title: Règlement (CE) n° 1170/1999 de la Commission, du 3 juin 1999, fixant les restitutions applicables à l'exportation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

formats: pdf print

text: L 141/12 FR Journal officiel des Communautés européennes 4. 6. 1999 RÈGLEMENT (CE) No 1170/1999 DE LA COMMISSION du 3 juin 1999 fixant les restitutions applicables à l’exportation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CEE) no 1766/92 du Conseil, du 30 juin 1992, portant organisation commune des marchés dans le secteur des céréales (1), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 923/96 de la Commission (2), et notam- ment son article 13 paragraphe 2, considérant que, aux termes de l’article 13 du règlement (CEE) no 1766/92, la différence entre les cours ou les prix des produits visés à l’article 1er dudit règlement et les prix de ces produits dans la Communauté peut être couverte par une restitution à l’exportation; considérant que les restitutions doivent être fixées en prenant en considération les éléments visés à l’article 1er du règlement (CE) no 1501/95 de la Commission, du 29 juin 1995, établissant certaines modalités d’application du (CEE) no 1766/92 du Conseil en ce qui règlement concerne l’octroi des restitutions à l’exportation ainsi que les mesures à prendre, en cas de perturbation, dans le secteur des céréales (3), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2513/98 (4); considérant que, en ce qui concerne les farines, les gruaux et les semoules de froment ou de seigle, la restitution applicable à ces produits doit être calculée en tenant compte de la quantité de céréales nécessaire à la fabrica- tion des produits considérés; que ces quantités ont été fixées dans le règlement (CE) no 1501/95; considérant que la situation du marché mondial ou les exigences spécifiques de certains marchés peuvent rendre nécessaire la différenciation de la restitution pour certains produits, suivant leur destination; considérant que la restitution doit être fixée une fois par mois; qu’elle peut être modifiée dans l’intervalle; considérant que l’application de ces modalités à la situa- tion actuelle des marchés dans le secteur des céréales, et notamment aux cours ou prix de ces produits dans la Communauté et sur le marché mondial, conduit à fixer la restitution aux montants repris en annexe; considérant que les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité de gestion des céréales, A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: Article premier Les restitutions à l’exportation, en l’état, des produits visés à l’article 1er, points a), b) et c), du règlement (CEE) no 1766/92, à l’exception du malt, sont fixées aux montants repris en annexe. Article 2 Le présent règlement entre en vigueur le 4 juin 1999. Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 3 juin 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 181 du 1. 7. 1992, p. 21. (2) JO L 126 du 24. 5. 1996, p. 37. (3) JO L 147 du 30. 6. 1995, p. 7. (4) JO L 313 du 21. 11. 1998, p. 16. 4. 6. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 141/13 du règlement de la Commission, du 3 juin 1999, fixant les restitutions applicables à l’expor- tation des céréales, des farines et des gruaux et semoules de froment ou de seigle ANNEXE Code produit Destination (1) (en EUR/t) Montant des restitutions Code produit Destination (1) (en EUR/t) Montant des restitutions  0  31,00 0 62,00 0  41,00 0    40,00 0   1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000  01  03 02 03 02  03 02    04 02   (1) Les destinations sont identifiées comme suit: 01 tous les pays tiers, 02 autres pays tiers, 03 Suisse, Liechtenstein, 04 Suisse, Liechtenstein et Slovénie. 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800  01 01 01 01 01   01   01 01  01   56,00 52,50 48,25 44,50 41,75   82,00   30,00 (2) 27,00 (2)  30,00 (2)  (2) Lorsque ce produit contient des semoules agglomérées, aucune restitution n’est octroyée. NB: Les zones sont celles délimitées par le règlement (CEE) no 2145/92 de la Commission (JO L 214 du 30. 7. 1992, p. 20) modifié


title: Opinion of the Committee of the Regions on 'Territorial pacts for employment, and the link between them and the European Union's structural policies'

eurovoc_concepts:
EU employment policy
regional policy
structural policy

formats: html pdf print

text: 13. 10. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 293/1 II (Preparatory Acts) COMMITTEE OF THE REGIONS Opinion of the Committee of the Regions on ‘Territorial pacts for employment, and the link between them and the European Union’s structural policies’ (1999/C 293/01) THE COMMITTEE OF THE REGIONS, having regard to the decision of its Bureau of 7 May 1999, under the fourth paragraph of Article 198c of the Treaty establishing the European Community, to draw up an opinion on the subject and to direct Commission 6 — Employment, Economic Policy, Single Market, Industry, SMEs, — to undertake the preparatory work; having regard to the draft opinion (CdR 91/99 rev. 2) adopted by Commission 6 on 11 May 1999 (rapporteurs: Mr Efstathiadis and Mr Virtanen); whereas the committee of the regions has recently drawn attention to the importance of local actions for employment in for example, the following opinions and reports: — The implementation of territorial employment pacts in the European Union, Rapporteur: Mr Behrendt (CdR 379/96 fin) , — Proposal for a Council Decision on measures of financial assistance for innovative and job-creating small and medium-sized enterprises (SMEs) — The growth and employment initiative, Rapporteurs: Mr Virtanen, Mr Keymer (1), — Forthcoming Economic Policy Guidelines, Rapporteur: Mrs Bresso (2), — Communication from the Commission: From Guidelines to Action: the National Action Plans for Employment (COM(1998) 316 final) and the Communication from the Commission: Proposal for Guidelines for Member States’ Employment Policies 1999 (COM(1998) 574 final), Rapporteur: Mr Bodfish (3); Whereas in the 1999 Employment Guidelines the Member States are asked to promote the measures to exploit fully the possibilities offered by job creation at local level and to take into account the special role of local authorities in this respect; Whereas in its working paper on The Structural Funds and their coordination with the Cohesion Fund — draft guidance for programmes in the period 2000 — 06 SEC (1999) 103 final the European Commission, stated that ‘the contribution of the European Social Fund to promoting local development, for example via the territorial employment pacts, must be enhanced’; Whereas in its communication on ‘Community Policies in Support of Employment’ (COM(1999) 167 final) the European Commission has drawn special attention to local and regional actions in employment policies, (1) CdR 46/98 fin — OJ C 251, 10. 8. 1998, p. 41. (2) CdR 110/98 fin — OJ C 51, 22. 2. 1999, p. 63. (3) CdR 279/98 fin — OJ C 51, 22. 2. 1999, p. 59. C 293/2 EN Official Journal of the European Communities 13. 10. 1999 unanimously adopted the following opinion at its 29th plenary session of 2 and 3 June 1999 (meeting of 3 June 1999). Background: The aim of this opinion is to present the COR’s views on territorial employment pacts as a contribution towards shaping developments and policy in this area. It is especially targeted at the European Commission which is currently preparing a communication on this subject. The present opinion should not be thought of as a technical assessment, but rather as a political message to all the institutions concerned with employment at the local level, especially local and regional authorities, encouraging them to implement and expand upon the methodology of the employment pacts. It is also targeted at national authorities, asking them to support and encourage the local and regional players in this field. 1. Introduction — the background to territorial employ- ment pacts 1. 1. Tackling unemployment presupposes a general mobili- zation of all interested parties, as well as the development of initiatives and actions which will be based on the possibilities and opportunities provided by local economies. At the same time these actions must take advantage of the opportunities offered by the European dimension of the economy. 1. 2. Territorial employment pacts are a new and important effort in this direction. When the Commission drew up its initiative on TEPs in June 1996, the Commission President, Jacques Santer, also called on the Committee of the Regions to participate in devising the pilot programmes to be implement- ed at local level. At its plenary session in November 1996 the Committee of the Regions contributed specific proposals for defining the procedure and rules necessary for implementing these the local employment pacts. A central proposals is the recognition of the responsibility of all potential players — especially local authorities — to develop the integrated measures needed to tackle the unemployment problem. feature of 1. 3. As the project has progressed, the concept of employ- ment pacts has also become more specific. The Commission’s Communication of June 1997 defined the three main criteria for drawing up and implementing employment pacts: a) selection of initiatives which originate from the local level (bottom-up approach); of partnership created in the context of actions under the Structural Funds, and would actively involve the private sector, relevant non- governmental organizations); social partners, and the the c) a plan of action based on analysis of the local situation, with the aim of creating an integrated strategy and innovative measures to create jobs. (1) 1. 4. All three criteria designate a central role for regional and local authorities to coordinate and promote the implemen- tation of projects. The commitment of elected decision-making bodies and their political support is, therefore, an important underlying requirement for the partnership projects. 1. 5. TEPs are not a panacea for the European employment problem, nor are they sufficient by themselves to solve it. They may, however, introduce a new form of dialogue between key players in a region, which may help the local demand and supply for labour to be matched more effectively. The introduction of precisely this type of dialogue may well prove to be an important tool, as the real life case of Sophia demonstrates: The Case of Sophia Sophia has done some courses on cheese-making, although this training has not been of any great help in finding a job, even a temporary one. The training scheme seems to bear no relation to the way businesses operate and the way they select employees. As she herself puts it, ‘If I approach them myself and tell them I have this diploma, that I have completed a course of training, they’re unlikely to take me on. What’s needed is another, more organized way of contacting employers which workers can’t set up themselves, and neither can training centres’. It is precisely this kind of local system for matching supply and demand, which would be of great help to Sophia, that many TEPs are trying to create. They provide many unemployed people with access to employers and the chance to acquire the relevant professional experience. b) participation on the basis of broad partnership between the public and private sectors, involving all those who have an important influence on employment in a given region (this partnership would go beyond the simple form (1) Commission Communication on the interim progress report on the implementation of territorial pacts for employment, CES(97) 3 final, Brussels, 10. 6. 1997, p. 1. 13. 10. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 293/3 Territorial Employment Pacts — a solution to Sophia’s problem? a new range of services has been created which takes account of the indirect problems individuals face as a result of unemployment. The following are examples of such services which have been developed within TEPs: Dialogue is therefore required to facilitate the matching of supply and demand. The annexe to this document provides concrete examples of the kind of instruments which have been used successfully to date within the context of TEPs to promote this dialogue: — drawing up a profile of the job seeker’s skills and comparing these skills with local demand and organiz- ing training to improve employability which is geared to the actual needs of local businesses; • In many cases TEP activity focuses on analysing the competitiveness of businesses in a region, in both the industrial and the service sectors. This involves not only analysis of the current situation, but also sector-by-sector projections for the future, which have proved effective in predicting labour needs in each sector over various time frames. • These competitiveness analyses give a picture of it is essential the evolution of labour needs in the different sectors. But to be able to match supply and demand as effectively as possible, to know what kind of skills companies will expect from employees in the different sectors. For this reason special projects to assess the skills requirements of businesses have been set up within the Pacts to work with local businesses to assess, on a company-by-company basis, the particular skills needed from existing employees and any new staff to be recruited in the near future. Using these assessments as a basis, it has been possible to target measures designed to improve job seekers’ employability in such a way that they provide real employment opportunities. — providing advice on self-employment — services specializing in unemployment-related health problems — cooperation projects between authorities aimed at tackling social problems. It is clear that the problem of unemployment transcends the traditional demarcation lines of administrative powers and sectoral programmes. At local level, TEPs can be the instru- ments which bring together the various players to cooperate on promoting employment, to help put together and implement a broad-based employment strategy. As such, TEPs do the work of consultants, examining the whole range of economic life in a region and its employment potential whilst taking account of the possibilities and needs of businesses, workers and job seekers. This creates the necessary synergy between regional economic policy action and employment policy measures which is itself the key to employment creation. • Parallel to this the structure of the existing labour force and of unemployment have been analysed. By comparing the manpower available and labour demand, bottlenecks in labour demand have been identified, as well as those sectors where labour supply exceeds demand. This has been useful in helping to tailor employment promotion measures to local needs. 2. Implementing local employment pacts — preliminary observations 2. 1. Overview This examination of the structure of unemployment has in some cases extended to the indirect effects of unemployment and the problems these present for the individual. These problems include disruption of one’s livelihood, deteriorating health and the fall-off of social relations, which increase the risk of the unemployed gradually being excluded from a society centred on work. • TEPs have also had some impact on these problems by effectively stemming the exclusion process and increasing individuals’ chances of getting back into the labour market. In cooperation with local operators and service providers 2. 1. 1. The selection of 89 local employment pacts in all the Member States was the result of a remarkable mobilization of local and regional authorities for the planning and develop- ment of partnership links which would create integrated actions to tackle unemployment. Also helpful in this sense was the realization by all concerned that the policies which had been applied up to that point were inadequate for tackling the structural dimensions of unemployment. A new and important operational tool was introduced when attempts were made to tackle unemployment through integrated local actions. When integrates employment it succeeds, this operational model policy measures with local business policies and also promotes local economic growth. C 293/4 EN Official Journal of the European Communities 13. 10. 1999 2. 1. 2. The TEPs which have been struck differ substantially both with regard to their respective aims and the actions involved, and with regard to the level of processing and preparation of their proposals. Thus, for example, in the south of the European Union, the programmes concentrate more on the problem of growth, whereas in the north they concentrate on specific aspects of unemployment, such as long-term and youth unemployment. In some cases, the partnership links were based on pre-existing ‘mature’ forms of cooperation between local players, whereas in other cases, partnerships sprung up as a result of the local pacts, while so far lacking the necessary depth and the appropriate institutional consoli- dation. In the same way, there are differences concerning the extent of the geographical regions covered by the pacts, and the nature and scale of the partnership links on which they are based. 2. 1. 3. The strength of TEPs lies in their sensitivity to the local situation and local needs. The above described diversity is, in fact, a natural consequence of this. Indeed, as an example, the territorial scope should in future also be determined locally, and territorial restrictions should not be written into the programmes. The TEPs’ bottom-up approach to the develop- ment, planning and implementation of action enables citizens and all local initiatives to play an active part in them. This practice must be maintained and further developed in the next stages of the programme. 2. 1. 4. Barely 9 % of the total population of the European Union live in the regions to which the pilot programmes apply. The relatively small coverage of these actions means that their beneficial effects are restricted mainly to local employment; however, the success of the programmes will undoubtedly provide the opportunity at a later stage for broader use of the TEPs, and draw attention to a new, important way of combating unemployment and assisting local growth, particularly in the regions of the Union which are lagging behind significantly. One observer described his experience in the following way: ‘Territorial employment pacts have introduced a new operational culture, in which the unemployed have also been given the opportunity to have an influence and to be actively involved. Territorial employment pacts are viewed as the driving force behind cooperation on employment promotion. In many regions concrete links have been established between employment and business develop- ment measures, and points of consensus have been found concerning social and health policy objectives. ’ around which the activities promoting social integration and social development undertaken by responsible local bodies and individuals evolve. Local authorities are also in a position to assess which local bodies can participate effectively in the development of partnership links, by supplying funds, human resources and experience. In all cases it is essential to ensure broad participation in the partnership link, so that the full potential of the local community is harnessed. 2. 2. 2. The COR wants to underline that in addition to their coordinative role, local and regional authorities are also policy makers. In this role they can significantly support and also participate in the ‘product development’ for employment tools undertaken by TEPS. Furthermore the COR wants to point out that the bottom-up approach should count also at local and regional level which means that there must be real opportunities for direct involvement of citizens in TEPs. 2. 2. 3. The practical operation of the partnership link must begin with the planning of the programmes. This ensures the commitment of the players so that they are ready to organize and implement the relevant actions. In particular, it seems to be vital to involve the region’s chief employers or major investors in the partnership link from the start so that they are in a position to assess the practical benefits and opportunities which will flow from the TEPs. Such early awareness and participation will increase the sense of commitment. 2. 2. 4. Local and regional authorities can take on special responsibilities for employment in regions where major struc- tural changes in the economy or de-industrialization processes are underway. In such cases, pockets of unemployment are often created, and at the same time a series of other social and economic problems arise. These problems can be tackled in the context of horizontal partnership action by local players. In this way it is possible to target as effectively as possible all the resources available at local level to combat unemployment and support local growth. The absence of local coordination leads to the fragmentation of the measures taken, while many of the resources available are used up on overlapping and conflicting actions. 2. 2. The role of regional and local authorities in partnership projects As stated earlier, local and regional authorities play a 2. 2. 1. central role in the planning and establishment of partnership links under the TEPs. The local authorities are always the focus Partnerships can be of help in the development of new economic activities in the social economy, thereby creating employment opportunities which would not otherwise exist. National governments and the European Union should, for this reason, provide particular support for partnerships based on cooperation between local partners and also with partners from neighbouring regions. 13. 10. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 293/5 2. 2. 5. The drawing up of TEPs in the context of partnership presupposes a common understanding of the region’s employ- ment problems. Indeed, one requirement for a successful partnership pact seems to be the careful mapping out of the local unemployment/employment situation, economic strengths and development perspectives. The partners will need to acquire, with the help of the national and regional authorities, the knowledge necessary to fully understand and monitor the local situation. The partners will also need to be in a position to recognize the best practice applied in the region or elsewhere, which must be maintained or further developed. It is also extremely important to monitor and evaluate the projects in broader terms than just statistical data, analysing the impacts of the TEP on employment-, economic- and social development in the territory concerned. Close monitoring helps in resource allocation and prevents the useless duplication of unsuccessful initiatives. local level, but with no particular coordination or concerted action. 2. 2. 8. However, with regard to established cooperation, the continuity of actions should also be ensured also through national decisions beyond the expiry of the first approved operational period of TEPs. 3. Integrating the employment dimension into different policy areas It is important to notice that 2. 2. 6. the principle of partnership has also a vertical dimension. It requires coordi- nation and cooperation between national, regional and local authorities. However, it has been possible to observe that certain countries, such as Greece, also lack the appropriate institutional framework to develop partnerships. This poses an important obstacle to cooperation between the partners at local level. Developing partnership relations in the form of business groupings, such as limited companies etc. , or of non-profit-making organizations, does not always allow the creation of a suitable framework for partnerships. An oper- ational institutional framework should allow cooperation on an equal footing between the partners as well as an equal share in the financing, without creating legal, fiscal or labour problems. In some instances this would require the national level to respond and introduce measures, but it looks as though the ‘bottom-up’ approach has often fallen short in this respect and been restricted to purely local activities. 2. 2. 7. On the other hand, efforts must be made to ensure that TEPs do not turn into administrative mechanisms, thereby losing their functional character. If this were to happen, it would create yet another sector in an already sectorally fragmented society. The value of employment pacts lies precisely in the cross-sectoral cooperation they entail, and this must be retained in the future. Being truly functional forms of cooperation, TEPs have the potential to form the basis of a substantial local-level approach to employment questions, which appears to be essential as a means of adapting employ- ment policies to local needs. The local approach to employ- ment questions through partnerships will also help to create links with education and vocational training operations. Such links are currently lacking. In many regions there are several operators active in the fields of employment and training at it At is understood that the European level 3. 1. the employment problem cannot be resolved through employ- ment promotion alone; all measures and development projects must play their part. Indeed, it is for this reason that a debate has been initiated on the integration of the employment dimension into different policy areas. Commission funded projects can often include a requirement for employment considerations to be taken into account at the local level in order to ensure that the Community’s employment require- ments are met, irrespective of policy sector. 3. 2. At the national level, established sectoral boundaries in administration often pose an obstacle to the effective inte- gration of the employment dimension. This has sometimes it has proved problematic when TEPs are implemented: often been difficult to find counterparts at the local level cross-sectoral cooperation projects in national programmes, as they tend to be defined sectorally. level 3. 3. Incorporating the employment dimension into pro- grammes in other policy sectors is easiest at the local and regional levels. The impact of these programmes on problems, including employment, is tangible; the benefits and returns for the region are immediate. However, a common problem at the local is the absence of any significant local funding instruments. This means that even well designed programmes are incapable of achieving their full employment creation potential. The Committee of the Regions feels that careful examination should be given to whether successful methods of integrating the employment dimension into other policy areas have been developed within the framework of TEPs. 3. 4. However, integration of the employment dimension at local level would be promoted effectively if responsibility for devising a regional or local employment strategy fell within the framework of TEPs. This should be an explicit objective in the future. 3. 5. National authorities should be particularly concerned with the fiscal and administrative simplifications required if certain key activities within the TEPs are to be in any way it will be impossible for SMEs to successful. In particular, participate in initiatives to expand employment and local development unless there are major simplifications of this sort C 293/6 EN Official Journal of the European Communities 13. 10. 1999 which can only be drafted and implemented by national authorities. In addition to administrative simplification, spe- cific support services and programmes targeted at SMEs play an important role. These programmes, and the services running them, should allow for implementation of TEPs and actively support them. In certain cases, 3. 6. large national and multinational companies play a major role in local employment. Cooperation with these companies at local level in a spirit of mutual benefit can be an important aspect of TEPs so as to increase the opportunities for local development rather than restricting them. The COR is naturally aware of the difficulties faced by local economies today as the process of globalization gathers pace. Especially by creating new kind of networks which are particularly important for subcontractors TEPs can provide some answers which will be useful in maintaining a local framework of business activity that is not entirely at the mercy of global business networks. 4. A European employment strategy: the new context 4. 1. At the Amsterdam summit of the European Council it was decided to incorporate a new employment chapter into the Treaty. This states that Member States consider employment promotion to be a matter of common interest and that they therefore seek to develop a common employment strategy. However, the main responsibility for implementing employment policy remains with Member States. 4. 2. The introduction of a European employment strategy has also created a new context for TEPs and this must be taken into account in the future. At the November 1997 European Council summit, the 4. 3. first employment policy guidelines were drawn up under the new employment chapter. The guidelines address four main themes: improving employability, support for entrepreneur- ship, encouraging adaptability in businesses and their employees, and promoting equal opportunities. Another decision taken at the summit was for each 4. 4. member state to draw up a national employment action plan incorporating the European Council’s guidelines. The action plans must respect the principle of subsidiarity, take account of Member States’ competence in this area, and be compatible with the broad lines of the EU’s economic policy. In 1998 employment policy in each Member State was conducted in accordance with the approved plan. 4. 5. In an increasingly globalized world, the local dimen- sion is steadily gaining importance. Taking account of local conditions is particularly important in attempting to resolve the unemployment problem. The European Commission has emphasised the importance of local measures and, in particu- lar, of local initiative in promoting employment. The Com- mittee of the Regions has proposed that regional and local authorities should be closely involved in the drawing up and implementation of national action plans. This proposal has not, however, received all-round support. 4. 6. On the basis of the previous observations, the following conclusion can be drawn: when TEPs which operate on the ‘bottom-up’ principle are being implemented, the problem has often arisen that local activities have not received the necessary institutional response from higher levels of government. The ‘bottom-up’ principle has, therefore, been limited to the local level and to horizontal cooperation. At the same time, the European employment strategy has introduced a process operating in the other direction: (top-down). The idea is to find ways of implementing the political will created at European level in the Member States through national action plans. As stated earlier, the implementation of national action plans ultimately also requires cooperation with regional and local this has not yet been sufficiently widely authorities, but recognized. Thus, the National Action Plans, rather than being a mere list of actions and objectives, should become a solid point of reference for implementing the Territorial Employment Pacts. 4. 7. Indeed, the Committee of the Regions wishes to point out that national action plans, which lie at the intersection of these two diametrically opposed processes, provide the opportunity for resolving the problems which have been raised here. If the experience of TEPs and the new practices emerging from them are genuinely taken into account when national action programmes are drawn up, the regional and local level will be automatically drawn into the process of drafting and implementing national action plans. At the same time it will be possible to develop those solutions at the level of central government which are necessary for the implementation of TEPs. This would also introduce an essential element of continuity and would probably ensure a longer-term future for many partnership projects. 5. Link between Territorial Employment Pacts and struc- tural policies 5. 1. Particular attention must also be paid to the fact that the forthcoming Structural Fund programming period will serve as an important reference point for the implementation of the European employment strategy. The European Com- mission has set the following objectives for Structural Fund reform: (2) decentralising and simplifying implementation: and (3) increasing the concentration of support; (1) 13. 10. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 293/7 improving effectiveness and monitoring. As more general objectives, the Commission refers to sustainable economic development, supporting the competitiveness and innovative capacity of SMEs, and promoting employment, environmental protection, sustainable development, and equal opportunities. The European Social Fund will bring local involvement to the fore, with local employment initiatives and TEPs serving as the tools of an active labour market policy against unemployment. other sectors. This kind of initiative can be backed up by creating ‘hothouses’ to provide training and technical assis- tance to new entrepreneurs. These activities must be supported funds, or capital as far as possible by creating regional associations to take on business risk and to back small investments for which new entrepreneurs cannot provide the guarantees required to get financing from the traditional banking sector. 5. 2. It is important to notice here, that the broad concept of the partnership and active involvement of all local/regional players who can significantly contribute to employment — principles on which the TEPs are based — can provide clear added value in comparison to the actions traditionally undertaken in the context of structural policies. 5. 3. National programmes are not always capable of iden- tifying the best remedy for locally rooted problems, and taking account of regional differences in nationwide employment programmes is not easy. Local activities should be viewed as a way of supplementing national employment measures, rather than competing with them. The local dimension in employ- ment should be firmly anchored at the EU level in the objectives of the forthcoming programming period as well as in the implementation of national programmes. TEPs should therefore be presented as an operational model which provide a flexible way of integrating local partnership into national programmes. Adequate resources should be earmarked for this. It would also strengthen the commitment of national authorities to finding solutions to local problems. 5. 4. It seems to be absolutely essential for the Commission to take the initiative of increasing the number of TEPs to be implemented in the coming years and to guarantee the continuity of the existing pacts. There are now major initiatives at local and regional level which the Commission should support, as well as giving the appropriate technical assistance to launch TEPs in areas in crisis or with particular employment problems. This will of course require a substantial increase in the budget allocated for this purpose. It is important that funding is channelled into arrangements which are capable of generating long-term employment. 5. 5. The TEPs in operation at present, and especially those to be implemented in the future, should in addition to concrete regional needs also place the emphasis on sectors such as the environment, health, tourism, culture and social services which jobs in new dynamic economic facilitate the creation of activities. At the same time, TEPs must be able to provide a launch pad for the creation of new businesses in these and 6. Dissemination of experiences and best practices The COR asks the Commission to draw up a European 6. 1. action plan for dissemination of experiences and best practices implemented by TEPs. This action plan should have an interinstitutional character thereby profiting from the existing networks of each institution. 6. 2. As an element of this action plan the COR proposes the creation of a manual listing the characteristics of TEPs and the best practice emerging from them. This manual must be based on data to be gathered in a special study with the aim of identifying the advantages and opportunities afforded by forms of issues. The manual should provide particularly detailed information on the procedures, methodology and institutional preconditions of the partnerships on which TEPs are based. local cooperation in tackling employment 6. 3. A guide to TEPs should be sent out to local and regional authorities, providing information on the methodology of successful initiatives within Pacts and assessing the durability of actions and the employment created through the Pacts. The COR commits itself to participate actively in the preparation of this kind of manual and invites the other institutions especially the Commission to cooperate in this work. 7. Final remark it Finally, 7. 1. is worth reconsidering the fundamental nature and assumptions behind the employment pacts. They are a mechanism for horizontal cooperation, which partly represent a counterforce to the ongoing sectoral fragmentation of society and its administrative structures. By bringing together all the key players it will be possible to obtain an overview of both problems and opportunities, as well as the measures which need to be taken. These cooperative attributes must be preserved in the 7. 2. indeed, employment pacts should not lead to the future; creation of yet another separate sector in a still more frag- mented society. On the contrary, TEPs must be a rallying point C 293/8 EN Official Journal of the European Communities 13. 10. 1999 for local actions and the basis for a local approach to employment issues by virtue of the extensive partnerships they create. The COR wishes finally to encourage local and regional authorities to take an active part in the planning and implemen- tation of TEPs and to help all the relevant local players to recognize the considerable opportunities they afford. 8. Recommendations The Committee of the Regions underlines that within the activities initiated under the framework of territorial employ- ment pacts new tools, new partnerships and new cultures have been created. In order to take full advantage of these innovations and in order to encourage a larger use of the model of TEPs, the following actions should be taken: 1. local and regional authorities should be further encouraged to participate actively in the preparation of the TEPs and other partnerships as policy markers and as coordinators; 2. both horizontal and vertical dimensions of the partnership must be strengthened; 3. special attention must be paid to the evaluation of activities. The evaluation must take place in broader terms than just statistical data, analysing the impact of the TEPS on employment, economic and social development in the territory concerned; Brussels, 3 June 1999. 4. 5. 6. it must be carefully examined whether successful methods of integrating the employment dimension into other policy areas have been developed within the framework of TEPs; the local dimension in employment should be firmly anchored at EU level in the objectives of the forthcoming programming period as well as in the implementation of national programmes; the number of TEPs must be increased, the continuity of the existing pacts must be ensured and larger use of the partnership model must be encouraged with the main purpose of creating lasting employment; 7. given that inadequate resources are a fundamental obstacle to the implementation of TEPs at local level, special provision should be made for TEPs in the Structural Funds; 8. 9. in addition to concrete regional needs more emphasis should be placed on sectors such as the environment, health, tourism, culture and social services; the Commission should draw up a European action plan for dissemination of experiences and best practices implemented by TEPs; 10. a manual listing the characteristics of TEPs and the best practice emerging from them should be prepared, as an element of this action plan. The President of the Committee of the Regions Manfred DAMMEYER


title: A Bizottság 1999/55/EK irányelve (1999. június 1.) a kerekes mezőgazdasági vagy erdészeti traktorok borulás hatása elleni védőszerkezeteire vonatkozó 77/536/EGK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításárólEGT vonatkozású szöveg.

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
speed control
technical regulations
tractor

text: 36 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 13/24. kötet 31999L0055 1999. 6. 11. AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA L 146/28 A BIZOTTSÁG 1999/55/EK IRÁNYELVE (1999. június 1. ) a kerekes mezőgazdasági vagy erdészeti traktorok borulás hatása elleni védőszerkezeteire vonatkozó 77/536/EGK tanácsi irányelvnek a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításáról (EGT vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, 2. cikk tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, (1) 2000. július 1-jétől a tagállamok: tekintettel a legutóbb a 97/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (1) módosított, a kerekes mezőgazdasági vagy erdé- szeti traktorok típusjóváhagyására vonatkozó tagállami jogszabá- lyok közelítéséről szóló, 1974. március 4-i 74/150/EGK tanácsi irányelvre (2) és különösen annak 11. cikkére, – nem tagadhatják meg egyetlen traktortípus tekintetében sem az EGK-típusbizonyítvány megadását, a 74/150/EGK irányelv 10. cikke (1) bekezdése harmadik francia bekezdésének meg- felelő okirat kiadását, vagy a nemzeti típusbizonyítvány meg- adását, valamint, vagy tekintettel a legutóbb Ausztria, Finnország és Svédország csatla- kozási okmányával módosított, a kerekes mezőgazdasági vagy erdészeti traktorok borulás hatása elleni védőszerkezeteire vonat- kozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1977. június 28-i 77/536/EGK tanácsi irányelvre (3) és különösen annak 11. cikkére, (1) (2) (3) mivel a kereskedelmi forgalomban lévő traktorok növekvő választékára tekintettel a biztonság növelése szükséges az olyan traktorok esetében, amelyek megfordítható vezető- hellyel rendelkeznek, azaz amelyeket működési sokoldalú- ságuk növelése és a gépek felügyeletének javítása érdeké- ben megfordítható üléssel és kormánykerékkel láttak el; mivel a borulás hatása elleni védőszerkezetek vizsgálatára vonatkozó szabályokat összhangba kell hozni a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) a mező- gazdasági traktorok védőszerkezeteinek hivatalos vizsgála- táról (dinamikus vizsgálatok) rendelkező 3. kódexében meghatározott szabályokkal; mivel az ezen irányelvben előírt intézkedések összhangban vannak a 74/150/EGK irányelv 12. cikke által létrehozott, az irányelveknek műszaki fejlődéshez történő hozzáigazí- tásával foglalkozó bizottság véleményével, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: 1. cikk A 77/536/EGK irányelv I. , II. és III. melléklete az ezen irányelv mellékletében leírtaknak megfelelően módosul. – nem tilthatják meg a traktorok forgalomba helyezését, amennyiben a szóban forgó traktorok teljesítik az ezen irányelv- vel módosított 77/536/EGK irányelv követelményeit. (2) 2001. január 1-jétől a tagállamok: – nem adhatják ki többé a 74/150/EGK irányelv 10. cikke (1) bekezdésének harmadik francia bekezdésében előírt okiratot egyetlen olyan traktortípus vonatkozásában sem, amely nem felel meg az ezen irányelvvel módosított 77/536/EGK irány- elv követelményeinek, – megtagadhatják a nemzeti típusjóváhagyás megadását olyan traktortípus vonatkozásában, amely nem felel meg az ezen irányelvvel módosított 77/536/EGK irányelv követelmé- nyeinek. 3. cikk (1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb 2000. június 30-ig megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot. Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azok- ban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg. (1) HL L 277. , 1997. 10. 10. , 24. o. (2) HL L 84. , 1974. 3. 28. , 10. o. (3) HL L 220. , 1977. 8. 29. , 1. o. (2) A tagállamok közlik a Bizottsággal hazai joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el. 13/24. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 37 Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő 20. napon lép hatályba. 4. cikk Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei. Kelt Brüsszelben, 1999. június 1-jén. 5. cikk a Bizottság részéről Martin BANGEMANN a Bizottság tagja 38 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 13/24. kötet MELLÉKLET A 77/536/EGK irányelv I. , II. és III. melléklete a következőképpen módosul: 1. Az I. melléklet 2. 2. pontja a következő harmadik francia bekezdéssel egészül ki: „– a megfordítható vezetőhellyel (azaz megfordítható üléssel és kormánykerékkel) vagy további ülésekkel fel- szerelt traktorokat illetően csak a III. melléklet B. részében leírt vizsgálati módszert lehet alkalmazni. ”; 2. A II. melléklet a következő 3. 1. 1. 5. ponttal egészül ki: „3. 1. 1. 5. a megfordítható vezetőhellyel (azaz megfordítható üléssel és kormánykerékkel) felszerelt traktorok ese- tében az első ütközés hosszirányú, és a traktor legnagyobb tömegű részét (a traktor tömegének több mint 50 %-a) éri. Ezt nyomóvizsgálat követi ugyanazon a részen. A második ütközés a traktor legki- sebb tömegű részét éri, a harmadik ütközés pedig oldalról történik. Végül második nyomóvizsgálatra kerül sor a traktor legkisebb tömegű részén. ”; 3. A III. melléklet B. része a következőképpen módosul: a) az 1. 3. 1. pont második bekezdésének a vége a következő szöveggel egészül ki: „Megfordítható vezetőhellyel (azaz megfordítható üléssel és kormánykerékkel) felszerelt traktorok esetében az ütközési pontot a traktor szimmetriasíkjának és az arra merőleges síknak a metszésvonalára vonatkozóan kell meghatározni, a két ülés referenciapontjától egyenlő távolságra levő ponton átmenő egyenes vonallal. ”; b) az alábbi 2. 2. 11. , 2. 2. 12. és 2. 2. 13. pontokkal egészül ki: „2. 2. 11. A megfordítható vezetőhellyel (vagyis megfordítható üléssel és kormánykerékkel) rendelkező trak- torok esetében a távolságot a kormánykerék és az ülés két helyzete által meghatározott két távol- ság kombinációjával határozzák meg. 2. 2. 12. Olyan traktorok esetében, amelyek további ülésekkel szerelhetők fel, a vizsgálat alapja a valamennyi ülésbeszerelési lehetőség vonatkozásában az ülés-referenciapontokat körülvevő szabadtér kombi- nált távolsága. A borulás hatása elleni védőszerkezet nem hatolhat be a különböző ülés- referenciapontok körüli szabadtérbe. 2. 2. 13. Amennyiben a vizsgálat elvégzése után új üléshelyzetet javasolnak, számítást kell végezni annak meghatározására, hogy az új ülés referenciapontja körüli szabadtér teljes mértékben a korábban megállapított szabadtéren belül található. Amennyiben nem ez a helyzet áll fenn, új vizsgálat szük- séges. ”


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1166/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av schablonvärden vid import för bestämning av ingångspriset för vissa frukter och grönsaker

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit
stone fruit

text: L 141/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 4. 6. 1999 I (Rättsakter vilkas publicering är obligatorisk) KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1166/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av schablonvärden vid import för bestämning av ingångspriset för vissa frukter och grönsaker EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING produkter och de perioder som anges i bilagan till den förordningen. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av kommissionens förordning (EG) nr 3223/94 av den 21 december 1994 om tillämpningsföre- skrifter för importordningen för frukt och grönsaker (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1498/98 (2), särskilt artikel 4. 1 i denna, och med beaktande av följande: I förordning (EG) nr 3223/94 anges som tillämpning av resultaten av de multilaterala förhandlingarna i Uruguay- rundan kriterierna för kommissionens fastställande av från tredje land för de schablonvärdena vid import Vid tillämpningen av dessa kriterier bör schablonvärdena vid import fastställas till de nivåer som anges i bilagan till denna förordning. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 De schablonvärden vid import som avses i artikel 4 i förordning (EG) nr 3223/94 skall fastställas enligt tabellen i bilagan. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den 4 juni 1999. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 3 juni 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 337, 24. 12. 1994, s. 66. (2) EGT L 198, 15. 7. 1998, s. 4. 4. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 141/3 till kommissionens förordning av den 3 juni 1999 om fastställande av schablonvärden vid import för bestämning av ingångspriset för vissa frukter och grönsaker BILAGA KN-nr Kod för tredje land (1) (EUR/100 kg) Schablonvärde vid import 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0809 20 95 052 999 052 628 999 052 999 382 388 528 999 388 400 508 512 524 528 804 999 052 400 999 56,9 56,9 76,1 129,4 102,7 49,9 49,9 46,0 47,8 47,9 47,2 71,5 111,4 79,7 93,9 80,2 59,4 105,0 85,9 226,8 193,8 210,3 (1) Landsbeteckningar som fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 2317/97 (EGT L 321, 22. 11. 1997, s. 19). Koden ”999” betecknar ”övriga ursprung”


title: Änderungsvorschlag zur Geschäftsordnung vom Ausschuß der Regionen auf seiner 29. Plenartagung am 2./3. Juni 1999 angenommen

eurovoc_concepts:
European Committee of the Regions
rules of procedure

text: 21. 7. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 188/53 II (Nicht veröffentlichungsbedürftige Rechtsakte) AUSSCHUSS DER REGIONEN ÄNDERUNGSVORSCHLAG ZUR GESCHÄFTSORDNUNG vom Ausschuß der Regionen auf seiner 29. Plenartagung am 2. /3. Juni 1999 angenommen Der Ausschuß der Regionen nahm auf seiner 29. Plenartagung am 2. und 3. Juni 1999 folgende Ände- rungsvorschläge zur Geschäftsordnung an: 1. Nach Artikel 30 wird folgender neuer Artikel 30A eingefügt: „Artikel 30A Das Präsidium stellt den Generalsekretär aufgrund eines Beschlusses mit einer Mehrheit von zwei (1) Dritteln seiner Mitglieder sowie in Anwendung der Bestimmungen des Artikels 8 der Beschäftigungsbe- dingungen für die sonstigen Bediensteten der Europäischen Gemeinschaften ein. Der Generalsekretär wird für fünf Jahre eingestellt. Die näheren Bedingungen des Einstellungsver- (2) trages werden vom Präsidium festgelegt. (3) Die Befugnisse, die nach den Beschäftigungsbedingungen für die sonstigen Bediensteten der Europäischen Gemeinschaften der zum Abschluß von Dienstverträgen zuständigen Stelle übertragen sind, werden im Fall des Generalsekretärs durch das Präsidium ausgeübt. “ 2. Artikel 31 Absatz 1 erster Gedankenstrich wird gestrichen. 3. Artikel 43 Absatz 3 wird wie folgt ersetzt: „Die neuen Bestimmungen treten am Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt in Kraft. “ Geschehen zu Brüssel am 3. Juni 1999. Für den Ausschuß der Regionen Der Präsident Manfred DAMMEYER


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Kaupunkien asunto- ja asunnottomuusongelmat"

eurovoc_concepts:
homelessness
housing law
housing policy
social problem

text: C 293/24 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 Alueiden komitea panee merkille, että ehdotus Turkin sisällyt- tämisestä ohjelmiin kuuluviin maihin nykyisen ohjelmakauden aikana tarjoaa mahdollisuuden ryhtyä valmisteleviin toimenpi- jotta voidaan tukea Turkin osallistumista tuleviin teisiin, ohjelmiin. Yhteenvetona voidaan todeta, että AK tukee komission ehdo- tusta sisällyttää Turkki Sokrates-, Leonardo- ja Nuoriso- toimintaohjelmiin kuuluvien maiden joukkoon nykyisen ohjel- makauden (1995-1999) aikana. Bryssel 3. kesäkuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Kaupunkien asunto- ja asunnottomuusongelmat” (1999/C 293/07) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon työvaliokunnan 16. syyskuuta 1998 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 c artiklan neljännen kohdan nojalla tekemän päätöksen antaa aiheesta lausunto ja määrätä sen valmistelu valiokunta 4:n ”Maankäyttö – Taajama-asiat – Energia – Ympäristö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 4:n 4. helmikuuta 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 376/98 rev. 1 (esittelijä François Geindre), hyväksyi 2. yksimielisesti seuraavan lausunnon. ja 3. kesäkuuta 1999 pitämässään 29. täysistunnossa (kesäkuun 3. päivän kokouksessa) 1. Johdanto Alueiden komitea katsoo aiheelliseksi antaa lausunnon asun- nottomien ongelmasta. Vaikka ilmiö näyttäytyy erilaisena Euroopan unionin jäsenvaltioissa eikä vaikuta ensi kädeltä edes yhteisön toimivaltaan kuuluvalta, on kuitenkin selvää, että kaupunkien asunnottomat ovat Euroopan unionissa piilevän yhteiskunnallisen syrjäytyneisyyden räikeimpiä ilmenemis- muotoja, ongelma, joka koskee ennen kaikkea alue- ja paikalli- syhteisöjä. Lausunto on annettu lähinnä näiden tahojen näkökulmasta 1. 1. Asunnottomat ja Euroopan unionin toiminnan perusteet 1. 1. 1. Asunnottomien asiat kuuluvat osittain asunto- ongelmista yhteisössä käytävän keskustelun piiriin. Se liittyy myös kysymykseen yhteisön sosiaalipolitiikan vahvistamisesta joiden tarkoitus on sekä yhteisön aloitteisiin ja ohjelmiin, syrjäytymisen ehkäiseminen. Asunnottomien ongelma on otet- tava huomioon myös kaupunkipolitiikan suunnittelussa. 1. 1. 2. mistä varten voidaan osoittaa useita oikeusperustoja. Asunnottomien tuki- ja avustustoiminnan kehittä- Euroopan yhteisön perustamissopimuksen (Maas- 1. 1. 3. trichtin sopimuksen) XIV osastossa käsitellään taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, 130 a ja 130 e artiklassa säännellään yhteisön toimintaa, jonka tarkoituksena on vähentää eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikom- massa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyttä (rakenne- rahastomekanismeista annetut määräykset). 1. 1. 4. Amsterdamin sopimuksen 13 artiklaa, jonka tarkoi- tuksena on vähentää eriarvoisuutta ja syrjintää työmarkkinoille pääsyssä, voidaan alkaa käyttää perussopimuksen tultua voi- maan. Siitä saadaan tukea hankkeille, joiden tavoitteena on estää ja vähentää sosiaalista syrjäytymistä. Amsterdamin sopi- muksen 137 artiklassa annetaan selkeät valtuudet sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan. Tällä hetkellä Euroopan unioni jou- tuu soveltamaan Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 235 artiklaa, jonka mukaan vasta neuvoston yksimielisen kannan perusteella voidaan ryhtyä toimintaan, jota ei nimen- omaisesti ole perustamissopimuksessa mainittu. Tällaisesta tilanteesta koituu yhteisön sosiaalista toimintaa vakavasti haittaavia esteitä. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/25 1. 1. 5. Jäsenvaltioiden ja komission välillä käytävän keskus- telun tuloksena Euroopan tasolla pitäisi pystyä torjumaan työttömyyttä ja yhteiskunnallista syrjäytymistä nykyistä pa- remmin. Tavoiteltuun toimintatasoon kuuluu (puiteasetuseh- dotuksessa) yksiselitteinen pyrkimys edistää yhteiskunnallista tasavertaisuutta ja tasavertaisia mahdollisuuksia. Ehdotuksessa kannustetaan kokonaisvaltaiseen kehitysnäkemykseen ja ennen kaikkea yhtenäisyyteen yhteisön eri rahastojen ja paino- pistealueiden, työllisyysstrategian, jäsenvaltioiden talous- ja sosiaalipolitiikan sekä jäsenvaltioiden aluepolitiikan välillä. Lisäksi on otettava huomioon kaksi seikkaa. Ensiksi- 1. 1. 6. kin komissio hyväksyi 15. lokakuuta 1998 yhteisön työllisyys- strategian suuntaviivat vuodeksi 1999 korostaen viittä päälin- jaa, joista yksi on työmarkkinoiden avaaminen kaikille, myös vammaisille ja etnisille vähemmistöille. Toiseksi 17. lokakuuta jonka 1998 vietettiin maailmanlaajuista köyhyyden päivää, yhteydessä sosiaaliasioista vastaava komission jäsen Pa´draig Flynn saattoi muistuttaa, että yhteisön politiikkaa on parannet- tava ja otettava huomioon 137 artiklan tarjoama oikeusperusta työelämään pääsyn helpottamiseksi tilanteessa, jossa Euroopan unionin kotitalouksen kokonaismäärästä 17 %:n tulot ovat alle köyhyysrajan. Kaikkein varattomimpien henkilöiden, muun muassa 1. 1. 7. asunnottomien tilanteeseen liittyvät huolenaiheet saavat vähi- tellen yhä vankemman aseman Euroopan unionin pohdin- noissa ja politiikoissa. 1. 2. Alueiden komitean suositukset 1. 2. 1. Tässä lausunnossa tarkastellaan asunnottomuutta Eu- roopan unionissa sen kaikista näkökulmista. Siinä annetaan viisi suositusta ja huomiota, jotka on syytä tarkentaa heti. 1. 2. 2. vuoksi alueiden komitea Asunnottomien vaikean ja monisyisen ongelman i) suosittelee, että Euroopan unioni jatkaa tilannetta selvittä- vien tutkimusten tukemista ii) ehdottaa paikallisyhteisöjen välisen tietojen ja hankkeiden vaihtojärjestelmän vahvistamista Euroopan unionin laajui- sesti nykyisiä verkostoja käyttäen 2. Yleistä 2. 1. Asunnottomat ovat tulleet voimakkaasti näkyviin Eu- roopan unionin kaupunkien yleisillä paikoilla 1980-luvulta alkaen. Ongelma ei ole uusi, mutta se on saanut uudet mittasuhteet erityisesti siitä syystä, että äärimmäisen köyhyy- den ilmentymiä pidetään yltäkylläisyyden yhteiskunnissa mah- dottomina hyväksyä. Asunnottomien tilannetta ja elinolosuh- teita pidetään kaikkialla loukkauksena ihmisoikeuksia vastaan. Asunnottomat ovat yksi sosiaalisen syrjäytymisproses- 2. 2. sin ilmentymismuodoista. He ovat jo toistakymmentä vuotta herättäneet muussa väestössä vihamielisyydestä myötämieli- syyteen meneviä reaktioita, heihin ovat kiinnittäneet huomiota tiedotusvälineet ja tutkijat (lukemattomia artikkeleita, raportte- ja, tutkimuksia ja teoksia) sekä instituutiot (oikeus asianmukai- seen majoitukseen, rakennepolitiikan ja/tai täsmätoimien ke- hittäminen). juontaa Asunnottomuuskysymys 2. 3. juurensa kunkin jäsenvaltion yhteiskunnallis-taloudellisesta ja kulttuurisesta to- dellisuudesta. Sitä hoidetaan paikallisesti, ja aiheutetaan samal- la reaktioita ja vastauksia, jotka heilahtelevat pakkokeinovaati- muksista solidaarisuuteen. Vaikka yhteiskunnan apua asunnot- tomille kannatetaan laajalti eri maissa, se synnyttää sekavia tunteita asukkaissa, jotka saattavat paikallistasolla esittää risti- riitaisia toiveita asunnottomien vastaanottamiseksi tai karkot- tamiseksi. 2. 4. Kaikkia asunnottomuuteen liittyviä seurannaisongel- mia (asunnon saantiehdot, kerjääminen, epäsosiaalinen käyt- täytyminen, työelämään ja hoitoon pääsyn vaikeudet) ei voida käsitellä ainoastaan paikallishallinnon vastuutasolla. Todelli- suudessa kyse on laajojen alueiden yhteistyöstä, johon on rajoja poistettaessa suhtauduttava uudella tavalla. 2. 5. Asunnottomuus ei ole toissijainen tai vähäpätöinen kysymys vaan keskeinen ongelma, joka ei ole ratkaistavissa hyvin lyhyellä aikavälillä. Pyrittäessä taloudelliseen ja yhteis- kunnallisen yhteenkuuluvuuden Euroopan unionissa on otetta- va huomioon tulenarka asunnottomuusilmiö, joka vääjäämättä on eurooppalaisten kaupunkien arkipäivää vielä 21. vuosisa- dan alkupuolella. Alueiden komitea suosittaa, että pyritään tekemään kaikki mahdollinen, jotta asiantilaan ei alistuta sekä toivoo, että asunnottomuuden ehkäisemiseksi tehdään aloitteita. iii) suosittelee, että tämäkin problematiikka sisällytetään ra- 3. Huonosti tunnettu kansanosa kennerahaston tavoitealoihin iv) kehottaa unionin toimielimiä syventämään periaatteellista näkemystään oikeudesta asianmukaiseen majoitukseen 3. 1. Kaikkien Euroopan unionin maiden huolenaihe v) korostaa Euroopan yhteenkuuluvuuden ja yhdentymisen kysymystä epäedullisessa asemassa olevien maiden naapu- ruuden näkökulmasta. Asunnottomat eivät ole ensi näkemältä vaikuttaneet 3. 1. 1. Euroopan unionin huolenaiheilta. Valkoisessa kirjassa Euroo- pan sosiaalipolitiikasta ei mainittu erikseen asunnottomia. C 293/26 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 Monet köyhyyden ja syrjäytymisen torjunnasta annetut yhteis- öaloitteet ja ohjelmat (Urban, Integra, Köyhyys, ESR:n hank- keet) ovat kuitenkin mahdollistaneet uutta luovien avustus- järjestelmien tukemisen jäsenvaltioissa. Lisäksi Euroopan tason keskustelujen viimeaikainen kehitys osoittaa, että kiinnostus ongelmakenttää kohtaan on kasvussa. 3. 1. 2. Kaikiss”a Euroopan unionin jäsenvaltioissa ollaan yhtä mieltä siitä, että asunnottomuus on muutoin hyvinvoivien valtioiden häpeäpilkku. Kaikkialla ollaan yksimielisiä myös toteamuksesta, jonka mukaan asunnottomuudessa kiteytyvät yhteiskunnan ja kaupunkien ongelmat. Asunnottomuus on näin ollen näkyvin syrjäytymisen ilmenemismuodoista, joita on kehittynyt ja kehittyy lisää Euroopassa”. 3. 1. 3. Kansalaisten silmin katsottuna köyhyydellä ja syrjäy- tymisellä on monet kasvot. Kadulla asuminen on kuitenkin ensisijaisia köyhyyden määrittelyssä käytettyjä ilmiöitä kaik- kialla unionissa. Epävarmuuden vallitessa pitkäaikaistyöttö- myyden lisääntyessä joudutaan pohtimaan syrjäytymiskehityk- sen syitä. Tällöin asunnottomat ovat keskeisessä asemassa useimmissa jäsenvaltioissa. 3. 1. 4. Vailla asuntoa elävien henkilöiden määrä on kasva- Ilmiön tosiasiallinen nut hälyttävästi 1980-luvulta alkaen. lisääntyminen tuntuu paikallisesti yhteiskunnan ja avustus- järjestöjen palveluihin kohdistuvan paineen kasvuna, mutta sen laajuudesta ei tiedetä tosiasiallisesti paljoakaan, samoin kuin yleensä puuttuvat itse asunnottomista. Huomattavaa kehitystä on kuitenkin tapahtunut viimeaikaisen tutkimustyön ansiosta. tarkat tiedot A¨ ärimmäinen köyhyys ja yksinäisten miesten suuri 3. 1. 5. osuus tässä väestönosassa ovat tunnettuja tosiasioita. Väestö- nosan vähittäinen naisistuminen ja nuorentuminen käyvät myös selvästi ilmi monista Euroopan unionin kaupungeissa tehdyistä erityistutkimuksista. Samoin niistä ilmenee suuri alkoholinkulutus ja huumeiden käyttö sekä yleisen terveydenti- lan heikentyminen. Tuberkuloosi ja mielenterveyshäiriöt (vaik- kei niitä pidäkään liioitella) mainitaan vakavina kansantervey- dellisinä ongelmina. Muista jäsenvaltioista ja myös Pohjois- Afrikan maista, Saharan eteläpuolisesta Afrikasta ja Itä- Euroopasta tulleet ulkomaalaiset kasvattavat asunnottomien joukkoa eri tavoin eri maissa. Maahanmuuttajien osuuden lisääntyminen asunnottomien joukossa on joka tapauksessa huomioon otettava tekijä. Tosin heidänkin määränsä vaihtelee maittain. 3. 1. 7. Asunnottomat ovat tällä hetkellä hyvin näkyvästi esillä kuntien, kaupunkien ja valtioiden poliittisissa ohjelmissa. Tiettyinä vuodenaikoina, erityisesti talvisin, kun ankarat sää- olosuhteet muuttuvat vaarallisiksi, asunnottomat herättävät oikeutettua myötätuntoa. Toisina, matkailijoiden suosimina vuodenaikoina asunnottomien herättämät reaktiot ovat torju- vampia ja vaikkakin jossain määrin ymmärrettäviä, monilta osin hyvin arveluttavia. 3. 1. 8. Euroopan unionin tasolla toimii hallituksista riippu- mattomia järjestöjä, jotka käsittelevät asunnottomien ongel- mia. Ne tukevat tutkimusta ja painostavat julkisia tahoja. Ne tiedottavat maiden välisistä samankaltaisuuksista ja eroista. Asunnottomien kansallisten tukijärjestöjen liitto (Fédération Européenne d’Associations Nationales Travaillant avec les Sans-Abri, FEANTSA) perustettiin 1989, ja vuodesta 1991 alkaen Euroo- pan komissio on valtuuttanut sen toimimaan Euroopan asun- nottomien seurantakeskuksena jäsenvaltiotason järjestöjen muodostaman yliopistollisen verkon pohjalta. Verkon avulla on pystytty keräämään ja jakamaan tunnistamista, laskentaa ja tutkimusta helpottavia tietoja väestönosasta, jota ei tavoiteta perinteisillä kotipaikkaan perustuvilla tilastointimenetelmillä. 3. 2. Heterogeeninen väestöryhmä Asunnottomien esiinmarssi yli kymmenen viime 3. 2. 1. vuoden aikana selittyy ensinnäkin sillä, että he ovat vallanneet kaupunkien yleiset paikat aikaisempaa näkyvämmin, vaikkei heidän lukumääräänsä voidakaan vielä täsmällisesti arvioida. Asunnottomilla on tiettyjä huomiota herättäviä yhteisiä toi- mintatapoja: talonvaltaukset, katulehdet, tukiyhdistysten lob- baustoiminta, mielenosoitukset sekä yleisten paikkojen ja tyhjillään olevien rakennusten käyttöönotto. Voisi luulla, että on hyvin helppo luonnehtia väes- 3. 2. 2. töryhmää, jonka edustajiin jokainen eurooppalainen voi törmätä kotikaupunkinsa kaduilla, mutta itse asiassa sen seikkaperäinen tunteminen on varsin vaikeaa erityisesti siksi, ettei kaikkia asunnottomia voi kadulla tunnistaa asunnotto- miksi. Asunnottomien väestöryhmä tunnetaan huonosti 3. 2. 3. ensiksikin siksi, että heistä ei ole tarkkaa eikä kaikissa maissa vakiintunutta oikeudellista määritelmää. Käsite ”asunnoton” viittaa joka maassa erilaiseen todellisuuteen. Jäsenvaltioissa vallitsevat erilaiset määritelmät, säännöt ja käytänteet eivät selkiytä jo ennestään monimutkaista tilannetta. Euroopan unionin tasolla määritelmät eivät ole sen vakiintuneempia selkiyttämisyrityksistä huolimatta. 3. 1. 6. Ongelman näkyvyys ja muodot vaihtelevat huomat- tavasti maittain, kaupungeittain ja hyvinvointityypeittäin, mutta suurimmassa osassa jäsenvaltioita on 1990-luvulla ollut havaittavissa samankaltaisia ilmiöitä: asunnottomien myymien ”katulehtien” yleistyminen, kansalaisten julkiselle vallalle osoit- tamien vaatimusten ja erilaisten yhdistysten tekemien aloittei- den lisääntyminen. 3. 2. 4. Eräissä tutkimuksissa ja eräiden jäsenvaltioiden säädöksissä kiertävä väestönosa yhdistetään yleisesti asunnot- tomiin, koska kyseisillä henkilöillä ei ole vakituista asuinsijaa. Näin erilaisten ryhmien niputtaminen voi vain hämärtää asioita. Tosiasiaksi kuitenkin jää, että suhtautuminen paikka- kunnalle saapuviin kiertolaisiin on usein samankaltaista kuin asunnottomien osakseen saama kohtelu. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/27 3. 2. 5. Asunnottomat tunnetaan huonosti myös siksi, että pohjimmiltaan ryhmä on erittäin heterogeeninen. Siihen kuu- luu hyvin erilaisissa elämäntilanteissa olevia yksilöitä, mm. pitkään kadulla eläneitä miehiä – perinteiset rappioalkoholistit – ja nuoria naisia, jotka on vastikään häädetty asunnostaan. Tutkimuksissa on voitu osoittaa, että asunnottomuus on tilanne, joka muuttuu merkittävästi ajan kuluessa. Se voi olla ohimenevä tai pitkäaikainen vaihe tai pysyvä tila. Jotkut ovat olleet kadulla jo jonkin aikaa ja saattavat pysyä siellä pitkään. Toiset ovat kadulla vain hetken eivätkä palaa sinne enää milloinkaan, toiset palaavat aika ajoin. Kaikissa tapauksissa kyseisen ryhmän olemus ja yhteiskunnan tarjoamat vastaukset eivät välttämättä vastaa toisiaan. Toisin sanoen asunnottomien ongelmaan liittyy 3. 2. 6. myös semanttinen ongelma. Yleismerkityksessä ’asunnotto- malla’ viitataan pikemminkin yhteiskunnalliseen asemaan kuin asuinolosuhteisiin. Asunnoton, kulkuri, laitapuolen kulkija ja kerjäläinen ovat synonyymejä. Asunnottomista käytävä keskustelu kääntyykin varsin usein keskusteluksi ker- jäämisestä. Mutta kaikki kerjäläiset eivät suinkaan ole asunnot- tomia eikä päinvastoin. Sitä paitsi asunnottomuus liittyy hyvin kiinteästi koko laajaan asuntokysymykseen. Asunnottomiksi luokiteltavien henkilöiden läsnäolo kaupungeissa ei kuitenkaan ole pelkästään asunto-ongelma. yleensä Enemmän tai vähemmän kätevällä termillä ’asunnot- 3. 2. 7. tomuus’ tarkoitetaan yleisesti ongelmakokonaisuutta, jonka kohtaavat työssään päivittäin ne, jotka ovat tekemisissä asun- nottomiksi luokiteltavien henkilöiden kanssa, huolehtivat heistä ja osallistuvat avustustoimintaan. Tällöin varsin erilaiset ilmiöt (asunnon puute, yleisillä paikoilla häiriköiminen, kerjää- minen, irtolaisuus, äärimmäinen köyhyys, asuntomarkkinoi- den ja -politiikan mullistukset) kootaan saman nimikkeen alle. 3. 2. 8. Näissä määritelmissä, jotka on omaksuttu käytän- nössä mutta joista voidaan aina väitellä, korostuu tilapäinen tai jatkuva pysyvän asunnon puuttuminen. Tutkimukset paljas- tavat tilanteiden samankaltaisuuden kadulla, vastaanottokes- kuksissa ja tilapäisasunnoissa elävien kesken. Asunnoton väestönosa ei siis rajoitu kadulla yöpyviin, joiden tilanne on räikeän silmiinpistävä, tai avustusjärjestöjen ja viranomaisten tilastoimiin tuensaajiin. Useimmissa tutkimuksissa korostetaan enemmän yh- 3. 2. 9. teiskunnallisia muutoksia kuin pelkkää asunnon menettämistä. Asunnottomia tarkastellaan tällöin suhteessa erilaisiin syrjäyty- misen kehittymistapoihin eikä ainoastaan asuntomarkkinoiden toimintahäiriöihin. 3. 2. 10. Pisimmälle viedyissä tutkimuksissa kehotetaan aina pohtimaan kysymystä syrjäytymiskehityksen termein eikä vain kuvailemaan tilanteiden ilmiasua. Tässä ajattelumallissa asun- nottomat eivät ole homogeeninen ryhmä. Totuudenmukainen kuva voidaan muodostaa vain ottamalla huomioon ilmiön aaltoliike, yksilölliset elämänvaiheet, tilanteeseen joutuminen ja siitä ulos pääseminen. Kyseessä on monitahoinen tilanne, joka on ymmärrettävä yhdeksi syrjäytymisprosessin viimeisim- mistä ja koettelevimmista vaiheista. 3. 2. 11. On siis aina muistettava, että asunnottomat ovat hyvin heterogeeninen joukko, eikä heitä voida pitää vakiintu- neena yhteiskunnallisena ryhmänä. Saman käsitteen piirissä yhdistyy hyvin poikkeavia tilanteita esim. sosiaalisten siteiden, asumisen tai sosiaaliturvan kannalta. 3. 3. Epätarkat luvut 3. 3. 1. Tällaisista vaikeuksista ja epätarkkuuden mahdolli- suuksista huolimatta asunnottomista on saatu aikaan tilastoja sekä maittain että Euroopan unionin tasolla. Niihin on kuiten- kin suhtauduttava erittäin varauksellisesti, kuten tutkijat ja tarkkailijat kehottavat tekemään. Päättäjien vakuuttamiseksi 3. 3. 2. ja yleisen mielipiteen herättämiseksi asunnottomien määrän arviointi on nykyisin välttämätöntä. Kun on haluttu kiinnittää huomiota asunnotto- miin esittämällä tilastotietoja, on usein lueteltu pelkkiä lukuja ilman ymmärtämisen kannalta välttämättömiä selityksiä (kuka? missä? kuinka kauan?) tai kyllin pitäviä laskenta- tai otantamenetelmiä. Niinpä nykyisin käytettävissä olevat arviot sisältävät hyvin usein sekä koko vuoden että osan vuodesta asunnottomana olevat henkilöt. Monesti sotketaan keskenään erilaisten asunnottomien kokonaismäärä ja asunnottomien tukipisteissä huollettujen määrä. Laskentatyötä vaikeuttaa ky- seisen väestönosan luonnehdinnan epämääräisyys, sillä se voi vaihdella laatijoiden intressien mukaan. Jotkut suosivat venyvää määritelmää, joka kattaa tiukasti asunnottomiksi luokiteltujen lisäksi kaikki huonoissa asuinoloissa elävät. Toiset käyttävät ahtaampaa määritelmää, jonka piiriin kuuluvat syr- jäytyneistäkin ainoastaan yhteiskunnan kaikkein köyhimmät. Kaikissa unionin jäsenvaltioissa on tehty laskenta- 3. 3. 3. työtä. Luvut perustuvat usein avustusjärjestöjen tilastoihin, joskus myös viranomaisilta saatuihin lukuihin. Tietoja kerää ja julkaisee FEANTSA, joka kehottaa suhtautumaan niihin varauksin (taulukko A). Luvut kertovat enemmän avustus- järjestelmien laajuudesta kussakin jäsenvaltiossa kuin todellisis- ta ongelmista. Ne riippuvat myös ongelmien paikallisesta määrittelystä. Koska kaikilla luvuilla ei ole tarkasti samaa perustaa eivätkä ne tarkoita samankaltaisia henkilöitä, seikka- peräiset kansainväliset vertailut eivät ole mahdollisia. Luvut antavat kuitenkin aavistuksen ilmiön laajuudesta sekä tilantei- den moninaisuudesta. C 293/28 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 Taulukko A Keskimääräinen arvio sellaisten asunnottomien määrästä, jotka turvautuivat viranomaisten tai avustusjärjestöjen tarjoamiin avustuspalveluihin 1990-luvun alussa. Maa Keskimäärin yhden päivän aikana tai tutkimuksen suorittamispäivänä Alankomaat Espanja Belgia Irlanti Italia Itävalta Kreikka Luxemburg Portugali Ranska Ruotsi Saksa Suomi Tanska 7 000 4 000 8 000 2 667 56 000 6 100 5 500 194 3 000 250 000 9 903 490 700 4 000 2 947 Vuoden aikana 12 000 5 500 11 000 3 700 78 000 8 400 7 700 200 4 000 346 000 14 000 876 450 5 500 4 000 Yhdistynyt kuningaskunta 283 000 460 000 Lähde: FEANTSA. 3. 3. 4. Joka päivä noin 1,1 miljoonaa Euroopan unionin kansalaista turvautuu asunnottomille järjestettyihin tukipalve- luihin. Vuoden pituisena tarkkailujaksona luku on 1,8 miljoo- naa. FEANTSA:n arvioiden mukaan lähes 18 miljoonaa Euroo- pan kansalaista elää hyvin huonokuntoisissa tai ”epätavalli- sissa” asunnoissa eli tiloissa, joita ei ole tarkoitettu asumis- käyttöön. 3. 3. 5. On huomattava, että eräissä jäsenvaltioissa (Saksa, Belgia, Tanska, Suomi, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ruotsi) tilastot osoittavat asunnottomille suunnattuja tukimuotoja käyttävien lukumäärän vähentyneen viime aikoina, vaikka tästä ei voidakaan tehdä johtopäätöstä, että asunnottomien kokonaismäärä olisi vähentynyt, pysynyt ennallaan tai lisään- tynyt. Luvut osoittavat joka tapauksessa, että ilmiö esiintyy 3. 3. 6. varsin erilaisena Euroopan unionissa eikä välttämättä liity hyvinvointivaltion muotoihin eri maissa. Eräissä sekä eteläi- sissä (Espanja, Kreikka, Portugali) että pohjoisissa (Tanska, Suomi, Ruotsi) jäsenvaltioissa ongelma on tilastollisesti vähäpätöinen. Ilmiö on marginaalinen Itävallassakin, kun taas Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Yhdistyneessä kuningaskun- nassa se on paljon merkittävämpi. 3. 3. 7. Lukumääräisten tietojen tarve on saanut monet vii- meaikojen tieteellisistä tutkimuksista kohdistumaan asunnot- tomien määrän selvittämiseen. Niiden ansiosta on voitu rat- kaista laskennallisia ongelmia, valaista asunnottomien haastat- telututkimusten metodologisia ja eettisiä kysymyksiä sekä testata menetelmiä, joiden avulla voidaan päästä parempiin tuloksiin kuin huoltajien omissa arvioissa. 3. 3. 8. Koska pelkkien numerotietojen mielekkyys on san- gen suhteellinen, tutkimuksissa on menty pitemmälle ja pureu- duttu asunnottomien henkilökohtaisiin ominaisuuksiin ja elämänkaariin. Tällöin on kehitetty ja testattu kokonaisvaltai- sempia väestölaskennan ja -arvioinnin menetelmiä (otantatut- kimukset, avustustoiminnan yhteydessä suoritetut kyselytutki- mukset, kadulla ja asuntoloissa olevien asunnottomien määrän keskinäissuhteen arviointi). Eräissä jäsenvaltioissa on tarkoitus suorittaa tutkimuksia, joiden menetelmät takaavat tulosten tietynasteisen luotettavuuden. Tosiasiana kuitenkin pysyy, että Euroopan unionin tasolla ei ole tarkkaa tietoa asunnottomien muuttoliikkeistä maasta toiseen. Festivaaleilta toiselle vaelta- vien nuorten liikkeistä on kuitenkin saatu selvityksiä avustus- työntekijöiltä. Olisi tärkeää, että muuttoliikkeet tunnettaisiin nykyistä paremmin. 4. Monimutkaisia ongelmia ja monenlaisia vastauksia 4. 1. Erityisen monitahoinen yhteiskunnallinen ongelma 4. 1. 1. Monissa tutkimuksissa selvitetään poliittisia ja yhteis- kunnallisia muutoksia, jotka ovat vaikuttaneet eniten asun- nottomuuden ilmiön yleistymiseen, esimerkiksi köyhyyden muotojen muuttuminen, epävarmuuden ja pitkäaikaistyöttö- myyden lisääntyminen, psykiatristen sairaaloiden avohuolto- painotteisuus, alkoholin ja huumeiden käyttö, yksinhuoltaja- perheiden lisääntyminen, sosiaaliturvan leikkaukset eräissä maissa ja niiden vääristynyt kehitys toisissa sekä asunnon saannin vaikeudet. Eri sosiaalisten toimijoiden näkökannasta riippuen 4. 1. 2. asunnottomuutta pidetään ennen kaikkea joko asunto- ongelmana, työllistämisongelmana, väestöongelmana, henki- seen sairauteen liittyvänä ongelmana, huume- tai alkoholion- gelmana, perheväkivaltaongelmana, sosiaalibudjetin leikkauk- sista tai sen liiallisesta paisuttamisesta johtuvana ongelmana, perhesiteiden höltymisen tai köyhyyden lisääntymisen ja sen luonteen muuttumisen aiheuttamana ongelmana. 4. 1. 3. Asunnottomuuden selittämisessä voidaan erottaa kaksi päälinjaa. Voidaan keskittyä rakenteellisten ilmiöiden analysointiin (työttömyys, asuntomarkkinoiden muutokset, jne. ). Voidaan myös keskittyä henkilökohtaisiin syihin, jotka ajavat yksilön asunnottomuuteen (tunne-elämän kolhut, sai- raus, epäsuotuisat sosiaaliset lähtökohdat jne. ). Yksilöllisiin 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/29 muuttujiin keskittyvän selitysmallin kannattajat kritisoivat rakenteellista näkökulmaa, jossa ei oteta huomioon tilanteiden erityispiirteitä. Rakenteiden dynamiikkaan selityksensä perus- tavat puolestaan arvostelevat yksilöllisiä tekijöitä korostavia tarkkailijoita ja selittäjiä taipumuksesta leimaamiseen. 4. 2. 2. Asunnottomien sanotaan usein synnyttävän (pelkällä läsnäolollaan tai käyttäytymisellään) turvattomuuden tunnetta. Asunnottomien oma elinympäristö on hyvin väkivaltainen ja vaarallinen. 4. 1. 4. Väittelyssä rakenteellisista ja yksilöllisistä syistä rat- kaisu löytynee ääripäiden väliltä. Perusteellisemmissa analyy- seissä korostetaan tarvetta osoittaa yhteydet asuntomarkkinoi- den, tukijärjestelmien ja työmarkkinoiden sekä yksilöllisten syiden kuten sosiaalisten, erityisesti perhesiteiden höltymisen, eräiden henkilökohtaisten vajavaisuuksien ja sosiaalisesti epä- suotuisien lähtökohtien välillä. Asunnottomuuden syyt eivät juonnu yksinomaan rakenteellisista tai yksilöllisistä ongelmista vaan todennäköisimmin molempien syiden yhteisvaikutukses- ta. Tällainen yhdistelmä aiheuttaa noidankehän, joka saattaa ajaa jotkut ihmiset kadulle, sillä nämä ongelmakimput ruokki- vat toisiaan. 4. 1. 5. Asunnottomuus paljastaa itse asiassa kaksi muuta ongelmaa: toisaalta instituutioiden rakenteellisen sopeutumat- tomuuden, toisaalta tiettyjen yksilöllisten heikkouksien tehok- kaan hoitamisen ongelman. 4. 1. 6. Asunnottomuus on monitahoinen ongelma myös konkreettisten jokapäiväisten ulottuvuuksiensa osalta. Asun- nottomuuden lisäksi kyse on usein ja ennen kaikkea työllistä- misestä, terveydestä ja epäsosiaalisesta käyttäytymisestä. Joi- denkin asuntoloissa tai väliaikaisasunnoissa asuvien ensisijai- nen ongelma on työnsaanti. Toisilla on suuria terveydellisiä vaikeuksia, jotka haittaavat asunnon saantia tai sen säilyttä- mistä. Jotkut taas saattavat aiheuttaa häiriötä julkisilla paikoilla käyttämällä niitä turvapaikkanaan tai tulolähteenään. Moni enemmän tai vähemmän laillinen toiminta, jota he harjoittavat henkensä pitimiksi, voidaan luokitella tietyssä määrin epäso- siaaliseksi käyttäytymiseksi (parveilu, uhkaava käytös, aggres- siivinen kerjääminen), jolloin se saattaa osaltaan heikentää kaupunkien elämisen laatua ja lisätä turvattomuuden tunnetta. Asunnon saantia tulee tarkastella osana laajempia 4. 1. 7. yhteiskuntaan osallistumista tukevia yleisiä toimia, joiden avulla on mahdollista tarjota ahdingossa oleville integroituja palveluja ja taata siten terveydenhuoltopalvelujen saatavuus sekä työelämään pääsy. 4. 2. 3. Kysymys asunnottomien asemasta hyvin ajankohtai- sessa turvallisuusongelmien kentässä on polttava. Kerjäämisen kieltävät kaupunkien järjestyssäännöt, joita on annettu eräissä Euroopan unionin kaupungeissa (Saksassa, Belgiassa, Rans- kassa, Alankomaissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa) 1990-luvun puolivälin jälkeen, ovat lietsoneet poliittisia kiisto- ja sekä kokoontumis- ja ilmaisuvapaudesta käytävää väittelyä. Tämänkaltaiset hyvin arveluttavat kunnallispoliittiset toimet, joita vaatii usein merkittävä osa väestöstä, ilmentävät oireyh- tymää, jonka anglosaksit ovat ristineet ”nimbyksi” tai ”nimeyk- si” (”Not In My Back Yard” tai ”Not In My Electoral Yard”). Kyseessä on pelko- ja torjuntareaktio, jonka aiheuttaa palvelu- jen tarjoaminen asunnottomille tai niiden tarjoamisen aloitta- minen asuinympäristössä. Asunnottomien ongelma kompas- tuu ilmeiseen ristiriitaan: he saavat osakseen myötätuntoa ja heistä toivotaan huolehdittavan mutta ei aivan lähipiirissä. 4. 2. 4. Koska kokonaiset asuinalueet ja kaupungit suhtautu- vat hyvin torjuvasti koko ongelmaan, on liioiteltua väittää, että kaikki tuntisivat yksimielisesti sympatiaa asunnottomia kohtaan. Tämänkaltaisten reaktioiden taustalla on usein hou- kutus sortua yleiseen paheksuntaan, mutta toisaalta ne osoitta- vat selkeästi kaunistelun ja kurjistelun asiattomiksi. Asunnotto- muuteen liittyvät myös turvallisuusongelma ja häiriköinti. Asunnottomuus herättää kysymyksiä poliisitoimien politiikas- ta ja julkisten paikkojen järjestyksenpidosta. 4. 2. 5. Asunnottomuuskysymyksen päivittäinen hoito jos- sain kaupungissa on osoitus julkishallinnon vaikeuksista selviy- tyä monimutkaisista ongelmista ja toteuttaa tilanteen vaatimia toimia oikeudenmukaisena vastauksena erilaisiin ja toisistaan suuresti poikkeaviin kysymyksiin, tai huolestuneet asukkaat esittävät asunnottomien majaillessa heidän käyttämillään kaduilla ja julkisilla paikoilla. Keskitie on aina löydettävissä yleisen tuomion ja kaunistelun väliltä. Joitakuita on toistuvasti muistutettava heidän velvollisuuksis- taan ja toisia kehotettava suvaitsevaisuuteen. joita sääliä tuntevat 4. 2. Julkisten tilojen hoidon jokapäiväinen ongelma 4. 2. 1. Paikallisyhteisöille ja muille julkisista paikoista (ase- mat, liikekeskukset, yleiset puistot, jne. ) vastaaville asunnotto- mat merkitsevät jokapäiväistä huolta toisaalta inhimillisestä suhtautumisesta, toisaalta järjestyksenpidosta kyseisissä ti- loissa. Ei ole olemassa ihmeratkaisua, joka oikeudenmukai- 4. 2. 6. ja tehokkaasti poistaisi tällaisen ristiriidan. Sen sijaan sesti yritykset, turvallisuuspalvelut ja kunnat ovat kehittäneet julkis- ten paikkojen, niiden käyttäjien ja asunnottomien kannalta myönteisiä ratkaisuja kaikissa Euroopan unionin maissa. Aluei- den komitean mielestä olisi paikallaan luoda kokemusten jossa voitaisiin keskustella vaihtamiseksi erityinen verkko, muodostuneista käytänteistä ja punnita niiden tehokkuutta, oikeudenmukaisuutta ja käyttökelpoisuutta toisissa oloissa. C 293/30 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 4. 3. Alueellisen yhteistyön tärkeys 4. 3. 1. Asunnottomuus on paikallistason todellisuutta. Se herättää kysymyksen samalla alueella sijaitsevien kaupunkien yhteistyöstä. Ongelman tärkeyden vuoksi on paikallaan kerrata hiukan historiaa. 4. 3. 2. Aina kaupunkien synnystä lähtien irtolaiskysymys on ollut Euroopan paikallisyhteisöjen hallitsijoille polttava ongelma. Keskiajalla köyhien ja irtolaisten käsite vaihteli paikallisista yhteiskunnallis-poliittisista voimasuhteista riip- puen, ja köyhäinapua saatettiin antaa kokonaisille kaupungeil- le, mutta yksikään kaupunki ei pystynyt huolehtimaan köy- häinavusta kokonaisen alueen laajuudessa. Kaupungeilla oli vain kaksi vaihtoehtoa: joko ottaa vastaan saapuvat köyhät tai ajaa heidät pois. Kunta, joka uskonnollisista tai poliittisista syistä päätti ottaa köyhät vastaan, ei voinut tietää, tekisivätkö muut yhteisöt samoin vai käyttäisivätkö ne hyväkseen naapuri- nsa vieraanvaraisuutta ajaakseen kulkijat pois omilta porteil- taan. Näin muodostui jännitteitä irtolaisuuden alueellisuuden ja avun paikallisuuden välille. Uuden ajan alussa, kun köyhien ja irtolaisten määrä kasvoi, jännite lisääntyi. Valtakeskukset puuttuivat silloin asiaan kaikkialla Euroopassa, ja köyhät sidottiin kotiseuduilleen. Apu oli kuitenkin riittämätöntä, ja järjestelmä järkkyi helposti sodan, epidemian tai huonon sadon seurauksena. Kun kaupungit ja niiden keskinäinen riippuvuus 4. 3. 3. lisääntyivät, valtiovalta puuttui asiaan ja toteutti alueellisen tasapainon paikallisten hyväntekeväisyysjärjestelmien osoit- tauduttua kyvyttömiksi. Enää ei köyhiä suljettu laitoksiin, joissa heitä huollettiin tai rankaistiin. Kullekin määrättiin sopiva tehtävä, jonka tarkoituksena oli käännyttää, rangaista, hoitaa tai kasvattaa. Suojatyöpajoissa työskenteli monenlaista väkeä erilaisine rajoituksineen ja velvollisuuksineen. Pyrkimyk- senä oli työllistää työkykyiset köyhät omavaraisen tukijärjes- telmän puitteissa. Valtakeskuksilla oli tällöin suuri merkitys kaupunkien tukijoina. Antamalla pientä tukea paikalliselle huoltojärjestelmälle valtiovalta varmisti yhtenäisyyden säilymi- sen. Euroopan valtioiden osuus irtolaisuuden torjunnassa ja köyhäinavussa kasvoi jatkuvasti. Paikallisyhteisöjen itsehallinto väheni paisuvan valtiomahdin ottaessa paikallisyhteisöt yhä tiukemmin hallintaansa. 4. 3. 4. Valtakeskuksissa uskottiin aluksi, että köyhät voitiin sitoa paikalleen velvoittamalla kukin seurakunta ruokkimaan omat asukkaansa. Käsitys pakkotyön tervehdyttävästä vaiku- tuksesta levisi, kunnes sekin osoittautui harhaksi. Kun irtolaisuusongelman käsittelyn historiaa tarkas- 4. 3. 5. tellaan tältä kannalta, nykyiset ilmiöt avautuvat. Opetuksena on, että itsehallinnolliset kunnat eivät pysty ilman keskusvallan sääntelyä kollektiiviseen toimintaan irtolaisuuden hallitsemi- seksi. Valtion toiminnan tarkoituksena on tällöin järjestää liikkuvuuden valvonta ja kaupunkien yhteistyö. Keskushallin- non ohjailulla ei kuitenkaan lopullisesti poisteta kuntien pulmia. 4. 3. 6. Vielä nykyisinkin paikallisyhteisöt pyrkivät huolehti- maan ainoastaan niistä köyhistä, joiden ne katsovat kuuluvan omaan vastuualueeseensa, ja seuraavat samalla huolestuneina naapurikaupunkien suhtautumista. Asunnottomuuden kollek- tiivinen hoito on edelleen alueelliseen tasapainoon ja järjestäy- tymiseen liittyvä ongelma. Paikallisyhteisön kannalta kyse on asunnottomien vastaanottamisen vuoksi sosiaalimenoina ja vaalikannatuksena maksettavan hinnan minimoimisesta, sa- malla kun täytetään sekä lailliset että moraaliset velvoitteet. On siis aina päätettävä, ketkä ovat ”omia” asunnottomia ja ketkä kuuluvat muiden yhteisöjen huollettaviin. Tämä mielivaltainen jako perustuu iänikuiseen tapaan luokitella köyhät ”avun ansainneisiin” ja muihin. 4. 3. 7. Näin ollen asunnottomien ongelma on edelleen paikallisyhteisöjen yhteistyöongelma aikana, jolloin hallinto- järjestelmillä on vaikeuksia sopeutua nykyajan alueelliseen todellisuuteen. Asunnottomuuden kollektiivisia ratkaisupyrki- myksiä voidaan siis tarkastella ihmisten ja vastuun päättymät- tömänä edestakaisena pallotteluna. Kun jäsenvaltioiden rajat avautuvat ja maahan virtaa epäedullisemmassa asemassa ole- vasta naapurimaasta epäedullisemmassa asemassa olevia ih- misiä, ongelma kärjistyy entisestään. Alueiden komitea katsoo, että Euroopan unionin toimielinten kuuluu ymmärtää tämä ilmiö nykyistä paremmin voidakseen kehittää oikeudenmukai- sia ja tehokkaita sääntelykeinoja. Yhteisötasolla pystytään varmasti käsittelemään ongelmia, joihin liittyy merkittäviä kansainvälisiä näkökulmia. 4. 4. Pontta vaatimukselle oikeudesta asuntoon Asunnottomuuskysymyksen saatua 4. 4. 1. lisähuomiota sekä tukijärjestöjen ja yleisen mielipiteen painostuksen lisään- nyttyä kaikkien jäsenvaltioiden hallitukset ovat kehittäneet säädöstöä, joka koskee oikeutta asuntoon. 4. 4. 2. Unionin 15 jäsenvaltiota ovat ratifioineet kaikki ih- misoikeuksia koskevat kansainväliset asiakirjat. Niissä tunnus- tetaan viitteellisesti oikeus asianmukaiseen majoitukseen yhtenä ihmisen perusoikeuksista, jota ihmisarvon kunnioitus edellyttää. Kesäkuussa 1996 pidetyn Habitat II -konferenssin jälkeen, jossa voitiin todeta Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välillä eräitä erimielisyyksiä oikeudesta asuntoon, asiasta on muodostunut joka ilmentää tietty eurooppalainen käsitys, valtioiden sitoutumista pyrkimykseen saattaa voimaan kysei- nen oikeus, vaikka jäsenvaltioiden tilanteet, lähestymistavat ja lait poikkeavatkin toisistaan. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/31 4. 4. 3. Oikeus asuntoon on lisätty eräiden jäsenvaltioiden perustuslakiin (Alankomaat, Belgia, Espanja, Portugali, Ruotsi, Suomi). Ranskassa se on tavoite, jolla on perustuslaillinen painoarvo. Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin lainsää- dännössä ei tunneta oikeutta asuntoon mutta asunnottomuutta hoidetaan lakisääteisin erityisjärjestelyin velvoittamalla paikal- lisyhteisöt majoittamaan tiettyjä ensisijaisiksi katsottuja väestö- nosia (Yhdistynyt kuningaskunta) tai ainoastaan laskemaan asunnottomat ja määrittelemään ensisijaiset asunnontarvitsijat (Irlanti). Saksan osavaltioiden on huolehdittava siitä, ettei kukaan joudu yöpymään kadulla. Yleisen järjestyksen nimissä osavaltiot voivat määrätä tyhjät asunnot luovutettaviksi käyttöön. Tanskassa kunnilla on velvollisuus osoittaa asunnot- tomille kunnollinen asunto. luonteeltaan ainoastaan lievittäviä ja täydentäviä. He kiin- nittävät huomiota myös taipumukseen vakinaistaa hätäratkai- suja. Väliaikaisiksi tarkoitetut järjestelmät muuttuvat helposti pysyviksi, ilman että rahoitusjärjestelyt kuitenkaan vastaavasti vakiintuisivat tai että asunnottomille voitaisiin järjestää todelli- sia mahdollisuuksia katkaista syrjäytymiskierre. Tietynlaisen kahtiajaon karikot terveydenhuollon, asunto- ja työllisyyspoli- tiikan ja sosiaalisen suojelun aloilla korostuvat tällöin. Kyse on vakavasta epäkohdasta, jättää huomiotta, kun jota ei sovi vahvistetaan yhteisön politiikkaa taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden toteuttamiseksi. 4. 5. Hätäratkaisuna käynnistetyt ja pysyviksi jääneet hankkeet 5. Päätelmät 4. 5. 1. Entistä näkyvämmät ja tiedotusvälineissä paljon huo- miota saaneet asunnottomat ovat herättäneet yleisön ja viran- omaisten keskuudessa skandaalinkäryisiä ja paheksuvia reakti- oita, mikä on nostanut keskusteluun ”sosiaalisen hätätilan” kyseenalaisen tematiikan. Alueiden komitealle on osoitettu Euroopan yhteisöjen perusta- missopimuksessa toisaalta alue- ja paikallisyhteisöjen edustus, toisaalta toimivalta käsitellä taloudellista ja sosiaalista yhteen- kuuluvuutta koskevia kysymyksiä sekä rakenne- ja koheesiora- hastoihin liittyviä erityismekanismeja. 4. 5. 2. Noin kymmenen vuoden aikana asunnottomista huolehtiminen – erityisesti hätämajoitus – on saanut uusia muotoja. Asunnottomiin on kohdistettu erityistoimenpiteitä ja -välineitä. Perinteiset toimet majoituksen ja ravinnon turvaami- seksi ovat vakiinnuttaneet asemansa, ja ne muodostavat nykyi- sin avustusjärjestöjen ja julkishallinnon ylläpitämän monimut- kaisen palvelujärjestelmän. Uusiakin palvelumuotoja on luotu (liikkuvat toimintayksiköt, päiväkeskukset, tarkoitusta varten suunnitellut vastaanottolat jne. ). Hyvin erilaiset ammattimaiset ja vapaaehtoiset auttajat toimivat nykyään hyvin erilaisissa puitteissa. 4. 5. 3. Monimutkaisessa oikeudellisessa tilanteessa, jossa toimivaltaristiriidat ja rahoitusvaikeudet ovat tavallisia, kau- pungeista ja yhdistyksistä on löytynyt kekseliäisyyttä. Uusia määräyksiä ja järjestelmiä on kokeiltu ennen kaikkea paikalli- sesti. Tällöin on turvauduttu kuntien ja järjestöjen yhteis- työhön. 4. 5. 4. Mutta kaikissa maissa valtaosa asunnottomille suun- natusta yhteiskunnan tuesta on edelleen hätämajoitusta ja -vastaanottoa ilman todellista strategiaa asuntopolitiikan ja sosiaalisen integraatiopolitiikan kehittämiseksi. 4. 5. 5. Hätäpalveluiden ja -majoituksen osalta näyttää ole- van aiheellista arvioida eri järjestelmiä, jotta voidaan selvittää niiden heikkoudet ja vahvuudet. Eräät toimintakeskukset ja -tyypit näyttävät mahdollistavan ihmisarvoisen ja tehokkaan avun, jota vaikeuksissa olevat arvostavat. Toisissa tapauksissa asunnottomat kieltäytyvät tarjotusta avusta siksi, että se mer- kitsee joutumista alttiiksi törkeälle ahdistelulle ja väkivallalle. 4. 5. 6. Tarkkailijat ja toimijat ovat yhtä mieltä hätäratkaisu- jen tarpeellisuudesta mutta myös rajallisuudesta, sillä ne ovat Näissä kahdessa ominaisuudessa alueiden komitea tekee viisi suositusta ja huomiota. 5. 1. Tuetaan asunnottomia koskevaa tutkimusta 5. 1. 1. Asunnottomia koskevaan tutkimukseen liittyy eräitä ristiriitoja. Harva väestönosa on itse asiassa saanut osakseen niin paljon poliittista, tieteellistä tai tiedotusvälineiden huo- miota. Lehtiartikkeleita, kokouksia, kirjoja, kyselytutkimuksia ja puheita on paljon. Tutkimusta on tehty ainakin kolmesta näkökulmasta: asunnottomuus yhteiskunnallisena ilmiönä, elämäntapana ja toimenpiteiden kohteena. Kaikki tämä toiminta on epäilemättä lisännyt tunte- 5. 1. 2. musta väestönosasta, joka vielä 1990-luvun alussa näytti olevan uusi, epäselvä ja määrittelemätön. Mutta saadut tiedot näyttävät jääneet harvojen haltuun, julkinen valta ei niitä käytä, eikä niiden avulla pystytä vastaamaan lukuisiin kysymyksiin, joita päättäjät, toimittajat ja asukkaat jatkuvasti esittävät. 5. 1. 3. Uusi ohjelma voi perustua ainoastaan aikaisempaan toimintaan ja se on tehtävä tiiviissä yhteistyössä asianomaisten institutionaalisten toimijoiden kanssa. Eräitä kysymyksiä, joita ei vielä ole käsitelty, on aiheellista ottaa esiin. Niitä ovat esimerkiksi asunnottomien muuttoliikkeet Euroopan unionin maissa ja avustuspolitiikkojen arviointi. Muitakin kysymyksiä, joita on jo käsitelty eräissä kyselytutkimuksissa, esimerkiksi asunnottomien naisistuminen ja asunnottomien perheisiinsä ylläpitämät suhteet, on aiheellista tarkastella erityisen huolelli- sesti. C 293/32 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 5. 1. 4. Ohjelmaa voitaisiin käsitellä jonkin tärkeän euroop- palaisen organisaation koolle kutsumassa foorumissa, jolloin mukaan saataisiin eturivin poliitikkoja sekä alue- ja paikallisyh- teisöjen ja kansalaisjärjestöjen edustus. Se voitaisiin ehkä järjestää komission Huomispäivän kaupunki -teeman puit- teissa. 5. 2. Asiantuntemuksen ja hankkeita koskevan tiedon vahvistaminen Yksi suurista puutteista, 5. 2. 1. johon monet asunnotto- muuden tutkijat ovat kiinnittäneet huomiota, on kaupunkien ja yhteisötason toimijoiden välisen tietojen vaihdon puuttumi- nen. Lukuisissa, erityisesti järjestöjen verkoissa tietoa ja koke- muksia kuitenkin vaihdetaan ja kehitetään siten Euroopan tason keskustelua. Asunnottomien kansallisten tukijärjestöjen liiton FEANTSA:n lisäksi mainittakoon Euroopan köyhyyden vastustajien verkosto (EAPN) (European Anti Poverty Network) ja ”Euroopan peruskirja oikeudesta asuntoon ja syrjäytymisen ehkäisystä” -asiakirjan ympärille muodostettu verkosto. Näiden järjestöjen kokemuksiin ja menetelmiin no- 5. 2. 2. jautuen alueiden komitea ehdottaa, että Euroopan unioniin luodaan kevyt järjestelmä kirjaamaan ja levittämään (toimitet- tujen asiakirjojen ja seminaarien muodossa ja Internetin avulla) aloitteita, hyväksi todettuja käytäntöjä ja paikallisia tutkimuk- sia. Tässä yhteydessä tulee tukea ja täydentää FEANTSA:n tekemää työtä alueyhteisöjen kannalta. 5. 2. 3. Kokemusten ja aloitteiden vaihtoa tulee tarkastella osana niiden instituutioiden ja välineiden asteittaista harmoni- sointia, joilla jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmissä taataan oi- keus asuntoon. 5. 3. Taloudellista ja yhteiskunnallista syrjäytymistä koskevat Euroo- pan rakennerahaston suuntaviivat 5. 3. 1. Alueiden komitea toteaa asunnottomuuskysymystä koskevien Euroopan unionin aloitteiden merkittävyyden. Se suosittelee, että kyseinen ongelmakenttä otetaan korostetusti rakennerahastotavoitteiden piiriin. Tämä voi tapahtua tukitoi- mina taloudellisen ja yhteiskunnallisen syrjäytymisen ehkäise- miseksi. Samalla myös työllistymismahdollisuuksien tulisi pa- rantua. Myös EAKR:n sekä Urbanin ja Interregin kaltaisten yhteisön aloitteiden tulisi varautua toimenpiteisiin, jotka aut- taisivat asunnottomien sopeuttamista takaisin yhteiskuntaan. On tärkeää, että tulevaisuudessa Euroopan sosiaalirahastosta Bryssel 3. kesäkuuta 1999. tuetaan vaikeuksissa oleville ihmisille tarkoitettuja aloitteita. Vaikka yhteisön teksteissä viitataan usein työllisyyteen ja työmarkkinoihin, tulee kuitenkin korostaa, että alue- ja paikal- lisyhteisöjen toteuttavat pohjustavia toimia (asuminen, terveys, lukutaito jne. ), jotka edistävät lopulta työelämään siirtymistä. Nämä toimet on myös voitava ottaa huomioon jäsenvaltioiden työllisyyssuunnitelmissa, jotka ovat mallina tavoitteen 3 kan- sallisille ohjelmille. 5. 3. 2. Alueiden komitean mielestä paikallisaloitteiden toteuttamista varten tarvitaan verraten joustavia määrärahoja, joilla pyritään edistämään Euroopan yhdentymistä ja yh- teistyötä. 5. 4. Oikeutta asuntoon koskevan periaatteen syventäminen Euroo- pan unionin tasolla 5. 4. 1. Ottaen huomioon, että asunto on tärkein edellytys yhteiskunta- ja työelämään sijoittumista ajatellen, alueiden komitea kehottaa Euroopan unionin toimielimiä syventämään oikeutta asianmukaiseen majoitukseen koskevan periaatteen käsittelyä. 5. 5. Huomioita köyhien maiden naapuruudesta ja uusista muutto- liikkeistä 5. 5. 1. Alueiden komitea kiinnittää huomiota myös ongel- maan, joka syntyy epäedullisessa asemassa olevien muuttaessa maasta toiseen. 5. 5. 2. Asunnottomuus heijastaa vauraissa maissa piilevää köyhyysongelmaa ja herättää kysymyksen vastaanotosta ja suvaitsevaisuudesta Euroopan unionin ulkorajoilla. Eräiden jäsenvaltioiden asunnottomista yhä suurempi määrä on kotoi- joukossa on poliittisia sin erityisesti pakolaisia mutta myös talouspakolaisia. Muuttoaaltojen suu- ruutta ei pidä paisutella muttei myöskään vähätellä. Itä-Euroopan maista; 5. 5. 3. Tämä arkaluontoinen kysymys ansaitsee tulla koros- tetuksi käsiteltäessä Euroopan unionin laajentumista sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden peruskysy- mystä. Nykyinen muuttoliike epäedullisessa asemassa olevista maista herättää kysymyksiä näiden maiden integraatiomahdol- lisuuksista, kyseisten ilmiöiden teknisestä hallinnasta sekä kyvystämme lievittää inhimillistä hätää, joka näyttäytyy kai- kessa polttavuudessaan joskus hyvinkin pienten lasten harhail- lessa Euroopan kaduilla. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER