title: Yttrande från Regionkommittén "Förslag till rådets förordning (EG) om föreskrifter och villkor för strukturåtgärderna inom fiskerisektorn"

eurovoc_concepts:
aid to industry
aid to undertakings
fishing fleet
fishing industry
inshore fishing
structural policy

text: 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/65 Yttrande från Regionkommittén ”Förslag till rådets förordning (EG) om föreskrifter och villkor för strukturåtgärderna inom fiskerisektorn” (1999/C 293/13) BAKGRUND Kommissionens förslag till rådets förordning (EG) om föreskrifter och villkor för strukturåtgärderna inom fiskerisektorn (KOM(1998) 728 slutlig — 98/0347 CNS (1)). Kommissionens beslut av den 16 december 1998 att rådfråga kommittén i detta ärende i enlighet med artikel 198c, första stycket, i EG-fördraget. Presidiets beslut av den 10 mars 1999 att ge utskott 2 (Jordbruk, landsbygdsutveckling, fiskeri) i uppdrag att utarbeta ett yttrande i denna fråga. Kommitténs yttrande om ”Förslag till rådets förordning (EG) om strukturåtgärder i fiskesektorn” (CdR 309/98 fin) (2). Utkast till yttrande (CdR 101/99 rev. ) antaget av utskott 2 den 12 april 1999 (föredragande: Simon Day och Siwert Nordwall). Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 29:e plenarsession den 2-3 juni 1999 (sammanträdet den 3 juni). 1. Inledning 1. 1. I juli 1997 publicerade kommissionen Agenda 2000, som är ett utkast till framtida politik och en bedömning av hur unionens utvidgning samt översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken och regionalpolitiken kommer att påverka gemenskapens budget. 1. 2. Den 18 mars 1998 antog kommissionen sina förslag till förordningar, som bland annat reglerar strukturfondernas verksamhet under perioden 2000–2006. Förhandlingar pågår med medlemsstaterna om förslagen och dessa är även föremål för samråd med Regionkommittén. 1. 3. I samband med förslagen om strukturåtgärder inom fiskerisektorn meddelade kommissionen att ytterligare detaljer om strukturåtgärderna skulle publiceras senare. De förväntades komma i september men publicerades den 14 december 1998, fyra dagar efter det att utskott 2 hade antagit det utkast till yttrande som, med smärre ändringar, antogs av Regionkom- mittén den 14 januari 1999. 1. 4. Det var därför inte möjligt att i det tidigare yttrandet kommentera föreskrifterna. Dessa har sedan dess publicerats utan hänvisning till yttrandet. föreslagna förordningen om föreskrifter och villkor som är föremål för föreliggande yttrande. Regionkommitténs rekom- mendationer var följande: a) Förfarandena för ansökan om ekonomiskt stöd måste göras så enkla som möjligt. b) I stället för de komplicerade fonder som föreslås bör det inrättas en fond för nationellt förvaltade åtgärder och en separat fond för regionalt förvaltade åtgärder. c) När det gäller fiskeflottans omstrukturering, som är av stor betydelse för fiskesektorn, delar ReK inte uppfattningen att det inte är möjligt att regionalisera åtgärderna i anslutning till denna omstrukturering, utan anser att även denna bör regionaliseras och finansieras via FFU. d) I fråga om omstruktureringen av fiskeflottorna och vid sidan av kompensationen för verksamhet som läggs ned i syfte att minska fisket, bör även kompensation utbetalas när fiskefartyg tillfälligt tas ur drift. e) Man bör återinföra kraven från tredje fleråriga utvecklings- programmet (FUP III) om att målet bör uppfyllas till minst 55 % genom att fiskefartyg tas ur drift och till högst 45 % genom minskat fiske. 1. 5. Regionkommitténs rekommendationer är därför fort- farande giltiga och bör beaktas vid en omarbetning av den f) (1) EGT C 16, 21. 1. 1999, s. 12. (2) EGT C 93, 6. 4. 1999, s. 16. Stödet till fiskesektorn bör inte begränsas geografiskt. A¨ ven fiskehamnar i områden som inte omfattas av den nya strukturpolitikens mål 1 och 2 bör vara stödberättigade, oavsett storlek, särskilt om de är små och befinner sig i kris. C 293/66 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 g) Begreppet diversifiering bör ges en vid tolkning när det gäller att uppnå den gemensamma fiskepolitikens fyra huvudsakliga mål. Åtgärderna för att uppnå detta mål bör finansieras av antingen den offentliga eller den privata sektorn. 2. 2. Syftet med den nya förordningen är att göra de nuvarande reglerna lättare att tillämpa på punkter där detta har visat sig svårt, att utvidga stödet till nya områden och att uppdatera bidrag och skalor. h) Fiskesektorn bör, vid sidan om jordbruket, ses som en viktig basnäring inom EU och anslagsnivån bör återspegla sektorns betydelse. Man bör vara medveten om att fiskeri- verksamheten i många kustområden i Europa i vissa fall utgör den enda inkomstkällan som ligger till grund för den lokala produktionskraften. i) Stödet till fiskesektorn bör i framtiden i ännu högre grad inriktas på olika aspekter på hållbar utveckling. Detta bör emellertid ske på ett sätt som inte tekniskt försvårar tillhandahållandet av stödet, och utan att administrationen kompliceras. 1. 6. Mot bakgrund av det beslut som fattades vid toppmötet i Berlin har man kommit överens om att det i stället för de komplicerade fonder som föreslås bör finnas en enda fond för de förvaltade projekten. 2. 3. Följande huvudåtgärder föreslås: a) Beträffande fiskeflottor: • • • • Inträde med offentligt stöd skall endast vara möjligt i anknytning till motsvarande utträde utan stöd. Inom det småskaliga kustfisket får inträden inte leda till en ökning av fiskeinsatserna. En förstärkning av åtgärderna när det gäller medlemsstater som inte iakttar bestämmelserna i FUP eller i gemenskapens register över fiskefartyg. En omdefiniering av gemensamma företag främst med hänsyn till revisionsrättens kritik av missbruk. b) Beträffande småskaligt kustfiske: 1. 7. Mot bakgrund av målen om minskning av fiskeflottor- na (de fleråriga utvecklingsprogrammen) och nationell finan- siering genom FFU, har man nu kommit överens om att strukturåtgärderna inom fiskerisektorn bör bygga på en för- längning av dagens åtgärder och vara nära kopplade till de fleråriga utvecklingsprogrammen. • Större hänsyn skall tas till detta segments särskilda pro- blem. • Moderniseringen av segmentet — utan ökning av fiskean- strängningen — är högt prioriterad på grund av dess särdrag och dess bidrag till sysselsättningen. 1. 8. Vad gäller anpassningen av fiskekapaciteten, vid sidan om stöd till definitiva stopp, har Regionkommittén nu enats om att dela kommissionens nya uppfattning att man bör öka stödet till fartyg som tillfälligt upphör med fisket för att minska fiskeansträngningen. 1. 9. Sedan yttrandet antogs i januari 1999 har det blivit uppenbart att FUP IV är mycket mer flexibelt än FUP III när medlemsstaterna skall minska fiskeinsatserna, och denna flexibilitet, som det har kostat mycket att uppnå, måste vidmakthållas. Det finns under alla omständigheter ingen anledning att fastställa fasta procenttal för länder som uppfyller sitt FUP. 2. Förslaget till förordning c) Beträffande kompletterande åtgärder: • Utökade socioekonomiska åtgärder i form av omställnings- bidrag till fiskare som går över till andra yrken. • Omdefiniering av tillfälligt upphörande med fiske. c) Beträffande övriga interventionsområden: • Förlängning av åtgärderna för investeringar i beredningsin- dustri, vattenbruk och hamnanläggningar, men med större hänsyn till vattenbrukets miljöaspekter och med en priori- tering av kollektiva åtgärder. • Nya bestämmelser för producentorganisationer. • Åtgärder som genomförs av yrkesverksamma kommer att ges speciellt stöd. 2. 1. Av tidsskäl har synpunkterna i det tidigare yttrandet tyvärr inte kunnat beaktas. Man har inte heller gjort några försök att förenkla de komplicerade fonderna. Syftet med detta yttrande inte är att framföra åsikter som redan framförts, även om det förekommer hänvisningar till dem. Huvudsyftet är i stället att bedöma om de föreskrifter och villkor som nu föreslås är tillräckliga för att stödja fiskerisektorn och den ekonomiska och sociala välfärden i områden som är beroende av fiske. 2. 4. Dessa åtgärder välkomnas i huvudsak. På vissa områ- den rekommenderar vi dock att ändringar görs i enlighet med de synpunkter Regionkommittén uttryckt tidigare för att stödet till fiskeindustrin inte skall föra med sig diskriminering och inte begränsas på grund av geografiska frågeställningar. 2. 5. Hänvisningar till artiklar och bilagor nedan syftar på det förslag till ny förordning som är föremål för detta yttrande. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/67 2. 6. I enlighet med punkt 1. 6 ovan, som föreslår projekt via en enda fond, bör kommissionen stryka alla hänvisningar till EUGFJ, och artikel 4 i förslaget bör strykas. 2. 7. Förslaget till ny förordning berör endast kustfisket. Insjöfisket beaktas inte, trots att fiske i insjövatten hittills har kunnat få stöd. Eftersom löpande moderniseringar av fångst- och sumpredskap måste göras för att fiskeripotentialen inom insjöfisket skall kunna utnyttjas, vilket också innebär miljömäs- siga förbättringar, bör möjligheten att stödja detta bibehållas på samma sätt som i den hittillsvarande strukturplanen. Det skall i sammanhanget beaktas att stöd till yrkesfiskare även i insjövatten bidrar till att bevara den regionala kulturen och traditionen. för perioden 2002–2006. 2. 8. Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna överlämna vissa uppgifter som underlag för utarbetande av fleråriga utveck- lingsprogram (FUP) I bilaga II specificeras närmare vilka uppgifter som avses. Om inte medlemsstaterna uppnår de mål för varje del av fiskeflottan som anges i de fleråriga utvecklingsprogrammen, kommer kommissionen att dra in stödet till förnyelse och modernisering av fiskeflottan fram till dess att dessa mål har uppnåtts. Stödet till modernisering av fiskeflottan bör dock beviljas oberoende av om målen uppnåtts, i synnerhet om det går till viktiga säkerhetsåtgärder. 2. 9. Artikel 7 innehåller regler för förnyelse av flottan och modernisering av fiskefartygen. Kommittén finner det förvånande att medlemsstaternas uppgift är att kontrollera snarare än att administrera förnyelsen av flottan. A¨ nnu viktiga- re är dock att kraven i artikel 5 — ändrad enligt ovan — borde ligga till grund för den ordning för kontrollen som medlemsstaterna skall överlämna till kommissionen för god- kännande. 2. 10. Artikel 8 innehåller regler för anpassning av fiskein- satserna. Åldersgränserna för fartygen har höjts jämfört med nuvarande regler, vilket innebär att vissa fiskare inte längre är berättigade till kompensation. Detta måste rättas till. Punkt 8. 4 kan också leda till nackdelar för fiskare. Med nuvarande lydelse kan den missbrukas genom att medlemsstater utfärdar mycket hårda restriktioner för fiskeinsatserna utan ekonomisk kom- pensation till de fiskare som berörs. Artikel 10 behandlar offentligt stöd till förnyelse av 2. 11. flottan och till modernisering av fartyg. EU:s bidrag till dessa strukturåtgärder bör inte sänkas till 15 % i mål 2-områden, utan i dessa områden bör man fastställa en nivå mellan nivån i mål 1-områden och områden som inte är stödberättigade, det vill säga högst 25 % eller minst 20 %. distinktion göras mellan omfattande modernisering av gamla fartyg och vissa andra fiskeoperationer. Det borde till exempel finnas särskilda regler för stöd till modernisering av redskap och förvaringsutrymmen för fisk som för närvarande finansie- ras genom Pesca-programmet, oberoende av fartygets ålder. Eftersom kommissionen har meddelat att den vill se en kontinuitet i stödet måste denna inkonsekvens rättas till. 2. 13. ReK kan inte stödja kommissionens nyorientering i fråga om gemensamma företag och förslaget att tillfälliga sammanslutningar av företag skall avskaffas. De gemensamma företagen har varit och är ett mycket värdefullt verktyg för att reducera gemenskapens fiskeflotta, samtidigt som man slår vakt om sysselsättningen i gemenskapen och säkerställer försörjningen på ett område där det finns ett stort underskott. Genom att uteslutande knyta dem till ett fiskeavtal skapar kommissionen dessutom en oförklarlig motsägelse: Dels fram- håller kommissionen att om ett fiskeavtal upphör, är lösningen att man skapar gemensamma företag — något som tydligt framgår i fallet med avtalet med Marocko — dels kräver man att det skall finnas ett fiskeavtal för att gemensamma företag skall kunna bildas. Kommissionen bör inse detta misstag och förhindra att ett ytterst användbart instrument helt töms på sitt innehåll. Kommittén vill dock inte resa invändningar mot att man behåller ett utmärkt system för kontroll av dessa företags verksamhet, främst med hänsyn till revisionsrättens kritik. 2. 14. Reglerna i artikel 12 rör det småskaliga kustfisket. Kommittén stöder grundtankarna bakom dessa regler, men den bestämmanderätt som ges medlemsstaterna bör minskas. Om medlemsstaterna är seriösa i sina ansträngningar att stödja fiskeindustrin krävs ett system med mer tvingande regler. 2. 15. Artikel 13 reglerar de socioekonomiska åtgärderna. Beträffande denna artikel har kommittén samma synpunkter som för artikel 12. Dessutom krävs en smärre ändring av definitionen av ”fiskare” för att bli såväl sakligt som politiskt korrekt. 2. 16. Systemet för förtidspensionering välkomnas, men det bör vara tillgängligt för alla som vill upphöra med yrkesfiske, oberoende av om de berörs av åtgärder enligt artikel 8 eller inte. Punkt 3 c i samma artikel välkomnas också, eftersom den möjliggör bidrag direkt till fiskare för omställningsprogram och diversifieringsprojekt. För att skapa tydlighet bör denna punkt dock specifikt inkludera start av företag som ej ligger inom fiskesektorn. Artikel 10 hänvisar också till de detaljerade villkoren 2. 12. i bilaga III, som stipulerar att inget stöd skall ges till modernise- ring av fartyg som är mer än 30 år gamla. Här måste dock en 2. 17. Artikel 14 behandlar skydd av fiskeresurser i kustom- råden, vattenbruk, utrustning i fiskehamnar, beredning och saluföring. Stödet inom dessa områden välkomnas men borde betonas starkare. C 293/68 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 2. 18. Artikel 16 behandlar åtgärder som genomförs av branschen. Kommittén har här samma synpunkter som beträff- ande artikel 12. 5. Artikel 7. 1 a: Ersätt ”kontroll av” med ”att administrera”. Lägg i slutet av punkten till ”i enlighet med artikel 5”. 2. 19. Artikel 17 reglerar tillfälligt upphörande med verk- samheten samt annan ekonomisk ersättning. A¨ ven här bör bestämmanderätten tas bort. Om olika regler gäller i olika medlemsstater kan detta leda till diskriminering. Dessutom finns det inget som motiverar punkt 4. En minskning av fiskeinsatserna — som ett led i en återhämtningsplan för en fiskeresurs — kan vara en väsentlig del av en strategi för förvaltning av fisket. 3. Slutsatser och rekommendationer 3. 1. Detta är ett komplicerat och detaljerat område. Kom- missionen såg ett behov av Fonden för fiskets utveckling (FFU) när denna fond infördes som den fjärde strukturfonden år 1993. Genom förslaget att strukturstöd skall ges till områden som inte är målområden genom EUGFJ och inte genom FFU gjorde kommissionen stödet till fiskerisektorn mer komplice- rat. Det är nödvändigt att det finns tillräckliga åtgärder för att ge stöd till fiskerisektorn på en icke-geografisk, specifik grund. 6. Artikel 8. 1: [Förslaget att ersätta ”referred to in Article 5” med ”in the manner laid down in Article 5” gäller ej den svenska översättningen som lyder ”som anges i artikel 5”. ] 7. Artikel 8. 2, första meningen: Ersätt ”15” med ”10”. 8. Artikel 8. 3: Ersätt första meningen med ”Offentligt stöd för definitivt upphörande skall betalas till stödmottagarna enligt följande:”. 9. Artikel 8. 3 a: Ersätt ”15” med ”10”, ”29” med ”24” och ”30” med ”25”. 10. Artikel 8. 3 a iii: Sätt efter ”tabellerna” in ”1”. 11. Artikel 8. 4: Stryk ”Dessa åtgärder får inte omfattas av offentligt stöd av något slag. ” 3. 2. Det är också nödvändigt att kommissionen beaktar de rekommendationer som kommittén gjorde i det förra yttrandet (1). 12. Punkterna 1, 2 och 3 i artikel 9 bör ersättas av texten i artikel 9 i den nuvarande förordningen (EG) 3699/93, och åtgärder bör vidtas för att ta hänsyn till revisionsrättens kritik. 3. 3. Med hänsyn till ovanstående rekommenderar vi att följande ändringar görs i förslaget: 1. Motiveringarna, punkt 4: Lägg till ordet ”insjöfiske” före ordet ”vattenbruk”. 2. Regionkommittén anser i överensstämmelse med det nya synsätt som kommissionen, rådet och Europaparlamentet anlagt efter toppmötet i Berlin att strukturåtgärder inom finansieras genom en enskild fond, fiskesektorn skall nämligen FFU. Därför bör man i kommissionens förslag, såväl i ingressen som i artiklarna, ta bort alla hänvisningar till EUGFJ:s garantisektion och följaktligen även stryka artikel 4. 13. Punkt 1 a i artikel 10 i kommissionens förslag bör ersättas av följande: ”Offentligt stöd till upprustning eller modernisering av flottan får beviljas om de övergripande målen i det fleråriga utvecklingsprogrammet uppfylls inom varje flottsegment, oavsett om det förekommer individuella kapacitetsökningar. ” 14. Ersätt texten i artikel 10. 1 b med följande: ”Om varken de övergripande målen eller enskilda segmentmål i det fleråri- ga utvecklingsprogrammet (FUP) ännu inte har uppnåtts, får offentligt stöd för förnyelse av flottan och modernise- ring av fartygen endast beviljas i de fall då den indragna kapaciteten är minst 30 % högre än den nytillförda kapaci- teten. ” 3. Lägg till följande i skäl 7: ”och tillfälliga företagssammans- lutningar”. 15. Punkt 2 b i artikel 11 i kommissionens förslag bör strykas. 4. Lägg i artikel 6 till följande punkt 6. 1 a: ”Om en medlems- stat inte uppfyllt målen i de fleråriga utvecklingsprogram- men för varje flottsegment skall kommissionen dra tillbaka finansieringen till förnyelse av flottan och modernisering av fartygen fram till dess att de nämnda målen uppnåtts. Stödet till modernisering av fiskeflottan bör dock beviljas oberoende av om målen uppnåtts, i synnerhet om det går till viktiga säkerhetsåtgärder. ” 16. Artikel 12. 2 och 12. 3: Ersätt ”får” med ”skall”. 17. Artikel 13. 1: [Förslaget att efter ”his” lägga till ”or her” gäller ej den svenska översättningen som lyder ”sin”. ] 18. Artikel 13. 2: Ersätt ”får” med ”skall”. (1) CdR 309/98 fin — EGT C 93, 6. 4. 1999, s. 16. 19. Artikel 13. 3 b: Stryk ”i enlighet med artikel 8”. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/69 20. Artikel 13. 3 c: Lägg till ”eller för start av företag vars verksamhet inte ligger inom fiskerisektorn” efter ”havs- fiske”. 25. I bilagorna till kommissionens förslag skall taket för det privata deltagandet i stödberättigade åtgärder vara samma i mål 1-områden som i övriga områden. 21. Avdelning III, titeln: Lägg till ordet ”insjöfiske” före ordet ”vattenbruk”. 22. Artikel 14. 1: För in området ”insjöfiske”. 23. Artikel 17. 1, första meningen: Ersätt ”får” med ”skall”. 24. Artikel 17. 2, första meningen: Ersätt ”får” med ”skall”. 26. Bilaga III, punkt 1. 4 b: Stryk ”Utan att det påverkar bestämmelserna i artikel 17(2), skall utbyte av fiskeredskap inte betraktas såsom en bidragsberättigad kostnad”, och ersätt med en ny punkt iv: ”utbyte av fiskeredskap och modernisering av förvaringsutrymmen för fisk”. Punkt 1. 4 c: Ersätt ”punkt” med ”punkterna” och lägg därefter ”iii” till ”och iv”. 27. I bilaga IV punkt 2 om bidragsnivån, tabell 3: Ersätt i ”andra områden” inom grupp 2 och grupp 3 nivån ”15 %” med ”25 %” för mål 2-områden. Bryssel den 3 juni 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


title: Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio che definisce modalità e condizioni delle azioni strutturali nel settore della pesca"

formats: html pdf print

text: 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/65 Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio che definisce modalità e condizioni delle azioni strutturali nel settore della pesca» (1999/C 293/13) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio che definisce modalità e condizioni delle azioni strutturali nel settore della pesca» [COM(1998) 728 def. -98/0347 (CNS)] (1); vista la decisione della Commissione europea in data 16 dicembre 1998 di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento, conformemente al disposto dell’art. 198 C, primo comma del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione presa dal proprio Ufficio di presidenza il 10 marzo 1999 di incaricare la Commissione 2 «Agricoltura, sviluppo rurale e pesca» della preparazione del parere; visto il proprio parere in merito alla «Proposta di regolamento (CE) del Consiglio relativo alle azioni strutturali nel settore della pesca» (CdR 309/98 fin) (2); visto il progetto di parere (CdR 101/99 riv. ) adottato dalla Commissione 2 il 12 aprile 1999 (relatori: Day e Nordwall), ha adottato il 3 giugno 1999, nel corso della 29a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione Nel luglio 1997 la Commissione ha adottato «Agenda 1. 1. 2000», un documento programmatico contenente proposte per il futuro e implicazioni di bilancio per l’ampliamento dell’UE, la riforma della PAC ed il riesame della politica regionale. 1. 2. Il 18 marzo 1998 la Commissione ha adottato propos- te di regolamento relative, tra l’altro, ai fondi strutturali per il periodo 2000-2006. Le proposte sono oggetto di negoziati con gli Stati membri e di consultazioni con il Comitato. 1. 3. Nelle proposte sulle azioni strutturali nel settore della pesca, la Commissione aveva annunciato la futura pubblicazio- ne di ulteriori particolari sulle azioni strutturali. Previsti per settembre, essi sono stati pubblicati in realtà il 14 dicembre 1998, quattro giorni dopo l’adozione del progetto di parere da parte della Commissione 2, parere che, con qualche leggera modifica, è stato adottato dal Comitato delle regioni il 14 gennaio 1999. 1. 4. Non è stato pertanto possibile inserire nel primo parere osservazioni sulle disposizioni più dettagliate e, nel contempo, queste ultime sono state pubblicate senza alcun riferimento al parere. Le raccomandazioni formulate dal Comitato sono di 1. 5. conseguenza ancora valide e se ne dovrebbe tener conto nel rivedere la proposta di regolamento sulle modalità e le (1) GU C 16 del 21. 1. 1999, pag. 12. (2) GU C 93 del 6. 4. 1999, pag. 16. condizioni delle azioni strutturali che forma oggetto del presente parere. Le raccomandazioni formulate allora erano le seguenti: a) L’accesso ai finanziamenti va reso quanto più semplice possibile. b) c) Invece della complessa gamma di fondi proposta, dovrebbe esservi un unico fondo per progetti gestiti a livello nazionale ed un fondo a parte per progetti gestiti a livello regionale. In ordine alla ristrutturazione della flotta, strettamente legata al settore della pesca, non è condivisa l’impostazione secondo la quale la regionalizzazione di tali azioni di ristrutturazione è impossibile; queste vanno a loro volta regionalizzate e finanziate dallo SFOP. d) Nell’ambito della ristrutturazione della flotta, laddove sia perseguita una riduzione dello sforzo di pesca, agli importi compensativi versati per lo smantellamento ne andrebbero aggiunti altri per l’arresto temporaneo. e) Va ripristinato il requisito imposto dal POP III di conseguire l’obiettivo almeno per il 55 % mediante lo smantellamento e per il 45 % al massimo mediante la riduzione dello sforzo di pesca. f) Non dovrebbero esistere limiti geografici al sostegno per il settore della pesca. Un porto con attività di pesca, di qualsiasi dimensione, a maggior ragione se di piccole dimensioni e in crisi, dovrebbe essere ammissibile al sostegno pur essendo situato al di fuori delle zone comprese nei nuovi obiettivi 1 e 2. C 293/66 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 Il concetto di diversificazione dovrebbe essere interpretato in senso lato per conseguire i quattro obiettivi principali definiti dalla politica comune della pesca; a tal fine andrebbero attinti finanziamenti integrativi da fonti sia pubbliche che private. 2. 2. Il nuovo regolamento è inteso a migliorare l’interpreta- zione delle disposizioni esistenti, laddove si sia rilevato che esse sono carenti, ad estendere gli interventi a nuovi campi e ad aggiornare il livello degli aiuti. g) h) i) Il settore della pesca, insieme a quello dell’agricoltura, va riconosciuto come settore primario fondamentale all’inter- no dell’UE e il livello dei finanziamenti destinati al settore va commisurato alla sua importanza, tenendo conto che per molte zone litoranee d’Europa la pesca rappresenta l’unica fonte di ricchezza su cui è basato il potere produttivo locale. In futuro i criteri di ammissibilità per il sostegno al settore della pesca dovrebbero prendere in considerazione in misura ancora maggiore aspetti pertinenti allo sviluppo sostenibile. Cio` tuttavia dovrebbe dare vita ad un meccanis- mo di sostegno di facile utilizzo senza creare complicazioni e oneri burocratici. 1. 6. Alla luce della decisione del Vertice di Berlino, si conviene che, invece della complessa gamma di fondi proposta, dovrebbe esservi un unico fondo per i progetti gestiti. 1. 7. Considerata la logica degli obiettivi nazionali di ridu- zione (POP) e del finanziamento nazionale tramite lo SFOP, si concorda ora sul fatto che gli interventi strutturali nel settore della pesca debbano basarsi sulla continuità delle misure attuali, in stretta connessione con i POP. In riferimento all’adeguamento delle capacità di pesca, 1. 8. oltre alle misure di arresto definitivo, il Comitato condivide ora anche la nuova impostazione della Commissione consistente nell’aumento degli aiuti per l’arresto temporaneo delle navi come misura di riduzione dello sforzo di pesca. 1. 9. Inoltre, da quando è stato adottato il parere nel gennaio 1999, è risultato chiaro che il POP IV è molto più flessibile del POP III quanto alla sostenibilità da parte degli Stati membri dell’impegno per ridurre lo sforzo di pesca. Tale flessibilità, che si è ottenuta con tanta fatica, deve essere mantenuta. In ogni caso non vi è motivo di fissare percentuali rigide per paesi che stanno ottemperando al loro POP. 2. La proposta di regolamento 2. 1. Purtroppo, e per ragioni di «timing», non si è tenuto conto delle opinioni espresse dal Comitato nel suo precedente parere sull’argomento. Né vi è stato alcun tentativo di semplifi- care la complessità dei fondi. Di conseguenza il presente parere non intende ripetere una seconda volta le osservazioni espresse, anche se vi potrà fare riferimento. Il suo principale obiettivo sta invece nel verificare se le modalità e le condizioni proposte ora siano sufficienti per aiutare il settore della pesca e il benessere economico e sociale delle comunità dipendenti dalla pesca. 2. 3. Le principali azioni previste sono le seguenti: a) flotte da pesca • le entrate sovvenzionate con aiuti pubblici sono possibili soltanto se ad esse corrisponde un equivalente ritiro per il quale non siano versati aiuti; • per il segmento della piccola pesca costiera, le entrate non devono determinare un aumento globale dello sforzo di pesca; • • un maggiore rigore delle misure concernenti gli Stati membri che non rispettano le disposizioni relative al POP e al registro comunitario delle navi da pesca; una ridefinizione delle società miste, per rispondere alle critiche di abuso avanzate dalla Corte dei conti. b) piccola pesca costiera • • si prendono più adeguatamente in considerazione i proble- mi specifici di questo comparto; l’ammodernamento di questo settore (senza aumento dello sforzo di pesca) costituisce una priorità politica, viste le sue caratteristiche e il contributo dato all’occupazione. c) misure di accompagnamento • un ampliamento della gamma di misure socioeconomiche, sotto forma di un premio alla riconversione individuale dei pescatori; • una ridefinizione dell’arresto temporaneo. d) altri campi d’intervento • azioni a favore degli investimenti produttivi nell’industria della trasformazione e in acquacoltura, nonché a favore delle attrezzature dei porti di pesca, con una più adeguata presa in considerazione degli aspetti ambientali dell’acqua- coltura e una preferenza per le iniziative collettive; • nuove disposizioni relative alle organizzazioni di produt- tori; • le azioni realizzate dagli operatori del settore verranno maggiormente incoraggiate. 2. 4. In generale il Comitato accoglie con favore le suddette misure. Raccomanda tuttavia di introdurre dei cambiamenti in taluni ambiti per riflettere quanto da esso precedentemente espresso e per garantire che gli aiuti al settore della pesca non comportino discriminazioni né risultino limitati per questioni geografiche. Gli articoli e gli allegati citati sono quelli della nuova 2. 5. proposta di regolamento del Consiglio oggetto del presente parere. 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/67 2. 6. Conformemente al punto 1. 6, che prevede gli interven- ti mediante un unico fondo, bisogna eliminare ogni riferimento al FEAOG in tutto il testo della proposta della Commissione e sopprimere l’articolo 4 della proposta stessa. 2. 7. La nuova proposta di regolamento fa riferimento esclusivamente al settore della pesca costiera. Non viene considerato invece il settore della pesca in acque interne, sebbene finora potesse beneficiare di aiuti. Dato che anche per lo sfruttamento del potenziale di pesca nel quadro della pesca in acque interne si devono costantemente ammodernare le attrezzature da pesca e per la conservazione del pesce, che tra l’altro comportano dei miglioramenti degli standard ambienta- li, si dovrebbe — come prevede il piano strutturale in vigore finora — continuare a garantire la possibilità di finanziamento anche per la pesca in acque interne. A tale proposito occorre considerare che la concessione di aiuti ai pescatori di professio- ne che operano nelle acque interne contribuisce anche al mantenimento della cultura e delle tradizioni regionali. 2. 8. L’articolo 5 impone agli Stati membri di trasmettere alcune informazioni per agevolare l’elaborazione dei program- mi di orientamento pluriennali (POP) per il periodo 2002- 2006. Le informazioni richieste sono stabilite nell’Allegato II. Nel caso in cui lo Stato membro non abbia raggiunto gli obiettivi dei programmi di orientamento pluriennali per ciascun segmento della flotta, la Commissione ritira il finanzia- mento per il rinnovo della flotta e l’ammodernamento delle navi da pesca fino al conseguimento di detti obiettivi, ma il finanziamento per l’ammodernamento delle navi dovrebbe essere concesso ugualmente, soprattutto qualora comporti dei lavori essenziali per la sicurezza. L’articolo 7 riguarda il rinnovo della flotta e l’ammo- 2. 9. Il Comitato è piuttosto dernamento delle navi da pesca. sorpreso del fatto che gli Stati membri abbiano l’obbligo di controllare più che amministrare il rinnovo della flotta; cio` che è ancora più importante, il regime di controllo che gli Stati membri presentano alla Commissione europea per esporre le loro proposte dovrebbe specificatamente far riferimento ai requisiti di cui all’articolo 5 emendato. 2. 10. L’articolo 8 concerne l’ammodernamento dello sforzo di pesca. Dato che i limiti d’età delle navi sono stati innalzati rispetto al regime attualmente applicabile, alcuni pescatori non avranno più diritto a compensazione. Cio` va corretto. Anche il paragrafo 4 dell’articolo 8 è potenzialmente dannoso per i pescatori. Nella sua formulazione attuale questa disposizione in quanto gli Stati membri potrebbero si presta ad abusi, imporre delle notevoli limitazioni allo sforzo di pesca senza alcuna compensazione monetaria per i pescatori interessati. L’articolo 10 riguarda gli aiuti pubblici per il rinnovo 2. 11. della flotta e l’ammodernamento delle navi. Per quanto riguar- da le azioni strutturali in questione, sarebbe opportuno che il contributo europeo non si riducesse fino al 15 % nelle zone dell’obiettivo 2, ma che in tali zone si fissasse un livello intermedio fra quelli raggiunti nelle zone dell’obiettivo 1 e nelle zone non incluse nell’obiettivo, ovvero un massimo del 25 % o, se del caso, del 20 %. L’articolo 10 fa anche riferimento alle disposizioni 2. 12. dettagliate di cui all’allegato III che stabiliscono che non saranno concessi aiuti per le navi con più di trent’anni. Occorre tuttavia operare a questo punto una distinzione fra un ammodernamento esteso di vecchi battelli e alcuni altri interventi. Per esempio si dovrebbero prevedere delle norme specifiche per gli aiuti per l’ammodernamento degli attrezzi da pesca e dei locali per il pesce che vengono attualmente finanziati dal programma PESCA, indipendentemente dall’età della nave. Dato che la Commissione afferma di essere favorevole alla continuità degli aiuti, tale anomalia deve essere corretta. 2. 13. Il Comitato delle regioni non puo` condividere il nuovo trattamento che la proposta della Commissione riserva alle società miste, con l’eliminazione, oltretutto, delle associa- zioni temporanee d’imprese. Le imprese miste sono state e sono uno strumento preziosissimo di riduzione della flotta comunitaria, in quanto conservano nel contempo i posti di lavoro comunitari e garantiscono l’approvvigionamento di un prodotto per cui la UE registra una domanda molto superiore all’offerta. D’altro canto, collegandole esclusivamente all’esis- tenza di un Accordo di pesca, la Commissione incorre in una contraddizione inspiegabile: da un lato insiste nell’affermare che, nel caso in cui un Accordo di pesca non sia più in vigore, la soluzione consisterebbe nell’istituire società miste (come si vede chiaramente nel caso dell’Accordo con il Marocco), pero` dall’altro esige che la costituzione di una società mista presupponga l’esistenza di un accordo di pesca. La Commis- sione deve prendere atto di tale errore ed evitare di svuotare di contenuto uno strumento di estrema utilità nella politica della pesca mondiale. Non vi è nessuna obiezione, invece, al mantenimento di un efficace sistema di controllo sul funziona- mento di tali società in particolare per rispondere alle critiche sollevate dalla Corte dei Conti. 2. 14. L’articolo 12 concerne la piccola pesca costiera. Il Comitato condivide lo spirito delle disposizioni dell’articolo, ma ritiene che andrebbe ridotta la discrezionalità lasciata agli Stati membri. Se questi ultimi sono seri nei loro tentativi di aiutare il settore della pesca, è necessario un regime più vincolante. 2. 15. L’articolo 13 riguarda le misure di carattere socioeco- nomico. Per questo articolo valgono osservazioni analoghe a quelle formulate per l’articolo 12. Inoltre, nella versione ingle- se, la definizione di «pescatore» necessita un leggero emenda- mento per questioni di correttezza politica oltre che per questioni di fatto. Pur essendo ben accetto, il regime di prepensiona- 2. 16. mento dovrebbe essere accessibile a tutti coloro che desiderano abbandonare la pesca indipendentemente dal fatto che essi siano collegati alle misure di cui all’articolo 8 o meno. Il paragrafo 3, lettera c), dell’articolo in questione è accolto con favore dato che consentirà di aiutare direttamente i pescatori ad aderire a progetti di riconversione e diversificazione. A scanso di equivoci pero` , parlando della diversificazione si dovrebbe menzionare esplicitamente l’avvio di attività impren- ditoriali in settori diversi da quello della pesca. 2. 17. L’articolo 14 riguarda la protezione delle risorse alieutiche delle zone marine costiere, l’acquacoltura, l’attrezza- tura dei porti di pesca, la trasformazione e la commercializza- zione. Si accoglie con favore l’estensione degli aiuti a questi settori, che andrebbero tuttavia maggiormente promossi. C 293/68 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 2. 18. L’articolo 16 riguarda le azioni realizzate dagli opera- tori del settore. Valgono le stesse osservazioni formulate in merito all’articolo 12. 5. Nell’articolo 7, paragrafo 1, lettera a) sostituire il termine «controllo» con «amministrazione» e al termine del paragra- fo aggiungere «e secondo le modalità di cui all’articolo 5». L’articolo 17 concerne l’arresto temporaneo di attività 2. 19. e altre compensazioni finanziarie. Anche in questo caso andrebbe eliminata la discrezionalità. L’applicazione di norme diverse negli Stati membri puo` portare a discriminazioni. Infine il paragrafo 4 dell’articolo in questione non ha alcuna ragion d’essere. La riduzione dello sforzo di pesca, come parte di un piano di recupero, puo` costituire una parte essenziale della strategia di gestione della pesca. 3. Conclusioni e raccomandazioni 3. 1. Si tratta di un campo complesso e articolato. La Commissione europea aveva rilevato il bisogno di un fondo specifico per la pesca, quando venne creato lo SFOP quale quarto fondo strutturale nel 1993. La proposta di fornire aiuti strutturali alle regioni non incluse negli obiettivi tramite il FEAOG piuttosto che tramite lo SFOP ha reso più complessi gli aiuti al settore della pesca. E` essenziale che sussistano misure sufficienti a fornire aiuti al settore della pesca su una base specifica non geografica. E` anche essenziale che la Commissione tenga conto 3. 2. delle raccomandazioni formulate nel precedente parere (1). 3. 3. In seguito a quanto espresso sopra, il Comitato racco- manda di apportare i seguenti emendamenti alla proposta di regolamento. 1. Fra i considerando del regolamento al punto (4), dopo inserire il concetto di «pesca in acque «acquacoltura», interne». 2. Il Comitato, in sintonia con la nuova posizione della Commissione emersa al vertice di Berlino, e a quella del Consiglio e del Parlamento europeo, ritiene che le azioni strutturali per la pesca vadano finanziate mediante un solo fondo finanziario: lo SFOP. Di conseguenza vanno eliminate dalla proposta della Commissione, sia nei consi- derando che nel testo degli articoli, tutti i riferimenti al FEAOG-Garanzia. Va pertanto soppresso anche l’arti- colo 4. 6. Nell’articolo 8, paragrafo 1, sostituire «di cui all’articolo 5» con «secondo le modalità stabilite dall’articolo 5». 7. Nell’articolo 8, paragrafo 2, prima frase, sostituire «quindi- ci» con «dieci». 8. Nell’articolo 8, paragrafo 3, sopprimere la prima frase e inserire «Gli aiuti pubblici all’arresto definitivo sono versati ai beneficiari secondo le seguenti modalità:». 9. Nell’articolo 8, paragrafo 3, lettera a), sostituire «quindici» con «dieci», «ventinove» con «ventiquattro» e «trenta» con «venticinque». 10. (la modifica non riguarda la versione italiana). 11. Nell’articolo 8, paragrafo 4, sopprimere «Queste misure non possono essere connesse ad aiuti pubblici». 12. Nell’articolo 9 sostituire i paragrafi 1, 2 e 3 con il testo dell’articolo 9 dell’attuale Regolamento (CE) n. 3699/93 e introdurre delle disposizioni per rispondere alle critiche della Corte dei Conti. 13. Nell’articolo 10, paragrafo 1, sopprimere la lettera a) del testo della Commissione e sostituirla con quanto segue: gli aiuti pubblici per il rinnovo o l’ammodernamento della flotta potranno venir concessi se verranno rispettati gli obiettivi finali del POP nell’ambito di ciascun segmento della flotta, indipendentemente dall’eventuale aumento individuale della capacità di pesca. 14. Nell’articolo 10, paragrafo 1, sopprimere la lettera b) e sostituirla con quanto segue: «Se gli obiettivi globali e gli obiettivi in singoli segmenti del programma di orientamen- to pluriennale (POP) non sono ancora stati conseguiti, un aiuto pubblico per il rinnovo della flotta e l’ammoderna- mento delle navi puo` essere concesso solo nel caso in cui la capacità ritirata superi almeno del 30 % quella nuova. ». 15. Nell’articolo 11, paragrafo 2, sopprimere la lettera b. 3. Aggiungere al termine del settimo considerando «e associa- zioni temporanee tra imprese». 16. Nell’articolo 12, paragrafi 2 e 3 sostituire rispettivamente «possono adottare» e «puo` essere concesso» con «adottano» e «è concesso». 4. Nei casi in cui lo Stato membro non abbia adempiuto gli obiettivi del programma di orientamento pluriennale per ciascun segmento della flotta, la Commissione ritirerà il finanziamento per il rinnovo della flotta e l’ammoderna- mento delle navi sin quando tali obiettivi non saranno stati conseguiti, ma il finanziamento per l’ammodernamento delle navi verrà concesso ugualmente specie se comporta dei lavori essenziali per la sicurezza. 17. Nell’articolo 13, paragrafo 1, nella versione inglese dopo (la modifica non riguarda la «his» inserire «and her»; versione italiana). 18. Nell’articolo 13, paragrafo 2, sostituire «possono adottare» con «adottano». 19. Nell’articolo 13, paragrafo 3, lettera b), sopprimere «a nor- (1) CdR 309/98 fin — GU C 93 del 6. 4. 1999, pag. 16. ma dell’articolo 8». 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/69 20. Nell’articolo 13, paragrafo 3, lettera c), dopo «piano sociale individuale o collettivo» inserire «incluso l’avvio di attività in settori diversi da quello della pesca». 21. Nel Titolo III, prima del termine «acquacoltura» inserire il concetto di «pesca in acque interne». 22. Nell’articolo 14, paragrafo 1, inserire il settore della «pesca in acque interne». 23. Nell’articolo 17, paragrafo 1, prima frase, sostituire «posso- no concedere» con «concedono». 24. Nell’articolo 17, paragrafo 2, prima frase, sostituire «posso- no accordare» con «accordano». 25. Negli allegati alla proposta della Commissione, i limiti alla partecipazione finanziaria dei beneficiari privati alle azioni ammissibili saranno uguali nelle regioni dell’obiettivo 1 e nelle altre regioni. 26. Nell’allegato III, paragrafo 1. 4, lettera b) sopprimere «Fer- me restando le disposizioni dell’articolo 17, paragrafo 2, la sostituzione degli attrezzi da pesca non è considerata la sostituzione una spesa ammissibile», aggiungere «iv) degli attrezzi da pesca e l’ammodernamento dei locali per il pesce» e nel paragrafo 1. 4 lettera c) sostituire «punto» con «punti» e aggiungere al termine «e iv)». (punto 2. 10). 27. Nell’allegato IV, paragrafo 2, relativo ai tassi di intervento, nella tabella 3, sostituire nei riquadri «Altre regioni» del Gruppo 2 e del Gruppo 3, il valore 15 % con 25 % per le regioni dell’obiettivo 2. Bruxelles, 3 giugno 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER


title: Commission Regulation (EC) No 1171/1999 of 3 June 1999 fixing the export refunds on malt

eurovoc_concepts:
export refund
malt

formats: pdf print

text: L 141/14 EN Official Journal of the European Communities 4. 6. 1999 COMMISSION REGULATION (EC) No 1171/1999 of 3 June 1999 fixing the export refunds on malt THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1766/92 of 30 June 1992 on the common organization of the market in cereals (1), as last amended by Commission Regulation (EC) No 923/96 (2), and in particular the third subparagraph of Article 13(2) thereof, Whereas Article 13 of Regulation (EEC) No 1766/92 provides that the difference between quotations or prices on the world market for the products listed in Article 1 of that Regulation and prices for those products within the Community may be covered by an export refund; Whereas the refunds must be fixed taking into account the factors referred to in Article 1 of Commission Regula- tion (EC) No 1501/95 of 29 June 1995 laying down certain detailed rules under Council Regulation (EEC) No 1766/92 on the granting of export refunds on cereals and the measures to be taken in the event of disturbance on the market for cereals (3), as last amended by Regulation (EC) No 2513/98 (4); Whereas the refund applicable in the case of malts must be calculated with amount taken of the quantity of cereals required to manufacture the products in question; whereas the said quantities are laid down in Regulation (EC) No 1501/95; the world market Whereas the specific requirements of certain markets may make it necessary to vary the refund for certain products according to destina- tion; situation or Whereas the refund must be fixed once a month; whereas it may be altered in the intervening period; Whereas in follows from applying these rules to the present situation on markets in cereals, and in particular to quotations or prices for these products within the Community and on the world market, that the refunds should be as set out in the Annex hereto; Whereas the measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the Management Committee for Cereals, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The export refunds on malt listed in Article 1(c) of Regu- lation (EEC) No 1766/92 shall be as set out in the Annex hereto. Article 2 This Regulation shall enter into force on 4 June 1999. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 3 June 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 181, 1. 7. 1992, p. 21. (2) OJ L 126, 24. 5. 1996, p. 37. (3) OJ L 147, 30. 6. 1995, p. 7. (4) OJ L 313, 21. 11. 1998, p. 16. 4. 6. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 141/15 to the Commission Regulation of 3 June 1999 fixing the export refunds on malt ANNEX Product code 1107 10 19 9000 1107 10 99 9000 1107 20 00 9000 (EUR/tonne) Refund 52,00 65,00 76,00


title: Resolución sobre la situación en Kosovo

eurovoc_concepts:
Kosovo
humanitarian aid
peacekeeping
the EU's international role

text: C 293/76 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 13. 10. 1999 Resolucio´ n sobre la situacio´ n en Kosovo (1999/C 293/17) EL COMITE´ DE LAS REGIONES, 1. hace hincapié en la necesidad de que la Unio´ n Europea desempen˜ e una funcio´ n activa en la lucha contra las violaciones de los derechos humanos y las deportaciones llevadas a cabo en el centro del continente europeo y, posteriormente, en la reconstruccio´ n de la regio´ n; 2. subraya la voluntad de los entes locales y regionales de crear asociaciones regionales y municipales con los entes territoriales de Kosovo para proporcionar ayuda humanitaria, y contribuir a restablecer la administracio´ n municipal y las instalaciones de servicios pu´ blicos cuando regresen los refugiados; 3. expresa su convencimiento de que la legitimidad de la unificacio´ n europea depende fundamentalmente de la capacidad de la Unio´ n Europea para asumir su responsabilidad en nuestro continente y evitar las agresiones y garantizar la paz en Europa; 4. solicita la preservacio´ n y la proteccio´ n de las caracterı´sticas e identidades culturales, étnicas y regionales, ası´ como el mantenimiento de los lazos de la poblacio´ n con sus raı´ces y su paı´s; 5. expresa su convencimiento de que la paz y la estabilidad en los Balcanes constituyen el interés comu´ n de la Unio´ n Europea; 6. apoya todas las iniciativas que tengan por objeto un Kosovo multiétnico y democra´tico en el que todos sus habitantes puedan vivir en paz y seguridad y se pronuncia en favor de una mayor participacio´ n de Rusia en las iniciativas de paz; 7. expresa su solidaridad con los cientos de miles de refugiados expulsados a la fuerza de sus casas, anima a los entes locales y regionales de todos los Estados miembros a que acojan temporalmente parte del flujo de refugiados procedentes de Kosovo y pide a los Estados miembros que, como medida excepcional y transitoria, acojan un mayor nu´ mero de refugiados de dicha regio´ n, tomando en consideracio´ n un adecuado reparto de las cargas que tenga en cuenta la densidad de la poblacio´ n y la potencia econo´ mica; 8. 9. solicita que se detengan todas las acciones llevadas a cabo por las fuerzas serbias contra la poblacio´ n civil, como requisito indispensable para una solucio´ n aceptable del conflicto de Kosovo; insta a que se alcance una solucio´ n polı´tica por la que desemboque en la cesacio´ n, en cuanto sea posible, de la accio´ n militar y que garantice el retorno de los refugiados y se muestra convencido de que dicha solucio´ n requiere el despliegue de fuerzas militares internacionales durante un perı´odo transitorio, junto con un papel significativo de las Naciones Unidas; 10. cree firmemente que la ayuda humanitaria y la solidaridad internacional deberı´an complementarse con ayuda técnica en todos los a´mbitos polı´ticos, econo´ micos y sociales que contribuyan al desarrollo democra´tico de un Estado civil que respete la diversidad cultural. La ayuda financiera deberı´a ser suficiente para cubrir tanto los costes de los expertos de los entes locales y regionales como los costes de ejecucio´ n de los diferentes proyectos, y solicita que se conceda ayuda financiera sustancial a los entes locales y regionales que deseen llevar a cabo un programa técnico con vistas a la reconstruccio´ n de la regio´ n y la rehabilitacio´ n de la ciudadanı´a tan pronto como acabe el conflicto; 11. se muestra convencido de que entre los requisitos imprescindibles para la pacificacio´ n y la prosperidad econo´ mica duradera de los Balcanes se encuentran, por un lado, la voluntad de la Unio´ n Europea de asumir la responsabilidad que le corresponde en relacio´ n con los Balcanes y, por otro, un elevado grado de autogobierno que respete la integridad territorial de los Estados de la regio´ n y expresa su deseo de que se promueva un proceso que impulse la responsabilidad de los entes locales y regionales en los Balcanes y solicita la construccio´ n paulatina de un autogobierno local y regional; 13. 10. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 293/77 12. apoya las Resoluciones del Parlamento Europeo y del Consejo, en las que se afirma claramente que las acciones de la OTAN no se dirigen contra la poblacio´ n serbia o yugoslava, sino contra el régimen de Milosevic, dadas las incesantes violaciones de los derechos humanos fundamentales y el proceso de limpieza étnica iniciado por él; 13. considera que este conflicto demuestra la urgente necesidad de lograr en la pro´ xima Conferencia Intergubernamental (CIG) una polı´tica exterior y de seguridad comu´ n coherente y efectiva, ası´ como una polı´tica europea de migracio´ n y asilo; la CIG deberı´a prever igualmente la elaboracio´ n de una Carta europea de derechos del ciudadano y de sus minorı´as; 14. solicita la ra´pida aplicacio´ n de las medidas adoptadas en el Tratado de Amsterdam. El CDR desea que se nombre lo antes posible un secretario general para la polı´tica exterior y de seguridad comu´ n, la creacio´ n de una unidad de ana´lisis y de planificacio´ n con la participacio´ n de la Comisio´ n Europea, ası´ como la formulacio´ n de estrategias comunes en materia de polı´tica exterior; 15. insta al Consejo, al Parlamento Europeo y a la Comisio´ n Europea a que comiencen a elaborar un pacto de estabilidad para los Balcanes y un plan de reconstruccio´ n en asociacio´ n con los entes locales y regionales. Bruselas, el 2 de junio de 1999. El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1170/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av exportbidrag för spannmål och för mjöl och krossgryn av vete eller råg

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

text: L 141/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 4. 6. 1999 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1170/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av exportbidrag för spannmål och för mjöl och krossgryn av vete eller råg EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av ändrad genom marknaden för kommissionens förordning (EG) nr 923/96 (2), särskilt artikel 13. 2 i denna, och spannmål (1), senast med beaktande av följande: Artikel 13 i förordning (EEG) nr 1766/92 fastställer att skillnaden mellan de noteringar eller priser som gäller på världsmarknaden för de produkter som anges i artikel 1 i den förordningen och priserna för dessa produkter inom gemenskapen kan täckas av ett exportbidrag. Exportbidragen skall fastställas med hänsyn tagen till de faktorer som anges i artikel 1 i kommissionens förordning (EG) nr 1501/95 av den 29 juni 1995 om vissa närmare bestämmelser till rådets förordning (EEG) nr 1766/92 om beviljande av exportbidrag för spannmål och om de åtgärder som skall vidtas vid störningar på marknaden för spannmål (3), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2513/98 (4). Då exportbidraget för mjöl och krossgryn av vete och råg räknas ut, måste hänsyn tas till de kvantiteter spannmål som krävs för deras tillverkning. Dessa kvantiteter fast- ställs i förordning (EG) nr 1501/95. Situationen på världsmarknaden eller särskilda behov på vissa marknader kan göra det nödvändigt att variera exportbidraget för vissa produkter med avseende på desti- nation. Bidraget måste fastställas en gång i månaden. Det kan ändras inom den mellanliggande perioden. Tillämpningen av dessa närmare bestämmelser på den nuvarande marknadssituationen för spannmål, och särskilt på noteringarna eller priserna för spannmålsprodukter inom gemenskapen och på världsmarknaden medför att exportbidragen bör fastställas till de belopp som anges i bilagan till denna förordning. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från Förvaltningskommittén för spannmål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Exportbidragen för de produkter som anges i artikel 1 a, 1 b och 1 c i förordning (EEG) nr 1766/92 med undantag av malt, och som exporteras i obearbetat skick skall vara de som fastställs i bilagan till den här förordningen. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den 4 juni 1999. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 3 juni 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EGT L 313, 21. 11. 1998, s. 16. 4. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 141/13 till kommissionens förordning av den 3 juni 1999 om fastställande av exportbidragen för spannmål och för mjöl och krossgryn av vete eller råg BILAGA Produktnummer Bestämmelseland (1) Bidragsbelopp Produktnummer Bestämmelseland (1) Bidragsbelopp (EUR/ton) (EUR/ton)  0  31,00 0 62,00 0  41,00 0    40,00 0   1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000  01  03 02 03 02  03 02    04 02   (1) Bestämmelseland identifieras på följande sätt: 01 Alla tredje länder. 02 Andra tredje länder. 03 Schweiz, Liechtenstein, 04 Schweiz, Liechtenstein och Slovenien. 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800  01 01 01 01 01   01   01 01  01   56,00 52,50 48,25 44,50 41,75   82,00   30,00 (2) 27,00 (2)  30,00 (2)  (2) Inget exportbidrag beviljas om produkten innehåller sammanpressat mjöl. Obs. Zonerna är de som fastställs i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 2145/92 (EGT L 214, 30. 7. 1992, s. 20)


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1166/1999 της Επιτροπής, της 3ης Ιουνίου 1999, για καθορισμό των κατ' αποκοπή τιμών κατά την εισαγωγή για τον καθορισμό της τιμής εισόδου ορισμένων οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit
stone fruit

text: L 141/2 EL Επ(cid:3)σηµη Εφηµερ(cid:3)δα των Ευρωπαϊκ(cid:18)ν Κοινοτ(cid:22)των 4. 6. 1999 I (Πρ(cid:4)ξει(cid:8) για την ισχ(cid:16) των οπο(cid:20)ων απαιτε(cid:20)ται δηµοσ(cid:20)ευση) ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1166/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ τη(cid:26) 3η(cid:26) Ιουν(cid:31)ου 1999 για καθορισµ$ των κατ’ αποκοπ( τιµ)ν κατ* την εισαγωγ( για τον καθορισµ$ τη(cid:26) τιµ((cid:26) εισ$δου ορισµ-νων οπωροκηπευτικ)ν Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, *χοντα, υπ-ψη: τη συνθ(cid:22)κη για την (cid:3)δρυση τη, Ευρωπαϊκ(cid:22), Κοιν-τητα,, τον κανονισµ- (ΕΚ) αριθ. 3223/94 τη, Επιτροπ(cid:22),, τη, 21η, ∆εκεµβρ(cid:3)ου 1994, σχετικ7 µε τι, λεπτοµ9ρειε, εφαρµογ(cid:22), του καθεστ(cid:18)το, κατ7 την εισαγωγ(cid:22) οπωροκηπευτικ(cid:18)ν (1), -πω, τροποποι(cid:22)θηκε τελευτα(cid:3)α απ- τον κανονισµ- (ΕΚ) αριθ. 1498/98 (2), και ιδ(cid:3)ω, το 7ρθρο 4 παρ7γραφο, 1, Εκτιµ(cid:18)ντα,: -τι ο κανονισµ-, (ΕΚ) αριθ. 3223/94, σε εφαρµογ(cid:22) των αποτελεσµ7των των πολυµερ(cid:18)ν εµπορικ(cid:18)ν διαπραγµατε;- σεων του Γ;ρου τη, Ουρουγου7η,, προβλ9πει τα κριτ(cid:22)ρια για τον καθορισµ- απ- την Επιτροπ(cid:22) των κατ’ αποκοπ(cid:22) τιµ(cid:18)ν κατ7 την εισαγωγ(cid:22) απ- τρ(cid:3)τε, χ(cid:18)ρε,, για τα προϊ-ντα και τι, περι-δου, που ορ(cid:3)ζονται στο παρ7ρτηµ7 του· -τι, σε εφαρµογ(cid:22) των προαναφερθ9ντων κριτηρ(cid:3)ων, οι κατ’ αποκοπ(cid:22) τιµ9, κατ7 την εισαγωγ(cid:22) πρ9πει να καθοριστο;ν, -πω, αναγρ7φονται στο παρ7ρτηµα του παρ-ντο, κανονι- σµο;, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: (cid:25)ρθρο 1 Οι κατ’ αποκοπ(cid:22) τιµ9, κατ7 την εισαγωγ(cid:22) που αναφ9ρονται στο 7ρθρο 4 του κανονισµο; (ΕΚ) αριθ. 3223/94 καθορ(cid:3)ζο- νται -πω, αναγρ7φονται στον π(cid:3)νακα που εµφα(cid:3)νεται στο παρ7ρτηµα. (cid:25)ρθρο 2 Ο παρ(cid:18)ν κανονισµ-, αρχ(cid:3)ζει να ισχ;ει στι, 4 Ιουν(cid:3)ου 1999. Ο παρ(cid:18)ν κανονισµ-, ε(cid:3)ναι δεσµευτικ-, ω, προ, -λα τα µ9ρη του και ισχ;ει 7µεσα σε κ7θε κρ7το, µ9λο,. Βρυξ9λλε,, 3 Ιουν(cid:3)ου 1999. Για την Επιτροπ(cid:31) Franz FISCHLER Μ!λο(cid:8) τη(cid:8) Επιτροπ(cid:31)(cid:8) (1) ΕΕ L 337 τη, 24. 12. 1994, σ. 66. (2) ΕΕ L 198 τη, 15. 7. 1998, σ. 4. 4. 6. 1999 EL Επ(cid:3)σηµη Εφηµερ(cid:3)δα των Ευρωπαϊκ(cid:18)ν Κοινοτ(cid:22)των L 141/3 ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ του κανονισµο. τη(cid:26) Επιτροπ((cid:26), τη(cid:26) 3η(cid:26) Ιουν(cid:31)ου 1999, για τον καθορισµ$ των κατ’ αποκοπ( τιµ)ν κατ* την εισαγωγ( για τον καθορισµ$ τιµ)ν εισ$δου ορισµ-νων οπωροκηπευτικ)ν Κωδικ-, ΣΟ Κωδικ-, τρ(cid:3)τη, χ(cid:18)ρα, (1) (σε EUR/100 χιλι)γραµµα) Κατ’ αποκοπ(cid:22) τιµ(cid:22) κατ7 την εισαγωγ(cid:22) 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0809 20 95 052 999 052 628 999 052 999 382 388 528 999 388 400 508 512 524 528 804 999 052 400 999 56,9 56,9 76,1 129,4 102,7 49,9 49,9 46,0 47,8 47,9 47,2 71,5 111,4 79,7 93,9 80,2 59,4 105,0 85,9 226,8 193,8 210,3 (1) Ονοµατολογ(cid:3)α των χωρ(cid:18)ν που καθορ(cid:3)ζεται απ- τον κανονισµ- (ΕΚ) αριθ. 2317/97 τη, Επιτροπ(cid:22), (ΕΕ L 321 τη, 22. 11. 1997, σ. 19). Ο κωδικ-, «999» αντιπροσωπε;ει «7λλε, καταγωγ9,»


title: Yttrande från Regionkommittén om "De territoriella sysselsättningspakternas innehåll och deras inverkan på strukturpolitiken"

eurovoc_concepts:
EU employment policy
regional policy
structural policy

text: 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/1 II (Forberedande ra¨ttsakter) REGIONKOMMITTE´ N Yttrande från Regionkommittén om ”De territoriella sysselsättningspakternas innehåll och deras inverkan på strukturpolitiken” (1999/C 293/01) BAKGRUND Presidiets beslut av den 7 maj 1999 att i enlighet med EG-fördragets artikel 198c fjärde stycket utarbeta ett yttrande i frågan och att uppdra åt utskott 6 — sysselsättning, ekonomisk politik, inre marknaden, industri, småföretag — att bereda ärendet. Det utkast till yttrande (CdR 91/99 rév. 2) som antogs av utskott 6 den 11 maj 1999 (föredragande: Dimitrios Efstathiadis och Jorma Virtanen). Regionkommittén har på senare år uppmärksammat betydelsen av lokala sysselsättningsinsatser, exempelvis följande yttranden: i — ”Genomförandet av de regionala sysselsättningspakterna i Europeiska unionen”, föredragande Rembert Behrendt (Cdr 379/96 fin). — ”Förslag till rådets beslut om åtgärder för finansiellt stöd till innovativa och sysselsättningsskapande små och medelstora företag — initiativ för tillväxt och sysselsättning”, föredragande Jorma Virtanen och Gordon Keymer (1). — ”Kommande riktlinjer för gemenskapens ekonomiska politik”, föredragande Mercedes Bresso (2). — ”Meddelande från kommissionen: Riktlinjer omsätts i praktisk handling: De nationella handlingsplaner- na för sysselsättning” (KOM(1998) 316 slutlig) och ”Meddelande från kommissionen — Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1999” (KOM(1998) 574 slutlig), föredragande Kenneth Bodfish (3). I 1999 års sysselsättningsriktlinjer uppmanas medlemsstaterna att främja åtgärderna för att utnyttja alla möjligheter med sysselsättningsskapande på lokal nivå och att ta hänsyn till de lokala myndigheternas speciella roll i detta sammanhang. I kommissionens arbetsdokument ”Strukturfonderna och samordningen med Sammanhållningsfonden — Utkast till riktlinjer för programmen för perioden 2000–06 (SEK (1999) 103 slutlig)” sägs att Europeiska socialfonden i större utsträckning måste bidra till att främja sysselsättningen på lokal nivå, exempelvis via de lokala och regionala sysselsättningspakterna. I sitt meddelande om en europeisk politik i sysselsättningens tjänst ”Meddelande från kommissionen: Gemenskapspolitik för att stödja sysselsättningen” (KOM(1999) 167 slutlig) uppmärksammar kommissio- nen lokala och regionala åtgärder i sysselsättningspolitiken. (1) CdR 46/98 fin, EGT C 251, 10. 8. 1998, s. 41. (2) CdR 110/98 fin, EGT C 51, 22. 2. 1999, s. 63. (3) CdR 279/98 fin, EGT C 51, 22. 2. 1999, s. 59. C 293/2 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 Med hänsyn till detta antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 29:e plenarsession den 2-3 juni 1999 (sammanträdet den 3 juni). Utgångspunkt Syftet med detta yttrande är att redovisa Regionkommitténs ståndpunkt och synpunkter beträffande de regionala sysselsätt- ningspakterna, för att ha möjlighet att påverka utvecklingen och den politik som skall föras på området. Det riktar sig speciellt till kommissionen, som håller på att utarbeta ett meddelande i denna fråga. Yttrandet skall inte ses som en teknisk utvärdering utan som ett politiskt budskap till de instanser som ansvarar för sysselsättningen på lokal nivå, i avsikt att ge de lokala och regionala myndigheterna resurser att genomföra och utveckla metodiken inom de regionala sysselsättningspakterna. Det riktar sig också till nationella myndigheter med en uppmaning att stödja och uppmuntra de lokala och regionala aktörerna på området. 1. Inledning — bakgrunden till de lokala och regionala sysselsättningspakterna 1. 1. Kampen mot arbetslösheten förutsätter gemensamma insatser av alla berörda parter. Det förutsätts även att det utvecklas initiativ och åtgärder som grundar sig på att dra nytta av den lokala ekonomins möjligheter. Samtidigt bör dessa åtgärder utnyttja de möjligheter som ekonomins europeiska dimension erbjuder. De lokala och regionala sysselsättningspakterna är ett 1. 2. nytt viktigt försök i denna riktning. Då kommissionen i juni 1996 hade tagit initiativ till sysselsättningspakterna bad ordförande Jacques Santer även Regionkommittén att delta i arbetet med att staka ut de pilotprogram som genomförs på lokal nivå. Regionkommittén presenterade under sin plenarses- sion i november 1996 förslag till de förfaranden och regler som behövs då de territoriella sysselsättningspakterna genom- förs. Ett gemensamt drag för dessa förslag var att alla aktörer — särskilt de lokala myndigheterna — tillerkänns ansvar för utvecklandet av behövliga gemensamma åtgärder för att lösa arbetslöshetsproblemet. 1. 3. I takt med att projektet framskrider har även begreppet sysselsättningspakt blivit klarare definierat. Kommissionens juni 1997 fastställde tre viktiga kriterier för meddelande i planering och genomförande av sysselsättningspakterna: a) Sysselsättningsinitiativen skall komma nedifrån, det vill säga från lokal nivå. ramar för partnerskap inom gemenskapens strukturfonder genom att också omfatta den privata sektorn, arbetsmark- nadens parter och icke-statliga organsiationer). c) Insatsen skall bygga på en analys av de lokala förhållande- na, som sedan skall ge upphov till en integrerad strategi och nyskapande åtgärder när det gäller att skapa sysselsätt- ning (1). 1. 4. Alla dessa tre kriterier placerar de regionala och lokala myndigheterna i partnerskapsprojektets centrum för att koordinera och främja projekten. Därför är en viktig grundförutsättning för partnerskapsprojektet att de folkvalda beslutsfattande organen engagerar sig och ger sitt politiska stöd. 1. 5. De territoriella sysselsättningspakterna är inte något universalmedel mot Europas sysselsättningsproblem och de kan inte ensamma lösa dessa problem. De kan dock starta en ny form av dialog mellan nyckelaktörerna i en region, varvid den lokala efterfrågan och det lokala utbudet på arbetskraft kan mötas bättre än tidigare. Om en sådan dialog inleds kan den utgöra ett viktigt medel som i fallet Sofia, ett exempel från verkligheten: Fallet Sofia Sofia har gått ett antal kurser i osttillverkning, men detta har tyvärr inte hjälpt henne att hitta ens ett tillfälligt arbete. Yrkesutbildningen tycks vara avskärmad från företagen och deras anställnings- och urvalsförfaranden. Sofia själv uttrycker det så här: ”Om jag presenterar mig och säger att jag har det här utbildningsbeviset och har genomgått en kurs, kommer de knappast att anställa mig. Det krävs mer organiserade arbetsgivarkontakter, som man inte kan skaffa sig på egen hand — och inte heller via ett yrkesutbildningscentrum”. Många regionala sysselsättningspakter eftersträvar just att etablera ett sådant lokalt system som skapar balans mellan utbud och efterfrågan och som skulle vara till stor hjälp för Sofia. De ger på så sätt många arbetslösa möjlighet att komma i kontakt med arbetsgivarna och få den arbetsträning som behövs. b) Pakterna skall bli ett brett partnerskap som inom såväl den offentliga som den privata sektorn omfattar samtliga aktörer som spelar en betydande roll för sysselsättningen i (De skall alltså gå utanför gängse respektive område. (1) Kommissionens meddelande om lägesrapporten över genomfö- randet av de territoriella sysselsättningspakterna CSE(97) 3 slutlig, Bryssel den 10 juni 1997, s. 1. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/3 Territoriella sysselsättningpakter — lösningen på Sofias problem? Det behövs alltså en dialog som bidrar till att efterfrågan och utbud på arbetskraft möts. I bilagan till detta dokument ges konkreta exempel på hur framsteg har nåtts tack vare instrument på de territoriella sysselsättningspakternas område: • • • I många fall har verksamheten inom de territoriella syssel- sättningspakterna grundat sig på en analys av konkurrens- kraften inom näringslivet, i både industri- och servicebran- schen. Analyserna av nuläget har dessutom kompletterats med sektorsvisa framtidsvisioner, så att det har varit möjligt att förutse behovet av arbetskraft i varje enskild bransch under olika tider. En sådan analys av konkurrenskraften visar hur behovet av arbetskraft utvecklas i olika branscher. För att efterfrågan och utbud skall mötas så effektivt som möjligt måste man fortsättningen också veta vilket kunnande företagen i förväntar sig att arbetstagare inom olika branscher har. Därför har det i anslutning till de territoriella sysselsätt- ningspakterna utvecklats särskilda projekt för att utröna företagens behov av kunnande. Med hjälp av sådana projekt har man i samarbete med de lokala företagen i detalj kunnat bedöma behovet av specialkunskaper hos den personal som skall rekryteras i dagsläget eller möjligen inom den närmaste framtiden. På basis av en dylik analys kan åtgärder som förbättrar arbetstagarnas möjligheter på arbetsmarknaden genomföras på ett sätt som ger verkliga sysselsättningsmöjligheter. Parallellt med detta har man analyserat såväl arbetskraftens som arbetslöshetens strukturer. Genom att jämföra den arbetskraft som står till buds med efterfrågan har man fått fram flaskhalsarna i efterfrågan på arbetskraft samt de branscher där utbudet på arbetskraft överstiger efterfrågan. Detta har bidragit till att skräddarsy sysselsättningsfrämjan- de åtgärder efter det lokala behovet. Då arbetslöshetens struktur har utretts har man även i vissa fall beaktat de indirekta effekterna av arbetslöshet och de problem som dessa innebär för individen. Exempel på sådana problem är ekonomisk instabilitet, försämring av hälsan och störda sociala kontakter. Allt detta ökar riskerna för att den arbetslöse så småningom marginaliseras i ett samhälle som är inriktat på arbete. • De territoriella sysselsättningspakterna har kunnat påverka även dessa problem. På så sätt har det varit möjligt att förhindra marginalisering och att öka individens möjlighet till en återgång till arbetslivet. I samarbete med lokala aktörer och tjänsteproducenter har det skapats ett nytt slags serviceutbud som även beaktar de indirekta problemen till följd av individens arbetslöshet. Exempel på sådan service, som utvecklats inom de territoriella sysselsättningspak- terna: — Arbetssökandens kunnande kartläggs och jämförs med det lokala utbudet. Utbildning anordnas som förbättrar möjligheten att få arbete och som grundar sig på de lokala företagens verkliga behov. — Rådgivning ordnas för eget företagande. — Specialiserade tjänster erbjuds för att åtgärda hälsopro- blem till följd av arbetslöshet. — Myndigheterna samarbetar i syfte att lösa sociala problem. Det framgår av ovanstående att arbetslöshetsproblemet över- skrider förvaltningens traditionella behörighet och program- mens sektorsgränser. De territoriella sysselsättningspakterna kan därför lokalt vara den kraft som samlar olika aktörer till samarbete för att främja sysselsättningen och för att sammanställa och genomföra en bred sysselsättningsstrategi. I denna roll fungerar de territoriella sysselsättningspakterna som ett slags konsult som granskar hela näringslivet i ett område och som utreder möjligheterna till sysselsättning med beaktan- de av såväl företagens som arbetstagarnas och de arbetssökan- des möjligheter och behov. Då uppstår ett samarbete mellan den regionala näringspolitiken och sysselsättningspolitiska åtgärder, vilket i själva verket är nyckeln till att skapa arbetstillfällen. 2. Genomförandet av de territoriella sysselsättningspak- terna — preliminära iakttagelser 2. 1. Allmän beskrivning 2. 1. 1. De 89 utvalda lokala sysselsättningspakterna i alla medlemsstater har kommit till som ett resultat av betydande ansträngningar från de regionala och lokala myndigheternas sida då dessa myndigheter planerat och utvecklat partnerskap för att kunna vidta systematiska åtgärder i kampen mot arbetslösheten. Projektet underlättades även av att alla berörda parter insåg att den politik som dittills hade bedrivits hade varit otillräcklig i fråga om att behandla arbetslöshetens strukturella dimensioner. Ett nytt och viktigt arbetsredskap togs i bruk då arbetslöshetsproblemet angreps med hjälp av systematiska lokala åtgärder. Ifall denna verksamhetsmodell slår väl ut, binds de sysselsättningspolitiska åtgärderna ihop med den lokala näringspolitiken och främjar således även de lokala ekonomiernas tillväxt. C 293/4 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 2. 1. 2. De territoriella sysselsättningspakter som ingåtts är mycket mångskiftande såväl med tanke på de mål och åtgärder de omfattar som med tanke på hur genomarbetade och utvecklade pakternas förslag är. Ett exempel på detta är att programmen i Europeiska unionens södra delar koncentrerar sig mer på tillväxtproblemet, medan de i de norra delarna inriktas på särskilda specialaspekter i arbetslösheten såsom långtids- och ungdomsarbetslöshet. I vissa fall grundar sig partnerskapen på existerande ”mogna” samarbetsformer mel- lan de lokala aktörerna. I andra fall uppstod partnerskapen som ett resultat av sådana lokala avtal som dittills inte hade varit fördjupade och som inte stod på någon ändamålsenlig institutionell grund. Det finns även skillnader i fråga om storleken på de geografiska områden pakterna täcker samt i fråga om karaktären på och tidtabellen för de partnerskap som pakterna baserar sig på. tillräckligt 2. 1. 3. De territoriella sysselsättningspakternas styrka ligger i att man utgått från de lokala förutsättningarna och behoven. Den mångfald som beskrivits är i själva verket en naturlig följd av denna princip. Därför bör exempelvis den geografiska storleken även i fortsättningen avgöras på lokal nivå, och inga geografiska begränsningar bör noteras på programnivå. Sysselsättningspakternas nedifrån-och-upp-aspekt med insyn i utveckling, planering och genomförande av åtgärderna skapar möjlighet för medborgarna och lokala initiativtagare att delta. Denna uppläggning bör behållas och byggas ut i programmets kommande genomförandefaser. 2. 1. 4. Endast knappa 9 % av Europeiska unionens totala folkmängd bor i områden där försöksprogram genomförs. Det relativt begränsade täckningsområdet gör att de positiva sysselsättningseffekterna huvudsakligen begränsas till den lo- kala nivån. Om programmen lyckas ger de dock utan tvivel möjlighet till att i framtiden ingå territoriella sysselsättnings- pakter i större skala. Programmen fäster uppmärksamhet vid ett nytt viktigt medel för kampen mot arbetslöshet och för hjälp till lokal tillväxt, särskilt i de regioner i unionen som klart sackar efter i utvecklingen. En iakttagare beskrev sina erfarenheter på följande sätt: ”De territoriella sysselsättningspakterna var startskottet för en ny verksamhetskultur där även arbetslösa har fått en chans att påverka och aktivt delta som aktörer. De territoriella sysselsättningspakterna är kända som lokomo- tiv för ett samarbete som främjar sysselsättningen. I flera regioner har det uppstått konkreta föreningslänkar mellan sysselsättning och näringspolitik samt beröringspunkter med social- och hälsovårdssektorns målsättningar. ” sysselsättningspakterna. De lokala myndigheterna är alltid det nav kring vilket det vidtas åtgärder som stöder den sociala integreringen av de lokala organen och de enskilda individerna samt kring vilket den samhälleliga utvecklingen kretsar. De lokala myndigheterna klarar också av att bedöma vilka lokala organ som effektivt kan delta i utvecklandet av partnerskap genom att bidra med finansiering, personal och erfarenhet. I samtliga fall är det viktigt att försäkra sig om ett heltäckande deltagande i partnerskapen för att hela den lokala potentialen skall kunna utnyttjas. 2. 2. 2. ReK vill understryka att de lokala och regionala myndigheterna är policyskapande vid sidan av sin samord- ningsfunktion. I denna roll kan de i avsevärd utsträckning stödja och ta del i ”produktutvecklingen” av de sysselsättnings- instrument som pakterna bygger upp. Kommittén vill också påpeka att nedifrån-och-upp-metoden bör gälla även på lokal och regional nivå. Det måste finnas reella möjligheter för medborgarna att engagera sig direkt i de lokala och regionala pakterna. 2. 2. 3. Den praktiska verksamheten inom partnerskapen skall inledas med planering av programmen. På så sätt försäkrar man sig om att väcka och behålla parternas intresse så att dessa är beredda att organisera och genomföra ifrågavarande åtgärder. Det verkar vara särskilt viktigt att regionens stora arbetsgivare eller betydande investerare deltar i partnerskapen från första början för att de skall kunna bedöma de territoriella sysselsättningspakternas fördelar och möjligheter i praktiken. Information och deltagande i ett tidigt skede ökar intresset. 2. 2. 4. De regionala och lokala myndigheterna kan ta särskilt ansvar i regioner med betydande strukturomvandlingar eller med en minskande industriverksamhet. I dessa fall uppstår det ofta arbetslöshetshärdar och samtidigt många andra sociala och ekonomiska problem. Dessa problem kan lösas med hjälp av horisontella partnerskapsåtgärder som vidtas av de lokala aktörerna. På detta sätt är det möjligt att på bästa sätt koncentrera alla tillgängliga resurser på lokal nivå till kampen mot arbetslöshet och till att stödja den lokala tillväxten. Avsaknad av lokal samordning leder till en splittring av resurserna, och en stor del av de tillgängliga resurserna går åt till åtgärder som överlappar varandra och som är motstridiga. 2. 2. De regionala och lokala myndigheternas roll i partnerskapspro- jekten Som redan konstaterats ovan har de regionala och 2. 2. 1. lokala myndigheterna en central roll vid planering och genom- förande av partnerskapen i anslutning till de territoriella Partnerskap kan bidra till utvecklingen av nya socioekonomis- ka verksamheter genom att skapa arbetstillfällen som annars inte skulle finnas. På grund av detta bör regeringarna och Europeiska unionen särskilt stödja partnerskap som baseras på samarbete med aktörer i det berörda närområdet och angränsande regioner. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/5 2. 2. 5. Inrättandet av territoriella sysselsättningspakter inom ramen för partnerskap förutsätter samförstånd om regionens sysselsättningsproblem. Därför verkar en av förutsättningarna för framgångsrika partnerskap vara en noggrann kartläggning av den lokala arbetslöshets-/sysselsättningssituationen, ekono- miskt gynnsamma faktorer och utvecklingsperspektiv. Parterna skall med bistånd från de statliga och regionala myndigheterna få tillräcklig information för att kunna förstå och följa med den lokala situationen. Parterna måste också kunna identifiera den bästa praxis som tillämpas i ifrågavarande region eller någon annanstans för att kunna bibehålla eller vidareutveckla den. Det är också viktigt med uppföljning och bedömning av projekten i ett bredare perspektiv än enbart statistiska uppgif- ter: det gäller att analysera pakternas effekter på det berörda områdets utveckling med avseende på sysselsättning, ekonomi och sociala förhållanden. En noggrann uppföljning underlättar koncentration av resurser och hindrar en onödig upprepning av misslyckade initiativ. form av allmännyttiga organisationer, Det är centralt att uppmärksamma att partnerskaps- 2. 2. 6. principen också har en vertikal dimension. Det krävs samord- ning och samarbete mellan myndigheter på nationell, regional och lokal nivå. Det har emellertid visat sig att det i vissa länder, exempelvis Grekland, inte finns några institutionella ramar för att partnerskap skall kunna utvecklas, vilket utgör ett betydan- de hinder för parternas samarbete på lokal nivå. Partnerskap som utvecklas i form av koncerner, till exempel aktiebolag, eller i tillåter inte alltid att lämpliga ramar för partnerskap kan fastställas. En välfungerande institutionell ram skall möjliggöra samarbete mellan jämlika parter med en jämlik fördelning av finansiering- en utan att skapa problem i rätts-, beskattnings- eller sysselsätt- ningshänseende. Detta förutsätter i vissa fall en reaktion och åtgärder på statlig nivå i medlemsstaterna, men det ser ut som om principen att inta ett perspektiv nedifrån ofta har haltat just i fråga om detta och alltså blivit stympad till en dimension som är hänvisad endast till den lokala aktiviteten. 2. 2. 7. Å andra sidan finns det skäl att undvika att sysselsätt- ningspakterna reduceras till administrativa mekanismer och därmed förlorar sin funktionella karaktär. I så fall skulle de endast utgöra en ny sektor i ett samhälle som redan nu är sektoriserat i övermått. Sysselsättningspakternas styrka ligger uttryckligen i ett sektorsöverskridande samarbete, och detta bör vidmakthållas även i fortsättningen. Som konkreta, opera- tionella ramar för samarbete kan sysselsättningspakterna bilda grundval för en betydelsefull lokal hantering av sysselsättnings- frågorna. Detta är sannolikt en nödvändighet för att sysselsätt- ningspolitiken skall anpassas till de lokala behoven. Lokal förvaltning av sysselsättningen via partnerskap kommer samti- förstärka kopplingen till den grundläggande och digt att yrkesförberedande utbildningen. I dagens läge saknas dessa kopplingar. I normalfallet i dag samordnar man inte metoder eller samarbetsformer mellan de olika lokala instanser som verkar på sysselsättnings- respektive fortbildningsområdena. 2. 2. 8. Ett etablerat samarbetsförhållande skall dock också säkerställa en kontinuitet i åtgärderna via nationella beslut, även då en territoriell sysselsättningspakts första antagna giltighetsperiod löper ut. 3. Integration av sysselsättningsaspekten på politikens olika områden 3. 1. Man har på europeisk nivå förstått att sysselsättnings- problemet inte kan lösas endast genom åtgärder som främjar sysselsättningen, utan alla funktioner och utvecklingsprojekt måste vart och ett för sig säkerställa en förbättring av sysselsättningen. Därför har en diskussion startats om en integration av sysselsättningsaspekten på politikens olika om- råden. I projekt som kommissionen finansierar kan den lokala aktören förväntas beakta sysselsättningsaspekten genom att gemenskapens sysselsättningskrav förverkligas oberoende av vilket område inom verksamheten eller politiken det är fråga om. På nationell nivå utgör förvaltningens vedertagna sek- 3. 2. torsgränser ofta ett hinder för en effektiv integration av sysselsättningsaspekterna. Detta har i vissa fall visat sig vara ett problem även då de territoriella sysselsättningspakterna skall genomföras: samarbetsprojekt som på lokal nivå överskrider sektorsgränserna har haft svårt att hitta en motsvarighet till de sektorsvis skapade nationella programmen. På lokal och regional nivå är det lättast att införliva 3. 3. arbetslöshetsproblemet i olika förvaltningsområdens program. Dessa program inverkar konkret på problemen och sysselsätt- ningen, och verksamhetens effekter speglas direkt i en positiv utveckling och återkoppling i regionen. Det vanligaste proble- met på lokal nivå är att det inte existerar någon betydande lokal finansieringsmöjlighet. På så sätt kan inte ens goda program för ökad sysselsättning frammana de önskade syssel- sättningseffekterna fullt ut. Enligt Regionkommitténs förme- nande bör man noggrant undersöka om det inom ramarna för de territoriella sysselsättningspakterna utvecklats god praxis i fråga om integrationen av sysselsättningsaspekten på politi- kens olika områden. 3. 4. Integrationen av sysselsättningsaspekten på lokal nivå kunde dock främjas effektivt om de territoriella sysselsättnings- pakterna gavs ansvaret att skapa en sysselsättningsstrategi på lokal nivå. Detta bör vara ett klart uttalat mål i framtiden. 3. 5. Det är främst de nationella myndigheterna som kan svara för de skattelättnader och enklare administrativa förfar- anden som krävs för att vissa viktiga aktiviteter inom sysselsätt- ningspakterna skall kunna genomföras. Detta är en förutsätt- ning för att småföretag och mikroföretag skall kunna delta i C 293/6 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 sysselsättningsfrämjande initiativ och arrangemang för regio- nal utveckling. Förutom administrativ förenkling är det bety- delsefullt med specifika stödfunktioner och program för småföretagen. Dessa projekt och de ansvariga instanserna skall knyta sysselsättningspakterna till sina diskussioner och stödja dem aktivt. 3. 6. I vissa fall spelar de stora nationella eller multinationel- la företagen en central roll för sysselsättningen. Lokalt samar- bete med bolag av denna typ kan i båda parternas intresse vara en väsentlig del av sysselsättningspakterna, för att öppna nya dörrar för den regionala utvecklingen i stället för att fungera begränsande. Regionkommittén är givetvis medveten om att globaliseringen av ekonomin har skapat problem för de lokala ekonomierna. Särskilt genom att etablera en ny typ av nätverk som är speciellt viktig för entreprenörer kan de regionala sysselsättningspakterna erbjuda vissa möjligheter till lösningar som kan bidra till att bibehålla en lokal verksamhetsstruktur som i viss mån fungerar oberoende av de internationella strukturerna. 4. Den europeiska sysselsättningsstrategin: de nya förut- sättningarna Vid Europeiska rådets toppmöte i Amsterdam besluta- 4. 1. de man att foga en ny avdelning om sysselsättning till EG-fördraget. Enligt denna anser medlemsstaterna att främjan- det av sysselsättningen är ett gemensamt intresse, och de skall därför utveckla gemensamma sysselsättningsstrategier. Huvudansvaret för genomförandet av sysselsättningspolitiken skall dock fortfarande ligga hos medlemsstaterna. 4. 2. Uppkomsten av en europeisk sysselsättningsstrategi har skapat en ny kontext även för de territoriella sysselsätt- ningspakterna, och detta bör beaktas i fortsättningen. 4. 3. Vid Europeiska rådets toppmöte i november 1997 träffades en överenskommelse om sysselsättningspolitikens första riktlinjer i enlighet med EG-fördragets nya avdelning om sysselsättningen. Riktlinjerna omfattade fyra ämnesområden: förbättra sysselsättningsmöjligheterna, främja företagsamhet, förbättra företagens och arbetstagarnas anpassningsförmåga samt främja lika möjligheter för kvinnor och män. 4. 5. Det lokala perspektivets betydelse blir kontinuerligt allt viktigare i en alltmer globaliserad värld. Särskilt då det gäller försök att lösa arbetslöshetsproblemet måste en regions lokala förhållanden tas i beaktande. Europeiska kommissionen har understrukit vikten av de lokala åtgärderna och särskilt vikten av lokala initiativ i fråga om att främja sysselsättningen. Regionkommittén har å sin sida föreslagit att de regionala och lokala myndigheterna intensivt bör vara med i uppbyggnaden och genomförandet av de nationella verksamhetsplanerna. Detta förslag har dock inte fått allmänt stöd. 4. 6. På basis av ovan redogjorda iakttagelser kan följande slutsats dras: Då territoriella sysselsättningspakter som intar ett perspektiv nedifrån genomförs, stöter man ofta på problemet att aktivitet som uppstått på lokal nivå inte har väckt den behövliga institutionella genklangen från de högre nivåerna. Därför har nedifrån och upp-perspektivet begränsats till en aktivitet på lokal nivå och därmed krympt ihop till ett horisontellt samarbete. Samtidigt har upprättandet av den europeiska sysselsättningsstrategin startat en process som intagit ett omvänt perspektiv, det vill säga uppifrån och ned; en politisk vilja som byggts upp på europeisk nivå skall genomföras i medlemsstaterna via de nationella handlingspla- nerna. Som det konstaterades ovan förutsätter genomförandet av de nationella handlingsplanerna till syvende och sist även att de regionala och regionala myndigheterna är delaktiga, men detta har inte hittills beaktats tillräckligt. I stället för att bara vara en förteckning över åtgärder och mål bör de nationella planerna bilda en solid utgångspunkt för genomför- ande av de lokala och regionala sysselsättningspakterna. 4. 7. Regionkommittén vill påpeka att de nationella hand- lingsplanerna, som befinner sig i skärningspunkten mellan dessa två processer med olika riktning, erbjuder en möjlighet att lösa de problem som nu framkommit. Om erfarenheterna av de territoriella sysselsättningspakterna, och den nya praxis som uppstått, verkligen beaktas då de nationella verksamhets- planerna upprättas, kommer den regionala och lokala nivån automatiskt att dras med i utformningen och genomförandet av de nationella sysselsättningsplanerna. Samtidigt kan de centrala myndigheterna fatta de beslut som eventuellt krävs för att de territoriella sysselsättningspakterna skall kunna genomföras. Detta skulle även medföra behövlig kontinuitet och skulle uppenbarligen för många partnerskap möjliggöra en verksamhet på längre sikt än vad fallet är för närvarande. 5. En länk mellan sysselsättningspakterna och struktur- politiken Toppmötet beslutade också att varje medlemsstat 4. 4. skall göra upp en nationell handlingsplan för att integrera Europeiska rådets riktlinjer. I dessa skall subsidiaritetsprincipen följas och medlemsstaternas behörighet på sysselsättningens område beaktas. De skall också överensstämma med de allmänna riktlinjerna i EU:s ekonomiska politik. Under 1998 verkställde varje medlemsstat sin sysselsättningspolitik i enlig- het med den överenskomna planen. Särskild uppmärksamhet måste också riktas på att 5. 1. den kommande strukturfondsperioden skall bilda en viktig referensram för genomförandet av den europeiska sysselsätt- ningsstrategin. Europeiska kommissionen har uppställt följan- de mål för strukturfondsreformen: 1) O¨ kad koncentration av stöden, 2) utlokaliserat och förenklat genomförande samt 3) bättre effektivitet och tillsyn. Som allmänna mål för reformen har kommissionen föreslagit att stödja en hållbar 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/7 ekonomisk utveckling, att stödja små och medelstora företags konkurrenskraft och att utveckla nytänkandet, samt att främja sysselsättningen, miljöskyddet, en hållbar utveckling och lika möjligheter. För Europeiska socialfondens del lyfter kommis- sionen fram det lokala perspektivet genom att föreslå lokala sysselsättningsinitiativ och territoriella sysselsättningspakter som arbetsredskap för en aktiv arbetsmarknadspolitik. ”växthus” som erbjuder nya företagare fortbildning och teknisk hjälp. Dessa aktiviteter bör i möjligaste mån finansieras med riskkapitaltillskott till regionala fonder eller kooperativ, eftersom de yngre företagarna inte kan skaffa kapital på traditionellt sätt via bankerna i brist på säkerheter. 5. 2. Här är det viktigt att vara uppmärksam på att partner- skapet i vid bemärkelse och ett aktivt engagemang för samtliga lokala/regionala aktörer som i avsevärd mån kan bidra till sysselsättningen — principer som de lokala och regionala sysselsättningspakterna bygger på — kan ge ett uppenbart jämförelse med de åtgärder som traditionellt mervärde i genomförs i samband med strukturpolitiken. 5. 3. Program som gjorts upp på nationell nivå klarar inte alltid av att hitta den rätta medicinen för att råda bot på lokala problem, och det är svårt att beakta de regionala skillnaderna i ett sysselsättningsprogram som gäller medlemsstaten som helhet. De lokala verksamheterna bör därför ses som en möjlighet som kompletterar de nationella sysselsättningsåtgär- derna, och inte alls som en konkurrent till dessa. Det lokala perspektivet i arbetslöshetsfrågor bör redan på EU-nivå ankny- ta starkt till den kommande programperiodens målsättningar och till genomförandet av de nationella programmen. De territoriella sysselsättningspakterna bör i detta skede lyftas fram som en verksamhetsmodell som erbjuder en flexibel möjlighet till integrering av lokala partnerskap i de nationella programmen. Man bör även öronmärka tillräckligt med resur- ser för denna verksamhetsmodell. Detta skulle även stärka de nationella myndigheternas motivation att lösa problem på lokal nivå. 5. 4. Det framstår som helt nödvändigt att kommissionen tar initiativ till fler sysselsättningspakter under kommande år och säkerställer en fortsättning på de befintliga pakterna. Dels bör kommissionen stödja de betydelsefulla initiativ som redan tagits på lokal och regional nivå, dels ge tillräckligt tekniskt bistånd för att etablera nya sysselsättningspakter i krisområden och områden med speciella sysselsättningsproblem. En sådan utvidgning av verksamheterna förutsätter givetvis avsevärt högre anslag till ändamålet. Det är viktigt att anslagen ges till strukturer som kan skapa arbetstillfällen på lång sikt. 6. Spridning av erfarenheter och välfungerande lös- ningar 6. 1. ReK uppmanar kommissionen att utforma en euro- peisk handlingsplan för spridning av erfarenheterna och de välfungerande lösningarna från sysselsättningspakterna. Denna plan bör ha mellaninstitutionell prägel för att kunna utnyttja varje institutions befintliga nätverk. 6. 2. Som ett inslag i denna handlingsplan föreslår Region- kommittén att en beskrivning av sysselsättningspakterna och lyckade lösningar som bygger på dem skall samlas i en handbok. Denna bör bygga på uppgifter från en studie av fördelar och möjligheter med lokalt samarbete i kampen mot arbetslösheten. Handboken bör särskilt inriktas på förfaranden, metoder och institutionella förutsättningar för sysselsättnings- pakternas samarbete. 6. 3. En handledning bör distribueras till de lokala och regionala myndigheterna, med anvisningar om hur man bildar en framgångsrik pakt, och metoder för bedömning av hur varaktiga pakternas effekter har varit på aktiviteterna och sysselsättningen. ReK lovar att delta aktivt i utarbetandet av denna typ av handledning, och uppmanar de övriga institutionerna, särskilt kommissionen, att samarbeta omkring detta projekt. 7. Slutkommentar 7. 1. Slutligen finns det skäl att återvända till sysselsättnings- pakternas innersta väsen och verksamhetsidé. Pakterna är ett verktyg som skapats för ett horisontellt samarbete, vilket är ett slags motåtgärd mot samhällets och förvaltningsstrukturernas sektorisering. Genom att samla alla huvudaktörer kan man skaffa sig en helhetsbild såväl av problemen som av möjlighe- terna och de tillämpliga metoderna. Både de befintliga och — särskilt — de blivande 5. 5. sysselsättningspakterna bör förutom att ta hänsyn till regioner- nas konkreta behov inriktas på områden som miljö, folkhälsa, turism, kultur och omsorg, där det finns möjligheter att skapa nya arbetstillfällen i anslutning till nya och dynamiska ekonomiska aktiviteter. Parallellt med detta bör de nya syssel- sättningspakterna främja nytt företagande inom de nämnda branscherna och andra sektorer. Initiativen kan stödjas via 7. 2. Pakternas karaktär utgörs av samarbete och handling, vilket bör vara fallet även i fortsättningen. De territoriella sysselsättningspakterna får inte utvecklas till nya separata sektorer i ett samhälle som redan nu är splittrat. De regionala sysselsättningspakterna skall i stället fungera som samlande punkt för de lokala ansträngningarna och skapa en grundval C 293/8 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 för lokal förvaltning av sysselsättningsfrågorna via de omfat- tande samarbetskontakter som pakterna bygger upp. Slutligen uppmanar Regionkommittén de lokala och regionala myndig- heterna att delta aktivt i planeringen och genomförandet av de regionala sysselsättningspakterna och hjälpa alla berörda aktörer på lokal nivå att få upp ögonen för de avsevärda möjligheter som sysselsättningspakterna innebär. 8. Rekommendationer Regionkommittén understryker att man har skapat nya instru- ment, nya partnerskap och nya kulturer inom de verksamheter som initierats inom de lokala och regionala sysselsättningspak- terna. För att i full utsträckning dra fördel av dessa nyskapande lösningar och främja spridningen av sysselsättningspaktsmo- dellen bör man vidta följande åtgärder: 1. De lokala och regionala myndigheterna bör i högre grad uppmuntras att ta aktiv del i utfomningen av sysselsätt- i policyskapande ningspakterna och andra partnerskap, och samordnande roller. 2. Både de horisontella och vertikala partnerskapsdimensio- nerna måste förstärkas. 3. Särskild uppmärksamhet måste ägnas utvärderingen av aktiviteterna. Utvärderingen måste genomföras på bredare basis än enbart statistiska uppgifter, och analysera pakter- nas effekter på sysselsättningsutvecklingen och den ekono- miska och sociala utvecklingen i den berörda regionen. Bryssel den 3 juni 1999. 4. Det måste undersökas noga i vilken mån välfungerande metoder för att integrera sysselsättningsdimensionen i andra politikområden har kunna utvecklas inom ramen för pakterna. 5. Sysselsättningens lokala dimension bör ges fast förankring på EU-nivå bland målsättningarna för den kommande programplaneringsperioden och i genomförandet av de nationella programmen. 6. Antalet lokala och regionala pakter måste öka, de befintliga pakternas kontinuitet måste säkras och breddat utnyttjande av partnerskapsmodellen måste uppmuntras, varvid ska- pandet av varaktiga arbetsplatser måste stå i centrum. 7. Eftersom bristen på ekonomiska resurser utgör ett grund- läggande problem för genomförandet av sysselsättnings- pakterna på lokal och regional nivå, föreslår kommittén att man anslår särskilt stöd till de lokala och regionala sysselsättningspakterna inom ramen för strukturfonderna. 8. Förutom att ta hänsyn till regionernas konkreta behov måste man lägga större betoning på sektorer som miljö, folkhälsa, turism, kultur och social omsorg. 9. Kommissionen bör utarbeta en europeisk handlingsplan för spridning av erfarenheter och välfungerande lösningar från sysselsättningspakterna och av välfungerande lösning- ar som pakterna utmynnat i. 10. Som ett inslag i denna handlingsplan bör en handledning utarbetas med beskrivning av det som är typiskt för uppläggningen av pakterna och av välfungerande lösningar som paketerna utmynnat i. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER