title: Regionsudvalgets udtalelse om «Hjem- og boligløse»

eurovoc_concepts:
homelessness
housing law
housing policy
social problem

text: C 293/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 Regionsudvalget konstaterer, at forslaget om at give Tyrkiet adgang til programmerne i indeværende programperiode vil gøre det muligt at forberede Tyrkiets deltagelse i de fremtidige programmer. Regionsudvalget støtter derfor Kommissionens forslag om at give Tyrkiet adgang til SOCRATES-, LEONARDO- og UNG- DOM for Europa-programmerne i indeværende programperio- de (1995-1999). Bruxelles, den 3. juni 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »Hjem- og boligløse« (1999/C 293/07) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til præsidiets beslutning af 16. september 1998 om at afgive udtalelse i henhold til artikel 198 C, stk. 4, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 4 »Fysisk Planlægning, Bypolitik, Energi, Miljø«, under henvisning til Underudvalg 4’s forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 376/98 rev. 1), som blev vedtaget den 4. februar 1999 med François Geindre som ordfører — på den 29. plenarforsamling den 2. -3. juni 1999 (mødet den 3. juni) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. 2. Man kan påberåbe sig flere retsgrundlag for at iværksætte støtteforanstaltninger og drage omsorg for de hjemløse. Regionsudvalget har besluttet sig til at behandle spørgsmålet om de hjemløse. Selv om problemet kommer til udtryk på forskellige måder i EU’s medlemsstater, og selv om problemet ved første øjekast ikke synes at falde ind under EU’s beføjelser, så ligger det ikke desto mindre fast, at tilstedeværelsen af hjemløse i byerne er et af de mest alvorlige udtryk for social udstødelse i EU, hvilket i allerhøjeste grad vedrører de lokale og regionale myndigheder. Denne udtalelse er først og frem- mest set ud fra de lokale og regionale myndigheders synsvinkel. I traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fælles- 1. 1. 3. skab (Maastricht-traktaten), behandler afsnit XIV den økono- miske og sociale samhørighed, og artikel 130 A til 130 E fastlægger reglerne for EU’s aktioner med henblik på at formindske forskellene mellem de forskellige områders udvik- lingsniveauer og forbedre situationen i de mindst begunstigede områder (bestemmelserne vedrørende strukturfondene). 1. 1. Grundlaget for EU’s initiativer til støtte for de hjemløse 1. 1. 1. Spørgsmålet om de hjemløse spiller en rolle i debat- ten om boligproblematikken i EU. Spørgsmålet har ligeledes tilknytning til tankerne om at styrke den europæiske socialpoli- tik og skal ses i sammenhæng med de europæiske initiativer og programmer til bekæmpelse af udstødelse samt i tilknytning til retningslinjerne for bypolitikken. Amsterdam-traktatens artikel 13, der kan anvendes, 1. 1. 4. når traktaten træder i kraft, sigter mod at bekæmpe ulighed og forskelsbehandling i tilknytning til adgangen til arbejdsmarke- det. Den vil gøre det muligt at støtte projekter, hvis formål er at forebygge og mindske den sociale udstødelse. Amsterdam- traktatens artikel 137 giver eksplicit hjemmel til at iværksætte foranstaltninger i forbindelse med social udstødelse. I dag er EU tvunget til at bruge artikel 235 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, som — hvis Rådet enstemmigt godkender det — gør det muligt at iværksætte aktioner uden udtrykkelig hjemmel i traktaten. Denne situation blokerer på en meget skadelig måde EU’s initiativer på det sociale område. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/25 1. 1. 5. Reformen af strukturfondene, som medlemsstaterne og Kommissionen på nuværende tidspunkt diskuterer, bør gøre det muligt at bekæmpe arbejdsløsheden og den sociale udstødelse på EU-niveau mere effektivt. Forslaget til rammefo- rordning nævner eksplicit i forbindelse med støtten, at den skal fremme social integration og lige muligheder. Forslaget opprioriterer en integreret udviklingsmodel og særlig sammen- hængen mellem de aktioner, som gennemføres i forbindelse med de forskellige fonde og EU’s prioriteter, beskæftigelsesstra- tegien, den økonomiske og sociale politik i medlemsstaterne samt medlemsstaternes regionalpolitik. 1. 1. 6. Der er endnu to forhold, som man skal tage højde for. Det drejer sig først og fremmest om Kommissionens godkendelse (den 15. oktober 1998) af rapporterne om den europæiske beskæftigelsesstrategi og retningslinjerne for 1999, der understreger fem hovedpunkter, herunder at alle skal have adgang til arbejdsmarkedet, også handicappede og etniske minoriteter. Desuden drejer det sig om den internationale dag til bekæmpelse af fattigdom den 17. oktober 1998, hvilket gav kommissæren med ansvar for sociale anliggender, Padraig Flynn, anledning til at minde om, at EU’s politik skal forbedres, idet der skal tages højde for retsgrundlaget i artikel 137 med henblik på at forbedre integrationen af personer, der er udstødt fra arbejdsmarkedet — 17 % af husstandene i EU har en indkomst, der ligger under fattigdomsgrænsen. 1. 1. 7. Overvejelserne om situationen for de dårligst stillede, herunder de hjemløse, vinder større og større indpas i EU’s politik. 1. 2. Regionsudvalgets anbefalinger 1. 2. 1. Denne udtalelse er en analyse af alle aspekter af spørgsmålet om de hjemløse i EU. Den indeholder fem anbefalinger og betragtninger, som allerede på nuværende tidspunkt bør understreges. 1. 2. 2. spørgsmålet om de hjemløse: På grund af alvoren og den komplicerede karakter af (i) anbefaler Regionsudvalget, at EU fortsat støtter bestræbel- serne på gennem forskning at uddybe kendskabet til fænomenet, (ii) foreslår det, at systemet til udveksling af viden og initiativer mellem de lokale myndigheder på EU-niveau konsolideres med støtte i eksisterende netværk, 2. Generelle bemærkninger De hjemløse er siden midten af 80’erne blevet langt 2. 1. mere synlige i de offentlige områder i EU’s byer. Problemet er ikke nyt, men det har fået en ny dimension, særlig fordi alle er enige om, at ekstreme former for fattigdom ikke kan accepteres i rige velfærdssamfund. De hjemløses situation og levevilkår bliver af og til betragtet som en krænkelse af menneskerettighe- derne. 2. 2. De hjemløse, der gennemgår en social udstødelsespro- ces, har i løbet af de sidste ca. femten år fremkaldt flere og flere reaktioner hos befolkningen (fjendtlige eller solidariske), de har været genstand for mediernes og videnskabens interesse (der er mange artikler, reportager, forskningsprojekter og bøger om emnet), og myndighederne har taget problemet op (styrkelse af retten til anstændige boligforhold, udvikling af strukturerede politikker og/eller enkeltinitiativer). 2. 3. Spørgsmålet om de hjemløse hænger sammen med grundlæggende socio-økonomiske og kulturelle forhold i de enkelte europæiske lande. Problemet forvaltes på lokalt plan og giver anledning til reaktioner og løsningsmodeller, der strækker sig fra forfølgelse til solidaritet. For selv om de offentlige myndigheders foranstaltninger for at hjælpe de hjemløse har bred opbakning i forskellige lande, skal der alligevel tages højde for, at befolkningens følelser er blandede, og at de på lokalt plan kan give udtryk for modstridende ønsker om henholdsvis at modtage de hjemløse eller om at sende dem bort. 2. 4. Alle problemstillingerne i forbindelse med spørgsmålet om de hjemløse (adgang til boliger, tiggeri, forstyrrelse af den offentlige orden, indslusning på arbejdsmarkedet, adgang til lægehjælp) kan ikke udelukkende behandles på det niveau, hvor de lokale myndigheder er ansvarlige. I virkeligheden drejer det sig om et problem, der skal løses gennem samarbejde mellem regioner og lokalområder, der nu — hvor grænserne forsvinder — skal foregå i større målestok. 2. 5. Det er ikke ligegyldigt eller marginalt at beskæftige sig med spørgsmålet om de hjemløse. Det er et centralt problem, som ikke kan løses på helt kort sigt. For at nå målet om at sikre en højere grad af økonomisk og social samhørighed i hele Den Europæiske Union er det afgjort nødvendigt at tage højde for dette betydelige problem, der utvivlsom stadigvæk vil være en dagligdags foreteelse, der præger de europæiske byer i begyndelsen af det 21. århundrede. Efter Regionsudval- gets opfattelse bør man gøre alt for ikke at affinde sig med denne situation; det slår til lyd for, at man tager ethvert tænkeligt initiativ for at forebygge sådanne tilstande. (iii) anbefaler det, at målene for ESF udtrykkeligt skal omfatte denne problemstilling, 3. En befolkningsgruppe, som man stadig kender for lidt til (iv) opfordrer det til, at man på europæisk niveau uddyber princippet om retten til anstændige boligforhold, 3. 1. Et problem, som alle EU’s medlemsstater beskæftiger sig med (v) ønsker det at fremhæve spørgsmålet om den sociale samhørighed og den europæiske integration set i lyset af problemstillingen om naboskab med dårligere stillede lande. 3. 1. 1. Umiddelbart kan problemet med de hjemløse synes ikke at vedrøre EU-institutionerne. Der var ingen særlig omtale af de hjemløse i hvidbogen om den europæiske socialpolitik. Ikke desto mindre har forskellige europæiske initiativer og C 293/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 til bekæmpelse af programmer fattigdom og udstødelse (URBAN, INTEGRA, Fattigdom, projekter under ESF) gjort det muligt at støtte fornyende initiativer inden for rammerne af medlemsstaternes omsorgssystemer. I øvrigt viser den seneste udvikling i debatten i EU-landene en voksende interesse for disse problemstillinger. 3. 1. 2. I alle EU’s medlemslande er man enige om, at problemet med de hjemløse er uværdigt for lande, der generelt er velstående. I alle landene er man ligeledes enige om, at spørgsmålet om de hjemløse er resultatet af sociale problemer og problemer i byerne. De hjemløse er således den mest synlige manifestation af den udstødelse, som er foregået, og som stadigvæk foregår i Europa. 3. 1. 3. Det er meget forskelligt, hvad man lægger i ordene fattigdom og udstødelse. Ikke desto mindre er det at leve på gaden overalt i EU i allerhøjeste grad noget, som af bybefolkningen selv anses for at være udtryk for fattigdom. I forbindelse med den generelle fornemmelse af utryghed, det stigende antal langtidsledige og angsten for social udstødelse har de hjemløse en central placering i denne problemstilling i de fleste af medlemsstaterne. 3. 1. 4. Siden slutningen af 80’erne er det antal personer, der lever på denne måde, blevet alarmerende stort. Selv om man objektivt kan konstatere, at fænomenet er taget til i omfang ved at se på det stigende pres, som det offentliges eller private organisationers hjælpearbejde udsættes for på lokalt plan, ved man i virkeligheden ikke ret meget om fænomenets omfang, ligesom man i det hele taget ikke har et særligt præcist kendskab til de hjemløse. Imidlertid er der med den seneste forskning gjort betydelige fremskridt på dette område. 3. 1. 5. Man er klar over, at denne befolkningsgruppe består af folk, som er meget fattige, og at en stor andel er enlige mænd. Der er ligeledes omfattende dokumentation for, at flere og flere kvinder og flere og flere unge bliver hjemløse; det fremgår af undersøgelser, som en lang række byer i EU har gennemført. Gruppen er ligeledes karakteriseret ved et stort alkohol- eller narkotikaforbrug, en meget dårlig sundhedstil- stand, særlig i forbindelse med tuberkulose eller psykiske lidelser (selv om dette aspekt ikke bør overdrives). Man har gjort sig klart, at det er et alvorligt problem for den offentlige sundhed. Endelig har man gjort opmærksom på det stigende antal udenlandske hjemløse fra andre EU-lande samt fra Nordafrika, Centralafrika og Østeuropa, der i forskelligt om- fang findes i de enkelte lande. Det stigende antal indvandrere blandt de hjemløse er et element, som skal tages i betragtning, naturligvis i forskelligt omfang i de enkelte lande. 3. 1. 7. De hjemløse har nu en fremtrædende placering på den politiske dagsorden på nationalt og kommunalt niveau. På visse tidspunkter i årets løb, særlig om vinteren, hvor situatio- nen p. g. a. de klimatiske forhold bliver kritisk, giver det anledning til en forståelig medfølelse. På andre tidspunkter, når der almindeligvis er flere turister, fremkalder de hjemløse mere fjendtlige reaktioner, som i en række henseender er forståelige, men som man i en lang række andre henseender må forholde sig meget kritisk til. 3. 1. 8. På EU-niveau findes der en række NGO’er, som beskæftiger sig med hjemløse. De støtter forskning i emnet og lægger pres på de offentlige myndigheder. De oplyser om lighederne og forskellene mellem de enkelte lande. Det euro- pæiske forbund af nationale sammenslutninger, der arbejder med hjemløse (FEANTSA), blev oprettet i 1989, og Kommis- sionen har fra 1991 givet det ansvaret for at forvalte et europæisk observationscenter for hjemløse, der fungerer med udgangspunkt i et universitetsnet af nationale samarbejdspart- nere. Observationscenteret har gjort det muligt at indsamle og formidle oplysninger, der identificerer, kvantificerer og analyserer en befolkningsgruppe, som ikke figurerer i de resultater, som de traditionelle statistiske arbejdsmetoder kom- mer frem til, idet den traditionelle statistik sædvanligvis bygger på husstande. 3. 2. En sammensat befolkningsgruppe 3. 2. 1. Spørgsmålet om de hjemløse er i løbet af de sidste godt ti år blevet mere og mere synligt, og det skyldes først og fremmest, at man mere og mere mærker tilstedeværelsen — uden at man dog præcist kan afgøre, hvor mange der bruger de offentlige områder i byerne på en alternativ måde. Visse typer kollektive aktioner har også gjort de hjemløse mere synlige: husbesættelser, fremkomsten og udviklingen af gade- aviser, aktive foreningers lobbyarbejde, demonstrationer og besættelser af ubenyttede offentlige områder eller bygninger. 3. 2. 2. Selv om det måske forekommer at være meget enkelt at beskrive en befolkningsgruppe, som alle europæiske borgere kan møde i byernes gader, er det i virkeligheden særdeles vanskeligt at få et præcist kendskab til denne befolkningsgrup- pe, især fordi man ikke umiddelbart kan identificere alle hjemløse på gaden. 3. 2. 3. Man har først og fremmest et så ringe kendskab til den hjemløse befolkningsgruppe, fordi der ikke findes nogen præcis definition eller faste juridiske rammer i de forskellige medlemslande. Ordet hjemløs dækker i hvert land over forskelligartede forhold. De forskellige medlemsstaters defini- tioner, normer og sædvaner gør billedet endnu mere komplice- ret. På EU-niveau findes der på trods af bestræbelser på at skabe klarhed heller ikke nogen faste definitioner. Der er meget store forskelle mellem problemets 3. 1. 6. synlighed og de former, det antager, alt efter hvilket land, hvilken velfærdsstatsmodel og hvilke byer der er tale om, men de fleste af medlemsstaterne har i 90’erne været præget af de samme fænomener. Der er mange steder opstået »gadeaviser«, som sælges af de hjemløse; borgerne kræver i stigende omfang, at de offentlige myndigheder skal gribe ind, og private hjælpeorganisationer gennemfører initiativer. 3. 2. 4. Visse undersøgelser og visse nationale forskrifter ligestiller ofte omrejsende grupper med hjemløse, for de har ikke nogen fast bopæl. At så forskellige personer grupperes i en og samme kategori kan føre til generel forvirring. Det er ikke desto mindre rigtigt, at gæstfriheden og tolerancen over for omrejsende grupper i mange henseender minder om holdningen over for de hjemløse. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/27 3. 2. 5. Man har et dårligt kendskab til den hjemløse befol- kningsgruppe, for grundlæggende drejer det sig om en gruppe, der er yderst sammensat, og som omfatter personer, der har meget forskellige vilkår. Det strækker sig fra mænd, der har levet på gaden længe — billedet af den traditionelle bums — til unge kvinder, der for ganske nylig er blevet smidt ud af deres bolig. Forskningsarbejdet har gjort det muligt at påvise, at det at være hjemløs er en situation, hvis varighed kan være meget forskellig. Det kan dreje sig om en kort periode, og det kan være en kronisk og permanent tilstand. Nogle har levet på gaden et stykke tid og vil fortsat gøre det længe, andre er kun hjemløse en ganske kort periode og bliver det aldrig igen, og andre igen befinder sig med mellemrum i den situation. I hvert enkelt tilfælde er det ikke nødvendigvis de samme organisationer, der repræsenterer dem, og det offentliges løsninger er ikke nødvendigvis de samme. 3. 2. 6. Spørgsmålet om de hjemløse hænger altså sammen med et vigtigt problem af sproglig karakter. I almindelig sprogbrug henviser man på en måde mere til den sociale status end til boligforholdene. Hjemløs, vagabond og bums eller hjemløs og tigger er almindeligvis synonymer. Diskussioner om spørgsmålet om de hjemløse udarter sig således ofte til diskussioner om tiggeri. Men ikke alle, der tigger, er hjemløse og omvendt. Desuden hænger spørgsmålet om de hjemløse i høj grad sammen med boligproblematikken. Men tilstedevæ- relsen af personer, der er identificeret som hjemløse i de europæiske byer, er ikke udelukkende et boligproblem. I almindelig brug er ordet hjemløs en mere eller 3. 2. 7. mindre klodset formulering, der omfatter de problemer, som de, der arbejder med de hjemløse, de, som interesserer sig for dem, og de, som deltager i omsorgsforanstaltningerne, dagligt konfronteres med. Således bliver en række ret forskelligartede problemer (boligmangel, udstilling af trøstesløshed på offentli- ge steder, tiggeri, omstrejfen, ekstreme typer fattigdom, æn- dringer på boligmarkedet og i boligpolitikken m. m. ) knyttet sammen i én betegnelse. 3. 2. 8. De definitioner, som man almindeligvis er enige om, men som altid kan diskuteres, insisterer på en forbigående eller permanent mangel på faste boliger. Analyserne er enige i konstateringen af, at der er en glidende overgang mellem situationen for personer, der lever på gaden, de, der opholder sig på herberg eller i helt tilfældige eller meget dårlige boliger. Den hjemløse befolkningsgruppe kan således ikke afgrænses til den meget synlige og dramatiske situation, som de, der sover på gaden, befinder sig i, eller til en simpel opgørelse af antallet af personer, der kommer i kontakt med offentlige eller private hjælpeorganisationer. 3. 2. 9. De fleste undersøgelser lægger større vægt på den sociale proces, som foregår, snarere end udelukkende at fokusere på tabet af bolig. De hjemløse indgår således i forskellige udstødelsesprocesser, og man kan ikke udelukkende analysere, hvor boligmarkedet svigter. 3. 2. 10. De mest vidtgående undersøgelser opfordrer til altid at tænke i udstødelsesprocesser og ikke at stille sig tilfreds med udelukkende at beskrive de statistiske forhold. Set i dette perspektiv er den hjemløse befolkningsgruppe ikke en fast størrelse. Det er ved at tage højde for udsving, personlige livsforløb og personer, der bliver hjemløse og kommer ud af situationen igen, at man kan få en mere dækkende forestilling om de faktiske forhold. Det drejer sig om en kompliceret situation, som skal opfattes som en af de sidste meget vanskelige faser i en social udstødelsesproces. 3. 2. 11. Man skal således altid være opmærksom på, at den hjemløse befolkningsgruppe er en meget sammensat gruppe, og at den ikke kan anses for en fast social kategori. Situationer, der er yderst forskellige, f. eks. med hensyn til socialt netværk, boligsituation eller ret til sociale ydelser, samles under den samme betegnelse. 3. 3. Usikre tal På trods af disse vanskeligheder og risikoen for 3. 3. 1. manglende præcision findes der dog statistikker over den hjemløse befolkningsgruppe i de enkelte lande og ligeledes på EU-niveau. Statistikkerne bør dog — og det anbefales i øvrigt af de forskere og observatører, der udarbejder og formidler dem — bruges med stor varsomhed. 3. 3. 2. For at overbevise beslutningstagerne og gøre indtryk på opinionen er det i dag tvingende nødvendigt at lave skøn med talangivelser. Viljen til at skabe opmærksomhed om de hjemløse ved hjælp af talangivelser har ofte ført til, at man nævner tal uden at afklare en række nødvendige spørgsmål (Hvem taler man om? I hvilket område? I hvilken periode?) og uden at anvende stringente metoder til opgørelsen eller stikprøverne. Således sidestiller de aktuelle vurderinger meget ofte antallet af personer, som er i hjemløse i et helt år, og antallet af de, som er hjemløse på et tidspunkt i løbet af året. De sammenblander ligeledes ofte det samlede antal forskellige hjemløse og det samlede antal af tilfælde, hvor hjælpeorganisa- tionerne har draget omsorg for hjemløse. Arbejdet med at måle antallet vanskeliggøres af, at der ikke findes nogen fast definition af befolkningsgruppen, idet definitionen kan variere alt efter hvilke interesser, der står bag definitionen. Nogle foretrækker en omfattende definition (der både omfatter den hjemløse befolkningsgruppe i ordets egentlige betydning og personer med dårlige boligforhold), andre foretrækker en restriktiv definition, som kun omfatter de mest marginaliserede fra den fattigste befolkningsgruppe. 3. 3. 3. Der findes talangivelser for alle EU’s medlemsstater, ofte udarbejdet på grundlag af opgørelser fra de private hjælpeorganisationer og af og til på grundlag af myndigheder- nes oplysninger. FEANTSA har samlet og formidlet dem, og giver klart udtryk for, at de skal bruges med forbehold (tabel A). De giver i højere grad et billede af, hvor omfattende forsorgssystemet i de enkelte lande er, end de danner grundlag for en velunderbygget vurdering af de faktiske forhold. Des- uden afhænger de af den definition af problemet, som man anvender lokalt. Tallene bygger ikke alle på stringente metoder, de omfatter ikke den samme gruppe, og de gør det således ikke muligt at foretage detaljerede tværnationale sammenligninger. De giver dog en idé om fænomenets omfang og de meget forskelligartede forhold. C 293/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 TABEL A Overslag over det gennemsnitlige antal af personer, der årligt har fået hjælp fra de offentlige eller private hjælpeorganisationer for hjemløse i begyndelsen af 1990’erne Land Dagligt gennemsnit, eller antallet på den dag, hvor undersøgelsen blev foretaget I løbet af et år Tyskland Østrig Belgien Danmark Spanien Finland Frankrig Grækenland Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Storbritannien Sverige Kilde: FEANTSA. 490 700 876 450 6 100 4 000 2 947 8 000 4 000 8 400 5 500 4 000 11 000 5 500 250 000 346 000 5 500 2 667 56 000 194 7 000 3 000 283 000 9 903 7 700 3 700 78 000 200 12 000 4 000 460 000 14 000 3. 3. 4. Der er hver dag ca. 1,1 mio. borgere i EU, som får støtte fra hjælpeorganisationer for hjemløse. I løbet af et år til 1,8 mio. Stadigvæk ifølge FEANTSA’s stiger dette tal overslag er der op mod 18 mio. borgere i EU, som bor i boliger af meget dårlig kvalitet eller »ukonventionelle« boliger, dvs. , at de ikke er tænkt som boliger. 3. 3. 5. Der bør gøres opmærksom på, at oplysninger for en række lande (Tyskland, Belgien, Danmark, Finland, Storbritan- nien) viser, at antallet af personer, der i den seneste periode har nydt godt af støtte til hjemløse, er faldende, uden at man af den grund dog kan konkludere, at det samlede antal hjemløse er faldende, stagnerende eller måske stigende. 3. 3. 6. Under alle omstændigheder viser disse tal, at fæno- menet antager meget forskellige former i EU, uden at der nødvendigvis er en tæt sammenhæng med den type velfærds- stat, som findes i de forskellige lande. Problemet synes at være statistisk ubetydeligt i en række lande i Sydeuropa (Spanien, Grækenland, Portugal) og i en række lande i Nordeuropa (Danmark, Finland, Sverige). Problemet er ligeledes ubetydeligt i Østrig, men langt mere omfattende i Tyskland, Frankrig, Italien og i Storbritannien. 3. 3. 7. Der er et påtrængende behov for talangivelser, og en lang række videnskabelige undersøgelser har derfor for nylig behandlet spørgsmålet om de hjemløses antal. De har gjort det muligt at diskutere perspektiverne af disse optællinger og at nå til klarhed om de metodologiske og etiske vanskeligheder ved rundspørgeundersøgelser blandt hjemløse og ved at afprøve metoder, som skal gøre det muligt at nå ud over de omtrentlige resultater, som omsorgssektoren altid må arbejde med. 3. 3. 8. Man har fremhævet, at det er af begrænset interesse udelukkende at tilvejebringe oplysninger med talangivelser, og forskningsarbejdet går nu et skridt videre og interesserer sig for de forhold, der karakteriserer de hjemløse og deres livsforløb over en længere periode. Der er udarbejdet metoder til optælling og til at give et mere overordnet overblik over befolkningsgruppen, og de er blevet anvendt i praksis (meningsmålinger, interviewundersøgelser i samarbejde med udvalgte hjælpeorganisationer, overslag over forholdet mellem hjemløse på gaderne og antallet af hjemløse i herbergerne). Der vil snart blive gennemført undersøgelser i en række lande i EU, hvor fremgangsmåderne vil sikre en vis troværdighed. På EU-plan ved man dog ikke noget præcist om hjemløse, der flytter mellem de forskellige lande. De ansvarlige for omsorgen gør dog opmærksom på disse problemer, særlig i de tilfælde, hvor unge strejfer rundt og f. eks. tager fra den ene festival til den anden. Spørgsmålet fortjener at blive langt bedre belyst. 4. Komplicerede problemer og forskelligartede løsninger 4. 1. Et særlig kompliceret socialt problem En lang række undersøgelser redegør for de politiske 4. 1. 1. og sociale ændringer, der i højeste grad har bidraget til væksten i antallet af hjemløse. Man kan anføre ændringen af fattigdommens former, den stigende usikkerhed og det øgede antal langtidsledige, afinstitutionaliseringen af de psykiatriske hospitaler, forbruget af narkotika og alkohol, det øgede antal enlige familieforsørgere, nedskæringen af de sociale ydelser i en række lande — der ofte følges af yderligere nedskæringer, nogle mener med meget skadelige følger — og vanskelighe- derne med at få en bolig. 4. 1. 2. Alt efter hvilket perspektiv de forskellige sociale aktører anlægger, er spørgsmålet om de hjemløse først og fremmest et problem, der vedrører boligsituationen, et pro- blem, der vedrører beskæftigelsen, et demografisk problem, et problem, der vedrører psykisk syge, et problem, der vedrører misbrug af ulovlige rusmidler eller alkohol, et problem, der skyldes vold i familien, et problem, som skyldes nedskæringer i de sociale udgifter — og der nedskæres stadig — et problem, der har forbindelse med tendensen til opløsning af familiebåndene og et problem, der har sammenhæng med den stigende fattigdom eller de ændrede former for fattigdom. 4. 1. 3. Man kan skelne mellem to hovedtyper af forklaringer på fænomenet hjemløshed. Man kan koncentrere sig om at analysere strukturelle forhold (arbejdsløshed, ændringer på boligmarkedet osv. ). Man kan også koncentrere sig om de mere personlige årsager, som får et individ til at blive hjemløs (følelsesmæssige chok, sygdom, ugunstig social baggrund osv. ). 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/29 Tilhængerne af de forklaringsmodeller, der lægger vægt på individuelle forhold, kritiserer den strukturelle arbejdsmetode, som ikke tager højde for de særlige forhold i den enkeltes situation. De, som fremhæver fordelene ved at analysere den strukturelle dynamik, kritiserer de observatører eller kommentatorer, der fokuserer på de individuelle tilfælde, fordi de er med til at fordømme de hjemløse. 4. 1. 4. Løsningen på denne debat om struktur/indvid er utvivlsomt, at begge aspekter skal inddrages. De mest avancere- de analyser lægger vægt på, at det er nødvendigt at forstå sammenhængen mellem udviklingen på boligmarkedet, om- sorgssystemerne, arbejdsmarkedet, der skal kombineres med mere individuelle elementer såsom de løsere sociale bånd — særlig i familierne — visse personlige svigt og en meget ugunstig social baggrund. Årsagerne til hjemløsheden er ikke udelukkende de strukturelle problemer, og heller ikke udelukkende de individuelle problemer, men snarere en inte- raktion mellem de to kategorier. Denne kombination af faktorer skaber en ond cirkel, hvor nogle ender på gaden som hjemløse, idet problemerne indbyrdes forstærker hinanden. 4. 1. 5. Til syvende og sidst rejser spørgsmålet om de hjemlø- se både problemet om manglende strukturel tilpasning på institutionelt niveau og problemet om en effektiv omsorg for en række sårbare individer. De konkrete og dagligdags aspekter af problematik- 4. 1. 6. ken om de hjemløse er ligeledes komplicerede. Udover boligs- pørgsmålet drejer det sig også — af og til først og fremmest — om job, sundhed og manglende social tilpasning. Mange hjemløse befinder sig nemlig i herberg eller i midlertidige boliger, og det mest påtrængende problem er at finde et job. Andre igen har alvorlige sundhedsproblemer, som forhindrer dem i at få en bolig eller at beholde den. Nogle har en opførsel, der skaber problemer i de offentlige områder, som de bruger som tilflugtssted og som sted, hvor de udfolder sig. De forskellige mere eller mindre lovlige aktiviteter, som de udøver for at overleve, er i et vist omfang udtryk for manglende social tilpasning (sammenstimling, truende adfærd, aggressivt tiggeri). Det kan bidrage til forringelsen af livskvaliteten i byerne og øge følelsen af utryghed. 4. 1. 7. De foranstaltninger, der skal sikre adgang til en bolig, skal anskues mere overordnet som støtteforanstaltninger rettet mod social integration i form af en samlet indsats over for den vanskeligt stillede person, der omfatter sundhedsydelser og adgang til arbejdslivet. 4. 2. Et dagligt problem for forvaltningen af de offentlige områder 4. 2. 1. For de lokale og regionale myndigheder og for de, som forvalter de offentlige områder (banegårde, indkøbscentre, offentlige anlæg osv. ) er spørgsmålet om, hvordan man skal behandle de hjemløse et dagligdags problem, der omfatter spørgsmålet om solidaritet og reguleringen af de områder, som de er ansvarlige for. 4. 2. 2. De hjemløse (bare det, at de er det, eller deres adfærd) bliver ofte nævnt som et element, der bidrager til følelsen af utryghed. I øvrigt lever de hjemløse selv i særlig voldelige og farlige omgivelser. 4. 2. 3. Det er indlysende, at spørgsmålet om de hjemløses placering spiller en central rolle i den meget aktuelle problema- tik om følelsen af utryghed. Kommunale bestemmelser mod tiggeri har vundet udbredelse i en række byer i EU (i Tyskland, Belgien, Frankrig, Holland og Storbritannien), og siden midten af 90’erne har de ansporet til politiske diskussioner og vigtige debatter om retten til fri bevægelighed og ytringsfriheden. Det er ofte en ikke ubetydelig del af befolkningen, som kræver, at disse meget kritisable kommunale bestemmelser skal gennem- føres. De er udtryk for et syndrom, som man på engelsk kalder NIMBY, hvilket står for »Not In My Back Yard« eller NIMEY, hvilket betyder »Not In My Electoral Yard«, og i dette tilfælde består det i, at man frygter og nægter, at faciliteter for de hjemløse skal oprettes og få lov til at blive i nærheden af det sted, hvor man selv bor. Dette dilemma er et problem for de hjemløse, for selv om der er generel sympati over for dem, og selv om man ønsker, at der skal gennemføres foranstaltninger for at drage omsorg for dem, skal det ikke være i nærheden af det sted, hvor man selv bor. 4. 2. 4. Den kollektive følelse af forbitrelse i de kvarterer eller byer, hvor man konfronteres med problemet, giver anledning til at nuancere den forenklede påstand om, at alle er enige om at være solidariske med de hjemløse. Denne type reaktioner bygger ofte på, at man falder for fristelsen til at udstøde visse grupper, men ikke desto mindre viser de, at en alt for frelst holdning, der lægger vægt på, hvor dårligt de hjemløse har det, ikke kan bruges til noget. Spørgsmålet om de hjemløse er også et problem, der vedrører borgernes sikkerhed og manglende social tilpasning. I denne sammenhæng rejser det spørgsmålet om de politiske retningslinjer for politiets arbejde og metoder- ne til at regulere de offentlige områder. 4. 2. 5. Den daglige forvaltning af problemet med de hjemlø- se i byerne er tegn på de offentlige myndigheders vanskelighe- der med at løse komplicerede problemer og gennemføre passende foranstaltninger, der på en afbalanceret måde gør det muligt at efterkomme forskelligartede og i mange henseender tvetydige krav fra borgere, der har medlidenhed med de hjemløse, eller som er foruroliget over deres tilstedeværelse i de gader og i de områder, hvor de færdes. Den gyldne middelvej er altid at finde en løsning mellem at give efter for fristelsen til at ville udstøde dem og på den anden side tendensen til at være for frelst. Man skal hele tiden minde visse personer om deres pligt, mens andre skal tilskyndes til at være mere tolerante. 4. 2. 6. Det er indlysende, at der ikke findes nogen mirakel- løsning, der på en retfærdig og effektiv måde kan løse et sådant dilemma. Derimod har man gjort en række positive erfaringer med de offentlige områder, deres brugere og de hjemløse, som holder til der. En række virksomheder, vagtselskaber og kommuner overalt i EU har udviklet sådanne initiativer. Regionsudvalget konstaterer, at det ville være interessant at skabe et net til udveksling af erfaringer for at igangsætte en debat om disse fremgangsmåder og for at evaluere dem med henblik på at vurdere effektiviteten, om de er rimelige, og om der er mulighed for at gentage dem andre steder. C 293/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 4. 3. Et spørgsmål om lokalt og regionalt samarbejde 4. 3. 1. Spørgsmålet om de hjemløse er en lokal realitet. Det rejser det væsentlige spørgsmål om samarbejde mellem de forskellige byer i et område. Et hurtigt historisk tilbageblik er nødvendigt for at vise, hvor vigtigt det er. 4. 3. 2. Siden byernes opståen har vagabonderne overalt i Europa været et alvorligt problem for de lokale myndigheder. I middelalderen foregik hjælpen til vagabonderne, som blev opfattet forskelligt alt efter de sociale og politiske forhold på lokalt plan, i de enkelte byer. Men der var ikke nogen byer, som alene kunne sikre hjælpen på regionalt plan. Byerne havde kun to muligheder, nemlig at modtage de fattige, som ville ind i byen, eller sende dem væk. Men hvis et samfund af religiøse eller politiske årsager besluttede at modtage de fattige, kunne det ikke på nogen måde vide, om de andre samfund gjorde det samme, eller om de tværtimod udnyttede denne gæstfrihed til at sende de omstrejfende videre. Der var således et modsæt- ningsforhold mellem vagabonderne på regionalt niveau og hjælpens lokale karakter. Da antallet af fattige og omstrejfende steg, øgedes dette modsætningsforhold i begyndelsen af den moderne tidsalder. Overalt i Europa blandede centralmagten sig for at sikre, at de fattige blev fast tilknyttet til et område. Men midlerne til at tage imod dem var utilstrækkelige, og systemet kunne let blive bragt ud af balance i tilfælde af krig, epidemi eller dårlig høst. 4. 3. 3. Efterhånden som byerne udviklede sig, og deres indbyrdes afhængighed blev øget, blandede statsmagten sig for at sikre, at et regionalt hjælpesystem supplerede den lokale velgørenhed, der var blevet utilstrækkelig. Man lukkede ikke længere de fattige inde for at holde dem i live eller for at straffe dem. De blev tilbudt opgaver, som skulle omvende dem, straffe dem, helbrede dem eller genopdrage dem. Værksteder, der var oprettet med henblik på velgørenhed, rummede alle tænkelige typer personer, og graden af tvang og kravet om at skulle arbejde havde et meget forskelligt omfang. Princippet var, at de sunde fattige skulle arbejde i et hjælpesystem, der var selvfinansierende. Centralmagten spillede på det tidspunkt en afgørende rolle ved at støtte byerne. Ved at yde en beskeden støtte til den lokale omsorg kunne de opretholde den overord- nede samhørighed. De europæiske staters deltagelse i kampen mod vagabondering og i hjælpen til de fattige voksede således til stadighed. De lokale og regionale myndigheders uafhængighed forsvandt, efterhånden som der opstod mere og mere magtfulde stater, der styrede lokalsamfundene inden for deres territorium. 4. 3. 4. De centrale myndigheder mente først og fremmest, at kravet om, at hvert sogn skulle brødføde de trængende, ville dæmme op for de fattiges mobilitet. Forestillingen om tvangsarbejde vandt siden udbredelse, indtil man blev klar over, at det ikke var effektivt. 4. 3. 5. Denne gennemgang af vagabonderingens historie kaster nyt lys over en række aktuelle forhold. Man kan ud fra denne model konkludere, at selvstændige enheder ikke er i stand til at gennemføre kollektive aktioner for at styre vagabonderingen, uden at de centrale myndigheder griber regulerende ind. I den sammenhæng er formålet med statens indgreb at organisere overvågningen af bevægelser og samar- bejde mellem byerne. At centralmagten bliver inddraget kan dog ikke helt fjerne de dilemmaer, som kommunerne står over for. 4. 3. 6. I dag forholder det sig stadig sådan, at hver lokal myndighed har tendens til kun at drage omsorg for de fattige, som den mener falder ind under dens ansvarsområde, samtidig med at den bekymrer sig om den holdning, som nabobyerne indtager. Den fælles styring af problemet med de hjemløse er altså et problem om at finde en balance og om at samarbejde på lokalt og regionalt plan. For en lokal myndighed drejer det sig om at gøre de sociale og politiske omkostninger ved at modtage hjemløse så små som mulige, samtidig med at de juridiske og moralske forpligtelser opfyldes. Man skal så afgøre, hvilke hjemløse der er »de rigtige«, og som man vil modtage, og hvilke der falder ind under andre myndigheders ansvarsom- råde. Der er altid tale om et meget tilfældigt valg, som foregår på grundlag af den gamle opdeling mellem de fattige, som »har fortjent hjælp«, og de andre. Spørgsmålet om de hjemløse er altså fortsat et 4. 3. 7. problem, der vedrører samarbejdet mellem de lokale myndig- heder, og på nuværende tidspunkt har det administrative system vanskeligheder med at tilpasse sig til de faktiske forhold i kommunerne og regionerne. Samfundets behandling af spørgsmålet om de hjemløse kan i den sammenhæng ses som forsøg på hele tiden at sende personer og ansvar videre. Med åbningen af grænserne mellem medlemsstaterne og indvandring af dårligt stillede, særlig fra de fattigere nabolande, vil dette problem blive endnu mere alvorligt. Regionsudvalget gør opmærksom på, at det ganske afgjort falder ind under EU’s beføjelser at forstå problemet bedre og at forsøge at indføre metoder, der kan sikre en mere retfærdig og effektiv regulering. EU er det rette niveau til at tage sig af problemer, der rummer betydelige tværnationale aspekter. 4. 4. Fremskridt i retten til en bolig 4. 4. 1. Den stigende synliggørelse af spørgsmålet om de hjemløse, organisationernes pres og den offentlige opinion har medvirket til, at de nationale regeringer i alle lande har gjort fremskridt med at gennemføre retten til en bolig. De femten medlemsstater har ratificeret alle interna- 4. 4. 2. tionale aftaler om menneskelig værdighed. De anerkender implicit, at retten til anstændige boligforhold er en grundlæg- gende menneskerettighed, for det er en forudsætning for at respektere den menneskelige værdighed. Siden konferencen Habitat II i juni 1996, hvor der var et vist modsætningsforhold mellem USA og EU i forbindelse med retten til en bolig, er man i Europa ved at nå frem til en fælles holdning til spørgsmålet om retten til en bolig, hvilket kommer til udtryk i, at staterne forpligter sig til at bestræbe sig på at overholde denne ret, selv om situationen, arbejdsmetoderne og lovgiv- ningen er forskellig i de enkelte lande. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/31 4. 4. 3. Retten til en bolig er blevet indarbejdet i forfatningen i en række medlemsstater (Belgien, Spanien, Finland, Holland, Portugal, Sverige). I Frankrig er der tale om et forfatningsmæs- sigt mål. I Storbritannien og Irland er der love, som ikke anerkender retten til en bolig, men som specifikt tager fat på problemet om de hjemløse ved at pålægge de lokale myndigheder at finde boliger til visse kategorier af personer, der skal have fortrinsret (Storbritannien), eller blot at optælle de hjemløse og opstille prioriteringer på boligområdet (Irland). I Tyskland skal delstaterne sørge for, at ingen sover på gaden. Med henblik på at opretholde den offentlige orden kan de beslaglægge tomme boliger. I Danmark er kommunerne forpligtet til at stille passende husly til rådighed. forbigående virkning. De bemærker ligeledes, at der er en vis tendens til at institutionalisere nødhjælpen og at de foranstaltninger, som var tænkt som midlertidige, bliver per- manente, uden at den finansielle støtte nødvendigvis et sikret, og uden at de hjemløse reelt får mulighed for at komme ud af denne udstødelsesproces, som de befinder sig i. Tendensen til opsplitning af de offentlige foranstaltninger på sundhedsom- rådet, på boligområdet, på beskæftigelsesområdet og i forbin- delse med den sociale beskyttelse skaber en række vanskelighe- der, som tidligere er understreget. Det er et alvorligt problem, som man ikke kan se bort fra i forbindelse med bestræbelserne på at styrke den europæiske politik til fremme af økonomisk og social samhørighed. 4. 5. Nødhjælpsinitiativer: iværksættelse og konsolidering 4. 5. 1. De hjemløse er mere synlige og nyder stor opmærk- somhed i medierne, og det har fået opinionen og de offentlige myndigheder til at reagere med indignation og forargelse, hvilket har ført til, at diskussionen om social nød vinder udbredelse. 4. 5. 2. I løbet af de sidste ca. ti år er der blevet gennemført flere og flere foranstaltninger for at drage omsorg for de hjemløse, især som nødhjælp. De hjemløse er således blevet en målgruppe, som omfattes af særlige foranstaltninger og instrumenter. De traditionelle løsninger som herberg og målti- der har vundet udbredelse og udgør på nuværende tidspunkt et kompliceret system, hvor offentlige og private hjælpeorgani- sationer tilbyder tjenesteydelser. På det seneste er der blevet etableret visse nye typer tjenesteydelser (mobile sociale hjælpe- tjenester, dagherberger, løsninger med tilpassede boliger m. m. ). Meget forskelligartede aktører, både professionelle og frivillige, deltager fremover i en bred vifte af foranstaltninger. 5. Konklusioner Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab pålæg- ger på den ene side Regionsudvalget at repræsentere de lokale og regionale myndigheder, og på den anden side giver den Regionsudvalget beføjelser til at behandle en række spørgsmål i tilknytning til den økonomiske og sociale samhørighed og de særlige mekanismer, der knytter sig til struktur- og samhørig- hedsfondene. I henhold til disse to punkter fremsætter Regionsudvalget en række anbefalinger og bemærkninger. 5. 1. Støtte til et forskningsprogram vedrørende den hjemløse befolk- ningsgruppe 4. 5. 3. I en situation, hvor den juridiske ramme er komplice- ret, og hvor der er mange kompetencestridigheder og vanske- ligheder med finansieringen, er det byerne og de private foreninger, som har været i stand til at skabe fornyelse. Det er især på lokalt plan, at man har eksperimenteret med nye typer arbejdsmetoder og foranstaltninger, og man har bygget på partnerskaber mellem de kommunale myndigheder og private organisationer. 5. 1. 1. Forskningen i de hjemløses forhold rummer en række paradokser. Få befolkningsgrupper har i et sådant omfang været genstand for opmærksomhed i medierne og tiltrukket sig opmærksomhed fra politisk og videnskabeligt hold. Der findes en meget stor mængde avisartikler, kollokvier, bøger, undersøgelser og taler. Forskningen har omhandlet mindst tre områder: de hjemløse som socialt fænomen, som livsform og som målgruppe for hjælp. 4. 5. 4. Ikke desto mindre har størstedelen af de offentlige myndigheders initiativer for at hjælpe de hjemløse i alle landene stadig form af en række foranstaltninger, der består i herberg og nødhjælp, snarere end en egentlig strategi, der bygger på boligpolitik og social integration. I 4. 5. 5. forbindelse med faciliteterne til modtagelse af hjemløse og herbergerne ville det på nuværende tidspunkt være formålstjenligt at gennemføre en række evalueringer af de forskellige foranstaltninger med henblik på at vurdere deres kapacitet og de vanskeligheder, de møder. Tilsyneladende er der nemlig nogle typer herberg og foranstaltninger, der gør det muligt at drage omsorg for de hjemløse på en effektiv og værdig måde, hvilket påskønnes af brugerne. I andre tilfælde ønsker de hjemløse ikke at tage imod tilbudet om hjælp, fordi forholdene er uudholdelige p. g. a. vold og alt for lidt plads. Observatører og aktører er enige om nødvendighe- 4. 5. 6. den af disse nødforanstaltninger, men også om deres begræns- ninger, eftersom de i sagens natur kun har en midlertidig og 5. 1. 2. Disse bestræbelser har ubestrideligt gjort det muligt at uddybe forståelsen for en befolkningsgruppe, der i begyndel- sen af 90’erne var ny, udefineret og svær at forstå. Ikke desto mindre synes den samlede mængde af indsamlet viden at være en smule diffus, de offentlige myndigheder anvender den kun i begrænset omfang, og det er stadig vanskeligt at give svar på de mange spørgsmål, som beslutningstagere, journalister eller borgere ofte stiller. 5. 1. 3. Et nyt program kan kun gennemføres med udgangs- punkt i det, som man allerede har gennemført, og det skal ske tæt samarbejde med de berørte aktører i de relevante i institutioner. Visse spørgsmål, som man ikke har behandlet, bør undersøges nærmere, som f. eks. hjemløse, der rejser rundt mellem de forskellige EU- lande, og man bør også evaluere omsorgspolitikkerne. Andre spørgsmål, som allerede har givet anledning til nogle undersøgelser, som f. eks. det stigende antal kvinder blandt de hjemløse eller de hjemløses forhold til deres familie, bør være genstand for grundige analyser. C 293/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 5. 1. 4. Dette program vil kunne give anledning til et euro- pæisk forum, der skal arrangeres af et betydningsfuldt organ, som skal inddrage fremtrædende politikere og samle de lokale myndigheder og ngo’erne. Det kunne planlægges og foregå i forbindelse med Kommissionens arbejde med fremtidens by. 5. 2. Konsolidering af eksisterende metoder til udveksling af eksperti- se og initiativer 5. 2. 1. En af de mest alvorlige mangler, som en lang række observatører af spørgsmålet om de hjemløse gør opmærksom på, er mangelen på kommunikation mellem byerne og mellem aktørerne på europæisk niveau. En lang række net, særlig mellem organisationer, udveksler allerede informationer og erfaringer, hvilket fører til, at spørgsmålet for alvor er genstand for overvejelser på europæisk plan. Man kan f. eks. udover FEANTSA nævne det europæiske netværk for sammenslutnin- ger til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse (EAPN) eller netværket omkring »Det europæiske charter for retten til en bolig og bekæmpelse af udstødelse«. 5. 2. 2. Med udgangspunkt i den viden, som disse organer har indsamlet, og deres arbejdsmetoder foreslår Regionsudval- get, at der oprettes en ukompliceret struktur på EU-niveau for at gøre det muligt at registrere og formidle initiativer, eksem- pler på god praksis og lokale analyser (i form af dokumenter, seminarer og en hjemmeside på internettet). Det handler om i et lokalpolitisk perspektiv at videreføre og afslutte det arbejde, FEANTA har udført. Udveksling af erfaringer og initiativer skal ses som et 5. 2. 3. led i en gradvis harmonisering af de institutioner og instrumen- ter, der skal sikre adgangen og retten til en bolig inden for rammerne af medlemsstaternes boligpolitik. 5. 3. Strukturfondenes retningslinjer vedrørende økonomisk og social udstødelse Idet Regionsudvalget konstaterer, at det er ønskvær- 5. 3. 1. digt at EU yder støtte i forbindelse med spørgsmålet om de hjemløse, anbefaler det, at ESF’s mål eksplicit skal omfatte denne problematik gennem tildeling af støtte, der støtter projekter til bekæmpelse af økonomisk og social udstødelse. Dermed vil chancerne for indslusning på arbejdsmarkedet forbedres. Ligeledes bør EFRU og EU-initiativer som URBAN eller INTERREG iværksætte foranstaltninger, der kan fremme de boligløses integrering. Det er således vigtigt, at der under Den Europæiske Socialfond i fremtiden ydes passende støtte til de initiativer, der iværksættes til fordel for vanskeligt stillede Bruxelles, den 3 juni 1999. personer. I EU’s tekster henvises der ofte til beskæftigelsen og arbejdsmarkedet, men det bør understreges, at de lokale og regionale myndigheder iværksætter forudgående aktioner (bolig, sundhedsydelser, skole), der på sigt muliggør en indslus- ning på arbejdsmarkedet. Derfor bør disse aktioner kunne komme i betragtning i de nationale beskæftigelsesplaner, der vil tjene som referenceramme for de nationale mål 3-programmer. 5. 3. 2. Regionsudvalget mener, at det er nødvendigt at disponere over forholdsvis fleksible midler, der kan gøre det nemmere at gennemføre lokale initiativer, som fremmer den europæiske integration og det europæiske samarbejde. 5. 4. Uddybelse af princippet om retten til en bolig på EU-niveau Idet Regionsudvalget mener, at en bolig er en forud- 5. 4. 1. sætning for, at en person kan komme ind på arbejdsmarkedet og deltage i samfundslivet, opfordrer det de europæiske organer til at undersøge spørgsmålet om princippet om retten til anstændige boligforhold grundigt. 5. 5. Betragtninger vedrørende naboskabet med fattige lande og spørgsmålet om nye indvandringsbølger 5. 5. 1. Regionsudvalget ønsker at henlede opmærksomhe- den på de problemer, som opstår, fordi dårligt stillede personer flytter fra et land til et andet. Spørgsmålet om de hjemløse rejser problemet om 5. 5. 2. fattigdom i de rige lande og problemet om holdningen til og tolerancen over for dem, der kommer ind ved EU’s ydre grænser. På nuværende tidspunkt er der blandt de hjemløse i en række lande i EU flere og flere udenlandske statsborgere, særligt fra østlandene, og det drejer sig både om politiske flygtninge og folk, der udvandrer af sociale årsager. Denne indvandring, som ikke bør give anledning til overdrevne forestillinger, foregår ikke desto mindre rent faktisk. 5. 5. 3. Dette følsomme spørgsmål bør klart understreges i lyset af EU’s udvidelse og i sammenhæng med det grundlæg- gende mål om økonomisk og social samhørighed. Det nuvæ- rende problem med indvandring fra dårligere stillede lande rejser spørgsmålet om den fremtidige integration af disse lande, det tekniske spørgsmål om, hvordan man skal forvalte disse fænomener og det smertelige spørgsmål om, hvordan man skal modtage disse mennesker i en vanskelig situation — i de værste tilfælde er der tale om helt unge — eller ligefrem børn — der strejfer rundt i gaderne i de europæiske byer. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget


title: Verordnung (EG) Nr. 1166/1999 der Kommission vom 3. Juni 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhrwerte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit
stone fruit

formats: pdf print

text: L 141/2 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 4. 6. 1999 I (Veröffentlichungsbedürftige Rechtsakte) VERORDNUNG (EG) Nr. 1166/1999 DER KOMMISSION vom 3. Juni 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhrwerte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN  gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 3223/94 der Kommission vom 21. Dezember 1994 mit Durch- führungsbestimmungen zur Einfuhrregelung für Obst und Gemüse (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1498/98 (2), insbesondere auf Artikel 4 Absatz 1, in Erwägung nachstehender Gründe: Die in Anwendung der Ergebnisse der multilateralen von der Handelsverhandlungen der Uruguay-Runde der Kommission festzulegenden, pauschalen Einfuhrwerte zu berücksichtigenden Kriterien sind in der Verordnung (EG) Nr. 3223/94 für die in ihrem zur Bestimmung Anhang angeführten Erzeugnisse und Zeiträume festge- legt. In Anwendung der genannten Kriterien sind die im Anhang zur vorliegenden Verordnung ausgewiesenen pauschalen Einfuhrwerte zu berücksichtigen  HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die in Artikel 4 der Verordnung (EG) Nr. 3223/94 genannten pauschalen Einfuhrwerte sind in der Tabelle im Anhang zur vorliegenden Verordnung festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 4. Juni 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Brüssel, den 3. Juni 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 337 vom 24. 12. 1994, S. 66. (2) ABl. L 198 vom 15. 7. 1998, S. 4. 4. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 141/3 zu der Verordnung der Kommission vom 3. Juni 1999 zur Festlegung pauschaler Einfuhr- werte für die Bestimmung der im Sektor Obst und Gemüse geltenden Einfuhrpreise ANHANG KN-Code Drittland-Code (1) (EUR/100 kg) Pauschaler Einfuhrpreis 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0809 20 95 052 999 052 628 999 052 999 382 388 528 999 388 400 508 512 524 528 804 999 052 400 999 56,9 56,9 76,1 129,4 102,7 49,9 49,9 46,0 47,8 47,9 47,2 71,5 111,4 79,7 93,9 80,2 59,4 105,0 85,9 226,8 193,8 210,3 (1) Nomenklatur der Länder gemäß der Verordnung (EG) Nr. 2317/97 der Kommission (ABl. L 321 vom 22. 11. 1997, S. 19). Der Code „999“ steht für „Verschiedenes“


title: Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di decisione del Consiglio che istituisce un programma d'azione comunitario a favore della protezione civile"

eurovoc_concepts:
EU action
action programme
civil defence
proposal (EU)

formats: html pdf print

text: 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/53 Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di decisione del Consiglio che istituisce un programma d’azione comunitario a favore della protezione civile» (1999/C 293/10) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la «Proposta di decisione del Consiglio che istituisce un programma d’azione comunitario a favore della protezione civile» (COM(1998) 768 def. ) (1); vista la decisione del Consiglio in data 9 febbraio 1999 di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento conformemente al disposto dell’art. 198 C, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione del proprio Ufficio di presidenza di assegnare la preparazione del parere alla Commissione 4 «Assetto territoriale, questioni urbane, energia, ambiente»; visto il progetto di parere formulato dalla Commissione 4 il 16 aprile 1999 (CdR 104/99 riv. 1) (relatore: Sauwens), ha adottato a maggioranza il 3 giugno 1999, nel corso della 29a sessione plenaria, il seguente parere. Introduzione 1. Il Comitato ha preso conoscenza della proposta di decisione del Consiglio che istituisce un programma d’azione comunitario a favore della protezione civile. La proposta in esame prolunga il programma d’azione comunitario a partire dal 1o gennaio 2000 per agevolare l’ulteriore consolidamento e rafforzamento della cooperazione comunitaria in materia di protezione civile. 2. • • Il programma d’azione si prefigge i seguenti obiettivi: fornire assistenza agli Stati membri nella prevenzione dei danni a persone, ambiente e beni materiali in caso di calamità naturale o catastrofe tecnologica; fornire assistenza al processo di miglioramento del livello di preparazione degli addetti alla protezione civile negli Stati membri; • migliorare le tecniche e le metodologie d’intervento; • promuovere campagne d’informazione, istruzione e sensi- bilizzazione dell’opinione pubblica. Osservazioni di carattere generale 3. Il Comitato approva in larga misura la decisione propos- ta, che è stata messa a punto con cura e tiene conto di vari aspetti che interessano molto alla popolazione. 4. Manifestamente le misure comunitarie proposte nella decisione non si sostituiranno alle iniziative degli Stati membri in materia di protezione civile. In effetti, conformemente al principio di sussidiarietà, questi provvedimenti sono destinati (1) GU C 28 del 3. 2. 1999, pag. 29. a rafforzare e integrare le attività degli Stati membri, segnata- mente per consentire un’ampia condivisione delle esperienze nazionali e reciproca assistenza in caso di necessità. 5. Il fondamento della collaborazione in materia di prote- zione civile è stato posto nel 1985 in occasione di una riunione a livello ministeriale. Da allora il Consiglio dei ministri competenti per la protezione civile ha adottato sei risoluzioni che hanno instaurato la cooperazione comunitaria in tale settore. Dal 1992 sono state condotte azioni di rilievo che hanno portato al primo programma d’azione a favore della protezione civile. 6. Il nuovo programma d’azione ora in esame prende le mosse e sviluppa ulteriormente il programma avviato il 1o gennaio 1998 e destinato a concludersi il 31 dicembre 1999. Esso tiene conto delle esperienze compiute con il primo programma e anche delle nuove esigenze originate dai nuovi rischi che la modernizzazione comporta per le persone e per l’ambiente. Al riguardo il nuovo programma è diretto fra l’altro ad informare l’opinione pubblica in materia di autopro- tezione e sul comportamento da adottare nell’eventualità d’incidenti. 7. Il programma d’azione proposto contribuisce anche all’incorporazione di obiettivi della protezione civile in altri ambiti delle politiche comunitarie e nazionali, ad esempio la prevenzione e la lotta contro gli incendi e le inondazioni. 8. A giudizio del Comitato, il metodo di lavoro per progetti proposto, in base al quale per ogni progetto viene indicato un «paese guida» e vengono identificati con precisione obiettivo e bilancio, contribuisce positivamente all’efficacia delle misure proposte. La prospettiva triennale adottata nel primo programma 9. d’azione viene rispettata nel nuovo programma, che scade il 31 dicembre 2004. C 293/54 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 10. La scheda finanziaria che correda la proposta di decisio- ne in esame motiva con chiarezza il programma d’azione in oggetto. Tenuto conto di quanto detto in precedenza al punto 4 11. circa il principio di sussidiarietà, il Comitato sottolinea il ruolo che è proprio degli enti locali e regionali nel quadro dell’assistenza e della protezione civile. Disponendo della migliore conoscenza della situazione sul posto, essi sono in grado di valutare meglio l’assistenza necessaria. Il programma d’azione europeo deve favorire miglioramenti all’attività degli enti regionali e locali e non dovrà mai avere come conseguenza la sostituzione delle responsabilità a livello locale e regionale con quelle a livello delle amministrazioni centrali degli Stati membri o delle istituzioni comunitarie. Il Comitato sottolinea tuttavia che l’attuazione del programma d’azione comporterà conseguenze finanziarie per gli enti locali e regionali e che, per questo motivo, anch’essi devono poter beneficiare dei finanziamenti previsti. 12. regionali Dato il ruolo fondamentale svolto dagli enti locali e il in materia di assistenza e di protezione civile, Comitato chiede che le grandi associazioni degli eletti facciano parte, in qualità di rappresentanti degli Stati membri, del comitato a carattere consultivo cui viene fatto riferimento nell’articolo 4 della proposta di decisione del Consiglio, incaricato di assistere la Commissione nell’attuazione del programma di azione. Il Comitato richiama l’attenzione sulle condizioni parti- 13. colari che caratterizzano le regioni frontaliere. Spesso uno stato membro dispone di una rete sviluppata di protezione civile che non puo` pero` essere impiegata per interventi in un paese limitrofo a causa di disposizioni amministrative e burocratiche. Occorre ampliare il programma d’azione aggiun- gendo una parte specificamente diretta ad agevolare e sviluppa- re la collaborazione transfrontaliera in materia di protezione civile. Conclusione 14. Il Comitato giudica positivamente la proposta di deci- sione relativa ad un nuovo programma d’azione per la protezione civile, a condizione pero` che si tenga conto delle osservazioni formulate ai punti 11, 12 e 13. Bruxelles, 3 giugno 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER


title: A Bizottság határozata (1999. június 3.) a tagállamoknak a 259/93/EGK tanácsi rendelet 41. cikke (2) bekezdésének értelmében fennálló jelentéstételi kötelezettsége teljesítésének alapjául szolgáló kérdőívről (Az értesítés a C(1999) 1456. számú dokumentummal történt)

eurovoc_concepts:
environmental monitoring
exchange of information
international transport
intra-EU transport
waste management

text: 154 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 15/4. kötet 31999D0412 1999. 6. 23. AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA L 156/37 A BIZOTTSÁG HATÁROZATA (1999. június 3. ) a tagállamoknak a 259/93/EGK tanácsi rendelet 41. cikke (2) bekezdésének értelmében fennálló jelentéstételi kötelezettsége teljesítésének alapjául szolgáló kérdőívről (Az értesítés a C(1999) 1456. számú dokumentummal történt) (1999/412/EK) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, (5) mivel ezen határozat intézkedései összhangban vannak a 91/692/EGK irányelv 6. cikke alapján létrehozott bizott- ság véleményével, tekintettel az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzé- séről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendeletre (1) és különösen annak 41. cikke(2) bekezdésére, tekintettel a környezetre vonatkozó egyes irányelvek végrehajtá- sáról szóló jelentések egységesítéséről és ésszerűsítéséről szóló, 1991. december 23-i 91/692/EGK tanácsi irányelvre (2) és külö- nösen annak 6. cikkére, ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT: 1. cikk (1) (2) (3) mivel a 259/93/EGK tanácsi rendelet 41. cikke (1) bekez- dése előírja, hogy a tagállamok minden naptári év vége előtt készítsenek jelentést a bázeli egyezmény 13. cikke (3) bekezdésének megfelelően, és azt küldjék meg a bázeli egyezmény titkárságának, valamint egy példányát juttassák el a Bizottsághoz; mivel a 259/93/EGK tanácsi rendelet 41. cikkének (2) bekezdése szerint e jelentések alapján a Bizottság három- évenként jelentést készít arról, hogy a Közösség és annak tagállamai hogyan hajtották végre az említett rendeletet; Az e határozathoz mellékelt, a 259/93/EGK rendelethez kapcsolódó kérdőív elfogadásra kerül. 2. cikk (1) A tagállamok a mellékelt kérdőívet használják fel arra, hogy a Bizottságnak évente tájékoztatást adjanak, túlmenően azon a meglévő kötelezettségükön, hogy a 259/93/EGK rendelet 41. cikke (1) bekezdésének megfelelően a bázeli egyezmény 13. cikkének (3) bekezdése alapján készített éves jelentés egy pél- dányát megküldik a Bizottságnak. mivel a 259/93/EGK tanácsi rendelet 41. cikkének (2) bekezdése alapján a Bizottság a jelentésének elkészítéséhez a 91/692/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően további információkat kérhet; (2) Az e kérdőív alapján adott tájékoztatást minden naptári év vége előtt, az előző naptári évre vonatkozóan küldik meg. Az e kérdőív alapján készült első jelentés a 2000. évre vonatkozó ada- tokra terjed ki, és azt a 2001. év vége előtt terjesztik be. (4) mivel a következő hároméves jelentés a 2000 és 2002 közötti időszakra vonatkozik, a 2002. évet is beleértve; 3. cikk (1) HL L 30. , 1993. 2. 6. , 1. o. (2) HL L 377. , 1991. 12. 31. , 48. o. E határozatot a 2004. évben felülvizsgálják a 259/93/EGK rendelet végrehajtása során észlelt és az ezen határozat alapján tett jelentésekben dokumentált tapasztalatok alapján. 15/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 155 Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei. Kelt Brüsszelben, 1999. június 3-án. 4. cikk a Bizottság részéről Ritt BJERREGAARD a Bizottság tagja 156 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 15/4. kötet MELLÉKLET 15/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 157 158 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 15/4. kötet 15/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 159 160 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 15/4. kötet 15/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 161 162 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 15/4. kötet 15/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 163


title: Id-Direttiva tal-Kummissjoni 1999/56/KE tat-3 ta' Ġunju 1999 li tadatta d-Direttiva ta' Kunsill 78/933/KEE dwar l-istallazzjoni ta' dawl u ta' mezzi ta' sinjalizzazzjoni bid-dawl fuq tratturi bir-roti għall-agrikoltura u għall-foresterija (Test b'relevanza għall-Ftehim ŻEE)

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
signalling device
tractor
vehicle parts

text: 13/Vol. 24 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea 39 31999L0056 L 146/31 IL-ĠURNAL UFFIĊJALI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ 11. 6. 1999 ID-DIRETTIVA TAL-KUMMISSJONI 1999/56/KE tat-3 ta’ Ġunju 1999 li tadatta d-Direttiva ta’ Kunsill 78/933/KEE dwar l-istallazzjoni ta’ dawl u ta’ mezzi ta’ sinjalizzazzjoni bid-dawl fuq tratturi bir-roti għall-agrikoltura u għall-foresterija (Test b’relevanza għall-Ftehim ŻEE) IL-KUMMISSJONI TAL-KOMUNITAJIET EWROPEJ, 2. Mill-1 ta’ Jannar 2001, l-Istati Membri: Wara li kkunsidrat it-Trattat li jistabilixxi l-Komunità Ewropea, Wara li kkunsidrat id-Direttiva tal-Kunsill 74/150/KEE ta’ l-4 ta’ Marzu 1974 dwar l-approssimazzjoni tal-liġijiet ta’ l-Istati Membri dwar l-approvazzjoni tat-tip ta’ tratturi bir-roti għall-agrikoltura u għall-foresterija (1), kif l-aħħar emendata mid-Direttiva 97/54/KE tal-Parlament Ewropew u tal-Kunsill (2), u b’mod partikolari Arti- kolu 11 tagħha, Wara li kkunsidrat id-Direttiva tal-Kunsill 78/933/KEE tas-17 ta’ l-Istati Ottobru 1978 dwar l-approssimazzjoni tal-liġijiet ta’ Membri dwar l-istallazzjoni ta’ dawl u ta’ mezzi ta’ sinjalizzazzjoni bid-dawl għall-agrikoltura u għall- foresterija (3), kif l-aħħar emendata bid-Direttiva 97/54/KE, u b’mod partikolari Artikoli 5 tagħha, fuq tratturi bir-roti (1) (2) Billi, sabiex titejjeb is-sigurtà, huwa meħtieġ li jiġi speċifi- kat kif għandhom jiġu installati mezzi għas-sinjalizzazzjoni bid-dawl; Billi l-miżuri li għalihom tipprovdi din id-Direttiva huma skond l-opinjoni l-Adattament għall- Progress Tekniku stabbilit b’Artikolu 12 tad-Direttiva 74/150/KEE, tal-Kumitat ta’ ADOTTAT DIN ID-DIRETTIVA: — ma jistgħux aktar joħorġu d-dokument li għalih jipprovdi t-tielet indent ta’ Artikolu 10(1) ta’ Direttiva 74/150/KEE fir- rigward ta’ tip ta’ trattur li ma jħarisx ir-rekwiżiti ta’ d-Direttiva 78/933/KEE, kif emendata minn din id-Direttiva, — jistgħu jirrifjutaw li jagħtu l-approvazzjoni nazzjonali tat-tip fir-rigward ta’ tip ta’ trattur li ma jħarisx ir-rekwiżiti tad- Direttivi 78/933/KEE, kif emendata minn din id-Direttiva. Artikolu 3 1. L-Istati Membri għandhom idaħħlu fis-seħħ il-liġijiet, regolamenti u dispożizzjonijiet amministrattivi meħtieġa għall- konformità ma’ din id-Direttiva l-aktar tard sat-30 ta’ Ġunju 2000. Għandhom minnufih javżaw b’dan lill-Kummissjoni. Meta l-Istati Membri jaddottaw dawk id-dispożizzjonijiet, irid ikun fihom referenza għal din id-Direttiva jew ikollhom magħ- hom din ir-referenza fl-okkażjoni tal-pubblikazzjoni uffiċjali tagħ- hom. L-Istati Membri għandhom jistabbilixxu kif għandha issir dik ir-referenza. 2. L-Istati Membri għandhom jikkommunikaw lill-Kummissjoni it-test tad-dispożizzjonijiet prinċipali tal-liġi domestika li jadot- taw fil-qasam kopert minn din id-Direttiva. Artikolu 1 Artikolu 4 L-Annessi hawnhekk skond l-Anness li jinsab ma’ din id-Direttiva. jinsabu mad-Direttiva 78/933/KEE jinbidlu li Din id-Direttiva għandha tidħol fis-seħħ fl-20 jum li jiġi wara l-pubblikazzjoni tagħha fil-Ġurnal Uffiċjali tal-Komunitajiet Ewropej. Artikolu 2 Artikolu 5 1. Mill-1 ta’ Lulju 1989, l-Istati Membri ma jistgħux: Din id-Direttiva hija indirizzata lill-Istati Membri. — jirrifjutaw li jagħtu l-approvazzjoni ta’ tip KEE, li joħorġu ta’ Arti- jagħti d-dokument li għalih jipprovdi t-tielet tad-Direttiva 74/150/KEE, kolu 10(1) l-approvazzjoni ta’ tip nazzjonali, dwar tip ta’ trattur, jew jew li indent — iwaqqfu id-dħul fis-servizz ta’ tratturi, it-tratturi r-rekwiżiti jekk 78/933/KEE, kif emendata minn din id-Direttiva. involuti jħarsu tad-Direttiva (1) ĠU L 84, tat-28. 3. 1974, p. 10. (2) ĠU L 277, ta’ l-10. 10. 1997, p. 24. (3) ĠU L 325, ta’ l-20. 11. 1978, p. 16. Magħmul fi Brussel, fit-3 ta’ Ġunju 1999. Għall-Kummissjoni Martin BANGEMANN Membru tal-Kummissjoni 40 MT Il-Ġurnal Uffiċjali ta’ l-Unjoni Ewropea 13/Vol. 24 ANNESS L-Annessi li jinsabu mad-Direttiva 78/64/KEE huma hawnhekk emendati kif ġej: 1. Anness I huwa emendat kif ġej: (a) fil-parti 3. 13: — kull referenza għal “isfar selettiv” hija mħassra, — fid-disa’ indent, il-bqija tas-sentenza wara l-kelma “abjad” hija mħassra, — l-aħħar paragrafu huwa mħassar; (b) il-parti 4. 2. 4. 2. 2 hija sostitwita b’dan li ġej: “4. 2. 4. 2. 2 fil-każ ta’ tratturi mgħammra biex jitwaħħal magħhom apparat li jista’ jinġarr fuq quddiem, żewġ fanali dipped-beam b’żieda mal-fanali msemmija f’4. 2. 4. 2. 1 għandu jkun permess f’għoli li ma jeċ- ċedix it-3000 mm, jekk il-konnessjonijiet elettriċi jkunu tali li żewġ pari ta’ fanali dipped-beam ma jistgħux jinxtegħlu fl-istess ħin. ”; (ċ) fil-parti 4. 7. 1 , “Bl-għażla” hija sostitwita bi “Mandatorja”; (d) fil-parti 4. 9. 4. 2 , “2100 mm”hija sostitwita bi “2 300 mm”; 2. Anness II huwa emendat kif ġej: (a) wara t-titolu, it-test li jaqra: “Artikoli 4(2) u 10 tad-Direttiva tal-Kunsill 74/150/KEE ta’ l-4 ta’ Marzu 1974 dwar l-approssimazzjoni tal-liġijiet ta’ l-Istati Membri dwar l-approvazzjoni ta’ tip ta’ tratturi bir-roti għall- agrikoltura u għall-foresterija b’veloċita massima skond id-disinn ta’ bejn 6 u 25 km/siegħa” huwa sostitwit bit-test li ġej: “Artikoli 4(2) u 10 tad-Direttiva tal-Kunsill 74/150/KEE dwar l-approssimazzjoni tal-liġijiet ta’ l-Istati Membri dwar l-approvazzjoni ta’ tip ta’ tratturi bir-roti għall-agrikoltura u għall-foresterija. ” (b) fl-aħħar tan-nota f’qiegħ il-paġna (1). “b” “veloċità massima skond id-disinn ta’ bejn 6 u 25 km/siegħa” hija mħassra


title: 1999 m. birželio 3 d. Komisijos sprendimas dėl klausimyno, susijusio su valstybių narių atskaitomybės įsipareigojimu, numatytu Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 2 dalyje (pranešta dokumentu Nr. C(1999) 1456)

text: 154 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. 31999D0412 1999 6 23 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS L 156/37 KOMISIJOS SPRENDIMAS 1999 m. birželio 3 d. dėl klausimyno, susijusio su valstybių narių atskaitomybės įsipareigojimu, numatytu Tarybos reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 2 dalyje (pranešta dokumentu Nr. C(1999) 1456) (1999/412/EB) EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, (5) kadangi šiame sprendime numatytos priemonės atitinka pagal Direktyvos 91/692/EEB 6 straipsnį įsteigto komiteto nuomonę, atsižvelgdama į 1993 m. vasario 1 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 259/93 dėl atliekų vežimo Europos bendrijos viduje, į Bend- riją ir iš jos priežiūros ir kontrolės (1), ypač į jo 41 straipsnio 2 dalį, atsižvelgdama į 1991 m. gruodžio 23 d. Tarybos direktyvą 91/692/EEB, standartizuojančią ir racionalizuojančią ataskaitas apie tam tikrų su aplinka susijusių direktyvų įgyvendinimą (2), ypač į jos 6 straipsnį, (1) (2) (3) kadangi Reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės iki kiekvienų kalendorinių metų pabaigos parengtų Bazelio konvencijos 13 straipsnio 3 dalyje numatytą ataskaitą ir išsiųstų ją Bazelio konvencijos sekretoriatui, o ataskaitos kopiją — Komisijai; kadangi Reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija, remdamasi šiomis atas- kaitomis, kas trejus metus parengia ataskaitą apie tai, kaip Bendrija ir jos valstybės narės įgyvendina minėtą regla- mentą; kadangi Reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Komisija, norėdama parengti minėtą ataskaitą, gali paprašyti papildomos informacijos pagal Direktyvos 91/692/EEB 6 straipsnį; (4) kadangi kitų trejų metų ataskaita apims laikotarpį nuo 2000 iki 2002 metų imtinai; (1) OL L 30, 1993 2 6, p. 1. (2) OL L 377, 1991 12 31, p. 48. PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ: 1 straipsnis Šiuo sprendimu priimamas klausimynas, susijęs su Reglamentu (EEB) Nr. 259/93, kuris pridedamas prie šio sprendimo. 2 straipsnis 1. Valstybės narės naudojasi prie šio sprendimo pridedamu klau- simynu, kad kiekvienais metais pateiktų Komisijai informaciją, kartu vykdydamos Reglamento (EEB) Nr. 259/93 41 straipsnio 1 dalyje numatytą įsipareigojimą siųsti Komisijai metų ataskaitos kopiją pagal Bazelio konvencijos 13 straipsnio 3 dalį. 2. Pagal minėtą klausimyną teikiama informacija už praėjusius metus turi būti perduodama iki kiekvienų kalendorinių metų pabaigos. Pirmoje pagal šį klausimyną parengtoje ataskaitoje turi būti pateikti 2000 m. duomenys. Ataskaita turi būti pateikta iki 2001 m. pabaigos. 3 straipsnis turi būti sprendimas Šis iš naujo apsvarstytas 2004 m. , atsižvelgiant į Reglamento (EEB) Nr. 259/93 įgyvendinimo metu sprendimą teikiamose įgytą patirtį, atsispindinčią pagal ataskaitose. šį 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 155 4 straipsnis Šis sprendimas skirtas valstybėms narėms. Priimta Briuselyje, 1999 m. birželio 3 d. Komisijos vardu Ritt BJERREGAARD Komisijos narys 156 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. PRIEDAS 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 157 158 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 159 160 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 161 162 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 15/4 t. 15/4 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 163


title: 1999/412/CE: Décision de la Commission, du 3 juin 1999, concernant un questionnaire à remplir par les États membres dans le cadre, de l'obligation d'information prévue par l'article 41, paragraphe 2, du réglement (CEE) n° 259/93 du Conseil [notifiée sous le numéro C(1999) 1456]

text: 23. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 156/37 COMMISSION DÉCISION DE LA COMMISSION du 3 juin 1999 concernant un questionnaire à remplir par les États membres dans le cadre de l’obligation d’information prévue par l’article 41, paragraphe 2, du règlement (CEE) no 259/93 du Conseil [notifiée sous le numéro C(1999) 1456] (1999/412/CE) LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, (5) vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CEE) no 259/93 du Conseil du 1er février 1993 concernant la surveillance et le contrôle des trans- ferts de déchets à l’entrée et à la sortie de la Communauté européenne (1) et notamment son article 41, paragraphe 2, vu la directive 91/692/CEE du Conseil du 23 décembre 1991 visant à la standardisation et à la rationalisation des rapports relatifs à la mise en œuvre de certaines directives concernant son article 6, l’environnement (2), et notamment (1) (2) (3) (CEE) no 259/93, considérant qu’en vertu de l’article 41, paragraphe 1, du règlement les États membres sont tenus d’établir un rapport, avant la fin de chaque année civile, conformément à l’ar- ticle 13, paragraphe 3, de la convention de Bâle et de l’envoyer au secrétariat de la convention de Bâle, avec copie à la Commission; considérant que l’article 41, paragraphe 2, du règle- ment (CEE) no 259/93 dispose que, sur la base de ces rapports, la Commission établit, tous les trois ans, un rapport sur la mise en œuvre dudit règle- ment par la Communauté et ses États membres; considérant que l’article 41, paragraphe 2, du règle- ment (CEE) no 259/93 dispose que la Commission peut, aux fins de ce rapport, demander un complé- ment d’information conformément à l’article 6 de la directive 91/692/CEE; (4) considérant que triennal couvrira la période de 2000 à 2002 inclusivement; le prochain rapport (1) JO L 30 du 6. 2. 1993, p. 1. (2) JO L 377 du 31. 12. 1991, p. 48. considérant que les mesures prévues par la présente décision sont conformes à l’avis du comité créé selon les dispositions de l’article 6 de la directive 91/692/CEE, A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION: Article premier Le questionnaire annexé à la présente décision, portant sur le règlement (CEE) no 259/93, est adopté. Article 2 1. Les États membres se servent du questionnaire en annexe pour transmettre leurs informations à la Commis- sion, sur une base annuelle, nonobstant l’obligation qui leur est faite, en vertu de l’article 41, paragraphe 1, du règlement (CEE) no 259/93, d’envoyer à la Commission une copie du rapport annuel établi conformément à l’ar- ticle 13, paragraphe 3, de la convention de Bâle. 2. Les informations fournies annuellement sur la base de ce questionnaire sont transmises avant la fin de chaque année civile pour l’année civile qui précède. Le premier rapport établi sur la base de ce questionnaire porte sur les données de l’an 2000 et doit être transmis avant la fin de l’an 2001. Article 3 La présente décision sera réexaminée au cours de l’année 2004 à la lumière des résultats constatés dans la mise en œuvre du règlement (CEE) no 259/93 au vu des rapports présentés en vertu de la présente décision. L 156/38 FR Journal officiel des Communautés européennes 23. 6. 1999 Les États membres sont destinataires de la présente décision. Article 4 Fait à Bruxelles, le 3 juin 1999. Par la Commission Ritt BJERREGAARD Membre de la Commission 23. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 156/39 QUESTIONNAIRE À REMPLIR PAR LES ÉTATS MEMBRES DANS LE CADRE DE L’OBLIGATION D’INFORMATION PRÉVUE PAR LE RÈGLEMENT (CEE) No 259/93 DU CONSEIL ANNEXE Article 1er, paragraphe 3, point d) Informations relatives au contrôle et au transfert de déchets énumérés à l’annexe II du règlement Dans des cas exceptionnels, les transferts de déchets énumérés à l’annexe II peuvent, pour des raisons liées à l’environnement ou à la santé publique, être contrôlés par les États membres comme s’ils figuraient à l’annexe III ou à l’annexe IV. Y a-t-il eu exportation? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 1. Y a-t-il eu importation? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 2. Article 4, paragraphe 3, point a) i) Informations relatives aux mesures d’interdiction générale ou partielle concernant les transferts de déchets entre États membres Afin de mettre en œuvre les principes de proximité, de priorité à la valorisation et d’autosuffisance aux niveaux communautaire et national, conformément à la directive 75/442/CEE Cette disposition a-t-elle été appliquée? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez préciser les mesures prises:. Autres remarques:. L 156/40 FR Journal officiel des Communautés européennes 23. 6. 1999 Informations déchets entre États membres relatives aux mesures d’objection systématique concernant les transferts de Afin de mettre en œuvre les principes de proximité, de priorité à la valorisation et d’autosuffisance aux niveaux communautaire et national, conformément à la directive 75/ 442/CEE Cette disposition a-t-elle été appliquée? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez préciser les mesures prises:. Autres remarques:. Article 4, paragraphe 3, points a) ii) et a) iii) Informations relatives aux exceptions à la mise en œuvre des principes de proximité, de prio- rité à la valorisation et d’autosuffisance Dans le cas de déchets dangereux produits dans l’État membre d’expédition en quantités telle- ment faibles sur l’ensemble de l’année qu’il ne serait pas rentable de prévoir de nouvelles installations d’élimination spécialisées dans cet État Avez-vous demandé à un État membre d’exercer cette exception? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 3 et préciser ci-dessous les modalités de la solution bilatérale trouvée au sens de l’article 4, paragraphe 3, point a) iii). Avez-vous reçu de la part d’un État membre une demande d’exercer cette exception? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 3 et préciser ci-dessous les modalités de la solution bilatérale trouvée au sens de l’article 4, paragraphe 3, point a) iii). 23. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 156/41 Article 4, paragraphe 3, point b) Informations relatives aux objections contre les transferts envisagés Au motif qu’ils ne sont pas conformes à la directive 75/442/CEE. Cette disposition a-t-elle été appliquée? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 4. Article 9, paragraphes 1 et 2 Informations relatives aux décisions des autorités compétentes dont relèvent les installations spécifiques de valorisation de ne pas soulever d’objections en cas de transferts de certains types de déchets vers une installation spécifique de valorisation Ce cas s’est-il produit? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 5. Article 13 Informations relatives au système de surveillance et de contrôle des transferts de déchets appliqué par les États membres dans les limites de leur territoire Existe-t-il un système de surveillance et de contrôle des transferts de déchets sur national? le territoire Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) S’il existe un tel système, appliquez-vous le système prévu aux titres II, VII et VIII du règlement? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si vous appliquez un système différent de celui prévu aux titres II, VII et VIII du règlement, précisez les modalités du système appliqué:. Article 26 Informations relatives au trafic illégal de déchets Ce cas s’est-il produit? Oui Non (cochez (cid:1) la réponse qui convient) Si oui, veuillez compléter le tableau 6. Veuillez préciser les modalités d’interdiction et de sanction du trafic illégal de déchets dans votre législation nationale au sens de cet article. L 156/42 FR Journal officiel des Communautés européennes 23. 6. 1999 Article 27 Informations relatives aux garanties financières ou assurances équivalentes couvrant les coûts de transport de déchets relevant du champ d’application du règlement, y compris dans les cas prévus aux articles 25 et 26, ainsi que les coûts d’élimination ou de valorisation Veuillez donner des précisions sur le système national mis en place conformément à cet article. Article 39, paragraphe 1 Informations relatives aux bureaux de douane dési- gnés par les États membres pour les transferts de déchets à l’entrée et à la sortie de la Communauté Veuillez compléter le tableau 7 Note à propos des tableaux Les codes D et R correspondent à ceux qui figurent dans les annexes II A et II B de la directive 75/442/CEE, dans sa version modifiée. Les codes relatifs aux déchets correspondent à ceux qui figurent dans les annexes II-IV du règlement (CEE) no 259/93 du Conseil, dans sa version modifiée. 23. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 156/43 Exportations de déchets énumérés à l’annexe II du règlement [article 1er, paragraphe 3, point d)] Tableau 1 Code de déchets Motif du contrôle Quantité exportée (tonnes métriques) Pays de transit (T)/ Pays d’importation (I) Opérations de valorisation Code R Importations de déchets énumérés à l’annexe II du règlement [article 1er, paragraphe 3, point d)] Tableau 2 Code de déchets Motif du contrôle Quantité importée (tonnes métriques) Pays de transit (T)/ Pays d’origine (O) Opérations de valorisation Code R L 156/44 FR Journal officiel des Communautés européennes 23. 6. 1999 Informations relatives aux exceptions à la mise en œuvre des principes de proximité, de priorité à la valorisation et d’autosuffisance [article 4, paragraphe 3, points a) ii) et a) iii)] Tableau 3 Code de déchets Quantité (tonnes métriques) Pays d’importation (I)/ Pays d’origine (O) Opération d’élimination (élimination finale) Code D Renvoi de la question devant la Commission (Oui/Non) Objections contre les transferts envisagés [article 4, paragraphe 3, point b)] Tableau 4 Code de déchets Quantité de déchets (tonnes métriques) Pays de transit (T)/ Pays d’origine (O) MOTIFS DE L’OBJECTION (cochez (cid:1) la case qui convient) INSTALLATION (élimination finale) Article 4, paragraphe 3, point b) i) Article 4, paragraphe 3, point b) ii) Article 4, paragraphe 3, point b) iii) Nom [dans le cas de l’article 4, paragraphe 3, point b) ii)] Opération d’élimination Code D 23. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 156/45 Tableau 5 Informations relatives aux décisions des autorités compétentes dont relèvent les installations spécifiques de valorisation de ne pas soulever d’objections en cas de transferts de certains types de déchets vers une installation spécifique de valorisation (article 9, paragraphes 1 et 2) Installation de valorisation Autorité compétente Nom Adresse Opérations de valorisation Code R Technologies employées Types de déchets concernés (Code) Période couverte du au Révocation (date) Tableau 6 Informations relatives au trafic illégal de déchets (article 26) Types de déchets impliqués (code) Quantité (tonnes métriques) Pays d’importation (I)/ Pays d’origine (O) Indication du motif d’illégalité (cochez (cid:1) la case qui convient) Responsable du trafic illicite (cochez (cid:1) la case qui convient) Article 26, para- graphe 1, point a) Article 26, para- graphe 1, point b) Article 26, para- graphe 1, point c) Article 26, para- graphe 1, point d) Article 26, para- graphe 1, point e) Article 26, para- graphe 1, point f) Notifiant Desti- nataire Autre Mesures prises y compris les sanctions éventuelles L 156/46 FR Journal officiel des Communautés européennes 23. 6. 1999 Tableau 7 Informations relatives aux bureaux de douane désignés par les États membres pour les transferts de déchets à l’entrée ou à la sortie de la Communauté Bureau Lieu Pays d’importation/d’exportation contrôlés BUREAU DE DOUANE