title: Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om stabiliserings- och associeringsprocessen för länderna i södra Östeuropa - Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Albanien

eurovoc_concepts:
EU aid
Western Balkans
aid policy
association agreement
development policy

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 26. 05. 1999 KOM(1999)235 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET om stabiliserings- och associeringsprocessen för länderna i södra Östeuropa Bosnian och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, f. d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien l n nehållsförteckni ng 1. 2. 3. Politisk bakgrund EU:s nuvarande regionala strategi Vidareutveckling av den regionala strategin o o o o o o stabiliserings- och associeringsavtal Demokratisering, det civila institutionella utbyggnaden samhället och· den Rättsliga och inrikes frågor Handel Ekonomiskt och finansiellt bistånd Politisk dialog 4. Allmänna slutsatser Slutsatser för varje land o o o o o Bosnien och Hereegovina Kroatien Förbundsrepubliken Jugoslavien F. d. jugoslaviska republiken Makedonien Albanien Bilagor 1 2 EG:s bistånd tillländerna i området sedan 1991 Utvecklingen sedan 1996 i de länder som omfattas av den regionala strategin, särskilt avseende uppfyllandet av villkoren i den regionala strategin sedan oktober 1998 1 2 3 4 5 6 6 6 8 8 9 9 9 10. 10 11 13 1. Politisk bakgrund Länderna i södra Östeuropa har under det senaste årtiondet fått en hel del stöd från världssamfundet i allmänhet och från Europeiska unionen i synnerhet. Trots detta förekommer fortfarande spänningar och konflikter mellan olika etniska grupper. Få framsteg har gjorts på det politiska och det ekonomiska planet. Trots betydande insatser för att stabilisera både enskilda länder och regionen i sin helhet är läget fortfarande instabilt. Detta framgår tydligt av i vilken utsträckning den nuvarande konflikten i Kosove har äventyrat stabiliteten i området. Regionen befinner sig nu i ett avgörande skede. ·Det är nödvändigt att snarast utarbeta en ny freds- och stabilitetsstrategi för regionen i sin helhet, i vilken både länderna i hela regionen och Europeiska unionen är delaktiga. l detta läge av stora omvälvningar och osäkerhet i regionen har EU ett ansvar att bidra till att avhjälpa osäkerheten i regionen på kort sikt och att skapa allmän stabilitet och utveckling i regionen på lång sikt. Detta ansvar erkändes senast av Europeiska rådet den 14 april och av rådet (allmänna frågor) den 8 respektive 26 april och den 27 maj 1999. För att EU skall kunna ta detta ansvar krävs beslut om betydande ytterligare biståndsmedel samt om lämpliga genomförandemekanismer och rättsliga grunder. Europeiska unionen står inför en ännu större utmaning. Den måste spela en viktig och aktiv roll i regionen. För närvarande möter den denna utmaning genom att utveckla den befintliga regionala strategin till att omfatta länderna i södra Östeuropa. En ytterligare utveckling av denna regionala strategi till en stabiliserings- och associeringsprocess, vilken i ett senare skede kommer att ingå som en del av EU:s framtida gemensamma strategi, kommer att vara av central betydelse för EU:s politiska synlighet och kommer även att utgöra en viktig del i den stabilitetspakt för södra Östeuropa som godkändes av rådet den 17 maj. stabilitetspakten kommer att utgöra en bredare ram än EU och inom denna ram kommer alla att kunna bidra till bestående fred, stabilitet, demokrati och ekonomiskt välstånd i regionen. Den kommer att bidra till dessa länders integration i de auraatlantiska str-ukturerna. Förslagen i detta meddelande om utveckling av en stabiliserings- och associeringsprocess kommer även att bidra till EU:s utveckling av en gemensam strategi för västra Balkan, vilken kommer att utgöra ramen för EU:s förbindelser med regionen under de kommande åren. På lång sikt är det inom denna ram som den föreslagna utvecklingen av närmare förbindelser med länderna i regionen skall ses. Precis som i samband med två andra avgörande stadier under de senaste åren, dvs. uppkomsten av oberoende stater i Central- och Östeuropa 1989- 1990 och f. d. Sovjetunionens upplösning 1991, står Europeiska unionen inför geopolitiska utmaningar som kräver en ny politik och nya instrument för en grupp av länder. Den här gången måste EU reagera genom att erbjuda möjligheter till integration på grundval av en strategi som införs gradvis och är anpassad till varje lands situation. Regionen är av särskilt intresse för Europeiska unionen på grund av dess geografiska närhet till medlemsstaterna och kandidatländerna. Regionen kommer att bli av ännu större intresse efter en framtida utvidgning av Europeiska unionen eftersom den då kommer ännu närmare våra gränser. Det gagnar både regionen själv och EU att den stabiliseras. Instabilitet är kostnadskrävande för alla berörda parter. för flyktingar i medlemsstaterna, vilka under nuvarande omständigheter fortsätter att öka, har EU lagt ut enorma summor på att avhjälpa instabilitetens verkningar i form av närmare 2,95 miljarder euro i humanitärt bistånd och återuppbyggnadsbistånd (närmare uppgifter i bilaga /). Om så endast en del av dessa summor istället används till den politiska och ekonomiska utvecklingen i länderna i regionen så gagnar detta både dessa länder och Europeiska unionen, vilken de till slut kommer att tillhöra. Bortsett från kostnaderna A l Den nuvarande konflikten i Kosovo har visat vilka eventuella politiska verkningar instabiliteten kan få för grannländerna, dvs. risken för instabilitet i f. d. jugoslaviska republiken Makedonien, Albanien och Montenegro. Konflikten har även haft ekonomiska verkningar för länder i regionen såsom Rumänien och Bulgarien. Dessa länder är redan på väg mot ett medlemskap i EU och utvecklingen i regionen kommer inte att inverka på detta faktum. Aterigen belyses den ofrånkomligt regionala karaktären på problemen i detta område, vilket förstärker behovet av en regional strategi för dessa problem. Länderna i sin helhet, både kandidatländer och medlemsstater i EU, har en roll att spela som förebilder när det gäller de framsteg som är möjliga (t. ex. när det gäller demokratisering, etnisk mångfald, reformer) och att skapa ett konkret ömsesidigt beroende. i regionen 2. EU:s nuvarande regionala strategi De förändrade bredare politiska sammanhangen innebär att den nuvarande strategin måste utvecklas. Även i en oförändrad situation vore det lämpligt att tre år efter utarbetandet av den regionala strategin lämna förslag till ytterligare utveckling av denna. Den senaste tidens händelseutveckling och den allt snabbare utvecklingen av angränsande strategier innebär att den regionala strategin måste förstärkas än mer. Denna strategi måste kunna hantera de utmaningar som den förändrade situationen· på stället och de nya politiska sammanhangen medför. Kommissionens förslag i avsnitt tre är därför mer än vanliga "slutsatser'' om utvecklingen i de länder som omfattas av den regionala strategin och de beaktar även det förändrade läget och de utmaningar detta medför. Den regionala strategin utgör en ram för utvecklingen av förbindelserna med fem länder i regionen, nämligen Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, f. d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien, för vilka EG 1996 inte hade antagit förhandlingsdirektiv om associeringsavtaL Dessa fem stater var och är indelade i två olika grupper. Den ena gruppen utgörs av f. d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien, vilka inte var inblandade i kriget 1991-1995 och vilka hade mer utvecklade bilaterala förbindelser med EG. Den andra gruppen utgörs av tre länder som är parter i Dayton-Paris fredsavtalen och för vilka både efterlevnaden av dessa avtal och förhållandet med EU är viktiga för den regionala stabiliteten. De viktigaste målen för Europeiska unionens regionala strategi, som fastställdes 1996, var att stödja ett framgångsrikt genomförande av fredsavtalen i Daytoni Paris och Erdut och att skapa ett område med politisk och ekonomisk stabilitet genom att a) b) främja och upprätthålla demokrati och rättsstaten (institutionell utbyggnad, reform av staten och den offentliga förvaltningen, återuppbyggnad av det civila samhället) och respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteters rättigheter (särskilt icke diskriminering mellan medborgare, vilket fördrivnas återvändande, få igång ekonomisk verksamhet igen (återuppbygga ekonomin, reparera och förbättra infrastrukturen, ställa om krigsekonomier till civil verksamhet, och planekonomier till marknadsekonomier). flyktingars och inbegriper Den regionala strategin grundar sig i synnerhet på de politiska och ekonomiska villkor som fastställdes av rådet (allmänna frågor) den 29 april 1997. Uppfyllandet av dessa villkor1 utgör grunden för utvecklingen av bilaterala förbindelser med EG på handelsområdet (rätt till Kommissionen har sedan 1997 en gång i halvåret utarbetat en rapport om uppfyllande av dessa villkor. Rådet har antagit sina slutsatser på grundval av dessa rapporter. 2 autonoma medgivanden inom ramen för förmånssystemef, finansiellt och ekonomiskt bistånd ) och avtals (inom förbindelser6. för Obnova/Ateruppbyggnads3 och Phare4-programmen5 ramen - Det var och är helt klart att de flesta av dessa mål inte kan uppnås uteslutande på nationell nivå, eftersom flertalet av länderna i regionen inte endast har det gemensamt att de söker närmare förbindelser med Europeiska unionen, de delar också många problem och deras ekonomier är i olika utsträckning ömsesidigt beroende av varandra. Länderna själva och Europeiska unionen måste därför inrikta sig mer på samarbete, både bilateralt, multilateralt och regionalt sådant. Även biståndet till dessa länder måste ha en regional aspekt för att dessa länder skall uppmuntras till och vara tvungna att samarbeta sinsemellan, liksom med sina grannländer i regionen i sin helhet och med EU i syfte att främja sin ekonomiska utveckling. Särskilt den multilaterala dimensionen i den nuvarande strategin måste förstärkas i syfte att undvika att man väljer en uteslutande bilateral politik i stället för en verkligt regional strategi. 3. Vidareutveckling av den regionala strategin Utvecklingen både inom och utanför regionen innebär att man på kort sikt måste reagera på den förändrade situationen i området. Denna utveckling ställer även krav på mera långsiktiga strategier för att på lång sikt stabilisera de länder som omfattas av den regional strategin, och därmed även i regionen i sin helhet. l en sådan strategi bör det även betonas att alla länderna i regionen har möjlighet att närma sig EU allt mer med utsikt till en fullständig integration i de europeiska strukturerna. Med hänsyn till att de förändrade omständigheterna ställer krav på en ny strategi och för att motverka att länderna inte reagerat som de borde på de stimulansåtgärder som redan framlagts (särskilt när det gäller nödvändigheten av att samarbeta på bilateral, multilateral eller regional nivå), föreslår kommissionen en ny förstärkt strategi. Denna innebär att en stabiliserings- och associeringsprocess måste inledas, genom vilken de berörda länderna tidigare. Kraftigare faktiskt skulle erbjudas ännu kraftigare stimulansåtgärder än stimulansåtgärder innebär naturligtvis ännu strängare villkor, både på det politiska och det ekonomiska planet, samt större tonvikt på nödvändigheten av regionalt samarbete. 2 6 Det autonoma förmånssystemet, vanligen kallat de autonoma handelsåtgärderna fastställs i förordning (EG) nr 70/97 av den 20 december 1996 (EGT L 16, 18. 1. 1997), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2863/98 av den 30 december 1998 (EGT L 358, 31. 12. 1998). Albanien omfattas inte av denna rättsakt, eftersom denna har sitt ursprung i samarbetsavtalet mellan EG och den socialistiska förbundsrepubliken Jugoslavien, vilket sades upp 1991 när den socialistiska förbundsrepubliken Jugoslavien upphörde att existera. Importen av vin från f. d. jugoslaviska republiken Makedomen och Slovemen omfattas fortfarande av ordningen, eftersom några bilaterala vinavtal ännu inte har ingåtts med EG. Förordning (EG) nr 1628/96 av den. , senast ändrad genom förordning (EG) nr 851/98 av den. Förordning (EEG) nr 3906/89, ändrad genom förordning (EEG) nr 3800/91 av den 23 december 1991 i syfte att ta med Albanien. Förordning (EEG) nr 3906/89 har även ändrats genom förordning (EG) nr 1366/95 av den 12 juni 1995 för att ta med Kroatien, genom förordning (EG) nr 463/96 av den 11 mars 1996 för att ta med f. d. jugoslaviska republiken Makedomen och genom förordning (EG) nr 753/96 av den 22 april 1996 för att ta med Bosnie11 och Hercegovina. I linje med rådets slutsatser av den 29 april 1997 omfattar bistånd till Bosnien och Hereegovina inom ramen för Phare endast projekt som avser direkt stöd till fredsavtalen, särskilt upprättandet av förbindelser mellan befolkningsgrupper och flyktingars återvändande. Kroatien är tillfålligt avstängt från bistånd inom ramen för Phare sedan augusti 1995. Samt projekt som fmansieras inom ramen för Phare, såsom CAFAO, CA-A och CAM-ES. Samarbetsavtalet med Albanien trädde i kraft 1992. Samarbetsavtalet med f. d. jugoslaviska republiken Makedonien trädde i kraft 1998. Transportavtalet med f. d. jugoslaviska republiken Makedonien trädde i kraft 1997. 3 Kommissionen föreslår följaktligen att stabiliserings- och assoc1enngsprocessen skall ha följande innehåll, varvid utveckling av befintliga instrument kombineras med nya initiativ som har till syfte att förbättra situationen: • Utveckling av stabiliserings- och associeringsavtal, ett nytt slags avtalsförbindelser som beaktar varje lands situation, med utsikt till ett medlemskap på grundval av Amsterdamfördraget under förutsättning att Köpenhamnsvillkoren har uppfyllts7 • • Utveckling av de nuvarande ekonomiska förbindelserna och handelsförbindelserna med och inom regionen. • Utveckling/delvis omorientering av det nuvarande ekonomiskå och finansiella biståndet. • Ökat bistånd till demokratisering, det civila samhället, utbildning och institutionell utbyggnad. • Tillvaratagande av nya samarbetsmöjligheter på olika områden, även rättsliga och inrikes frågor (särskilt efter Amsterdamfördragets ikraftträdande) • Utveckling av en politisk dialog, även på regional nivå. stabiliserings- och associeringsavtal För närvarande finns det endast avtalsförbindelser i form av· samarbetsavtal med två av de fem länderna, nämligen f. d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien. För att förhandlingar om avtalsförbindelser med de andra staterna (med vilket det vanligtvis förstås ingående av samarbetsavtal till att börja med) inom ramen för den regionala strategin skulle kunna inledas krävdes att både de allmänna och de särskilda de politiska och ekonomiska villkoren var uppfyllda8. Närmare förbindelser med EU utgör en viktig politisk och ekonomisk stimulans för alla länderna. Införandet av avtalsförbindelser bör ske gradvis och ses som ett komplement bli andra stabiliseringsinsatser på det politiska, ekonomiska, diplomatiska, humanitära och till och med det militära området. Dessa förbindelser bör följaktligen utvecklas för att de skall kunna fylla sin uppgift som en viktigt politisk och ekonomisk stimulans till stabilisering och demokratisering inom regionen, både i sig själva och inom ramen för den regionala strategin~. Nyligen har Europeiska unionen vid två tillfällen stått inför geopolitiska förändringar som fordrat nya instrument för att styra unionens bilaterala förbindelser med en grupp länder Dessa händelser var uppkomsten av oberoende stater i Central- och Östeuropa 1989-1990 och Sovjetunionens upplösning 1991. Vid dessa tillfällen utvecklade unionen iden med olika i Central- och Östeuropa utvecklade den länderna sorters avtalsförbindelser. För "Europaavtal" (på grundval av artikel 23810 , i vilka det uttryckligen hänvisas till en framt1da anslutning), och för länderna i f. d. Sovjetunionen utvecklade den "Partnerskaps- och samarbetsavtal11. Med hänsyn till de nuvarande omständigheterna i regionen, till rådets (allmänna frågor) slutsatser av 26 april 1999 och till förslaget till stabilitetspakt anser kommissionen följaktligen Texten till artikel 7 i den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet på grundval av artikel15 i BU fördraget rörande införandet av EU:s stabilitetspakt för södra Östeuropa. Jämför rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 29 apri11997. Texten till punkt 21 i utkastet till den stabilitetspakt för södra Östeuropa, vilken godkändes av rådet den 17 maj. Nu artikel310 i BU-fördraget. På grundval av t. ex. artiklarna 44. 2, 47. 2 sista meningen, 55, 57. 2, 71, 80. 2, 93, 94, 133 och 308 i BU fördraget, såsom i fallet Moldova. 9 lO Il 4 att en ny stabiliserings- och associeringsprocess bör inledas, vilken bör omfatta ett nytt slags avtal, nämligen stabiliserings- och associeringsavtaL De länder som skulle komma i fråga för detta slags avtal är i princip Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, f. d. jugoslaviska republiken Makedonien och Albanien. Dessa avtal bör skräddarsys för att ta hänsyn till varje lands särskilda situation. Deras huvudsakliga mål bör vara att • föra länderna i regionen närmare en fullständig integration i EU:s strukturer, • stödja befästandet av demokrati, rättsstaten, ekonomisk utveckling och reform, adekvata administrativa strukturer och regionalt samarbete, • • fastställa en formell ram för politisk dialog, både på bilateral och regional nivå, förbindelser, handel, transport, främja ekonomiska utveckling och samarbete på tullo~rådet med utsikt till en ökad i världshandelssystemet, inbegripet möjligheten till upprättandet av ett frihandelsområde eller frihandelsområden när det ekonomiska reformarbetet har kommit tillräckligt långt, företagspolitik, investeringar, integration • skapa en grund för samarbete på området rättsliga och inrikes frågor, och • skapa en grund för samarbete på områdena ekonomi, sociala. frågor, det civila samhället, utbildning, vetenskap, teknik, energi, miljö och kultur, med stöd av "associeringsinriktade" biståndsprogram som även skulle ha till syfte att underlätta en tillnärmning till EG:s regelverk. regionen Förbindelserna med får därmed en ny dimension genom stabilitets- och associeringsavtalen, genom att samarbetsavtal för de länder som ännu inte uppnått stadiet fOr ett sådant ersätts med ett stabilitets- och associeringsavtal, och genom att de länder som redan har ett samarbetsavtal får förutsättningar för nya och mera långtgående förbindelser. Villkoren för att inleda förhandlingar om avtal av detta slag skulle fortfarande vara desamma som de som anges i rådets slutsatser av den 29 april 1997 avseende inledande av förhandlingar om avtalsförbindelser. För att ett land skall kunna ingå ett mer avancerat avtal av detta slag med EU måste det självklart ha uppnått den höga politiska och ekonomiska utvecklingsnivå som krävs för att uppfylla de mer långtgående ömsesidiga skyldigheterna i de till stabiliserings- och relevanta delarna av gemenskapens framtida gemensamma strategi bOr associeringsprocessen, stabilitetspakten och EU:s dessutom större tonvikt läggas vid att framsteg har gjorts när det gäller utvecklingen av det regionala samarbetet. regelverk. Med hänsyn När det gäller ett eventuellt inledande av förhandlingar med enskilda länder om stabiliserings- och associeringsavtal lämnas närmare uppgifter i avsnitt 4 om slutsatser för de enskilda länderna. Kommissionen kommer att utarbeta en rapport om möjligheten att inleda förhandlingar, först med f. d. jugoslaviska republiken Makedonien och därefter med Albanien. Mot bakgrund av kommissionens rekommendationer i dess rapport om möjligheten att inleda förhandlingar om sådana avtal kan lämpliga förhandlingsdirektiv utarbetas. Förhandlingar kommer troligtvis först att inledas med f. d. jugoslaviska republiken Makedonien eftersom den har uppvisat en positiv utveckling hittills och uppfyllt relevanta villkor. Det är ännu inte lämpligt att överväga att inleda förhandlingar med Bosnien och Hereegovina eller Kroatien eftersom de relevanta villkoren. Kommissionen kan emellertid utarbeta ännu detaljrapporter om möjligheten att inleda förhandlingar i ett senare skede. Förbundsrepubliken Jugoslavien har samma allmänna utsikter som de andra staterna så snart de har uppfyllt de relevanta villkoren. För närvarande uppfyller landet inte de mest grundläggande villkoren. inte uppfyller de 5 Demokratisering, det civila samhället och den institutionella utbyggnaden De insatser för att främja den ekonomiska utvecklingen som beskrivs nedan kommer att underlättas mycket av stabila politiska strukturer, en fungerande rättsstat, en effektiv offentlig förvaltning och ett hållbart civilt samhälle. EU:s åtgärder är och har varit inriktade på dessa mål. Dessa åtgärder omfattar t. ex. stöd till fria och rättvisa val och iakttagande av de parlamentariska principerna, lagstiftningsreformer, utbildning av väljarna, oberoende medier, tekniskt bistånd till reformer på det rättsliga och polisiära området och på tullområdet för att stärka rättsstaten, medborgarfostran, korruptionsbekämpningsprogram (som grundar sig på erfarenheter på tullområdet i Albanien och Bosnien och Hercegovina), utbildning (inbegripet högre utbildning), utveckling av överbelastade och underbemannade offentliga förvaltningar (vilket i sin tur kommer att bidra till stabilisering, utveckling och ett effektivt genomförande av biståndsprogram) och stöd till organisationer inom det civila samhället och initiativ. Med hjälp läggas vid av organisationer återuppbyggande av samstämmighet efter det att konflikterna upphört, konfliktlösning och lindring av det psykiska lidande som kriget orsakat. Hänsyn bör tas till den regionala dimensionen när ekonomiska medel överförs till lokala organisationer, samtidigt som man fullföljer de övergripande målen avseende demokratiutvecl<:ling i regionen. inom det civila samhället kommer särskild tonvikt att Rättsliga och inrikes frågor På området rättsliga och inrikes frågor skulle initiativ kunna övervägas inte bara som en del av stabiliserings- och associeringsavtal, såsom angivits ovan, utan även mera allmänt. Både gemenskapen och medlemsstaterna skulle kunna ge bistånd till institutionell utbyggnad för att öka effektiviteten när det gäller efterlevnaden av lagarna, gränskontroller, bekämpning av organiserad brottslighet och korruption 12 , inbegripet genom "partnersamverkan". Ett samordnat stöd skulle även kunna ges i samband med migration genom att relevanta rättsliga instrument utarbetas, särskilt när det gäller frågor som rör återvändande. Handel Det befintliga systemet med autonoma förmånstullar för de länder som uppstod ur f. d. Jugoslavien (och för vilket endast Bosnien och Hereegovina och Kroatien för närvarande kan komma i fråga) kommer även i fortsättningen att spela en viktig roll till dess att avtalsförbindelser har upprättats med Bosnien och Hereegovina, Kroatien och Förbundsrepubliken Jugoslavien. Kommissionen har för avsikt att i framtiden dela upp det nuvarande systemet med autonoma förmånstullar och ge Bosnien och Hereegovina och Kroatien separata förmånstullar, så att en rättvis och öppen fördelning av dessa förmåner mellan länderna garanteras13 och för att förbereda eventuella framtida förhandlingar om ett avtal. Kommissionen kommer, i enlighet med rådets slutsatser av den 9 november 1998 i väntan på ett kommande stabilitets- och associeringsavtal, att inom en snar framtid lägga fram ett formellt förslag till en förbättring av det bilaterala handelssystemet med Albanien, så att man får ett förmånssystem liknande det som erbjuds andra länder i regionen14 • En förstärkning av förbindelserna genom stabilitets- och associeringsavtal får konsekvenser för handeln, med skulle medföra. tanke på de ömsesidiga förpliktelser som de 12 13 14 Inom ramen för gemenskapens bistånd på tullområdet och mot bakgrund av CAF AO:s resultat i Bosnien och Hereegovina och CAM-A:s resultat i Albanien. Detta gäller inte systemet för vin som även i fortsättningen kommer att vara övergripande och tillämpas på Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f. d. jugoslaviska republiken Makedonien. Förbundsrepubliken Jugoslavien kommer att beviljas sin del av de allmänna förmånerna först när landet uppfyllt kriterierna för att komma i fråga för handelsförmånerna. För vilken det kommer att begäras ett undantag enligt WTO-avtalet. 6 Handelsförbindelserna med dessa länder kommer också att förstärkas när de ansluter sig till WTO. Ekonomiskt och finansiellt bistånd Den ekonomiska och politiska utvecklingen bör följas åt. De·t behövs starJ<a och demokratiska institutioner i länderna i regionen för att de skall kunna uppnå en sund makroekonomisk situation. En balanserad tillväxt kommer i sin tur att förstärka det politiska systemet i dessa länder. Undanröjandet av ekonomiska hinder mellan länderna i regionen kommer att möjliggöra närmare politiska förbindelser. Kommissionen kommer, i nära samarbete med de internationella finansiella instituten, att fortsätta att följa den makroekonomiska utvecklingen och fördjupa sin dialog på det makroekonomiska området med dessa länder. Det finansiella biståndet kommer att inriktas på att skapa starka, stabila och marknadsorienterade ekonomier som är välintegrerade med grannländernas ekonomier, med de europeiska ekonomierna och med världsekonomin. Det kommer att krävas betydande investeringar på grund av behovet av omställning, återuppbyggnad och ökad sammanbindning av infrastruktur. Därför måste ett gott klimat för privata investeringsflöden skapas för att fylla den offentliga sektorns bristande kapacitet och brist på medel. Det finansiella biståndet från gemenskapens budget till de länder som omfattas av den regionala strategin kommer att uppgå till närmare 700 miljoner euro för 1999 (se bilaga 1 ). Utan tvekan kommer det att behövas betydande ytterligare biståndsmedel för EU:s bidrag till genomförandet av stabilitetspakten och EU:s gemensamma strategi, samt för verkningarna av Kosovekrisen och eventuella återuppbyggnaskostnader. Den budgetansvariga myndigheten kommer i sinom tid att behöva fatta nödvändiga beslut på grundval av kommissionens förslag. EU kan inte åta sig att genomföra ambitiösa program om det samtidigt saknas nödvändiga mekanismer och medel för att möjliggöra en flexibel, väl samordnad och effektiv användning av gemenskapens alla biståndsinstrument på ett sätt som är anpassat till omständigheterna. Kommissionen kommer att föreslå en rättslig grund för genomförande av bistånd till regionen i sin helhet, vilken beaktar anknytningen till Phareprogrammet, och den undersöker även frågan om lämpliga genomförandemekanismer-strukturer, inbegripet för överföring av bistånd från andra givare. Rättsliga grunder skulle kunna skapas/ändras för att underlätta genomförandet av alla gemenskapens program för ekonomiskt bistånd till återuppbyggnad och regionalt samarbete (av vilka en del för närvarande inte kan användas över gränserna eller i regionen på grund av att alla potentiella partner inte omfattas av Phareprogrammet). EU är själv en förebild när det gäller att övervinna konflikter och främja försoning genom ett nära samarbete för· att uppnå gemensamma mål, samtidigt som medlemmamas suveränitet och territoriella överhöghet iakttas. stater som önskar närmare förbindelser med EU bör göra likadant. EG:s finansiella bistånd och utvecklingen av bilaterala förbindelser bör inriktas på den regionala ekonomin och behovet av att främja ömsesidigt beroende, vilket inte alltid har varit fallet EG:s bistånd och det bilaterala biståndet (med undantag för bistånd för humanitära ändamål, demokratisering och mänskliga rättigheter) till regionen och till enskilda länder bör ges med beaktande av ländernas vilja att samarbeta med varandra, t. ex. genom beviljande av ömsesidiga. Samarbete mellan stater bör även i allt större utsträckning vara en förutsättning för närmare förbindelser med EU och för bistånd. En viss procent av biståndet inom ramen för program till· förmån för flera länder skulle kunna avsättas till initiativ avseende samarbete mellan flera länder eller gränsöverskridande samarbete på det politiska eller ekonomiska planet (med i regionen, med grannländer som är kandidatländer och med EU:s andra ligga på utveckling av handelsutbytet, medlemsstater). Tyngdpunkten skulle kunna förmånstullar eller upprättande av frihandelsområden och tullunioner15 länder 15 Samtidigt bör man undvika skapandet av konstruktioner av typ Serbien/Förbundsrepubliken Jugoslavien och Bosnien och Hercegovina!Kroatien, vilka är till skada för Bosnien och Hereegovina i sin helhet. 7 gemensamma projekt och institutioner samt skapandet och ytterligare utveckling av regionala krafter. På makroekonomisk nivå kommer kommissionen internationella finansiella instituten att fortsätta att nära följa den makroekonomiska utvecklingen. Förutom gävobistånd kommer kommissionen såsom tidigare även att i undantagsfall överväga betalningsbalansstöd för de länder i regionen som kommer i fråga för detta (samt för angränsande länder). Bilateralt bistånd skulle även kunna omfatta skuldsanering eller efterskänkning av skulder, särskilt för länder som nyligen drabbats ovanligt hårt av dyra och destabiliserande händelser. i samarbete med de Politisk dialog Såsom angivits ovan kommer stabiliserings- och associeringsavtalen att omfatta utveckling av en politisk dialog på multilateral/regional nivå. Hänsyn måste även tas till denna fråga inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen när det gäller de länder som ännu inte kan komma i fråga för detta slags avtal. Denna dialog bör utgöra ett komplement till den bilaterala politiska dialogen. Detta slags dialog bör föras på olika nivåer ' (från tjänstemannanivå till ministernivå) och i olika former (ordförandeland/kommissionen eller den nya trojkan) och bör om möjligt hållas på regional eller ännu lägre nivå för att ge länderna möjlighet att mötas för att diskutera frågor av gemensamt och av regionalt intresse. Politiska förklaringar, såsom den i juni 1998 om Bosnien och Hercegovina, skulle även kunna komma i fråga, liksom inrättandet av mekanismer för detaljdiskussioner såsom t. ex. i den rådgivande arbetsgruppen EU/Bosnien och Hercegovina. 4. Allmänna slutsatser EU är på grundval av sina hittillsvarande erfarenheter av den regionala strategin beredd till ett långsiktigt och betydande åtagande för att stabilisera regionen. Denna stabiliseringsinsats kommer i första hand att vara inriktad på de fem länderna, samtidigt som den även kommer att ha en bredare regional inriktning som omfattar regionen i sin helhet. Den regionala strategin och dess räckvidd, instrument och villkor kommer i grunden att vara oförändrade. Den bör emellertid utvecklas väsentligt med hänsyn till EU:s kommande gemensamma strategi för regionen och samt förslaget till en stabilitetspakt för södra Östeuropa, särskilt de förändrade i regionen. För detta ändamål har kommissionen föreslagit att en omständigheterna stabiliserings- och associeringsprocess skall inledas, vilken huvudsakligen 'kommer att ha till syfte att erbjuda de fem länderna ett nytt slags avtalsförbindelser, dvs. stabiliserings- och associeringsavtal, under förutsättning att dessa länder uppfyller de relevanta villkoren för dessa avtal. till l övrigt skulle den omfatta ökat och omfördelat bistånd, ökat stöd demokratisering, utveckling av handel och politisk dialog samt samarbete på nya områden. Vid utarbetandet av en politik för regionen, särskilt i samband med situationen i Kosove efter det att konflikten upphört, måste förhållandet mellan politiken för regionen, dvs. den nuvarande regionala strategin och den kommande gemensamma strategin samt stabilitetspakten, och andra aktörers politik (FN, Europarådet, OSSE, VEU, Nato och relevanta finansiella institut) noga övervägas. För att denna strategi skall lyckas fordras att även befolkningarna och regeringarna i regionen deltar och gör målmedvetna ansträngningar när det gäller t. ex. anslutning till WTO, eventuell utveckling av frihandelsområden mellan länderna och inom regionen, ökat regionalt samarbete på bilateral och multilateral nivå samt iakttagande av villkoren i samband med den nuvarande regionala strategin. Den regionala strategin, liksom all politik som antas av EU eller världssamfundet i allmänhet, har dock sina begränsningar. När allt kommer omkring är det 8 befolkningarna och regeringarna regionen som avgör regionens framtid. 9 slutsatser för varje land Kommissionen kommer även i fortsättningen att utarbeta regelbundna rapporter om de berörda ländernas uppfyllande av villkoren med avseende på stabiliserings- och associeringsprocessen. När det gäller de bilaterala förbindelserna i sin helhet med de länder som omfattas av stabiliserin~s- och associeringsprocessen drar kommisstonen för närvarande följande praktiska slutsatser1 för varje enskilt land: Bosnien och Hereegovina Förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Bosnien och Hereegovina kommer att inledas när landet har uppfyllt de relevanta villkoren. Kommissionen kommer vid lämpligt tillfälle att utarbeta en · detaljrapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett sådant avtal. Den politiska och ekonomiska dialogen skulle kunna intensifieras inom ram~n för de bilaterala förbindelserna med Bosnien och Hereegovina och de framtida förhandlingarna. Även den rådgivande arbetsgruppen skulle kunna spela en viktig roll. Möjligheter att förbättra samarbetet på vissa områden bör övervägas och kommunikation och dialog bör främjas, inbegripet på regional nivå. Bosnien och Hereegovina bör för närvarande fortsätta att omfattas av de autonoma förmånstullar som Europeiska gemenskapen beviljar och av bistånd inom ramen fÖr Phare avseende återuppbyggnad, institutionell utbyggnad samt stöd till fredsavtalen. Emellertid kommer landet att beviljas fullt "traditionellt" stöd inom ramen för Phare först när de statliga myndigheterna och myndigheterna på entttetsnivå har uppfyllt de relevanta villkoren. Förhoppningsvis kommer tillräckliga framsteg att ha gjorts i slutet av nästa rapportperiod. Kroatien Förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Kroatien kommer att inledas när landet har uppfyllt de relevanta villkoren. Kommissionen kommer vid lämpligt tillfälle att utarbeta en detaljrapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett sådant avtal. Kommunikationen och åsiktsutbytet skulle kunna intensifieras inom ramen för de bilaterala förbindelserna och de framtida förhandlingarna och även inom en mer strukturerad ram, t. ex. i form av en politisk dialog och en rådgivande fackarbetsgrupp. Kroatien bör för närvarande fortsätta att omfattas av de autonoma förmånstullar som Europeiska gemenskapen beviljar. För att landet inte längre skall vara uteslutet från Pharebistånd krävs ytterligare framsteg i riktning mot demokrati, bl. a. när det gäller reform av medierna, valreform och flyktingars återvändande i enlighet med villkoren av· den 29 april 1997. Förhoppningsvis kommer tillräckliga framsteg på dessa områden att ha gjorts i slutet av nästa rapporteringsperiod. EG har emellertid redan givit bistånd på andra områden (humanitärt bistånd och stöd till demokratisering, inbegripet oberoende medier och återuppbyggnad i samband med flyktingars återvändande) och kommer att fortsätta med detta. Ytterligare bistånd kommer att ges till utvalda områden som är av betydelse för utveckling av demokrati, ekonomisk förnyelse i områden dit flyktingar återvänder och utbildning (inbegripet Tempus och Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen). Förbundsrepubliken Jugoslavien 16 På grundval av den allmänna bedömningen av utvecklingen i varje land (se bilaga 2 i detta meddelande) och en mer detaljerad faktarapport om hur villkor avseende den regionala strategin har uppfyllts sedan oktober 1998 (se kommissionens arbetsdokUment SEK(99)714 av den 17 maj 1999). 10 fråga för de autonoma förmånstullarna, Phare, eller Mot bakgrund av den pågående konflikten i Kosove och det faktum att de relevanta villkoren uppenbarligen inte är uppfyllda kan Förbundsrepubliken Jugoslavien inte komma förhandlingar om ett i stabiliserings- och associeringsavtal. Förbundsrepubliken Jugoslavien kan komma i fråga för dessa instrument så snart de relevanta villkoren har uppfyllts. Under tiden kommer Förbundsrepubliken Jugoslavien att fortsatt omfattas av humanitärt bistånd, stöd till demokratisering och bistånd inom ramen för Obnova/återuppbyggnadsprogrammet (vilket till största delen är geografiskt begränsat till Kosove och Montenegro, under det att biståndet till Serbien endast avser stöd till oberoende medier), med särskild tonvikt på flyktingars och internt fördrivnas återvändande. Till följd av den pågående konflikten i Kosove måste de nuvarande åtgärderna mot Förbundsrepubliken Jugoslavien/Serbian skärpas i enlighet med rådets slutsatser av den 26 april 1999, i vilka det även ingår ett beslut om ett oljeembargo. Det är frågan om ett vapenembargo, visaförbud (vilket redan har utökats till att omfatta de som ansvarar för förbudet mot oberoende medier), förbud mot leverans av utrustning som skulle kunna användas för terroristdåd eller polisiärt förtryck, moratorium på exportkrediter, frysning av de medel som Förbundsrepubliken Jugoslaviens /Serbiens regering har utomlands, förbud mot nya i Förbundsrepubliken Jugoslavien. De viktigaste formerna av bilaterala förbindelser med Europeiska gemenskapen avser staten (Förbundsrepubliken Jugoslavien) i sin helhet. Eftersom dessa instrument därför inte kan användas på Monlenegro fortsatt stöd till den republiken att ges med hjälp av andra gemenskapsinstrument Budgetstöd ges till kostnader för nationellt fördrivna personer från Kosovo. investeringar och registrerade flygförbud flygbolag för F. d. jugoslaviska republiken Makedonien inleda Till följd av att f. d. jugoslaviska republiken Makedoriien hittills har uppnått goda resultat och att landet uppfyller de relevanta villkoren, samt i enlighet med rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 8 och 26 april 1999, kommer kommissionen att lägga fram en rapport om möjligheten att förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med detta land. Kommissionen skulle, med beaktande av diskussionerna i rådet, kunna utfärda en rekommendation om förhandlingsdirektiv. Under tiden kommer samarbetsavtalet och avtalet på transportområdet att fortsätta att tillämpas. Förbindelserna kommer att intensifieras inom denna ram och inom ramen för den politiska dialogen och som en uppföljning av samarbetsrådets möte i mars 1999 kommer uppdraget för arbetsgruppen för tull- och beskattningsfrågor att utökas till att omfatta även statistiska frågor. Landet kommer att fortsätta att få gemenskapsbistånd, särskilt inom ramen förPhare. Beslut om att f. d. jugoslaviska republiken Makedonian skall omfattas av ytterligare Phareprogram med flera stödmottagare kommer att fattas från fall till fall med hänsyn till överensstämmelsen med och tillskottet till det nationella programmet. Budgetstöd ges till kostnader för flyktingar. Albanien l enlighet med rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 26 april 1999 är kommissionen beredd att i sinom tid utarbeta en rapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Albanien. Kommissionen skulle, med rekommendation om beaktande av diskussionerna förhandlingsdirektiv. Under tiden kommer avtalsförbindelserna med gemenskapen, vilka grundar sig på 1992 års samarbetsavtal och den därmed sammanhängande rådet, kunna utfärda en i 11 förklaringen om politisk dialog, att fortsätta och nya arbetsgrupper (om infrastruktur och jordbruk) kommer att inrättas. Ett formellt förslag om ·en bilateral handelsordning kommer inom kort att läggas fram i enlighet med rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 9 november 1998, i syfte att uppgradera den bilaterala handelsordningen till regionala normer. Phare och annat gemenskapsbistånd kommer att fortsätta att ges i syfte att uppnå ytterligare framsteg när det gäller stabilisering, återhämtning, ekonomisk reform och demokratisering i detta land, samt för att främja regionalt samarbete. l synnerhet kommer EU att i samarbete med VEU-delegationen fortsätta att stödja återupprättandet av en funktionsduglig albansk poliskår samt att på grundval av den ändrade tullkodexen att fortsätta att förbättra sitt bistånd i tullfrågor. Budgetstöd ges till kostnader för flyktingar. Det betalningsbalansstöd som nyligen beslutades kommer omedelbart att genomföras och den makroekonomiska utvecklingen kommer att nära övervakas av kommissionen och de internationella finansiella instituten. 12 Bilaga 1 EG:s sammanlagda bistånd till de länder som gränsar till Kosovo 1991-99 (miljoner euro)<t> (Åtaganden) ALBANIEN (2) LANDER SOM UPPST Å TT UR F. D. JUGOSLA VIEN BULGARIEN RUMANIEN TOTALT BOSNIEN (3) KROATlEN Förb. rep. Jugoslavien F. d. jug. Rep. Makedonien TILLFLERA LÄNDER TYP AVEG-BISTAND PHARE + OBNOV A HUMANITART BISTAND (ECHO) LIVSMEDELSBIST AND (D G VIII) BETALNINGSBALANS- STOD (DG II) EIB 616,4 754,5 49,6 41,7 236,7 9,8 608,0 827,0 3143,6 41,2 1032,1 290,8 262,8 45,7 16,5 20,0 46,0 - 60,0 - - - - - - - - 40,0 - 236,1 - - - 4,7 - 2,0 1915,4 - 16,5 650,0 580,0 1350,0 571,0 1052,0 1669,0 l l ANDRA ATGARDER (4) 122,8 221,2 9,3 17,5 2,0 12,3 n. a. n. a. 385,1 EG:S BISTAND TOTALT 862,9 2067,8 349,7 322,0 324,4 258,2 1833,7 2461,0 8479,6 Medlemsstaternas bistånd (1990-1997) TOTALT EBRD 712,8 507,9 1165,9 712,4 178,2 754,8 3069,4 7101,4 1575,7 2575,7 1515,6 1034,4 502,5 258,2 2588,5 5530,4 15581,0 68,0 70,0 511,0 143,0 296,0 1283,0 2371,0 13 (l) Per den 30 april 1999 för Albanien och de länder som uppstått ur f. d. Jugoslavien, med undantag av uppgifterna för EIB och EBRI> som omfattar bistånd från 1991 till 1998. Per den 31 december 199~ för alla uppgifter avseende Rumänien och Bulgarien. (2) Makrofinansiellt bistånd till Albanien beslutat 1992 och 1994 är inkluderat i Phare-finansieringen. (3) A v de 60 miljoner euro som avsatts till betalningsbalansstöd kommer de 15 miljoner euro i gävobistånd som programmerats för 1999 att finansieras av Obnova. Det sammanlagda beloppet enligt Phare+Obnova-budgetposten har följaktligen minskats med 15 miljoner för att undvika dubbelkontering. (4) Till de övriga åtgärderna hör huvudsakligen livsmedelsbistånd till Albanien från Europeiska utvecklings~ och garantifonden (EUGF) (120 miljoner euro), minröjning och andra åtgärder i Bosnien (200 miljoner euro) samt bistånd för demokratisering. n. a. = ej tillgängliga 14 Utvecklingen sedan 1996 i de länder som omfattas av den regionala strategin, särskilt avseende uppfyllandet av villkoren i den regionala strategin sedan oktober 1998 Bilaga 2 Hur stora politiska framsteg som gjorts i varje land, vilket beskrivs nedan, har berott på ländemas vilja att ge utvecklingen av förbindelserna med EU, och även med sina grannländer i regionen, företräde framför de nationella intressena. Det är uppenbart att vissa länder på vissa områden ännu inte visar prov på ett engagemang för den framtid i Europa som de gör anspråk på. Detta engagemang innebär krav på iakttagande av de demokratiska principerna och strävan efter samarbete mellan stater. Framstegen har varit ojämna, särskilt när det gäller målen i den regionala strategin, vilket beror på de berörda ländemas olika vilja att göra de insatser som behövs. Till exempel så har framsteg gjorts när det gäller demokratisering i alla länder utom Serbien, under det att iakttagandet av minoriteters rättigheter varierar beroende av situationen i varje land. Genomförandet av fredsavtalen har varit ojämnt, särskilt när det gäller flyktingars återvändande och samarbete med den internationella krigsförbrytartribunalen för f. d. Jugoslavien (ICTY). Vissa framsteg har gjorts i de bilaterala förbindelserna, men inte när det gäller det regionala samarbetet som sådant. Bosnien och Hereegovina utgör ett särskilt fall i Balkan. Landet befinner sig i en trefaldig övergång, dvs. från en förbundsstat i Socialistiska Förbundsrepubliken Jugoslavien till en oberoende republik, från planekonomi till marknadsekonomi och från inbördeskrig mellan tre etniska grupper till fred inom en enda republik bestående av två entiteter. Efter kriget hade Bosnian och Hereegovina förlorat 23 °/o av den befolkning som fanns i landet före kriget, BNP och inkomsten per capita hade minskat med tre fjärdedelar, industriproduktionen hade minskat med mer än 90 % och fler än 1 ,2 miljoner av landets invånare hade flytt utomlands, varav 750 000 till länder inom EU. Reformerna har gått långsamt sedan 1996 på grund av landets speciella politiska struktur och de nationalistiska politiska grupperingar som dominerade den politiska scenen fram till de senaste valen. Valet i september 1998 gav till resultat en första partiell förskjutning bort från de nationalistiska partierna. Genomförandet av Daytonavtalet anses ha gått väl när det gäller den militära delen. Stora framsteg har gjorts när det gäller den civila delen (överlämnande av en del krigsförbrytare till Internationella domstolen i Haag. institutioner, antagande av gemensamma symboler, upprättandet av gemensamma återuppbyggande av ekonomin). Resultaten när det gäller återvändande av flyktingar av minoritetsbefolkningen, de gemensamma institutionernas sätt att fungera i praktiken och reformen av rättsväsendet har dock inte varit fullt tillfredsställande. Under perioden 1996-1998 uppvisade emellertid ekonomin en real tillväxt i storleksordningen 40 % om året för staten som helhet, trots att Republiken Srpskas motarbetande av fredsprocessen ledde till två års ekonomisk stagnation i denna entitet fram till dess att premiärminister Dodik utsågs (i bö~an av 1998). Den snabba förbättringen skedde från en mycket låg nivå och inkomstnivån och den sociala tryggheten är bland de sämsta i Europa. Det största problemet för Bosnian och Hereegovina har varit att staten aldrig har befästs ordentligt. Detta beror på landets ledare som fortfarande är skeptiska till samarbetet mellan de gemensamma institutionerna, men även på den komplexa institutionella ramen. l början av 1999 fanns tecken som tydde på att förbättringar hade ägt rum på vissa områden, särskilt privatisering, investeringslagstiftning. tullagstiftning och den finansiella sektorn. En del viktiga framsteg görs fortfarande när det gäller övergången till marknadsekonomi, även om flera insatser behövs för att effektivt genomföra denna reform. Fattigdom och social oro, särskilt i Republiken Srpska, utgör fortfarande den största risken. När det gäller demokratisering och respekten för de mänskliga rättigheterna har vissa framsteg gjorts på en del områden, men den senaste tidens politiska utveckling i Republiken Srpska och Kosove hindrar för närvarande en verklig allmän 13 förbättring. Samarbetet mellan de olika etniska grupperna 'behöver förbättras, även om en del framsteg gjorts, särskilt på det partipolitiska området. Helt nyligen har en del lokala myndigheter i Srpska visat prov på ökad samarbetsvilja. Det har även skett en intressant utveckling när det gäller medierna och ytterligare framsteg förväntas ske under de kommande månaderna. Det regionala samarbetet fortsätter på olika nivåer, men Zagrebs och Belgrads otillbörliga inflytande är fortfarande ganska starkt. Genomförandet av Dayton-Parisavtalen går av olika skäl långsamt. Kroatien har visat att det är redo till vissa insatser i syfte att stabilisera och normalisera efterkrigssituationen. Lanqet har visat att det är öppet för ett ökat samarbete med världssamfundet Integration i de europeiska och euroatlantiska strukturerna är ett prioriterat mål i kroatisk politik. Vissa framsteg har gjorts när det gäller antagande av relevanta internationella och nationella rättsliga ramar för säkerställande av rättsstaten. Framsteg har gjorts inom det civila samhället och den allmänna opinionen har intressant nog svängt från en nationalistisk inställning, vilken utgjorde grunden i det politiska livet i Kroatien, till ett mognare pluralistiskt system. Den kroatiska ekonomin utvecklades bra fram till 1998 då följderna av att man hade misslyckats med att införa strukturreformer började visa sig. Väsentliga framsteg har gjorts när det gäller det regionala samarbetet och den formella integrationen av östra Slavonien. Starka internationella påtryckningar har gjorts i den känsliga frågan om flyktingars återvändande och Kroatian har fortfarande stora svårigheter med genomförandet av sina åtaganden. Den stora klyfta som fortfarande finns mellan de formella åtagandena och det faktiska genomförandet av dessa gör att Kroatian inte når upp till den demokratiseringsnivå som fordras. Trots regeringens avsiktsförklaringar förefaller situationen i sin helhet att ha stagnerat under de senaste månaderna. Ojämna framsteg har gjorts sedan i oktober 1998 med att uppfylla olika typer av villkor. De internationella åtagandena har trots internationella påtryckningar inte genomförts i praktiken. Demokratisering och respekten för de mänskliga rättigheterna är fortfarande de viktigaste problemen, särskilt när det gäller reformen av vallagen och demokratiseringen av medierna, där inga framsteg har gjorts. Betydande ytterligare framsteg är även att vänta när det gäller minoriteter och iakttagande av deras rättigheter. Samarbetet med grannländerna har utvecklats på ett relativt tillfredsställande sätt och Kroatien har visat sig redo att lösa ännu olösta frågor på diplomatisk väg. Ännu kvarstår problem när det gäller förbindelserna med Federationen Bosnian och Hercegovina. Trots ganska goda resultat tidigare och en tillfredsställande rättslig ram utgör den allt mer förvärrade ekonomiska situationen en källa till oro. När det gäller uppfyllandet av förpliktelser enligt flyktingars Daytonavtalet och Erdutavtalet har utvecklingen varit positiv på området återvändande, trots att denna process_ fortfarande går ganska långsamt. Insatserna för att normalisera situationen i de krigshärjade områdena fortsätter, men det krävs ytterligare insatser, särskilt för att genomföra programmet för återupprättande av förtroende. l Förbundsrepubliken Jugoslavien är bilden mera blandad, med en mycket olika utveckling i Serbien och Montenegro. l Serbien/Förbundsrepubliken Jugoslavien har inga framsteg gjorts avseende demokratisering eller reformer. Avskaffandet av befolkningens rättigheter i Kosove sedan 1989 har till slut utmynnat i en öppen konflikt, vilken haft återverkningar för grannländerna. l Förbundsrepubliken Jugoslavien/Serbian har det i allmänhet funnits en klyfta mellan det teoretiska iakttagandet av de demokratiska principerna, vilka är förankrade i grundlagen och de skyldigheter som följer av undertecknandet av olika internationella fördrag och konventioner, och det praktiska genomförandet av dessa principer. Även före det krigstillstånd som nyligen förklarades förekom klara och ständiga kränkningar av de demokratiska principerna, särskilt när det gäller medierna, den akademiska friheten och administrativa och rättsliga fÖrfaranden. 14 Även om omfattande mänskliga rättigheter och rättigheter för minoriteter anges i grundlagen och lagarna i Förbundsrepubliken Jugoslavien och Serbien har olika minoriteter, dvs. kosovoalbaner, kroatiska och ungerska minoriteter och Sandzakmuslimer, i varierande grad drabbats av svårigheter när det gäller iakttagandet och genomförandet av dessa lagar. Den senaste tidens händelseutveckling i Kosovo utgör 9et mest slående exemplet på detta. Bland annat har Gonzalez-rekommendationerna inte genomförts och till följd av det krigstillstånd som råder sedan mars 1999 och det i allt snabbare takt ökande antalet massdeportationer, vilka åtföljs av outsägliga vidrigheter, finns det inte ens ett sken av demokrati kvar. Kosovo är nu helt lagslöst De ekonomiska reformerna har varit sporadiska, samtidigt som minskningen av den hyperinflation som kriget gav upphov till gradvis har upphävts av en mindre stram penning- och finanspolitik före valet 1997. Därefter uppstod- ett tryck på ·de knappa finansiella resurserna till följd av ökande underskott i utrikeshandeln och budgetunderskott, tilltagande. inflation i slutet av 1998 och en fortsatt oförmåga att genomföra privatiseringar. Politiken avseende Kosovo har under det senaste året haft allvarliga följder för ekonomin, både i form av kostnader för kriget och nu senast Natos flyganfall på de militärindustriella anläggningarna och den fysiska infrastrukturen. Före upptrappningen av Kosovokrisen, vilken har lett till att förbindelserna med grannländerna har försämrats och till att de diplomatiska förbindelserr)a med vissa andra stater har avbrutits, hade Förbundsrepubliken Jugoslavien gjort vissa framsteg i det regionala samarbetet, framför allt när det gäller att normalisera förbindelserna med Kroatien. Däremot är frågan om arvet efter Socialistiska förbundsrepubliken Jugoslavien och uppdelningen av Socialistiska förbundsrepubliken Jugoslaviens tillgångar och skulder fortfarande olöst, vilket i internationella organisationer och fora. Utvecklingen i Monlenegro har däremot varit mer positiv. Efter fria och rättvisa val ersattes Bulatovics Milasevie-vänliga regim av en koalition under president Djukanovic, vilket har lett till en positiv utveckling i riktning mot reformer och demokratisering som stöds av Europeiska unionen. Detta har lett till kraftigt försämrade förbindelser mellan Belgrad och Podgorica på nästan alla områden· och på alla nivåer, men utvecklingen har fortsatt trots ökade påtryckningar och hot från förbundsplanets sida och trots det stora antalet flyktingar och fördrivna. Den ekonomiska reformen pågår, även om den går långsamt, särskilt när det gäller privatisering. l januari beviljades Mentenegro ett särskilt undantag från det gällande förbudet för transportföretag registrerade i Förbundsrepubliken Jugoslavien att flyga till EG. inverkar på Förbundsrepubliken Jugoslaviens deltagande till de demokratiska principerna. Sedan den nya regeringen Under de senaste tre åren har f. d. jugoslaviska republiken Makedonlen utgjort en stabiliserande faktor i regionen. Genom en smidig och fredlig politisk övergång efter fria och rättvisa val har f. d. jugoslaviska republiken Makedonian bekräftat sin politiska mognad och sin anslutning tillträdde har omfattande åtgärder vidtagits för att förstärka skyddet för minoriteter och iakttagandet av minoriteters rättigheter, särskilt när det gäller den albanska minoriteten, och till bevis för detta frisläpptes borgmästarna i Tetovo och Gostivar. Politiska partier som företräder den albanska minoritetens intressen har dock alltid ingått i regeringen. Landet har bevisat att det är inställt på regionalt samarbete. Landets strävan efter goda förbindelser och att lösa olösta frågor med sina grannländer ledde nyligen till att det undertecknade en gemensam förklaring med Bulgarien, vilken löste språkproblemet mellan de bägge länderna. Landet har inte bara utvecklat politiska utan även viktiga ekonomiska förbindelser och handelsförbindelser med i regionen (avtal med Slovenien, Kroatien, Bosnien och Hereegovina och länderna samarbete med undertecknats). Förbundsrepubliken världssamfundet för att nå en fredlig lösning på krisen i Kosove gynnades av att det godtog stationeringen av Nato-trupper samt flyktingar från Kosovo. Mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen skyddas genom en omfattande lagstiftning, under det att yttrandefriheten ännu inte är fullt genomförd. Makroekonomisk stabilitet rådde i landet mellan 1996 och 1999 tack vare regeringens ekonomiska reformer och stabiliseringspolitik i linje med Internationella valutafondens rekommendationer. Internationella valutafondens program har dock spårat ur Jugoslavien Landets har 15 sedan slutet av 1998 eftersom den andra delen av det treåriga lånet inom ramen för faciliteten för utvidgat. strukturanpassningsstöd (ESAF) förutsatte privatisering av tolv stora industrikonglomerat och ännu har inte någon överenskommelse om en sådan privatisering nåtts. Inflationen och budgeten har hållits under kontroll. Arbetslösheten har emellertid varit hög sedan 1996. Den marknadsekonomiska reformen pågår, under det att reformen av den rättsliga ramen, privatiseringsprocessen och reformen av banksystemet kräver en särskild insats. F. d. jugoslaviska republiken Makedonian har följaktligen inte bara iakttagit principerna i EU:s regionala strategi, utan även föregått med gott exempel under de senaste tre åren, vilket var mycket viktigt för att uppfylla målen för EU:s politik på detta område. Den kris som utlöstes i Albanien 1996 på grund av pyramidsystemens sammanbrott i slutet av 1996 och oegentligheterna under parlamentsvalen i maj 1996, kunde hållas under kontroll tack vare en samordnad internationell insats. En nationell samlingsregering bildades efter det att allmänna val hade hållits i juni-juli 1997 och en internationell skyddsstyrka tillfälligt hade stationerats i landet. En ny regering ledd av premiärminister Nano (juli 1997 till oktober 1998) lyckades åstadkomma en märkbar makroekonomisk stabilisering och tog de första stegen mot en aweckling av pyramidsystemen och en reform av den offentliga förvaltningen. Albanien fortsatte dock att lida av en situation som karaktäriserades av att den allmänna ordningen inte kunde upprätthållas, vilket ledde till utbredd kriminalitet och korruption, och av att det demokratiska partiet fortsatte att bojkotta parlamentet. Yttrandefriheten och andra grundläggande rättigheter var däremot säkerställda. Albanien fortsatte att vara drabbat av strukturella problem, vilka hade funnits redan före krisen (dålig infrastruktur, svaga statliga institutioner). Vid flera tillfällen framkom det hur sårbart landet var, bl. a. i samband med de nya oroligheterna i september 1998. Premiärminister Majkos nya regering. (från och med oktober 1998) har visat en starkare vilja till att avhjälpa landets strukturella problem, men den måste naturligtvis tackla de rådande traditionerna i det albanska samhället. Antagandet av en ny författning i november 1998 utgjorde en milstolpe för demokratin och rättsstatsprincipen. För att man skall kunna uppnå påtagliga resultat när det gäller efterlevnaden av lagstiftningen · krävs emellertid en kraftig förstärkning av både säkerhetsstyrkorna och rättsväsendet. Diskussioner utanför parlamentet med det demokratiska partiet har till viss del minskat de politiska konfrontationerna, men fortfarande verkar en normal situation att vara utom räckhåll. Den makroekonomiska stabiliseringen har genomförts, men denna stabilitet är fortfarande bräcklig på grund av flyktingproblemet och den kvarstående bristen på allmän ordning, samtidigt som det krävs ekonomiska strukturreformer (privatisering, den finansiella sektorn). Alla albanska regeringar har fört en försiktig politik mot bakgrund· av situationen för de albanska befolkningarna i grannländerna. Det regionala samarbetet som av tradition inte är särskilt omfattande har inte utökats, med undantag för ett ökat ekonomiskt och tekniskt samarbete med f. d. jugoslaviska republiken Makedonien. 16


title: Direktiva Komisije 1999/51/ES z dne 26. maja 1999 o peti prilagoditvi tehničnemu napredku Priloge I k Direktivi Sveta 76/769/EGS o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z omejitvami pri trženju in uporabi nekaterih nevarnih snovi in pripravkov (kositer, PCP, kadmij)Besedilo velja za EGP.

eurovoc_concepts:
approximation of laws
dangerous substance
environmental policy
health policy
marketing restriction

formats: html pdf print

text: 32 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 31999L0051 5. 6. 1999 URADNI LIST EVROPSKIH SKUPNOSTI L 142/22 DIREKTIVA KOMISIJE 1999/51/ES z dne 26. maja 1999 o peti prilagoditvi tehničnemu napredku Priloge I k Direktivi Sveta 76/769/EGS o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z omejitvami pri trženju in uporabi nekaterih nevarnih snovi in pripravkov (kositer, PCP, kadmij) (Besedilo velja za EGP) KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI JE ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ob upoštevanju Direktive Sveta 76/769/EGS z dne 27. julija 1976 o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic v zvezi z omejitvami pri trženju in uporabi nekaterih nevarnih snovi in pripravkov (1), kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Komisije 97/64/ES (2), in zlasti člena 2a Direktive, ki ga uvaja Direktiva Sveta 89/678/EGS (3), (1) (2) ker se v okviru Akta o pristopu Avstrije, Finske in Švedske k Evropski uniji, zlasti v členih 69, 84 in 112, predvideva, da se v obdobju štirih let po 1. januarju 1995 nekatere določbe iz Priloge I k Direktivi 76/769/EGS ne uporabljajo za Avstrijo, Finsko in Švedsko in da se jih ponovno pre- gleda v skladu s postopki, določenimi v Pogodbi ES; ker nekatere organokositrne spojine, še zlasti tributil kositer (TBT), ki se uporablja za preprečevanje obraščanja organizmov, še vedno predstavljajo nevarnost za vodno okolje in zdravje ljudi, vključno z morebitnim motenim delovanjem žlez z notranjim izločanjem; ker je Medna- rodna pomorska organizacija (IMO) priznala nevarnosti, ki jih predstavlja TBT, in je Odbor za varstvo morskega oko- lja organizacije IMO zahteval splošno prepoved uporabe organokositrnih spojin, ki v sredstvih za preprečevanje obraščanja ladij delujejo kot biocidi, do 1. januarja 2003; ker je treba predpise o TBT pregledati ob celotnem upoštevanju razvoja v IMO; ker so bili razviti izdelki za preprečevanje obraščanja, ki omogočajo nadzorovano sproščanje TBT, in je te produkte treba uporabiti namesto barv, katerih organokostirne spojine niso kemijsko vezane na vezivo; (3) (4) (5) (6) (7) ker so celinske vode in Baltsko morje v tem pogledu še zlasti ogroženi; ker je treba uporabo TBT v celinskih vodah Skupnosti prepovedati; ker je kot začasni ukrep Avstriji in Finski dovoljeno, da uporabljata strožje predpise o uporabi TBT v tem ogroženem okolju; ker pentaklorofenol (PCP) kljub omejitvam, ki jih je uvedla Direktiva 76/769/EGS, še vedno predstavlja nevarnost za zdravje in okolje; ker je treba uporabo PCP še naprej ome- jiti; ker so sicer določeni načini uporabe PCP v državah čla- nicah, ki mejijo na ocean, iz tehničnih razlogov še vedno potrebni; ker Resolucija Sveta z dne 25. januarja 1988 zahteva splošno strategijo za boj proti onesnaževanju okolja s kadmijem, vključno z ukrepi za omejitev uporabe kadmija in za pospeševanje razvoja nadomestnih snovi; ker se nevarnosti, ki jih predstavlja kadmij, ocenjujejo na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 (4) in bo Komisija preučila omejitev uporabe kadmija s pomočjo rezultatov; ker lahko Švedska začasni ukrep obdržita daljnosežnejše omejitve; in Avstrija kot ker je Znanstveni odbor za strupenost, strupenost za ekosisteme in okolje podal mnenja o organokositrnih spojinah in PCP; ker ta direktiva ne vpliva na zakonodajo Skupnosti, ki določa minimalne zahteve za zaščito delavcev, ki jih vse- bujejo Direktiva Sveta 89/391/EGS (5) in posamične direk- tive, ki še zlasti Direktiva Sveta 90/394/EGS (6) in Direktiva Sveta 98/24/ES (7) o zaščiti zdravja in varnosti delavcev pred nevarnostmi pri delu, povezanimi s kemikalijami; temeljijo na njej, (1) UL L 262, 27. 9. 1976, str. 24. (2) UL L 315, 19. 11. 1997, str. 13. (3) UL L 398, 30. 12. 1989, str. 24. (4) UL L 84, 5. 4. 1993, str. 1. (5) UL L 183, 29. 6. 1989, str. 1. (6) UL L 196, 26. 7. 1990, str. 1. (7) UL L 131, 5. 5. 1998, str. 11. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 33 (8) ker so ukrepi, predvideni s to direktivo, v skladu z mne- njem Odbora za prilagajanje tehničnemu napredku direk- tiv o odpravi tehničnih ovir pri trgovanju z nevarnimi snovmi in pripravki, Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklicevanje nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Posto- pek sklicevanja določijo države članice. 2. Države članice Komisiji sporočijo glavne določbe nacionalne zakonodaje, sprejete na področju, ki ga obravnava ta direktiva. SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: Člen 3 Člen 1 Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti. Priloga I k Direktivi 76/769/EGS se s tem prilagodi tehničnemu napredku, kakor je določeno v Prilogi k tej direktivi. Člen 2 1. Države članice sprejmejo in objavijo predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najkasneje do 29. februarja 2000 in o tem takoj obvestijo Komisijo. Te predpise uporabljajo od 1. septembra 2000. Avstrija, Finska in Švedska lahko te predpise uporabljajo od 1. januarja 1999, razen kjer je v Prilogi drugače določeno. Ta direktiva je naslovljena na države članice. Člen 4 V Bruslju, 26. maja 1999 Za Komisijo Martin BANGEMANN Član Komisije 34 SL Uradni list Evropske unije 13/Zv. 24 PRILOGA V Prilogi I k Direktivi 79/769/EGS se točke 21, 23 in 24 spremenijo, kakor sledi: 1. Točka 21 se nadomesti z naslednjim: „21. Organokositrne spojine 1. Ne smejo biti dane v promet za uporabo kot snovi in sestavine pripravkov, kadar delujejo kot biocidi v barvi za preprečevanje obraščanja, kjer organokositrne spojine niso kemijsko vezane na vezivo. 2. Se ne smejo uporabljati kot snovi in sestavine pripravkov, kadar delujejo kot biocidi za prepre- čevanje obraščanja mikroorganizmov, rastlin ali živali na: (a) trupih: — čolnov skupne dolžine manj kot 25 metrov, kot je določeno z ISO 8666, — plovil kakršne koli dolžine za uporabo večinoma na celinskih plovnih poteh in jezerih; (b) kletkah, plavačah, mrežah in katerih koli drugih napravah ali opremo za gojenje rib ali školjk; (c) katerih koli celotno ali delno potopljenih napravah ali opremi. Take snovi in pripravke — se lahko daje v promet samo v embalaži s prostornino enako ali večjo od 20 litrov, — se ne sme dajati v promet za splošno temveč le za profesionalno uporabo. Brez vpliva na ostale predpise Skupnosti o razvrščanju, pakiranju in označevanju nevarnih snovi in pripravkov se embalaža takih pripravkov čitljivo in neizbrisno označi, kakor sledi: ‚Ni za uporabo na čolnih skupne dolžine manj kot 25 metrov ali na plovilih kakršne koli dol- žine za uporabo večinoma na celinskih plovnih poteh in jezerih ali na katerih koli napravah ali opremi za gojenje rib ali školjk. Samo za profesionalno uporabo‘. 3. Določbe iz oddelka 2(a) in posebne določbe o označevanju iz oddelka 2 veljajo za Švedsko in Avstrijo od 1. januarja 2003 in jih bo pred tem datumom pregledala Komisija v sodelovanju z državami članicami in zainteresiranimi. 4. Se ne smejo uporabljati kot snovi in sestavine pripravkov, namenjenih za obdelavo industrijskih voda. “ 2. Točka 23 se nadomesti z naslednjim: „23. Pentaklorofenol (CAS št. 87–86–5) in njegove soli in estri Se ne smejo uporabljajo v koncentraciji enaki ali večji od 0,1 masnih % v snoveh in pripravkih, ki se dajejo v promet. 13/Zv. 24 SL Uradni list Evropske unije 35 Izjemoma se do 31. decembra 2008 Francija, Irska, Portugalska, Španija in Združeno kraljestvo lahko odločijo, da ne bodo uporabile teh določbe o snoveh in pripravkih, namenjenih za uporabo v industrijskih postrojenjih, če obenem ne dovolijo emisije in/ali izpustov pentaklorofenola (PCP) v količinah, višjih od predpisanih z veljavno zakonodajo: (a) pri obdelavi lesa. Vendar pa se obdelan les ne sme uporabljati: — znotraj stavb, za dekorativne namene ali ne, ne glede na njihov namen (bivanje, zaposlitev, prosti čas), — za izdelavo in ponovno obdelavo: (i) posod, namenjenih za gojenje; (ii) embalažo, ki lahko pride v stik s surovinami, polizdelki ali končnimi izdelki, namenje- nimi za prehrano ljudi in/ali živali; (iii) drugih materialov, ki lahko kontaminirajo izdelke, navedene v (i) in (ii); (b) pri impregniranju vlaken in zlasti odpornih tkanin, ki niso v nobenem primeru namenjene za oblačila ali za dekorativno opremo; (c) kot posebna izjema lahko države članice za vsak primer posebej na svojem ozemlju dovolijo spe- cializiranim strokovnjakom, da na mestu samemv stavbah kulturnega, umetniškega in zgodo- vinskega pomena ali v nujnih primerih izvedejo postopek oskrbe gradbenega lesa in zidovja, okuženega s solzivko (Serpula lacrymans) in zidno gobo. V vsakem primeru: (a) Pentaklorofenol, uporabljen sam ali kot sestavina pripravkov, uporabljenih v okviru zgoraj nave- denih izjem, mora imeti skupno vsebnost heksaklorodibenzoparadioksina (HCDD) največ dva dela na milijon (ppm); (b) te sestavine in pripravki se ne smejo: — dajati v promet, razen v embalaži po 20 litrov ali več, — dajati v splošno rabo. Brez vpliva na izvajanje drugih določb Skupnosti o razvrščanju, pakiranju in označevanju nevarnih snovi in pripravkov, mora biti embalaža takih pripravkov označena jasno in neizbrisno: ‚, Samo za industrijsko in profesionalno uporabo‘ Dodatno ta določba, ne velja za odpadke, ki 91/689/EGS (2). jih obravnava Direktiva 75/442/EGS (1) in (1) UL L 194, 25. 7. 1975, str. 39. (2) UL L 377, 31. 12. 1991, str. 20. “ 3. V točki 24 (kadmij) se za oddelkom 3 doda naslednji oddelek: „4. Avstrija in Švedska, kjer omejitve glede kadmija, ki presegajo tiste, predpisane v oddelkih 1, 2 in 3, že veljajo, lahko še naprej uporabljata te omejitve do 31. decembra 2002. Komisija bo pred tem datumom pregledala določbe o kadmiju v Prilogi I k Direktivi 76/769/EGS v smislu rezul- tatov ocene nevarnosti za kadmij ter v smislu razvoja znanja in tehnik v zvezi z nadomestki za kadmij. “


title: Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil permettant la participation volontaire des organisations à un système communautaire de management environnemental et d'audit»

eurovoc_concepts:
cooperation policy
environmental policy
environmental risk prevention
industrial hazard
profit sharing

text: 22. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 209/43 Avis du Comité économique et social sur la «Proposition de règlement (CE) du Conseil permettant la participation volontaire des organisations à un système communautaire de management environnemental et d’audit» (1) (1999/C 209/11) Le Conseil a décidé, le 11 décembre 1998, conformément aux dispositions de l’article 130 S du Traité instituant la Communauté européenne, de consulter le Comité économique et social sur la proposition susmentionnée. La section «Agriculture, développement rural, environnement», chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a élaboré son avis le 4 mai 1999 (rapporteur: M. Pezzini). Lors de sa 364e session plénière des 26 et 27 mai 1999 (séance du 26 mai), le Comité économique et social a adopté par 71 voix, 3 voix contre et 5 abstentions l’avis suivant. 1. Introduction 1. 1. La révision du règlement en objet, basée sur une étude d’évaluation de son application dans les E´ tats membres, ainsi que sur les développements de la politique communautaire dans le domaine de l’environnement qui valorisent les instru- ments volontaires et la responsabilité des différents acteurs en matière de promotion du développement durable, contient plusieurs éléments novateurs importants qu’il convient d’exa- miner. 1. 2. Le Comité note avec satisfaction que certaines de ces nouveautés correspondent à des suggestions formulées dans son avis sur la proposition originale (2), en particulier s’agissant de la participation des travailleurs, du soutien à apporter aux PME, de l’opportunité d’un logo et de l’intérêt qu’il y aurait à élargir progressivement le champ d’application. 1. 3. Les principaux éléments de nouveauté sont les suivants: — élargir le champ d’application (article 3); — établir un lien entre la norme ISO 14001 et l’EMAS, afin de faciliter le passage de l’une à l’autre et d’éviter une duplication du travail (annexe I); — associer les travailleurs à l’application de l’EMAS (article 1); — accroître la participation des PME (article 10, § 1); — utiliser l’EMAS dans la mise en œuvre et le contrôle de la législation environnementale, avec les distinctions néces- saires (article 10, § 2); — adopter un logo visible (article 8); — élaborer une stratégie de promotion (article 11); — assurer la cohérence de la mise en œuvre entre les E´ tats membres en créant notamment une assemblée des organismes compétents et une assemblée des organismes d’agrément (articles 4 et 5). (1) JO C 400 du 22. 12. 1998, p. 7. (2) JO C 332 du 16. 12. 1992. 1. 4. Il faut par ailleurs souligner d’importants éléments de continuité, surtout en ce qui concerne la valeur ajoutée de l’EMAS, qui impose d’aller au-delà du respect pur et simple de la réglementation en vigueur en matière d’environnement (troisième considérant), ainsi que l’accent placé avec vigueur sur la subsidiarité, qui laisse aux E´ tats membres une grande marge de manœuvre pour les mesures de mise en œuvre. 1. 5. Le Comité prend acte que la Conférence sur la révision du règlement EMAS, organisée par la présidence allemande en janvier 1999, a constitué une occasion utile de réflexion et a permis d’améliorer les résultats obtenus en matière d’environ- nement. Par ailleurs, la Conférence a confirmé la nécessité de surmonter certains obstacles de taille qui entravent le développement homogène de l’EMAS au sein des E´ tats mem- bres, dans la mesure où une diminution des demandes de certification a été enregistrée dans certains pays, notamment en Allemagne, qui occupait une position phare dans l’applica- tion du système. En particulier, 1. 6. le Comité reconnaît la nécessité de développer l’EMAS, principalement en facilitant l’accès des PME au système sans pour autant perdre de vue l’objectif d’amélioration permanente des résultats en matière d’environ- nement grâce à une transparence maximale vis-à-vis du public. 1. 7. Le Comité a eu l’occasion de proposer l’examen détaillé du problème du déséquilibre géographique dans la mise en œuvre de l’EMAS, en accordant une attention particulière aux obstacles que rencontrent certains pays ainsi qu’aux moyens d’y remédier. Pour ce faire, le Comité s’est notamment appuyé sur l’audition organisée en collaboration avec l’Agence nationale italienne pour la protection de l’environnement (ANPA) le 16 mars 1999 à Rome, à laquelle les partenaires socioéconomiques et les organisations impliqués dans l’EMAS ont apporté une contribution non négligeable et de qualité. 1. 8. Cette audition a permis de mettre en évidence la nécessité pour les E´ tats membres et la Commission de renforcer la promotion de l’EMAS, ainsi que la nécessité d’un engagement accru des parties intéressées, en particulier des associations professionnelles et des ONG, grâce à l’instauration de mécanis- mes de partenariat visant la diffusion dudit système. C 209/44 FR Journal officiel des Communautés européennes 22. 7. 1999 A` cet égard, 1. 9. le CES jugera de l’opportunité d’un supplément d’avis afin d’approfondir tous les aspects des modalités d’application qui n’ont pas été abordés dans le règlement et qui, dans la pratique, ne facilitent pas la participa- tion à l’EMAS, en particulier en ce qui concerne les PME. 2. Observations générales 2. 1. Selon le Comité, le système EMAS est l’un des moyens au service de l’objectif principal de promotion des modes de production et de consommation (développement) durables, dont il convient de confirmer les principes de base en vertu desquels il doit: — reposer sur les lois du marché; — prévoir une participation des entreprises sur une base volontaire; — promouvoir la responsabilité partagée dans le domaine de la protection de l’environnement; — offrir un cadre pour la gestion efficace des effets environne- mentaux induits; — améliorer les résultats obtenus en matière d’environne- ment, en particulier pour l’industrie mais également pour d’autres secteurs; — garantir la crédibilité et la transparence des résultats; — compléter l’approche normative fondée sur la contrainte. 2. 1. 1. L’EMAS doit être complémentaire, c’est-à-dire qu’il doit être associé à d’autres instruments de la politique environ- nementale dans le cadre de la promotion du «développement durable» de la part des pouvoirs publics, avec la participation active de tous les partenaires. Il est évident que cet instrument est principalement destiné aux entreprises, mais gagne en visibilité et en valeur ajoutée lorsqu’il est intégré à une plus vaste échelle, notamment en ce qui concerne les citoyens, destinataires de la déclaration environnementale. Il ne faut pas négliger l’évolution «environnementale» 2. 1. 2. des marchés publics (achats «verts»), qui tendent à promouvoir des méthodes de production et des services respectueux de l’environnement, ni d’une façon plus générale la définition de la Commission de la politique intégrée des produits (PIP), qui a fait l’objet d’un Livre vert. Une telle évolution pourrait offrir un cadre plus favorable à la certification EMAS. En effet, si la participation à l’EMAS a lieu sur une 2. 1. 3. base volontaire pour les entreprises et les organisations, il est en revanche du devoir des pouvoirs publics de promouvoir cet instrument en assurant sa diffusion dans le cadre de leurs engagements envers les citoyens en faveur d’un développement respectueux de l’environnement, par exemple en l’incluant en tant qu’élément préférentiel, parmi d’autres conditions, aux critères d’attribution des marchés publics. 2. 2. Déséquilibre géographique et subsidiarité Vu qu’il existe entre les E´ tats membres un important 2. 2. 1. déséquilibre géographique en termes de réussite de l’EMAS, qui peut avoir des effets négatifs sur les relations entre les entreprises et le marché, il convient de mieux réfléchir à l’expérience passée en vue d’identifier des instruments permet- tant de promouvoir une plus grande homogénéité. Il ne s’agit pas ici de faire l’apologie de la rigidité dans l’application des règles, mais bien d’identifier des mesures d’incitation compatibles avec règles de la compétitivité et de la concur- rence. Quatre E´ tats — l’Autriche, l’Allemagne, les Pays-Bas 2. 2. 2. et la Suède — ont un niveau de densité relative (rapport entre le nombre des entreprises qui adoptent l’EMAS et le nombre total d’entreprises par pays) de loin supérieur au reste du territoire de l’Union européenne. 2. 2. 2. 1. Cette «anomalie positive» devrait nourrir quelques réflexions, car il ne fait pas de doute que ces résultats ont été atteints grâce à des instruments et des moyens qui n’étaient pas explicitement prévus par le règlement et qui pourraient être utilement diffusés. La décentralisation administrative et le recours aux chambres de commerce constituent par exemple des éléments importants de cette expérience. 2. 2. 2. 2. La décentralisation administrative, le recours aux chambres de commerce, aux organisations d’employeurs, aux syndicats ainsi qu’aux associations pour la promotion du système, la qualité et la quantité des vérificateurs, la diffusion de l’information, l’application de nouvelles technologies envi- ronnementales avancées, l’existence d’un cadre législatif conso- lidé et effectivement appliqué en matière d’environnement peuvent par exemple constituer des éléments importants de cette expérience. Il est clair qu’une tradition profondément ancrée de respect de l’environnement favorise la diffusion de pratiques volontaires visant la préservation de l’environnement tel que l’EMAS. 2. 2. 3. mentionnons: Parmi les instruments qu’il convient d’envisager, — remboursements fiscaux rétroactifs pour une gestion ayant engendré des résultats environnementaux tangibles; — décentralisation administrative des activités de contrôle et de certification; — transfert vers l’EMAS de tâches prévues par les législations nationales dans le domaine de l’environnement; — mesures d’incitation visant à ce que les grandes entreprises s’impliquent dans la mise en œuvre des programmes EMAS par leurs sous-traitants; — introduction du nom des entreprises sous-traitantes dans la déclaration environnementale; — implication de l’administration publique au niveau territo- rial en présence d’activités répandues d’un même secteur, en les considérant comme des instruments de coordination en vue d’une certification collective; — une plus grande responsabilité de gestion aux associations patronales décentralisées, en vue de favoriser en particulier la participation des PME, qui devraient être appuyées au moyen de mesures d’aide financière et technique; 22. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 209/45 — visibilité et publicité accrues des résultats obtenus; — initiatives ciblées d’information et d’éducation, en particu- lier pour les organisations professionnelles représentant les PME. 2. 2. 4. L’assemblée des organismes compétents et l’assem- blée des organismes d’agrément pourront indubitablement favoriser les échanges d’expériences, mais la pression du marché unique poussera elle-aussi à l’harmonisation. Ce n’est pas par hasard si les sociétés enregistrées en Italie sont essentiellement des grandes multinationales ou des entreprises qui approvisionnent les marchés d’Europe centrale et du Nord. 2. 2. 5. La nécessité d’assurer des conditions de concurrence homogènes à l’intérieur du marché unique a été une motivation essentielle pour l’adoption de l’EMAS (cf. point 5 de l’exposé des motifs); la Commission donne des limites très restrictives à son action, eu égard à la subsidiarité; il ne faut toutefois pas négliger les tâches qui lui sont attribuées à l’article 10, § 4 (promotion d’une approche cohérente) et à l’article 11 (promo- tion de l’information au niveau communautaire); on peut se demander, vu la non-homogénéité des résultats, si elle s’est pleinement acquittée de ces tâches compte tenu de la nécessité de renforcer la prise de conscience des enjeux environnemen- taux parmi les citoyens et les acteurs des différents secteurs. 2. 3. Extension du champ d’application Il s’agit d’un objectif ambitieux justifié par une série 2. 3. 1. de projets pilotes; en outre, la constatation, plusieurs fois réaffirmée, que toute activité humaine, à son échelle, a une incidence sur l’environnement écologique, plaide en sa faveur. L’opportunité de la proposition d’extension, dont le 2. 3. 2. CES approuve le principe, ne peut néanmoins être jugée que si l’on repousse deux positions simplistes. La première consiste à considérer cette extension 2. 3. 2. 1. comme impossible, vu que les effets environnementaux de certains secteurs, par exemple les services, ne peuvent être physiquement reliés à un site géographique. C’est en effet oublier qu’il existe des effets induits. 2. 3. 2. 2. La seconde de ces positions est celle de la Commis- sion, qui se base sur l’hypothèse que tous les problèmes sont résolus pour affirmer que: a) les projets pilotes démontrent qu’il existe une demande de certification environnementale en dehors du secteur manufacturier; b) d’autres secteurs ont eux-aussi un impact environnemental — direct ou indirect — marquant; c) les systèmes de management EMAS peuvent être appliqués à tous les secteurs de la sphère économique. 2. 3. 3. Or, il faut souligner que l’extension immédiate et généralisée de l’EMAS pose un problème qui n’est pas facile à résoudre en raison des différences qui existent en matière d’impact environnemental entre le secteur industriel manufac- turier et les autres secteurs, notamment celui des services, et qui, en tout état de cause, doit être abordé de façon rationnelle, en se basant sur trois concepts clés: — l’affirmation explicite que l’EMAS peut être appliqué à tous les secteurs, afin d’exclure toute ambiguïté par rapport à d’éventuelles dérogations ou exclusions de complaisance; — une recherche plus approfondie, toujours sur la base de projets concrets, qui aboutisse à la définition de critères de référence spécifiques permettant une évaluation correcte des prestations environnementales dans les différents sec- teurs concernés et comprenant une définition claire du site certifié, comme le Comité l’avait d’ailleurs souhaité dans son avis relatif au règlement original (1); — l’établissement d’une progressivité temporelle et de priori- tés pour l’extension aux secteurs exclus; dans l’immédiat, il faudrait étudier les possibilités d’application dans le secteur public et celui des services. 2. 4. Participation du personnel Cette participation, quoiqu’insérée 2. 4. 1. l’article 1, point d) du fait qu’elle est considérée comme un facteur essentiel de réussite de l’EMAS, reste une déclaration de principe d’ordre général. Le dispositif ne contient pas d’autres détails sur les modalités de cette participation, à la différence de ce qui est prévu dans le règlement de 1993 (articles 3, § 1, et 7, § 2). à 2. 4. 2. Le nouveau règlement devrait garantir la participa- tion et la consultation des travailleurs, via leurs organismes représentatifs au niveau de l’entreprise, aussi bien durant la préparation des programmes que lors de leur mise en œuvre, en particulier en ce qui concerne les problèmes de qualification professionnelle et d’organisation du travail. 2. 5. Utilisation de l’EMAS dans la mise en œuvre et dans le contrôle de la législation environnementale La formulation de l’article 110, § 2 offre aux E´ tats 2. 5. 1. membres la possibilité d’utiliser l’enregistrement dans le cadre de l’EMAS pour la mise en œuvre et le contrôle de la législation environnementale, en vue d’éviter d’inutiles duplications des efforts. 2. 5. 2. Il s’agit d’un instrument intéressant, à la lumière notamment des considérations formulées dans l’avis du CES sur la mise en œuvre de la législation environnementale (2). 2. 5. 3. Sans oublier que la valeur ajoutée de l’EMAS réside dans le fait qu’il va au-delà de la conformité à la législation, l’adhésion au système pourrait se faire par étapes, dans le cadre d’un dialogue entre entreprises et autorités compétentes, en favorisant la conformité et en contribuant à éclaircir les zones grises. (1) JO C 332 du 16. 12. 1992. (2) JO C 73 du 9. 3. 1998; JO C 95 du 30. 3. 1998. C 209/46 FR Journal officiel des Communautés européennes 22. 7. 1999 La volonté d’éviter d’inutiles duplications des efforts 2. 5. 4. constitue assurément un facteur encourageant pour les entreprises, ainsi qu’une motivation pour que les autorités en matière environnementale favorisent la diffusion du système EMAS. Le Comité reste cependant perplexe face à l’absence 2. 5. 5. totale de référence à une implication de l’Agence européenne pour l’environnement, qui pourrait jouer un rôle utile dans l’étalonnage des expériences et fournir un support technique et scientifique à l’élaboration de lignes directrices. 2. 6. Comment favoriser la participation des PME et des entreprises d’artisanat 2. 6. 1. Il convient de tenir compte des dynamiques particu- lières qui sont à la base des comportements et des choix des petites entreprises. Celles-ci doivent s’acquitter d’un grand nombre de tâches et les gérer en établissant des priorités sur la base du temps et du petit nombre de collaborateurs dont elles disposent. Cela signifie que les tâches facultatives qui supposent des efforts importants en temps et en ressources tendent à être négligées, à moins que leur utilité pour l’entreprise ne soit démontrée. 2. 6. 2. Il apparaît donc nécessaire que des procédures spéci- fiques soient prévues, que la rédaction des documents soit simplifiée et que les cycles d’audit et de contrôle soient proportionnés à la taille et au type des entreprises. A` cet égard, le CES constate que des vérifications trop fréquentes impliquent une bureaucratie et des coûts excessifs, surtout pour les PME. Il est évident que le budget de la grande majorité des 2. 6. 3. micro-entreprises ne permet pas d’affecter une personne à des tâches administratives coûteuses; il faut donc que les autorités compétentes en matière environnementale prévoient des struc- tures de service et d’aide susceptibles de favoriser la participa- tion, et ce au niveau territorial qui convient. En particulier, 2. 6. 4. il faut résoudre le problème de la formation d’auditeurs internes rodés aux problèmes des petites entreprises. Celles-ci, contrairement aux grandes entreprises dotées de systèmes de gestion de la qualité, disposent plus rarement d’agents propres pouvant être affectés à la réalisation d’audits. La formation doit responsabiliser les associations du secteur en question tout en garantissant à ces dernières une aide appropriée de la part des pouvoirs publics. L’audit interne joue un rôle fondamental dans la mesure où il fournit l’occasion de procéder, en collaboration avec les autorités environnementales compétentes, à l’alignement sur la législa- tion en vigueur comme premier pas préalable à la certification EMAS (voir article 10, paragraphe 2). De même, il est souhaitable que des lignes directrices 2. 6. 5. soient définies afin de faciliter la tâche des vérificateurs vis-à-vis des PME grâce à l’harmonisation des critères de contrôle. 2. 7. Visibilité et crédibilité de l’EMAS 2. 7. 1. L’EMAS est un instrument volontaire qui accrédite aux yeux du public, grâce à la transparence du processus et à son contrôle par les autorités compétentes, les efforts d’amélioration des performances environnementales des diffé- rents acteurs économiques. En tant qu’instrument de dévelop- pement durable, il suppose la participation de tous les acteurs concernés et une information adéquate du public. La diffusion du système EMAS est optimale lorsque les pouvoirs publics poursuivent activement une politique en faveur du développe- ment durable impliquant l’ensemble des structures de forma- tion et d’éducation, et en particulier les établissements d’ensei- gnement. 2. 7. 2. Un effort s’impose pour le distinguer des systèmes privés de certification, par une valorisation des facteurs de valeur ajoutée qu’il offre aux citoyens, une réduction de son caractère bureaucratique et un renforcement des éléments consultatifs et informatifs. C’est la raison pour laquelle le CES estime que l’adoption d’un logo, comme le prévoit la proposition de règlement, sera d’une grande utilité. E´ tant donné que la Commission est responsable de 2. 7. 3. la promotion de l’EMAS au niveau communautaire, le Comité propose que la publication du nouveau règlement soit accom- pagnée de lignes directrices indiquant les meilleures pratiques, les obstacles les plus fréquemment rencontrés, ainsi que toute information permettant d’améliorer la connaissance et l’utilisation de cet instrument. Le Comité s’engage dès à présent à contribuer activement à la rédaction des lignes directrices en question si sa participation est requise. Le Comité considère qu’il est fondamental que tous 2. 7. 4. les E´ tats membres garantissent une vaste consultation ainsi que la participation active des acteurs économiques et sociaux concernés. En effet, les meilleurs résultats sont atteints lorsque ces mécanismes fonctionnent en synergie avec les autorités l’exigence formulée par le compétentes. Par conséquent, Comité devrait figurer dans le texte de la proposition, de sorte que le règlement fasse référence de façon explicite à l’approche participative et à la nécessité d’une culture forte et favorable au partage des responsabilités en termes de développement durable. L’article 2 devrait inclure une définition des parties intéressées, auxquelles la déclaration environnementale devrait être adressée. La consultation des parties intéressées par les organismes compétents devrait être prévue explicitement (article 5). Enfin, leur participation active doit être stipulée à l’article 11, paragraphe 1, concernant l’information au public et la promotion du système. 2. 7. 5. Enfin, le CES constate que la proposition ne prévoit aucun rapport comparatif des résultats au niveau européen, alors que cet instrument pourrait se révéler très utile pour favoriser l’adhésion à l’EMAS. Cette tâche, assortie d’une échéance, pourrait être confiée à l’Agence européenne pour l’environnement, qui fixerait des indicateurs de réussite afin de faciliter le contrôle de qualité de l’EMAS au niveau européen. 22. 7. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 209/47 2. 8. Observations particulières 2. 8. 1. D é f i n i t i o n d e l ’ o r g a n i s a t i o n e t d u s i t e ( a r t i c l e 2 , p o i n t s l e t m ) 2. 8. 1. 1. S’il est possible de déterminer avec précision la délimitation géographique d’un site et d’en identifier l’impact environnemental, il n’en va pas de même pour l’organisation. Le risque qu’une organisation soit certifiée en tant que telle tout en ayant des sites non conformes à la législation environnementale en vigueur doit être supprimé. Il est par conséquent nécessaire de définir des critères de référence spécifiques, en particulier pour les services. Par exemple: quelle est la procédure à suivre pour une organisation dont les activités sont délocalisées dans plusieurs sites? 2. 8. 4. U t i l i s a t i o n d e l ’ E M A S d a n s l e s c o n t r ô - l e s d e l a c o n f o r m i t é a v e c l a l é g i s l a - t i o n e n v i r o n n e m e n t a l e 2. 8. 4. 1. L’article 10. 2 relatif à la duplication des contrôles doit être lu à la lumière de l’article 1, paragraphe 3. L’EMAS ne se substitue pas aux contrôles environnementaux normaux et ne constitue pas une duplication dans la mesure où les domaines couverts par l’EMAS et les contrôles environnemen- taux sont différents et complémentaires. L’enregistrement, instrument volontaire au service des entreprises, ne peut remplacer ni les contrôles ni la supervision de la part des pouvoirs publics. Elle peut toutefois être utilisée, dans le cadre de la subsidiarité, afin d’éviter toute duplication inutile et de simplifier les procédures administratives prévues par les législations nationales. 2. 8. 5. D é c l a r a t i o n e n v i r o n n e m e n t a l e ( a n - 2. 8. 2. M e i l l e u r e t e c h n o l o g i e d i s p o n i b l e n e x e I I I ) ( M T D ) L’article 3a de l’EMAS I prévoyait l’obligation pour 2. 8. 2. 1. l’entreprise de déclarer sa propre politique de protection de l’environnement en vue d’une amélioration constante de ses performances environnementales via l’utilisation des MTD. Dans le nouveau texte, ce point important a été supprimé. Il faudrait inclure à l’annexe I, point B. 2, de l’EMAS II une référence aux MTD comme instrument permettant l’améliora- tion constante des performances des organisations intéressées par la certification et comme indicateurs importants pour le vérificateur. Cette référence ne concerne évidemment que les secteurs faisant déjà largement usage des MTD. 2. 8. 3. C o n f o r m i t é a v e c l a l é g i s l a t i o n e n v i - r o n n e m e n t a l e 2. 8. 3. 1. L’EMAS I ne permettait pas l’enregistrement des entreprises non conformes à la législation environnementale. La proposition de révision manque quant à elle de clarté en ce qui concerne la nécessité pour une organisation certifiée dans le cadre de l’EMAS d’être soumise à des contrôles systématiques de conformité avec les dispositions environnementales natio- nales, même si toute une série de dispositions y font référence (articles 3, point b, et 6, paragraphe 1, point e, annexes I B, paragraphe 1, II, paragraphe 2. 6, et V, paragraphe 5. 4. 3). En particulier, la déclaration environnementale doit contenir les informations relatives à la conformité de l’entreprise avec la législation environnementale nationale. Ce type d’information devrait figurer au paragraphe 3. 2 de l’annexe III relative au contenu de la déclaration environnementale. la proposition ne stipule pas clairement si Bruxelles, le 26 mai 1999. 2. 8. 5. 1. La proposition de la Commission propose une approche réductrice en comparaison avec la version précédente du règlement. Conformément à l’annexe III, paragraphe 3. 2, l’organisation ne fait part que de ses objectifs généraux, sans décrire ni sa politique environnementale ni ses objectifs spécifiques. Par ailleurs, la déclaration environnementale peut être partiellement modulée (ciblée). Cela ne devrait pas être permis, et la déclaration devrait être unique et complète. Il est 2. 8. 5. 2. important d’examiner le contenu de la déclaration environnementale à la lumière du paragraphe 3 de l’annexe I, relatif à la communication externe, dans la mesure où «un dialogue ouvert avec les parties intéressées, notamment les collectivités locales et les clients, en ce qui concerne l’impact environnemental» doit exister. C’est à cette demande que doit répondre la déclaration environnementale. 2. 8. 6. P a r t i c i p a t i o n d e s t r a v a i l l e u r s 2. 8. 6. 1. Afin d’éviter toute interprétation laxiste, le texte des annexes II et V devrait être modifié de façon à remplacer faudrait également «le personnel» par «les travailleurs». garantir, conformément au droit contractuel à l’information et à la consultation, la transmission des résultats aux représen- tants des travailleurs au sein des entreprises. Il 2. 9. Comité de gestion (article 14) 2. 9. 1. La proposition visant à faire du comité de réglemen- tation un comité de gestion contribue au renforcement de l’initiative de la Commission, à sa rapidité et à son efficacité, surtout au niveau international. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI