslutter sig den opfattelse, at sårba- re kvindegrupper som handicappede, minoriteter, migranter og fængselsindsatte løber større risiko end andre for at blive udsat for vold. 1. 4. 6. Kønsspecifik vold mod kvinder påfører de pågælden- de smerte og fortræd. Men derudover er vold mod kvinder en bekostelig affære for samfundet. Ifølge en hollandsk undersø- gelse udgør omkostningerne i forbindelse med alvorlig og meget alvorlig vold i hjemmet mod ca. 50 000 kvinder 332,6 mio. NLG pr. år. Beløbet omfatter omkostninger til retsvæsen og politi, lægehjælp, psykosocial hjælp samt bistandsydelser (3). Det er nødvendigt og muligt på et tidligt stadium at forebygge og bevidstgøre om vold mod kvinder og børn. En vigtig forudsætning herfor er, at der oprettes et lettilgængeligt indberetningscenter. Alle kvinder må garanteres adgang hertil uafhængigt af etnisk tilhørsforhold, kultur og nationalitet (EU/tredjeland). 1. 5. 1. Ud over de erklæringer og konventioner, der nævnes som baggrund for Daphne-programmet, skal der her gøres opmærksom på to internationale instrumenter, der eksplicit omhandler ligestilling mellem mænd og kvinder. Den Interna- tionale (FN’s) Konvention mod diskrimination af kvinder beskæftiger sig indgående med kønsspecifik vold. Konventio- nen indeholder henstillinger om egnet lovgivning og politik og om bekæmpelse af sædvaner, der opretholder volden mod kvinder. Ligeledes skal der gennemføres tiltag til støtte for ofrene. Foranstaltningerne forventes ikke gennemført af myn- dighederne alene, men også af enkeltpersoner, organisationer og virksomheder (5). 1. 5. 2. Amsterdam-traktaten indeholder en bestemmelse om, at ligestilling mellem kønnene er et fundamentalt princip for Det Europæiske Fællesskab (6). gennemføres 1. 5. 3. Dermed udtaler traktaten sig implicit mod følgerne af diskrimination som f. eks. vold mod kvinder på grundlag af køn. Foruden ved lovgivning er det hensigten, at traktaten også skal handlingsprogrammer. Daphne- programmet er et handlingsprogram vedrørende vold mod børn, unge og kvinder. Programmet har indholdsmæssig tilknytning til bestemmelserne i FN-konventionen og Amster- dam-traktatens formulering om ligestilling mellem kønnene. via Det er desuden vigtigt, at personer, der har regelmæs- 1. 4. 7. sig kontakt med beboerne i et bestemt kvarter (f. eks. ansatte i den lokale socialforvaltning) har kendskab til, hvordan man i tide opdager tegn på vold i og omkring hjemmet. 1. 6. EU’s reaktion 1. 4. 8. På det seneste har man bl. a. i England og Holland undersøgt former og omfang af den vold, kvinder udsættes for. En af konklusionerne af undersøgelserne er, at en stor procentdel af den samlede vold er skjult (4). Volden mod kvinder finder hovedsageligt sted i hjemmet og unddrager sig derfor opmærksomheden. Gerningsmændene er hyppigt offerets bekendte. Det påvirker offerets tilbøjelighed til at foretage anmeldelse. Undersøgelser af ofre for forbrydelser viser, at vold mod kvinder og børn er den hyppigst forekom- mende forbrydelse. Denne type forbrydelse figurerer ikke i kriminalstatistikkerne. 1. 6. 1. Europa-Parlamentet har gentagne gange ytret sig om emner i tilknytning til seksuel vold. Hvor det drejer sig om at påvirke medlemsstaternes lovgivning og prioriteringen inden for den retlige efterforskningspolitik, mener Regionsudvalget, at Rådet og Kommissionen kan føre en aktiv og synlig politik, der dels sigter mod at afskaffe kønsspecifik vold, dels mod at øge kvindernes sikkerhed. Således er Daphne-programmet et effektivt instrument til bekæmpelse af kønsspecifik vold. For så vidt angår støtte til regionale og lokale foranstaltninger mod vold mod kvinder bør der tages hensyn til Regionsudvalgets bemærkninger om programmets målsætninger og gennemfø- relse. (1) Jf. Bolan, 1988. (2) J. Korf o. a. : Economische kosten van thuisgeweld tegen vrouwen. Stichting Vrouwenopvang, Utrecht, 1997. (3) J. Korf o. a. : Economische kosten van thuisgeweld tegen vrouwen. (5) Het Vrouwenverdrag in Nederland anno 1997, Verslag van de Stichting Vrouwenopvang, Utrecht, 1997, s. 71. commissie Groenman, VUGA, Den Haag, 1997, s. 125. (4) T. van Dijk m. fl. : Huiselijk Geweld, aard, omvang en hulpverlening, (6) R. Keith, EU equality policies post-Amsterdam, European Informa- Ministerie van Justitie, 1997. tion Service Issue 191, juli 1998. C 198/64 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 7. 1999 2. Generelle bemærkninger Daphne-programmet 2. 1. Programmets målsætning Daphne-initiativet blev opført i Europa-Parlamentets 2. 1. 1. budget i 1997 med henblik på at finansiere aktioner til bekæmpelse af vold mod bl. a. børn, unge og kvinder. 2. 1. 2. Efter Regionsudvalgets mening kræver bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder først og fremmest en indsats i nærmiljøet samt løsninger, der er tilpasset den sociokulturelle mangfoldighed, som er kendetegnende for EU’s enkelte medlemsstater. I kraft af deres kendskab til de lokale forhold deltager de regionale og lokale myndigheder aktivt i denne indsats både i byområder og landdistrikter. 2. 1. 3. Det er således klart, at aktionerne bør udgå fra det lokale og regionale niveau. Den ekstra gevinst, som EU kan føje til i dette tilfælde, ligger i samordning, samarbejde og formidling af informationer mellem de forskellige aktioner, således at de lokale aktører og de offentlige myndigheder kan drage fordel af de erfaringer, man høster under bestræbelserne på at nå programmets fælles mål. De regionale og lokale myndigheder, som har daglig erfaring med beskyttelse af børn, bør deltage i aktioner, der gennemføres inden for rammerne af Daphne-programmet. Regionsudvalget understreger i øvrigt nødvendighe- 2. 1. 4. den af, at Daphne-programmets aktioner fremmes og realiseres i samarbejde med de regionale og lokale enheder og myndighe- der, som befinder sig tættest på borgerne, og som allerede i vid udstrækning har iværksat foranstaltninger og tjenester med henblik på at forebygge familieproblemer og hjælpe de svageste i samfundet. Programmet skal ses i lyset heraf, idet dets vigtigste 2. 1. 5. målsætning er at hjælpe og støtte ikke-statslige og frivillige organisationer, der arbejder på at bekæmpe vold. Efter Regions- udvalgets opfattelse kan den erfaring, disse har opbygget på området, slet ikke undværes som grundlag. 2. 1. 6. Regionsudvalget er derfor positivt over for, at pro- grammet indeholder en serie aktioner, som har til formål at fremme etableringen af netværk, udvekslingen af informatio- ner, samordning og samarbejde på EU-niveau. Nogle regionale og lokale myndigheder har for eksempel oprettet telefonhjæl- petjenester, som muliggør hurtigere hjælp til mishandlingsofre. Ud fra den betragtning, at hvert tilfælde kræver specifik handling, mener Regionsudvalget, at oprettelse af netværk til udveksling af erfaringer fra de enkelte medlemslande kan være et nyttigt bidrag til de berørte aktørers daglige arbejde. 2. 1. 7. De organisationer, bestående af professionelle og frivillige, der spiller en rolle i forbindelse med forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder, arbejder ofte på lokalt og regionalt plan. I mange tilfælde har disse organisationer søgt samarbejde med de lokale og regionale myndigheder. Dette kan give gode resultater, og Regionsudvalget opfordrer derfor til, at der iværksættes projekter, som bl. a. skal sigte mod at tilskynde til og støtte et sådant samarbejde på området. Samarbejdet kan være af politisk eller af finansiel art eller begge dele, og de lokale myndigheder overdrager i mange tilfælde ansvaret for serviceydelser og aktiviteter til sådanne organisationer. I den sammenhæng er det afgørende, at der findes et kommunalt organ, som permanent tager sig af kvinder og mindreårige og tilvejebringer grundlæggende socia- le ydelser. 2. 1. 8. Regionsudvalget støtter Daphne-programmets mål- sætninger, som går ud på at stimulere informationsudveksling, samarbejde, bevidstgørelse og formidling af de mest hensigts- mæssige metoder. Det skal i den forbindelse bemærkes, at voldsproblematikken skal angribes tæt ved åstedet. Erfaringen viser, at det lokale og regionale niveau 2. 1. 9. egner sig godt til en præventiv, bevidstgørende indsats mod vold mod kvinder. Også hjælpeforanstaltningerne over for ofrene gennemføres mere og mere på lokalt og regionalt plan. Informationsudvekslingen bør derfor koncentreres om lokale og regionale samarbejdsnet og om lokale og regionale aktivi- teter. 2. 1. 10. I Daphne-programmet bør hovedvægten efter vor opfattelse lægges på udveksling af information om vellykkede projekter og aktiviteter til bekæmpelse af vold mod kvinder og på etablering af og støtte til netværk af berørte personer. 2. 1. 11. Aktuel information udsprunget af forskning i den kønsspecifikke volds former, forekomst og følger er af betyd- ning for en effektiv tackling af problemet. Men lægges der for stor vægt på forskning, kan det gå ud over støtten til en konkret, målrettet indsats mod den kønsspecifikke vold. 2. 1. 12. Kampagner over for offentligheden passer størrel- sesmæssigt bedst til det nationale og det europæiske niveau. Sådanne kampagner har først og fremmest den betydning, at de kan sætte en sag på dagsordenen. At dømme ud fra tidligere erfaringer med kampagner vedrørende seksuel vold skal man ikke nære store forventninger til denne metode som middel til at fremme oplysning og bevidstgørelse. 2. 1. 13. Vi finder det vigtigt, at programmet også lægger vægt på at give boligforeningsansatte, socialarbejdere, læger og politibetjente større indsigt på området vold mod kvinder. Større indsigt hos sådanne mennesker kan medvirke til, at problemer opdages tidligere. 14. 7. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 198/65 2. 1. 14. Vold mod kvinder skyldes bl. a. det ulige magtfor- hold mellem kvinder og mænd. Det er derfor vigtigt at udvikle forebyggende og helbredende programmer, der fokuserer på motiverne hos (potentielle) udøvere af vold mod kvinder. — overvågning af de godkendte projekters gennemførelse, — evaluering af de gennemførte projekter. 2. 2. Programmets budget (artikel 3) 2. 2. 1. Programmets budget er efter Regionsudvalgets opfat- telse uklart. Regionsudvalget ønsker et mere detaljeret budget med en mere udførlig beskrivelse af finansieringskravene for de enkelte aktioner. Regionsudvalget har ved gennemlæsningen af Kom- 2. 2. 2. missionens meddelelse kunnet konstatere, at der er knyttet store forventninger til iværksættelsen af dette program i de ikke-statslige organisationer, der er aktive inden for bekæmpel- se af vold og mishandling. Der blev således søgt om støtte til 428 projekter for i alt 35 mio. ECU under den midlertidige budgetpost i 1997. Regionsudvalget beklager på denne baggrund, at 2. 2. 3. programmets samlede 5-årige budget kun er på 25 mio. ECU — så meget desto mere, som programmet ikke kun skal henvende sig til de 15 nuværende medlemsstater, men også til de 11 ansøgerlande. Programmets struktur 2. 3. Iværksættelse (artikel 2) 2. 3. 1. Regionsudvalget konstaterer med tilfredshed, at de planlagte aktioner skal gennemføres i tæt samarbejde med medlemstaterne og de institutioner og organisationer, der er aktive i kampen mod vold. Dette falder i øvrigt fint i tråd med tankegangen bag de aktionsområder, som beskrives i artikel 1. 2. 3. 2. Regionsudvalget ønsker i den forbindelse at henlede opmærksomheden på den betydningsfulde rolle, som de lokale og regionale myndigheder kan udfylde på dette felt, da nogle af dem har institutionelle beføjelser på området, og da de er tæt på den lokale virkelighed i kraft af deres aktiviteter i forbindelse med forebyggelse, information og hjælp til udsatte mindreårige og familier. Regionerne kan udføre vigtige opgaver i forskellige faser af gennemførelsen i samarbejde med Kom- missionen via det rådgivende udvalg, der er omtalt i punkt 2. 5: — i ansøgningsfasen, f. eks. ved at akkreditere organisationer, hvis engagerede kamp for mindreåriges og kvinders rettig- heder er velkendt af offentligheden, 2. 3. 3. Regionsudvalget glæder sig over, at Kommissionen i den niende betragtning i det ændrede forslag (17. 02. 1999) nævner behovet for at fremme samarbejdet mellem ngo’er og de regionale og lokale myndigheder som fremført i Europa-Parlamentets forslag til rapport om emnet. Regionsud- valget beklager dog, at dette ikke gentages i artikel 2 i forslaget til afgørelse. 2. 4. Sammenhæng og komplementaritet (artikel 4) 2. 4. 1. Regionsudvalget vil gerne betone, at det er vigtigt med sammenhæng og komplementaritet såvel i iværksættelsen af programmets enkelte aktioner som i forholdet til andre relevante EF-programmer og -foranstaltninger, f. eks. aktioner under handlingsplanen for sikker anvendelse af Internettet — ikke mindst den aktionslinje, der sigter mod at etablere et europæisk net af direkte linjer (»hot-lines«). 2. 5. Det rådgivende udvalg (artikel 5 og 6) 2. 5. 1. Efter Regionsudvalgets opfattelse er medlemsstater- nes deltagelse i programmernes udvælgelse og finansiering samt i tilsynet med og evalueringen af dem en logisk konkret- isering af indholdet i artikel 2, stk. 1, i forslaget til Rådets afgørelse. 2. 5. 2. Skønt der er andre måder at sikre en bedre inddragel- se af medlemsstaterne i gennemførelsen af programmet, kan Regionsudvalget gå med til at anvende et rent rådgivende udvalg, al den stund programmet først og fremmest skal støtte aktioner, som allerede er iværksat af forskellige forvaltningsni- veauer i medlemsstaterne. 2. 6. Internationalt samarbejde (artikel 7) 2. 6. 1. Regionsudvalget bifalder Kommissionens planer om at styrke samarbejdet med tredjelande og internationale organi- sationer med kompetence inden for folkesundhed. Det glæder sig ligeledes over, at programmet åbnes for de associerede lande i Central- og Østeuropa, Cypern og EFTA-landene, selv om det fastholder, at denne åbning må følges op af de nødvendige bevillinger (jf. punkt 2. 2). — vurdering af ansøgninger og information om de program- mer, der passer bedst til den sociale virkelighed, de skal fungere i, 2. 6. 2. kvinder bør der samarbejdes på internationalt plan. Navnlig hvad angår bekæmpelse af handel med C 198/66 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 14. 7. 1999 2. 7. Tilsyn og evaluering (artikel 8) Der må endvidere oprettes særskilte hjælpeprojekter for ger- ningsmændene til vold mod kvinder. Regionsudvalget understreger, at det er nødvendigt 2. 7. 1. med et effektivt tilsyn med og en effektiv gennemførelse af programmet, og det insisterer på, at alle relevante aktører må inddrages i evalueringen, herunder de lokale og regionale myndigheder, hvis relevante tjenestegrene vil deltage i gennem- førelsen af de forskellige aktionsområder. 3. Særlige bemærkninger 3. 1. Specifikke målsætninger for at beskytte børn mod vold 3. 1. 1. Regionsudvalget støtter forslaget om at give Eurostat mandat til at indsamle og analysere alle offentligt tilgængelige statistikker om seksuel udnyttelse, vanrøgt og misbrug af børn i medlemsstaterne, og i de 11 ansøgerlande, der også er omfattet af Daphne-programmet, såvel som forslaget om at henstille til medlemsstaterne, at de gør bedre brug af Europols faciliteter både i forbindelse med eftersøgning af forsvundne børn og i forbindelse med de retlige foranstaltninger, som skal træffes mod de pågældende kriminelle personer eller net. 3. 1. 2. sigt samarbejde, sådan som det er planen under tredje søjle. Forslagene går i retning af øget retligt og politimæs- 3. 1. 3. At foranstaltningerne især vedrører forsvundne eller seksuelt misbrugte børn, bør ikke tilsløre den kendsgerning, at de fleste tilfælde af vold finder sted i hjemmet. 3. 1. 4. selv om den er langt mere udbredt i samfundet. Den side af sagen opnår ikke samme mediedækning, 3. 1. 5. denne problematik for nylig. Borgerne og politikerne har først fået øjnene op for 3. 1. 6. Regionsudvalget foreslår, at man også støtter kon- krete aktioner til forebyggelse af vold i familien ved at trække på de erfaringer, som en række frivillige organisationer i al stilhed har opbygget gennem årene. 3. 2. Foranstaltninger med specifikt sigte på kvinder Henstillinger 3. 2. 1. Volden mod kvinderne er af en sådan art (den finder ofte sted i hjemmet og begås af bekendte), at opmærksomheden om problemet, forebyggelsen og hjælpen bør tage udgangs- punkt i kvarteret eller kommunen. Derfor følgende henstillin- ger. Politiet bør i sin efterforskningspolitik sætte mere fokus på personer, der begår vold mod kvinder og børn. Ressortmini- steriet må udstikke retningslinjer for politiet på dette område. 1. Forskning i foranstaltningers effektivitet bør navnlig kon- centreres om den lokale og regionale indsats. 2. Der bør søges efter muligheder i bestående foranstaltninger og institutioner, der bedst kan tackle problemet med vold mod kvinder, herunder en bevidstgørelseskampagne i massemedierne. 3. Der bør i programmet lægges mindre vægt på forskning og mere på innovative og vellykkede projekter. 4. Ud over ofrene bør opmærksomheden også rettes mod gerningsmændene til vold mod kvinder. Her er det på sin plads at nævne betænkningen fra Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder, hvori det hedder, at det er nødvendigt at gennemføre en kampagne i hele Den Europæiske Union om total afvisning af vold mod kvinder. Det bør endvidere påpeges, at Kommissionen foreslår, at der organiseres oplysningskampagner samt uddannelses- og undervisningsprogrammer for børn om voldens følger. 5. Man bør undersøge, hvor store omkostninger der er forbundet med vold mod kvinder i de forskellige EU-lande. 3. 2. 2. lokale initiativer, der kan illustrere henstillingerne. Her skal nævnes nogle eksempler (1) på regionale og I den lokale sikkerhedspolitik er der et tilknytningspunkt for forebyggende og bevidstgørende optræden mod kønsspecifik vold. I forbindelse med vold mod kvinder drejer det sig ikke alene om at yde hjælp. Et sted har de kommunale myndigheder startet en projektgruppe benævnt »Vold i familien«. Deltagerne er bl. a. det kommunale sikkerhedskontor, en stiftelse for hjælp til kvinder og anklagemyndigheden. Arbejdsgruppen har opstillet en handlingsplan med fire målsætninger, nemlig at forbedre registreringen, hjælpeforanstaltningerne, bevidstgø- relsen og den strafferetlige indsats. For øjeblikket er man i gang med at udføre planerne. 3. 2. 3. I en region har otte kommuner besluttet at etablere lokale netværk omkring vold mod kvinder. Disse netværk fungerer som tværfaglige grupper. På den måde kan der hurtigt og professionelt sættes ind mod kønsspecifik vold mod kvinder. 3. 2. 4. I et lokalt politikorps har medarbejderne på eget initiativ dannet et netværk bestående af personer, der har at gøre med vold i hjemmet. Såvel politibetjente som socialarbej- dere deltager. Formålet med netværket er at udveksle erfaringer, øge deltagernes indsigt på området og forbedre det praktiske politiarbejde. (1) Pga. tidnød anføres kun eksempler fra Holland. 14. 7. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 198/67 4. Konklusioner 4. 1. Regionsudvalget glæder sig over, at Kommissionen har udsendt en meddelelse som politisk udspil, og det er positivt stemt over for forslaget til Rådets afgørelse, der sigter mod iværksættelsen af et EU-handlingsprogram til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder, al den stund det drejer sig om et betydeligt og meget udbredt problem, som udgør en grov krænkelse af menneskerettighederne. 4. 2. Eftersom bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder efter Regionsudvalgets mening først og fremmest kræver en lokal og regional reaktion tæt på borgerne, kan programmet udmærket tilføre en EU-merværdi ved at iværk- sætte og styrke aktioner vedrørende samarbejde, samordning og udveksling af erfaringer mht. forskellige fremgangsmåder. Regionsudvalget har kunnet konstatere, at de ikke- 4. 3. statslige organisationer, der er aktive inden for bekæmpelse af vold, har meget store forventninger til programmet. Det beklager derfor, at den økonomiske støtte til programmet kun bliver på 25 mio. ECU i 5 år. 4. 4. Regionsudvalget glæder sig over Kommissionens inten- tioner om at ville igangsætte aktionerne under programmet i nært samarbejde både med medlemsstaterne og ansøgerlande- ne og med institutioner og organisationer, der er aktive på området. Det minder i den forbindelse om den vigtige institutionelle rolle, som de lokale og regionale myndigheder kan udfylde på dette felt. Bruxelles, den 11. marts 1999. Regionsudvalget 4. 5. tilslutter sig forslaget om at give Eurostat mandat til at indsamle og analysere alle offentligt tilgængelige statistikker om seksuel udnyttelse og misbrug af børn i medlemsstaterne samt forslaget om at henstille til medlemsstaterne, at de gør bedre brug af Europols faciliteter. 4. 6. Regionsudvalget henstiller i øvrigt, at man ikke taber volden i hjemmet af syne, eftersom denne form for vold alt for længe har været et tabuemne, hvilket har skadet børnenes tarv. Regionsudvalget mener på den baggrund, at det er nødvendigt at støtte aktioner til forebyggelse af vold i familien. 4. 7. Regionsudvalget tager Kommissionens nylige beslut- ning om at ændre retsgrundlaget for forslaget til afgørelse om Daphne-programmet fra artikel 235 til artikel 129 (folkesund- hed) til efterretning. Det opfordrer i denne forbindelse Kom- i betragtningerne at nævne, at missionen til udtrykkeligt folkesundhed defineres bredt i lyset af de nye bestemmelser i Amsterdam-traktaten, således at foranstaltninger til forebyggel- se af alle former for vold imod kvinder, unge og børn, der influerer på deres fysiske, følelsesmæssige og mentale sundhed, er omfattet af programmet. 4. 8. Ifølge Regionsudvalget bør det derfor klart stipuleres, at Daphne-programmet dækker forebyggelse af vold (såvel fysisk, seksuel og psykologisk vold), og at foranstaltninger til forebyggelse af sexchikane, seksuel udnyttelse, sexturisme og omsorgssvigt på ingen måde er udelukket fra programmets anvendelsesområde. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget


title: Résolution du Comité des régions sur «L'arrestation de M. Öcalan et la nécessité de trouver une solution politique à la question kurde»

eurovoc_concepts:
Kurdistan question
the EU's international role

formats: html pdf print

text: C 198/82 FR Journal officiel des Communautés européennes 14. 7. 1999 Résolution du Comité des régions sur «L’arrestation de M. O¨ calan et la nécessité de trouver une solution politique à la question kurde» (1999/C 198/15) LE COMITE´ DES RE´ GIONS, encourage le gouvernement turc à dégager une solution politique à la question kurde et exige du PKK et des autres organisations kurdes qu’ils respectent l’ordre juridique; espère que le gouvernement turc fera la différence entre l’autonomie culturelle, à laquelle les représentants des collecti- vités locales et régionales de l’Union européenne sont particu- lièrement attachés, et le séparatisme qui met en danger l’intégrité territoriale de la Turquie; invite la Turquie à mettre en place les réformes socioéconomi- ques nécessaires pour que la minorité kurde puisse exprimer sa différence culturelle dans le contexte turc; rappelle que tous les E´ tats candidats à l’adhésion à l’Union européenne doivent se conformer aux critères de Copenhague qui exigent «des institutions stables garantissant la démocratie, la primauté du droit, les droits de l’homme, le respect et la protection des minorités»; attend des autorités turques qu’elles fournissent toutes les garanties nécessaires pour que M. O¨ calan reçoive un traitement humain et se voie assurer un procès public équitable en conformité avec les obligations internationales auxquelles la Turquie a souscrit, notamment en tant que membre du Conseil de l’Europe; invite, dans ce contexte, les autorités turques à prendre les dispositions nécessaires pour que des observateurs internatio- naux puissent être admis au procès et réclame que M. O¨ calan soit jugé publiquement avec l’assistance d’avocats qu’il aura choisis librement; condamne fermement tous les actes de violence, les prises les incursions dans les ambassades des E´ tats d’otages et membres de l’Union européenne; se rallie à la déclaration du Conseil du 22 février 1999 et à la résolution du Parlement européen du 25 février 1999. Bruxelles, le 11 mars 1999. Le Président du Comité des régions Manfred DAMMEYER


title: Dictamen del Comité de las Regiones sobre «Euroformación para los entes regionales y locales de Europa»

eurovoc_concepts:
EU law
local government
regional government

text: C 198/68 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 Dictamen del Comité de las Regiones sobre «Euroformacio´ n para los entes regionales y locales de Europa» EL COMITE´ DE LAS REGIONES, (1999/C 198/13) vista la decisio´ n de la Mesa de 15 de julio de 1998, de conformidad con el cuarto pa´rrafo del artı´culo 198 C del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, de elaborar un dictamen sobre «Euroformacio´ n para los entes regionales y locales de Europa» y de encargar a la Comisio´ n de Educacio´ n, Formacio´ n Profesional, Cultura, Juventud, Deporte y Derechos de los Ciudadanos (Comisio´ n 7) la preparacio´ n de los trabajos; vistas las conclusiones de la conferencia sobre Euroformacio´ n para los entes regionales y locales, celebrada en Barcelona los dı´as 5 y 6 de junio de 1998, organizada conjuntamente por el CDR, el Centro Europeo de las Regiones, el Instituto Europeo de la Administracio´ n Pu´ blica, el Colegio de Europa de Brujas y la Comisio´ n Europea; visto el proyecto de Dictamen (CDR 404/98 rev. 1) aprobado por la Comisio´ n 7 el 4 de diciembre de 1998 (ponentes: Sra. Lund y Sr. Pujol i Soley), ha aprobado en su 28o Pleno de los de los dı´as 10 y 11 de marzo de 1999 (sesio´ n del 11 de marzo) el presente Dictamen. 1. Introduccio´ n La celebracio´ n de la conferencia interregional sobre 1. 1. Euroformacio´ n para los entes regionales y locales, celebrada en Barcelona los dı´as 5 y 6 de junio de 1998, organizada por el Centro Europeo de las Regiones de Barcelona, conjunta- mente con el Instituto Europeo de la Administracio´ n Pu´ blica de Maastricht y el Colegio de Europa de Brujas, y que conto´ con el apoyo de la Comisio´ n Europea, el Comité de las Regiones y la Generalitat de Catalun˜ a, constituye un hito importante para las regiones y municipios de Europa al haber permitido realizar un debate exhaustivo sobre las necesidades de formacio´ n en materia de asuntos europeos que experimen- tan los entes regionales y locales. 1. 2. Mediante un cuestionario enviado a casi todas las regiones y a la mayor parte de los municipios europeos y de los paı´ses candidatos a la adhesio´ n, la conferencia permitio´ definir las necesidades de formacio´ n existentes en Europa en determinadas a´reas prioritarias y facilito´ informacio´ n sobre las estructuras administrativas que gestionan los asuntos europeos y los recursos humanos disponibles, adema´s de otras informa- ciones relativas a los representantes elegidos y los funcionarios regionales y locales implicados en estos asuntos. 1. 3. Las conclusiones de la conferencia se centraron en la necesidad de que las administraciones regionales y locales y sus asociaciones atiendan con cara´cter prioritario al reforza- miento de la capacitacio´ n de sus recursos humanos, a fin de disponer de la informacio´ n necesaria sobre temas de interés comunitario y desarrollar actividades imprescindibles en el a´mbito de la Euroformacio´ n. La conferencia permitio´ también concretar determinadas necesidades de formacio´ n en a´reas prioritarias. Basa´ndose en los resultados de la conferencia, el 1. 4. CDR propone pasar a la accio´ n con vistas a desarrollar la profesionalidad de los recursos humanos de las administracio- nes regionales y locales en lo relativo a las cuestiones comunitarias. 2. Observaciones generales 2. 1. El objetivo de la Euroformacio´n 2. 1. 1. El CDR propone lanzar un programa en materia de Euroformacio´ n como instrumento necesario para potenciar el proceso de integracio´ n europea y mejorar el funcionamiento de los entes regionales y locales en Europa. El proyecto tiene por objeto mejorar los conocimien- 2. 1. 2. tos que los representantes elegidos y los funcionarios de los entes regionales y locales europeos deben tener sobre los asuntos comunitarios. 2. 1. 3. El CDR pretende transmitir a las instituciones comu- nitarias su convencimiento de la importancia de la Euroforma- cio´ n para potenciar el proceso de integracio´ n europea y fomentar la participacio´ n ciudadana en ese proceso. Asimismo, pretende transmitir ese convencimiento a los ciudadanos. 2. 1. 4. El CDR invita a las autoridades pu´ blicas —a escala comunitaria, nacional, regional y local— y a las asociaciones de entes regionales y locales a que presten una atencio´ n prioritaria a la adquisicio´ n de una Euroformacio´ n adecuada. 14. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 198/69 2. 2. Los entes regionales y locales en el proceso de integracio´n europea 2. 2. 1. El proceso de integracio´ n europea exige la contribu- cio´ n y participacio´ n de todas las autoridades pu´ blicas y del ciudadano de la UE en general. Una de las tareas que las administraciones pu´ blicas pueden abordar en este contexto es la de sensibilizar a la opinio´ n pu´ blica y a los ciudadanos sobre las diferentes implicaciones que tiene la integracio´ n europea y de dar a conocer a la Unio´ n Europea sobre el terreno. 2. 2. 2. Desde los inicios del proceso de integracio´ n europea y como resultado de la evolucio´ n histo´ rica, la cultura y las tradiciones, las realidades territoriales internas en los Estados miembros han sido muy diversas. Los entes regionales y locales han contribuido en diferente medida al proceso de integracio´ n europea, con su preocupacio´ n por el respeto democra´tico al factor enriquecedor que constituye dicha diversidad. No obstante, como resultado del Acta U´ nica Europea, 2. 2. 3. adoptada en 1985 —que introdujo el mercado interior y la cohesio´ n econo´ mica y social—, la participacio´ n de los gobier- nos regionales y locales en la integracio´ n europea ha adquirido una mayor importancia. 2. 2. 4. El Tratado de la Unio´ n Europea, de 1992, permitio´ , con la creacio´ n del Comité de las Regiones, que los entes regionales y locales dispongan de un importante foro de participacio´ n en el proceso de integracio´ n europea. Los entes regionales y locales ya no son so´ lo responsables de la aplicacio´ n de las decisiones que les afectan en la pra´ctica, sino que pueden también hacer oı´r su voz en el Consejo y la Comisio´ n Europea, en el proceso decisorio, en la formulacio´ n de la jurisprudencia comunitaria, en la elaboracio´ n de las polı´ticas y en los asuntos europeos que consideren que afectan a los entes regionales y locales de Europa. 2. 2. 5. El principio de subsidiariedad deberı´a ser aplicado de manera efectiva en el programa de Euroformacio´ n y en las relaciones entre las diferentes estructuras gubernamentales de los Estados miembros (centrales, regionales y locales), con arreglo a los respectivos ordenamientos constitucionales vigen- tes en cada uno de ellos. Dichas administraciones debera´n garantizar que sus recursos humanos disponen de la formacio´ n adecuada en los a´mbitos antes citados. 2. 2. 6. El desarrollo de procesos de descentralizacio´ n en los Estados miembros de la UE, que ha conducido a un mayor nu´ mero de competencias para cada una de dichas autoridades, implica una participacio´ n mayor de las autoridades regionales y locales en los asuntos comunitarios. 2. 2. 7. En este contexto, las administraciones regionales y locales participan principalmente en tres a´reas diferentes: i) el proceso de ejecucio´ n, dado que la mayor parte de la legislacio´ n comunitaria se aplica ya a niveles regionales y locales en muchos Estados miembros (lo que incluye las actividades relativas a las polı´ticas estructurales, la contratacio´ n pu´ blica, la transposicio´ n de normativas, la participacio´ n en programas, etc. ); ii) el proceso decisorio comunitario, en particular a través del papel del CDR (en el desarrollo del acervo comunitario, normas comunitarias, polı´ticas europeas, etc. ), y iii) la comuni- cacio´ n de sus respectivos puntos de vista en relacio´ n con los temas que afectan a los ciudadanos, con el fin de hacerlos participar ma´s estrechamente en el proceso de desarrollo de la UE, ası´ como de canalizar sus puntos de vista hacia la UE. 2. 2. 8. Todos estos esfuerzos técnicos destinados a reforzar la presencia regional y local en el proceso decisorio comunita- rio y a incrementar el conocimiento de los asuntos comunita- rios por parte de los ciudadanos europeos requieren una formacio´ n adecuada y continua de las autoridades regionales y locales. Es evidente que las crecientes responsabilidades de 2. 2. 9. las entidades regionales y locales responden a tres preocupacio- nes: i) el reforzamiento de la cohesio´ n econo´ mica y social; ii) el desarrollo de la cooperacio´ n y los intercambios entre los entes regionales y locales, y, por consiguiente, la profundizacio´ n del proceso de integracio´ n europea. El u´ ltimo objetivo es hacer accesibles a los ciudadanos los beneficios potenciales de la UE y mejorar su calidad de vida. iii) 3. Observaciones especı´ficas Programa estratégico de Euroformacio´ n para los entes regiona- les y locales en Europa (2000-2002). 3. 1. Contenido El Programa estratégico de Euroformacio´ n incluye 3. 1. 1. una amplia gama de actividades en el a´mbito de la formacio´ n, transferencia de conocimientos, consultorı´a e investigacio´ n aplicada, en materia de asuntos europeos y temas de dimensio´ n comunitaria de interés para los representantes elegidos, funcio- narios, técnicos y expertos de los entes regionales y locales de la UE y de los paı´ses candidatos a la adhesio´ n. 3. 2. Objetivos y necesidades El proyecto de Euroformacio´ n beneficiara´ a las 3. 2. 1. autoridades regionales y locales de los quince Estados miem- bros de la UE y a los paı´ses candidatos a la adhesio´ n a la Unio´ n, ası´ como a los representantes de las instituciones europeas, en su comprensio´ n de la contribucio´ n de la UE a la satisfaccio´ n de las necesidades y preocupaciones de los ciudadanos. Con el fin de beneficiar a los ciudadanos de la UE, deberı´an alcanzarse los dos objetivos siguientes: Contribuir a mejorar la administracio´ n pu´ blica y sus 3. 2. 2. servicios al ciudadano en los entes regionales y locales y garantizar su funcionamiento creativo y eficaz; C 198/70 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 3. 2. 3. integracio´ n europea y la cooperacio´ n interregional. Contribuir a la promocio´ n de la cohesio´ n regional, la 3. 2. 4. Para alcanzar estos objetivos, debera´n cubrirse las siguientes necesidades de formacio´ n de las administraciones pu´ blicas regionales y locales en materia de temas comunitarios: 3. 2. 5. necesidad de una mayor profesionalidad a todos los niveles de los recursos humanos de las administraciones de los entes regionales y locales de la UE respecto a la informacio´ n sobre asuntos europeos, incluido el acceso a los programas comunitarios y a sus mecanismos de funcionamiento; 3. 2. 6. necesidad de mayor eficacia y eficiencia; 3. 2. 7. necesidad de mejores resultados. 3. 3. 6. el contenido y las metodologı´as de la formacio´ n deberı´an revisarse y actualizarse anualmente para garantizar que el programa responda a las necesidades diversas de las autoridades locales y regionales, sus competencias polı´ticas y administrativas particulares y su contexto socioecono´ mico; que sus actividades se realicen en un ambiente de 3. 3. 7. cooperacio´ n entre las instituciones a cargo de la formacio´ n y las asociaciones representativas de los gobiernos regionales y locales; 3. 3. 8. que esté abierto a todos los representantes elegidos de los gobiernos y los funcionarios de los entes regionales y locales, ası´ como a los profesionales, los expertos, los formado- res y las instituciones que participan en la formacio´ n en este a´mbito. 3. 2. 8. Por consiguiente, quienes ocupan cargos pu´ blicos, sean de cara´cter electivo o por designacio´ n, y los funcionarios deberı´an estar al corriente de estas cuestiones y tener, adema´s, la oportunidad de recibir formacio´ n en temas comunitarios, es decir, de recibir una adecuada y continua Euroformacio´ n. 3. 4. Acciones 3. 2. 9. La formacio´ n profesional de los recursos humanos de las administraciones regionales y locales debera´ ser conside- rada un factor clave en el desarrollo regional y local y, por consiguiente, deberı´a concedérsele una atencio´ n prioritaria, tanto desde el punto de vista de los recursos econo´ micos asignados a este a´mbito como desde el punto de vista del apoyo que las autoridades pu´ blicas deberı´an ofrecer a las actividades de formacio´ n de los funcionarios pu´ blicos. 3. 3. Caracterı´sticas principales del Programa 3. 4. 1. acciones iniciales, cuya continuacio´ n habra´ de desarrollarse: Este Programa estratégico esta´ compuesto por cuatro — formacio´ n y transferencia de conocimientos en las a´reas prioritarias descritas ma´s abajo, que garanticen que las autoridades regionales y locales puedan adquirir las técni- cas necesarias para gestionar los asuntos europeos, a fin de: i) mejorar la eficiencia de sus administraciones a través de un mejor conocimiento de las normas, polı´ticas y procedimientos de la UE; ii) garantizar su participacio´ n en el proceso de cambio que esta´ teniendo lugar en toda Europa; y iii) promover una mayor cohesio´ n econo´ mica y social; El CDR propone un marco para el Programa que tenga las siguientes caracterı´sticas: duracio´ n mı´nima de tres an˜ os (2000-2002), renova- 3. 3. 1. ble con cara´cter plurianual y modificable segu´ n las necesidades; — realizacio´ n de tareas de consultorı´a relativas a asuntos europeos destinadas a los gobiernos y las administraciones regionales y locales de los Estados miembros y los PECO allı´ donde se haya detectado que existe claramente un vacı´o en los conocimientos existentes o en las estructuras de formacio´ n; 3. 3. 2. cara´cter paneuropeo, teniendo en cuenta que sus actividades se extendera´n a los entes regionales y locales de los quince Estados miembros y a los PECO; — elaboracio´ n de estudios e investigaciones aplicadas para los entes regionales y locales; 3. 3. 3. cara´cter estratégico, toda vez que marcara´ la direc- cio´ n que habra´n de tomar las acciones de formacio´ n en temas fin de mejorar la eficiencia de las comunitarios con el administraciones implicadas, a fin de profundizar el proceso de integracio´ n y permitir a los ciudadanos el pleno beneficio del mismo; — ejercicio de actividades relacionadas con el desarrollo institucional a través de la promocio´ n de un foro informal para el intercambio de ideas y experiencias entre los diferentes gobiernos y administraciones regionales y locales y los centros de formacio´ n de Europa. 3. 3. 4. cara´cter global, aunque diferenciado en una estruc- tura modular (véase punto 3. 4. 1) en cada una de las seis a´reas prioritarias de la Euroformacio´ n (véase punto. 3. 5); 3. 5. A´ reas prioritarias 3. 3. 5. proyectos complementarios; cara´cter abierto, para que puedan incorporarse otros El CDR ha definido las siguientes a´reas prioritarias para las actividades de formacio´ n de los entes regionales y locales de Europa: 14. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 198/71 3. 5. 1. A m b i t o i n s t i t u c i o n a l y l e g i s l a t i v o d e l a U E. P o l ı´ t i c a s c o m u n i t a r i a s. D a t o s c o m p a r a t i v o s d e l o s E s t a d o s m i e m - b r o s 3. 5. 1. 1. Examen de la actual situacio´ n y ana´lisis de las adaptaciones necesarias por parte de las instituciones comuni- tarias; sus estructuras y las relaciones entre los diferentes niveles administrativos, y el modo en que los niveles subnacionales se relacionan con el nivel nacional en sus respectivas posiciones polı´ticas y decisorias en asuntos europeos; examen de los procedimientos administrativos; acervo comunitario y normas comunitarias. La formacio´ n en cada una de esas a´reas permitira´ que los gobiernos y administraciones implicados desarrollen un método consistente de gestio´ n de sus recursos humanos. 3. 5. 2. C o h e s i o´ n e c o n o´ m i c a y s o c i a l y c o o p e - r a c i o´ n 3. 5. 2. 1. Los entes regionales y locales de la UE, ası´ como los paı´ses candidatos, se hallan ante nuevos desafı´os de adaptacio´ n a los nuevos procedimientos y criterios de elegibili- dad y programacio´ n, que plantean las orientaciones y el nuevo paquete financiero para el perı´odo 2000-2006 presentado por la Comisio´ n Europea en la Agenda 2000, ası´ como las nuevas orientaciones de los fondos estructurales, sus nuevas la normativas y la mejora y simplificacio´ n de su gestio´ n, elaboracio´ n de programas regionales y locales, las iniciativas y propuestas generales de la UE, los estudios comparativos sobre las estructuras polı´tico-administrativas de los Estados miembros y de los paı´ses candidatos, etc. Estos factores también determinara´n la capacidad de los gobiernos subnacio- nales para hacer uso efectivo de los fondos estructurales y de otros programas e iniciativas de la UE. Para dichos entes la formacio´ n a medida y la formacio´ n pra´ctica en estos a´mbitos es esencial. 3. 5. 3. I n t e r c a m b i o s , n a m i e n t o s c o o p e r a c i o´ n y h e r m a - 3. 5. 3. 1. igual que Los entes regionales y locales —al sus asociaciones nacionales e internacionales— contribuyen también activa y pra´cticamente al proceso de integracio´ n europea mediante el intercambio de experiencias, que en algunas ocasiones ofrecen resultados positivos y en otras negativos. El conocimiento y ana´lisis de los puntos fuertes y débiles de estas experiencias resultara´ de gran utilidad en la definicio´ n del enfoque ma´s apropiado que habra´ de adoptarse durante los pro´ ximos an˜ os. Deberı´a prestarse una atencio´ n especial a la fase preparatoria, que puede determinar el éxito de un proyecto de cooperacio´ n. Los entes regionales y locales deben tener un papel de la mayor importancia en este marco, teniendo en cuenta su proximidad a las situaciones de base y su conocimiento de las mismas, ası´ como su flexibilidad en la realizacio´ n de las acciones. La cooperacio´ n y el intercambio a escala europea entre las diferentes administraciones subnacio- nales —y entre sus asociaciones nacionales e internacionales— pueden aportar un considerable valor an˜ adido, particularmente en el caso de las administraciones con necesidades similares. Su contribucio´ n a la creacio´ n y desarrollo de un marco de cooperacio´ n entre los diferentes centros de formacio´ n podrı´a resultar de gran importancia. Deberı´a prestarse una atencio´ n especial a la efectividad de los hermanamientos como método de desarrollo y potenciacio´ n de las administraciones pu´ blicas. Los hermanamientos pueden de hecho constituir un u´ til instrumento para contrastar diferentes maneras de organizar los mu´ ltiples servicios que se prestan al ciudadano, permitiendo seleccionar y aplicar las que resulten ma´s eficaces. 3. 5. 4. A´ m b i t o s e c o n o´ m i c o y f i n a n c i e r o 3. 5. 4. 1. Los a´mbitos econo´ mico y financiero adquirira´n una enorme importancia en el perı´odo 2000-2006. Por esta razo´ n, los programas de contenido econo´ mico y las medidas destinadas a financiar las polı´ticas y los programas durante ese perı´odo requerira´n un ana´lisis en profundidad. Un mejor conocimiento del modo en que las regiones y los municipios —en tanto que centros de inversio´ n, innovacio´ n e investiga- cio´ n— pueden utilizar las nuevas oportunidades de creci- miento y empleo, co´ mo pueden gestionar recursos escasos, mejorar su rendimiento y aplicar ma´s cabalmente las polı´ticas comunitarias, en el marco de la Unio´ n Econo´ mica y Monetaria y la globalizacio´ n, contribuira´ a promover el desarrollo regional y local. 3. 5. 5. P a ı´ s e s c a n d i d a t o s a l a a d h e s i o´ n a l a U E Las acciones recientemente presentadas, que 3. 5. 5. 1. habra´n de ser desarrolladas en los pro´ ximos an˜ os con los paı´ses candidatos durante los perı´odos de preadhesio´ n y adhesio´ n, son realmente necesarias si se desea llevar a buen término las pro´ ximas etapas de desarrollo de la UE. Dichas acciones deberı´an realizarse en el pleno conocimiento de las distintas necesidades en materia de formacio´ n en los diferentes paı´ses candidatos. A fin de desarrollar sus propias estructuras de gestio´ n y la direccio´ n y coordinacio´ n de los asuntos relacionados con la UE, puede resultar de utilidad que dichos paı´ses conozcan las estructuras polı´ticas y administrativas de los diferentes Estados miembros de la UE y las experiencias comparadas a nivel nacional, ası´ como regional y local. Algunos de los aspectos que han adquirido gran importancia son la mejora de la gestio´ n y un mayor conocimiento de los programas e iniciativas de la UE, una mayor capacidad de utilizacio´ n efectiva de dichos programas e iniciativas, la aplicacio´ n del acervo comunitario en los asuntos regionales y locales, y la inclusio´ n de los paı´ses candidatos en una red formada por los Estados miembros. 3. 5. 6. C a p a c i d a d d e g e s t i o´ n y c o n o c i m i e n t o s p r a´ c t i c o s 3. 5. 6. 1. Se trata aquı´ de un aspecto horizontal que se refiere a la capacidad de gestio´ n de asuntos europeos y la metodologı´a para adquirir las capacidades imprescindibles en ese a´mbito. Los principales aspectos, de naturaleza principalmente pra´c- tica, son la capacidad de organizacio´ n, la capacidad de gestio´ n, la capacidad de comunicacio´ n y de relacio´ n intercultural, la capacidad de potenciar el desarrollo de los proyectos y la capacidad de negociacio´ n. Deben también tenerse en cuenta —aunque no por separado— estos aspectos pra´cticos de la gestio´ n durante el proceso de ejecucio´ n de las actividades de formacio´ n en cada una de las a´reas prioritarias antes citadas. C 198/72 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 14. 7. 1999 3. 6. Grupo destinatario 4. Conclusiones En cuanto al grupo destinatario, el proyecto deberı´a 3. 6. 1. quedar abierto a todos, por lo que los participantes podrı´an ser polı´ticos, funcionarios, universitarios, expertos y formadores responsables de los programas de formacio´ n de las entidades regionales y locales de los Estados miembros de la UE y de los paı´ses candidatos a la adhesio´ n. 3. 6. 2. Deberı´an preverse acciones de formacio´ n especı´ficas para las nuevas generaciones de funcionarios y de representan- tes elegidos, por cuanto sera´n los futuros cuadros de la administracio´ n pu´ blica, en una Europa integrada. 3. 7. Paı´ses participantes 3. 7. 1. El proyecto de Euroformacio´ n esta´ previsto para los quince Estados miembros y los paı´ses candidatos a la adhesio´ n. Los centros de formacio´ n que deseen participar en el proyecto podra´n tomar parte en su organizacio´ n y desarrollo a través de los organismos creados al efecto. 3. 8. Ejecucio´n En la ejecucio´ n del programa Euroformacio´ n, 3. 8. 1. la Comisio´ n Europea podrı´a beneficiarse de los trabajos ya iniciados por determinadas instituciones educativas europeas y de las redes de administracio´ n pu´ blica que operan en este a´mbito. Es indispensable proceder a la descentralizacio´ n de los centros de formacio´ n, con el fin de agilizar en la mayor medida posible la participacio´ n de los administradores y funcionarios de los entes locales, los cuales, en particular cuando son de escasa entidad, disponen de recursos econo´ micos limitados. 3. 8. 2. Las asociaciones de entes regionales y locales pueden asumir un papel destacado, por su capacidad de difusio´ n informativa; las ma´s de las veces, participa asimismo el nivel polı´tico, que tiene un peso especı´fico en la formacio´ n de opinio´ n. También debe prestarse atencio´ n, en el proyecto de Euroformacio´ n, a las redes existentes. Bruselas, el 11 de marzo de 1999. 4. 1. Considerando que es imperativo que todas las autorida- des pu´ blicas, en todos sus niveles, participen —con arreglo a los Tratados— en el proceso de integracio´ n europea con el fin de impulsarla y de ofrecer a los ciudadanos una informacio´ n mejor y ma´s adecuada que los aproxime a las oportunidades que ofrecen las instituciones y polı´ticas de la UE, el Comité de las Regiones solicita que el Consejo y la Comisio´ n Europea tomen en consideracio´ n las siguientes conclusiones y recomen- daciones: El Comité de las Regiones considera que las institucio- 4. 2. nes comunitarias, las administraciones nacionales y las autori- dades regionales y locales y sus asociaciones deben prestar una atencio´ n prioritaria a la formacio´ n continua en materia de asuntos europeos de los entes regionales y locales de los Estados miembros de la UE y de los PECO, con el fin de potenciar su participacio´ n en el desarrollo futuro de la UE y contribuir a una mayor transparencia de la UE y a una mayor aproximacio´ n de los ciudadanos a la UE. El CDR estima que con ello se garantizarı´a una inclusio´ n efectiva de la sociedad civil europea en la nueva Europa. 4. 3. El Comité de las Regiones recomienda que se asignen a este proyecto, particularmente por parte de las instituciones comunitarias, unos recursos econo´ micos y humanos que estén a la altura de las necesidades, a la vista de los evidentes intereses de la Comunidad en este tipo de accio´ n destinada a las administraciones subnacionales. El Comité de las Regiones opina, adema´s, que se 4. 4. deberı´a incitar al personal de dichas administraciones y a los lı´deres de los gobiernos regionales y locales a participar en estas actividades de formacio´ n. El Comité de las Regiones considera que una puesta al 4. 5. dı´a de los conocimientos de las autoridades regionales y locales y las administraciones europeas reforzarı´a la identidad comunitaria. Este objetivo solamente podra´ alcanzarse si el papel de estas administraciones y asociaciones —ası´ como el de las redes existentes— cuenta con el debido apoyo y se adopta y financia un programa estratégico de actividades de Euroformacio´ n destinado a los entes regionales y locales de Europa, considerado como un proceso continuo y duradero. El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER


title: Ψήφισμα σχετικά με τα ανθρώπινα δικαιώματα στην Ινδονησία, και ειδικότερα στις Μολούκες Νήσους και στο Ανατολικό Τιμόρ

eurovoc_concepts: Publications Office of the European Union

formats: html print


title: Decisione concernente la posizione comune (CE) n. 47/98 definita dal Consiglio in vista dell'adozione della decisione del Parlamento europeo e del Consiglio riguardante un'azione comunitaria a favore della manifestazione "La capitale europea della cultura" per gli anni dal 2005 al 2019 (9268/1/98 - C4-0493/98 97/0290(COD)) (Procedura di codecisione: seconda lettura)


title: Οικονομικός αντίκτυπος της ασφάλειας και της υγείας στην εργασία στα κράτη μέλη της Ευρωπαϊκής Ένωσης.

eurovoc_concepts:
EU Member State
economic consequence
economic sanctions
employment policy
occupational health
occupational safety
short-term monetary support
social security
type of business


title: 1999/213/EF: Afgørelse truffet af repræsentanterne for regeringerne for De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, forsamlet i Rådet den 11. marts 1999 om ændring af den interne aftale om de foranstaltninger, der skal træffes, og de fremgangsmåder, der skal følges ved gennemførelse af fjerde AVS-EF-konvention

eurovoc_concepts:
ACP-EU Convention
application of the law
democracy
human rights
rule of law

text: L 75/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 3. 1999 II (Retsakter hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk) R(cid:143)DET AFGØRELSE TRUFFET AF REPRÆSENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS MEDLEMSSTATER, FORSAMLET I R(cid:143)DET om ændring af den interne aftale om de foranstaltninger, der skal træffes, og de fremgangsm(cid:134)der, der skal følges ved gennemførelse af fjerde AVS-EF-konvention den 11. marts 1999 (1999/213/EF) REPRÆSENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DE EUROPÆISKE MEDLEMSSTATER, FORSAMLET I R(cid:143)DET, HAR — FÆLLESSKABERS det er nødvendigt at vedtage en effektiv fremgangsm(cid:134)de, n(cid:134)r det overvejes at træffe passende foranstaltninger; traktaten om oprettelse af Det under henvisning til Europæiske Fællesskab, følgende benævnt »trak- i det taten«, og til fjerde AVS-EF-konvention, undertegnet i Lom(cid:130) den 15. december 1989 og ændret ved aftale under- tegnet p(cid:134) Mauritius den 4. november 1995, i det følgende benævnt »konventionen«, under henvisning til den interne aftale (1) om de foran- staltninger, der skal træffes, og de fremgangsm(cid:134)der, der skal følges ved gennemførelse af fjerde AVS-EF-konven- tion, særlig artikel 7, og efter konventionens artikel 366a forst(cid:134)s der ved »part« p(cid:134) den ene side Fællesskabet og Den Europæiske Unions medlemsstater og p(cid:134) den anden side hver enkelt AVS-stat; det er derfor nødvendigt, at medlemsstaterne for de omr(cid:134)- ders vedkommende, der er omfattet af konventionen, men som hører under deres kompetence, bemyndiger R(cid:134)det til at vedtage passende beslutninger, i medfør af konventio- nens artikel 366a, samt efter høring af Kommissionen — ud fra følgende betragtninger: TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: Konventionen indeholder i artikel 5 en bestemmelse om, at overholdelse af menneskerettighederne, de demokra- tiske principper og retsstatsprincippet er et væsentligt element i konventionen; konventionens artikel 366a indeholder bestemmelse om, at hvis en part finder, at en anden part ikke har overholdt sine forpligtelser med hensyn til et af de væsentlige punkter, der er omhandlet i artikel 5, kan den første part anmode den anden part om konsultationer og under visse omstændigheder tage passende skridt, herunder om nødvendigt, men kun som sidste udvej, helt eller delvis at suspendere konventionens anvendelse i forhold til den berørte part; (1) EFT L 229 af 17. 8. 1991, s. 301. Artikel 1 Efter artikel 2 i den interne aftale indsættes følgende artikel: »Artikel 2a fjerde AVS-EF-konvention, n(cid:134)r Medlemsstaternes holdning i forbindelse med iværk- sættelsen af konventionens artikel 366a fastlægges af R(cid:134)det i overensstemmelse med afgørelse af 11. marts 1999 om proceduren for gennemførelse af artikel 366a i konventionen omfatter spørgsm(cid:134)l, som hører under deres kompe- tence. Hvis de p(cid:134)tænkte foranstaltninger vedrører spørgsm(cid:134)l, under medlemsstaternes kompetence, kan R(cid:134)det ogs(cid:134) træffe afgørelse p(cid:134) initiativ af en medlemsstat. « som hører 20. 3. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 75/31 Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Artikel 2 Udfærdiget i Bruxelles, den 11. marts 1999. J. TRITTIN Formand


title: Entschließung zu den Lawinenkatastrophen in den Alpen

eurovoc_concepts:
Alpine Region
EU aid
originating product
town and country planning


title: Raccomandazione del Parlamento europeo al Consiglio sulla politica mediterranea dell'Unione

eurovoc_concepts:
Euro-Arab cooperation
Mediterranean third countries
Middle East
Union for the Mediterranean
cooperation policy
human rights
peacekeeping
the EU's international role