title: Απόφαση της Μεικτής Επιτροπής του ΕΟΧ αριθ. 69/1999 της 2ας Ιουνίου 1999 για την τροποποίηση του πρωτοκόλλου 31 της συμφωνίας για τον ΕΟΧ, για τη συνεργασία σε ειδικούς τομείς εκτός του πλαισίου των τεσσάρων

eurovoc_concepts:
EU aid
EU programme
budget
information policy

text: 9. 11. 2000 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των L 284/55 ΑΠΟΦΑΣΗ ΤΗΣ ΜΕΙΚΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ ΤΟΥ ΕΟΧ αριθ. 69/1999 της 2ας Ιουνι΄ου 1999 για την τροποποι΄ηση του πρωτοκο΄λλου 31 της συµφωνι΄ας για τον ΕΟΧ, για τη συνεργασι΄α σε ειδικου΄ς τοµει΄ς εκτο΄ς του πλαισι΄ου των τεσσα΄ρων ελευθεριω΄ν Η ΜΕΙΚΤΗ ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΟΥ ΕΟΧ, 'Εχοντας υπο΄ψη τη συµφωνι΄α για τον Ευρωπαι¨κο΄ Οικονοµικο΄ Χω΄ρο, ο΄πως προσαρµο΄στηκε µε το πρωτο΄κολλο προσαρµογη΄ς της συµφωνι΄ας για τον Ευρωπαι¨κο΄ Οικονοµικο΄ Χω΄ρο, εφεξη΄ς καλου΄µενη «η συµφωνι΄α», και ιδι΄ως τα α΄ρθρα 86 και 98, Εκτιµω΄ντας τα ακο΄λουθα: (1) (2) Το πρωτο΄κολλο 31 της συµφωνι΄ας τροποποιη΄θηκε απο΄ την απο΄φαση αριθ. 27/1999 της Μεικτη΄ς Επιτροπη΄ς του ΕΟΧ, της 26ης Φεβρουαρι΄ου 1999 (1), Ει΄ναι σκο΄πιµο να επεκταθει΄ η συνεργασι΄α των συµβαλλο΄µενων µερω΄ν της συµφωνι΄ας για να συµπεριλαµβα΄- νει ε΄να πολυετε΄ς κοινοτικο΄ προ΄γραµµα παροχη΄ς κινη΄τρων για τη δηµιουργι΄α της κοινωνι΄ας των πληροφοριω΄ν στην Ευρω΄πη (Κοινωνι΄α των πληροφοριω΄ν), συ΄µφωνα µε την απο΄φαση αριθ. 98/253/ΕΚ του Συµβουλι΄ου (2), (3) Θα πρε΄πει, κατα΄ συνε΄πεια, να τροποποιηθει΄ το πρωτο΄κολλο 31 της συµφωνι΄ας για να καταστει΄ δυνατη΄ αυτη΄ η εκτεταµε΄νη συνεργασι΄α απο΄ 1ης Ιανουαρι΄ου 1999, ΑΠΟΦΑΣΙΖΕΙ: 'Αρθρο 1 Η ακο΄λουθη περι΄πτωση πρε΄πει να προστεθει΄ στο α΄ρθρο 2 παρα΄γραφος 5 του πρωτοκο΄λλου 31 της συµφωνι΄ας: «— 398 D 0253: Απο΄φαση 98/253/ΕΚ του Συµβουλι΄ου, της 30η΄ς Μαρτι΄ου 1998, σχετικα΄ µε τη θε΄σπιση πολυετου΄ς κοινοτικου΄ προγρα΄µµατος παροχη΄ς κινη΄τρων για τη δηµιουργι΄α της κοινωνι΄ας των πληροφοριω΄ν στην Ευρω΄πη (Κοινωνι΄α των πληροφοριω΄ν) (EE L 107 της 7. 4. 1998, σ. 10). » 'Αρθρο 2 Η παρου΄σα απο΄φαση αρχι΄ζει να ισχυ΄ει απο΄ τις 3 Ιουνι΄ου 1999, υπο΄ την πρου¨ πο΄θεση ο΄τι θα ε΄χουν πραγµατοποιηθει΄, προς τη Μεικτη΄ Επιτροπη΄ του ΕΟΧ, ο΄λες οι κοινοποιη΄σεις που προβλε΄πονται στο α΄ρθρο 103 παρα΄γραφος 1 της συµφωνι΄ας. Εφαρµο΄ζεται απο΄ την 1η Ιανουαρι΄ου 1999. (1) EE L 148 της 22. 6. 2000, σ. 54. (2) EE L 107 της 7. 4. 1998, σ. 10. L 284/56 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των 9. 11. 2000 Η παρου΄σα απο΄φαση δηµοσιευ΄εται στο τµη΄µα ΕΟΧ και στο συµπλη΄ρωµα ΕΟΧ της Επι΄σηµης Εφηµερι΄δας των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των. 'Αρθρο 3 Βρυξε΄λλες, 2 Ιουνι΄ου 1999. Για τη Μεικτη΄ Επιτροπη΄ του ΕΟΧ Ο Προ΄εδρος F. BARBASO


title: Decisão do Comité Misto do EEE n.o 71/1999 de 2 de Junho de 1999 que altera o Protocolo n.o  31 do Acordo EEE relativo à cooperação em domínios específicos não abrangidos pelas quatro liberdades

eurovoc_concepts:
EU Member State
EU programme
European Commission
action programme
civil defence
cooperation policy

formats: html pdf print

text: 9. 11. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 284/59 DECISA˜ O DO COMITE´ MISTO DO EEE n. o 71/1999 de 2 de Junho de 1999 que altera o Protocolo n. o 31 do Acordo EEE relativo à cooperaça˜o em domı´nios especı´ficos na˜o abrangidos pelas quatro liberdades O COMITE´ MISTO DO EEE, Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Econo´ mico Europeu, alterado pelo protocolo que adapta o referido acordo, a seguir designado «o acordo», e, nomeadamente, os seus artigos 86. o e 98. o, Considerando o seguinte: (1) O Protocolo n. o 31 do acordo foi alterado pela Decisa˜o n. o 27/1999 do Comité Misto do EEE, de 26 de Fevereiro de 1999(1). (2) E´ conveniente alargar a cooperaça˜o entre as partes contratantes no acordo de modo a incluir um programa de acça˜o comunita´ria no âmbito da protecça˜o civil em conformidade com a Decisa˜o 98/22/CE do Conselho (2). (3) Por conseguinte, o Protocolo n. o 31 do acordo deve ser alterado para que esta cooperaça˜o alargada possa ser efectiva desde 1 de Janeiro de 1998, DECIDE: Ao artigo 10. o do Protocolo n. o 31 do acordo é aditado o seguinte: Artigo 1. o «5. A partir de 1 de Janeiro de 1998, os Estados da EFTA participara˜o no programa de acça˜o comunita´ria referido no n. o 8. 6. Em conformidade com o n. o 1, alı´nea a), do artigo 82. o do acordo, os Estados da EFTA contribuira˜o financeiramente para o programa de acça˜o comunita´ria referido no n. o 8. 7. Os Estados da EFTA participara˜o plenamente no comité comunita´rio que assiste a Comissa˜o das Comunidades Europeias na gesta˜o, desenvolvimento e execuça˜o do programa de acça˜o comunita´ria referido no n. o 8. 8. O acto comunita´rio seguinte, bem como quaisquer actos que dele resultem, é objecto do presente artigo: — 398 D 0022: Decisa˜o 98/22/CE do Conselho, de 19 de Dezembro de 1997, que institui um programa de acça˜o comunita´ria do domı´nio protecça˜o civil (JO L 8 de 14. 1. 1998, p. 20). ». (1) JO L 148 de 22. 6. 2000, p. 54. (2) JO L 8 de 14. 1. 1998, p. 20. L 284/60 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 9. 11. 2000 Artigo 2. o A presente decisa˜o entra em vigor em 3 de Junho de 1999, desde que tenham sido efectuadas ao Comité Misto do EEE todas as notificaço˜ es, em conformidade com o n. o 1 do artigo 103. o do acordo. A presente decisa˜o é aplica´vel com efeitos desde 1 de Janeiro de 1998. A presente decisa˜o sera´ publicada na secça˜o EEE e no suplemento EEE do Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Artigo 3. o Feito em Bruxelas, em 2 de Junho de 1999. Pelo Comité Misto do EEE O Presidente F. BARBASO


title: Verordnung (EG) Nr. 1161/1999 der Kommission vom 2. Juni 1999 zur Festsetzung des Höchstbetrags der Ausfuhrerstattung für Weißzucker für die im Rahmen der Dauerausschreibung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durchgeführte 41. Teilausschreibung

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
white sugar

formats: pdf print

text: L 140/16 DE Amtsblatt der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaften 3. 6. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 1161/1999 DER KOMMISSION vom 2. Juni 1999 zur Festsetzung des H(cid:148)chstbetrags der Ausfuhrerstattung f(cid:129)r Weißzucker f(cid:129)r die im Rahmen der Dauerausschreibung gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durchgef(cid:129)hrte 41. Teilausschreibung DIE KOMMISSION DER EUROP(cid:142)ISCHEN GEMEINSCHAFTEN (cid:190) gest(cid:129)tzt auf den Vertrag zur Gr(cid:129)ndung der Europ(cid:132)ischen Gemeinschaft, gest(cid:129)tzt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 des Rates vom 30. Juni 1981 (cid:129)ber die gemeinsame Marktorgani- sation f(cid:129)r Zucker (1), zuletzt ge(cid:132)ndert durch die Verord- nung (EG) Nr. 1148/98 der Kommission (2), insbesondere auf Artikel 17 Absatz 5 zweiter Unterabsatz Buchstabe b), in Erw(cid:132)gung nachstehender Gr(cid:129)nde: Gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 der Kommis- sion vom 22. Juli 1998 betreffend eine Dauerausschrei- bung f(cid:129)r die Festsetzung von Absch(cid:148)pfungen und/oder Erstattungen bei der Ausfuhr von Weißzucker (3) werden Teilausschreibungen f(cid:129)r die Ausfuhr dieses Zuckers durchgef(cid:129)hrt. Gem(cid:132)ß Artikel 9 Absatz 1 der Verordnung (EG) Nr. 1574/ 98 ist gegebenenfalls ein H(cid:148)chstbetrag der Ausfuhrerstat- tung f(cid:129)r die betreffende Teilausschreibung insbesondere unter Ber(cid:129)cksichtigung der Lage und der voraussichtli- chen Entwicklung des Zuckermarktes in der Gemein- schaft sowie des Weltmarktes festzusetzen. Nach Pr(cid:129)fung der Angebote sind f(cid:129)r die 41. Teilaus- schreibung die in Artikel 1 genannten Bestimmungen festzulegen. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses f(cid:129)r Zucker (cid:190) HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 F(cid:129)r die gem(cid:132)ß der Verordnung (EG) Nr. 1574/98 durch- gef(cid:129)hrte 41. Teilausschreibung f(cid:129)r Weißzucker wird eine Ausfuhrerstattung von h(cid:148)chstens 52,015 EUR/100 kg festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 3. Juni 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat. Br(cid:129)ssel, den 2. Juni 1999 F(cid:129)r die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 177 vom 1. 7. 1981, S. 4. (2) ABl. L 159 vom 3. 6. 1998, S. 38. (3) ABl. L 206 vom 23. 7. 1998, S. 7


title: Komisjoni otsus, 2. juuni 1999, pettuste, korruptsiooni ja muu ühenduste huve kahjustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamisega seotud sisejuurdluse tingimuste kohta (teatavaks tehtud numbri SEK(1999) 802 all)

eurovoc_concepts:
EU control
corruption
duties of civil servants
fact-finding mission
fraud
fraud against the EU

text: 118 ET Euroopa Liidu Teataja 31999D0396 16. 6. 1999 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA KOMISJONI OTSUS, 2. juuni 1999, 01/3. kd L 149/57 pettuste, korruptsiooni ja muu ühenduste huve kahjustava ebaseadusliku tegevuse tõkestamisega seotud sisejuurdluse tingimuste kohta (teatavaks tehtud numbri SEK(1999) 802 all) (1999/396/EÜ, ESTÜ, Euratom) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 218, võttes arvesse Euroopa Söe- ja Teraseühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 16 võttes arvesse Euroopa Aatomienergiaühenduse asutamislepingut, eriti selle artiklit 131, ning arvestades, et: ja Parlamendi nõukogu määruses ja nõukogu määruses Euroopa (EÜ) nr 1073/1999 (1) (Euratom) nr 1074/1999 (2) Euroopa Pettustevastase Ameti (edaspidi “amet”) juurdluse kohta on sätestatud, et amet peab al- gatama ja korraldama haldusjuurdluse EÜ või Euratomi asutamislepingutega või nende alusel asutatud institutsioo- nides ja asutustes; komisjoni moodustatud ameti ülesannete hulka kuuluvad peale finantshuvide kaitse kõik meetmed, mis on seotud ühenduse huvide kaitsega eeskirjade eiramise eest, mis võib kaasa tuua haldus- või kriminaalmenetluse; ametnike ja teenistujate selliste kohustuste täitmata jätmist, mis on nimetatud Euroopa ühenduste ametnike persona- lieeskirjade ja ühenduste muude teenistujate teenistustingi- muste (edaspidi “personalieeskirjad”) artiklis 11, artikli 12 teises ja kolmandas lõigus, artiklites 13, 14 ja 16 ning artik- li 17 esimeses lõigus, mis kahjustab ühenduste huve ja võib kaasa tuua distsiplinaar- või vajaduse korral kriminaalme- netluse, või avastada tõsiseid üleastumisi, millele on osuta- tud personalieeskirjade artiklis 22, või avastada persona- või reguleerimata komisjoni lieeskirjadega komisjoni personali liikmete samalaadsete kohustuste täit- mata jätmist; liikmete juurdlust korraldades järgida sellist Euroopa ühenduste asutamislepingute asjakohaseid sätteid, eelkõige privileegide ja immuniteetide protokolli, ja nende rakendussätteid ning personalieeskirju; täielikult tuleks sellist juurdlust tuleks kõigis ühenduse institutsioonides ja asutustes korraldada samaväärsetes tingimustes; kõnealuse ülesande määramine ametile ei tohiks mõjutada institut- sioonide ja asutuste endi kohustusi ega mingil viisil vähen- dada asjaomaste isikute õiguskaitset; (5) (6) pettustevastase võitluse ulatust tuleks avardada ja selle tõhusust suurendada, kasutades olemasolevat kogemust haldusjuurdluse valdkonnas; (7) kuni personalieeskirjade muutmiseni tuleks ette näha prak- tiline kord, mis sätestaks, kuidas komisjoni liikmed ja ametnikud ning teenistujad peaksid sisejuurdluse sujuvaks läbiviimiseks koostööd tegema; seetõttu peaks komisjon oma haldusliku iseseisvuse alusel usaldama ametile sisehaldusjuurdluse korraldamise, mille eesmärk on avastada rasked olukorrad seoses ametikohus- tuste täitmisega, mis võivad endast kujutada ühenduste (1) EÜT L 136, 31. 5. 1999, lk 1. (2) EÜT L 136, 31. 5. 1999, lk 8. (8) komisjoni 14. juuli 1998. aasta otsus, mis käsitleb pettus- tevastase võitluse kooskõlastamise töökonna poolseid juurdlusi, ning selle 9. detsembri 1998. aasta rakendusees- kirjad tuleks kehtetuks tunnistada, (1) (2) (3) (4) 01/3. kd ET Euroopa Liidu Teataja 119 ON VASTU VÕTNUD JÄRGMISE OTSUSE: Artikkel 3 Julgeolekubüroo abi Artikkel 1 Ameti direktori taotluse korral abistab komisjoni julgeolekubüroo ametit juurdluse praktilisel korraldamisel. Kohustus ametiga koostööd teha Komisjoni peasekretärilt, teenistustelt ja kõigilt ametnikelt või teenistujatelt nõutakse täielikku koostööd ameti töötajatega ja kogu juurdluseks vajaliku abi andmist. Sel eesmärgil esitavad nad ameti esindajatele kogu vajaliku teabe ja selgitused. Artikkel 4 Huvitatud poolele teatamine Ilma et see piiraks Euroopa ühenduste asutamislepingute asjakohaseid sätteid, eelkõige privileegide ja immuniteetide protokolli, ja nende rakendussätteid, teevad komisjoni liikmed ametiga täielikku koostööd. Kui kahtluse alla satub komisjoni liige, ametnik või teenistuja, teatatakse huvitatud poolele kiiresti, kui see ei kahjusta juurdlust. Mingil juhul ei tohi pärast juurdluse lõppemist teha nimeliselt komisjoni liikmele, ametnikule või teenistujale osutavat järeldust, ilma et huvitatud poolele oleks antud võimalust väljendada oma seisukohti kõigi temaga seotud asjaolude kohta. Artikkel 2 Kohustus esitada teavet siseriikliku Juhul kui juurdluse huvides on vajalik täielik salajasus ja on vaja kasutada kuuluvat õigusasutuse juurdlusmenetlust, võib komisjoni liikme, ametniku või teenistuja oma seisukohti esitama kutsumise kohustuse täitmist vastavalt komisjoni presidendi või peasekretäri nõusolekul edasi lükata. pädevusse Komisjoni ametnik või teenistuja, kes saab teada tõenditest, mille alusel võib eeldada võimalikke pettuse-, korruptsiooni- või muu ühenduste huve kahjustava ebaseadusliku tegevuse juhtumeid või raskeid olukordi seoses ametikohustuste täitmisega, mis võivad endast kujutada ühenduste ametnike ja teenistujate kohustuste täitmata jätmist, mis võib kaasa tuua distsiplinaar- või vajaduse personalieeskirjadega korral töötajate liikmete või komisjoni reguleerimata komisjoni samalaadsete sellest täitmata kohustuste viivitamata oma teenistuse juhile või peadirektorile või juhul, kui ta peab seda vajalikuks, komisjoni peasekretärile või otse ametile. kriminaalmenetluse, jätmist, teatab või juhid Komisjoni peasekretär, peadirektorid ja edastavad viivitamata ametile kõik neile teadaolevad tõendid, mille alusel võib eeldada esimeses lõigus nimetatud eeskirjade eiramist. teenistuste Komisjoni ametnikke või teenistujaid ei tohi mingil juhul kohelda ebaõiglaselt või diskrimineerivalt esimeses lõigus nimetatud teabe edastamise tõttu. ja teises Komisjoni liikmed, kes saavad teada esimeses lõigus nimetatud asjaoludest, teatavad sellest komisjoni presidendile või, kui nad peavad seda vajalikuks, otse ametile. Artikkel 5 Teave juurdluse lõpetamise kohta edasisi meetmeid võtmata Kui pärast sisejuurdlust ei saa algatada kohtuasja komisjoni liikme, ametniku või teenistuja vastu, kelle vastu on esitatud väiteid, lõpetatakse teda käsitlev sisejuurdlus edasisi meetmeid võtmata ameti direktori otsusega, kes teatab sellest huvitatud poolele kirjalikult. Artikkel 6 Puutumatusest vabastamine Iga siseriikliku politsei- või õigusasutuse taotlus komisjoni ametniku või teenistuja kohtupuutumatusest vabastamiseks seoses võimalike pettuse-, korruptsiooni- või muu ebaseadusliku tegevuse juhtumitega edastatakse arvamuse saamiseks ameti direktorile. Kui puutumatusest vabastamise taotlus käsitleb komisjoni liiget, teatatakse sellest ametile. 120 ET Euroopa Liidu Teataja 01/3. kd Artikkel 7 Kehtetuks tunnistamine Käesolevaga tunnistatakse kehtetuks komisjoni 14. juuli 1998. aasta otsus, mis käsitleb pettustevastase võitluse kooskõlastamise töökonna poolseid juurdlusi, ning selle 9. detsembri 1998. aasta rakenduseeskirjad. Artikkel 8 Jõustumiskuupäev Käesolev otsus jõustub 1. juunil 1999. Brüssel, 2. juuni 1999 Komisjoni nimel eesistuja Jacques SANTER


title: Decision of the EEA Joint Committee No 71/1999 of 2 June 1999 amending Protocol 31 to the EEA Agreement, on cooperation in specific fields outside the four freedoms

text: 9. 11. 2000 EN Official Journal of the European Communities L 284/59 DECISION OF THE EEA JOINT COMMITTEE No 71/1999 of 2 June 1999 amending Protocol 31 to the EEA Agreement, on cooperation in specific fields outside the four freedoms THE EEA JOINT COMMITTEE, Having regard to the Agreement on the European Economic Area, as adjusted by the Protocol adjusting the Agreement on the European Economic Area, hereinafter referred to as ‘the Agreement’, and in particular Articles 86 and 98 thereof, Whereas: (1) (2) Protocol 31 to the Agreement was amended by Decision No 27/1999 of the EEA Joint Committee of 26 February 1999(1). It is appropriate to extend the cooperation of the Contracting Parties to the Agreement to include a Community action programme in the field of civil protection, pursuant to Council Decision 98/22/EC (2). (3) Protocol 31 to the Agreement should therefore be amended in order to allow for this extended cooperation to take as from 1 January 1998, HAS DECIDED AS FOLLOWS: Article 1 The following shall be added in Article 10 (civil protection) of Protocol 31 to the Agreement: ‘5. The EFTA States shall, from 1 January 1998, participate in the Community action programme referred to in paragraph 8. 6. The EFTA States shall contribute financially to the Community action programme referred to in paragraph 8 in accordance with Article 82(1)(a) of the Agreement. 7. The EFTA States shall participate fully in the EC committee which assists the European Commission in the management, development and implementation of the Community action programme referred to in paragraph 8. 8. The following Community act, as well as acts deriving therefrom, are the object of this Article: — 398 D 0022: Council Decision 98/22/EC of 19 December 1997 establishing a Community action programme in the field of civil protection (OJ L 18, 14. 1. 1998, p. 20). ’ (1) OJ L 148, 22. 6. 2000, p. 54. (2) OJ L 8, 14. 1. 1998, p. 20. L 284/60 EN Official Journal of the European Communities 9. 11. 2000 This Decision shall enter into force on 3 June 1999, provided that all the notifications under Article 103(1) of the Agreement have been made to the EEA Joint Committee. Article 2 It shall apply from 1 January 1998. Article 3 This Decision shall be published in the EEA section of, and in the EEA Supplement to, the Official Journal of the European Communities. Done at Brussels, 2 June 1999. For the EEA Joint Committee The President F. BARBASO


title: Regulamento (CE) n° 1158/1999 da Comissão, de 2 de Junho de 1999, que estabelece os valores forfetários de importação para a determinação do preço de entrada de certos frutos e produtos hortícolas

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
pip fruit
stone fruit

text: L 140/10 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 3. 6. 1999 I (Actos cuja publica(cid:135)(cid:209)o (cid:130) uma condi(cid:135)(cid:209)o da sua aplicabilidade) REGULAMENTO (CE) N. o 1158/1999 DA COMISS(cid:212)O de 2 de Junho de 1999 que estabelece os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o para a determina(cid:135)(cid:209)o do pre(cid:135)o de entrada de certos frutos e produtos hort(cid:146)colas A COMISS(cid:212)O DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 3223/94 da Comiss(cid:209)o, de 21 de Dezembro de 1994, que estabelece regras de execu(cid:135)(cid:209)o do regime de importa(cid:135)(cid:209)o dos frutos e dos produtos hort(cid:146)colas (1), com a (cid:156)ltima redac(cid:135)(cid:209)o que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 1498/98 (2), e, nomea- damente, o n. o 1 do seu artigo 4. o, Considerando que o Regulamento (CE) n. o 3223/94 prev(cid:136), em aplica(cid:135)(cid:209)o dos resultados das negocia(cid:135)(cid:210)es comerciais multilaterais do «Uruguay Round», os crit(cid:130)rios para a fixa(cid:135)(cid:209)o pela Comiss(cid:209)o dos valores forfet(cid:145)rios de impor- ta(cid:135)(cid:209)o dos pa(cid:146)ses terceiros, relativamente aos produtos e per(cid:146)odos que especifica no seu anexo; Considerando que, em aplica(cid:135)(cid:209)o dos supracitados crit(cid:130)- forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o devem ser rios, os valores fixados nos n(cid:146)veis constantes em anexo, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1. o Os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o referidos no artigo 4. o do Regulamento (CE) n. o 3223/94 s(cid:209)o fixados como indi- cado no quadro constante do anexo. Artigo 2. o O presente regulamento entra em vigor em 3 de Junho de 1999. O presente regulamento (cid:130) obrigat(cid:155)rio em todos os seus elementos e directamente aplic(cid:145)vel em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 2 de Junho de 1999. Pela Comiss(cid:209)o Franz FISCHLER Membro da Comiss(cid:209)o (1) JO L 337 de 24. 12. 1994, p. 66. (2) JO L 198 de 15. 7. 1998, p. 4. 3. 6. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 140/11 do Regulamento da Comiss(cid:209)o, de 2 de Junho de 1999, que estabelece os valores forfet(cid:145)rios de importa(cid:135)(cid:209)o para a determina(cid:135)(cid:209)o do pre(cid:135)o de entrada de certos frutos e produtos hort(cid:146)colas ANEXO C(cid:155)digo NC 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0809 20 95 C(cid:155)digo pa(cid:146)ses terceiros (1) Valor forfet(cid:145)rio de importa(cid:135)(cid:209)o (EUR/100 kg) 052 999 052 628 999 052 999 382 388 528 999 388 400 508 512 524 528 804 999 052 400 999 56,9 56,9 76,1 129,4 102,7 49,9 49,9 46,0 47,8 47,6 47,1 76,3 106,3 72,6 80,3 66,1 60,0 98,5 80,0 226,8 259,7 243,3 (1) Nomenclatura dos pa(cid:146)ses fixada pelo Regulamento (CE) n. o 2317/97 da Comiss(cid:209)o (JO L 321 de 22. 11. 1997, p. 19). O c(cid:155)digo «999» representa «outras origens»


title: 2000/536/EF: Kommissionens beslutning af 2. juni 1999 om Italiens statsstøtte til virksomheden Seleco SpA (meddelt under nummer K(1999) 1524) (EØS-relevant tekst) (Kun den italienske udgave er autentisk)

eurovoc_concepts:
European Commission
Friuli-Venezia Giulia
State aid
control of State aid
electronics industry
infringement of EU law

text: L 227/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 II (Retsakter hvis offentliggørelse ikke er obligatorisk) KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUTNING af 2. juni 1999 om Italiens statsstøtte til virksomheden Seleco SpA (meddelt under nummer K(1999) 1524) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (2000/536/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit, under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a), efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler, og ud fra følgende betragtninger: I. SAGSFORLØB (1) (2) Ved brev, der indgik den 30. marts 1994, anmeldte den selvstyrende region Friuli-Venezia Giulia i overensstem- melse med traktatens artikel 88, stk. 3, til Kommissionen teksten til regional lov nr. 47/94 om særlige foranstalt- ninger til fordel for virksomheden Seleco SpA i Porde- none (herefter benævnt »Seleco«). Ved brev af 12. april 1994 og 26. juli 1994 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om yderligere oplysninger. Italien svarede ikke på brevene. Gennem dagspressen erfarede Kommissionen den 6. august 1994, at den anmeldte foranstaltning var blevet gennemført, førend Kommissionen havde udtalt sig herom. Den 18. (3) (4) (5) august 1994 blev støtten derfor taget ud af registret over anmeldt støtte og indført i registret under uanmeldt støtte under nr. NN 92/94. Kommissionen havde endvi- dere erfaret, at selskabet Ristrutturazione Elettronica SpA (herefter benævnt »REL«) delvis havde frafaldet sine fordringer over for Seleco på grundlag af en aftale, der blev indgået i 1994 om dækning af tabene i 1993. Da der ikke foreligger yderligere oplysninger fra de italienske myndigheder, og i betragtning af den tvivl, Kommissionen nærede med hensyn til, om den pågæl- dende støtte var forenelig med fællesmarkedet, beslut- tede Kommissionen den 27. september 1994 at indlede proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2. Procedurens iværksættelse blev meddelt de italienske myndigheder ved brev af 10. oktober 1994. Italien frem- førte sine bemærkninger ved brev af 27. marts 1995. Kommissionen opfordrede ved offentliggørelse af brevet i De Europæiske Fællesskabers Tidende (1) interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger. Dette gav anledning til nogen reaktion fra andre interesserede. Ved breve af henholdsvis 26. oktober 1994, 30. januar 1995, 19. april 1995, 7. juli 1995, 25. august 1995 og 19. november 1996 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om mere udførlige oplysninger, der ankom den 10. november 1994, den 31. marts 1995, den 27. juni 1995, den 19. december 1995, den januar 1996, den 5. december 1996 og den 11. 22. februar 1997. Den 22. november 1995 blev der afgivet yderligere forklaringer på et møde mellem repræsen- tanter for Kommissionen og den italienske regering. (1) EFT C 373 af 29. 12. 1994, s. 5. (6) (7) (8) (9) (10) 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/25 På et tidspunkt hvor Kommissionen belavede sig på at afslutte proceduren, fik den, stadig gennem pressen, kendskab til andre offentlige foranstaltninger til fordel for Seleco. Ved brev af 19. november 1996 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om mere udførlige oplysninger om disse foranstaltninger. Svarene fra de italienske myndigheder ankom den 5. december 1996 og den 11. februar 1997. Oplysningerne i disse breve fik Kommissionen til ved beslutning af 3. februar 1998 at udvide proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, til at omfatte de nye foranstaltninger. andre virksomheder i denne erhvervsgren i Italien har Seleco i de seneste ti år jævnligt modtaget offentlig støtte fra REL (4). (11) Seleco-koncernens (herefter benævnt »koncernen«) virk- Italien med somhed var hovedsagelig koncentreret forbundne selskaber på Malta, i Spanien (indtil slut- ningen af 1993), i Tyskland og i Nederlandene. Koncernen sælger varer overalt i EF samt i EØS-landene. i (12) Følgende tabel viser koncernens omsætning, fortjeneste og selskabskapital (fra 1993 og frem): proceduren Det brev, der underretter de italienske myndigheder om udvidelsen af proceduren, blev afsendt den 18. februar 1998. Italien fremsatte ikke bemærkninger til udvidelsen af frist. Kommissionen opfordrede ved offentliggørelse af brevet i De Europæiske Fællesskabers Tidende (2) andre interesse- rede parter til at fremsætte deres bemærkninger til den pågældende ingen bemærkninger fra andre interesserede parter. støtte. Kommissionen modtog fastsatte inden den for Da der ikke forelå nogen erklæringer fra de italienske myndigheder, blev der den 15. juli 1998 sendt et rykker- brev, hvori det blev meddelt, at hvis der ikke kom noget svar, ville der blive sendt et påbud. Den 30. juli 1998 anmodede de italienske myndigheder om en yderligere frist, der udløb den 4. september 1998. Efter flere formelle og uformelle rykkerbreve meddelte de italienske myndigheder den 21. september 1998 Kommissionen, at Seleco var blevet erklæret konkurs den 17. april 1997, dvs. ti måneder inden meddelelsen om udvidelsen af proceduren. Efter at have modtaget denne meddelelse anmodede Kommissionen ved brev af 29. september 1998 de italienske myndigheder om yder- ligere oplysninger om afviklingen af Seleco. Da Kommissionen den 17. november 1998 kun havde modtaget ufuldstændige oplysninger, vedtog den den 2. december 1998 en beslutning om påbud (3) for at få de manglende oplysninger. De italienske myndigheders svar på påbuddet ankom til Kommissionen ved brev af 18. januar 1999. Yderligere forklaringer blev udbedt ved brev af 28. april 1999. Den italienske regerings svar ankom den 21. maj 1999. II. BESKRIVELSE AF STØTTEN II. 1. Modtageren Selskabet Seleco med hjemsted i Pordenone (Friuli- Venezia Giulia) arbejdede på markedet for elektroniske farvefjernsynsmodtagere, forbrugsvarer dekodere til betalingsfjernsyn og varer til erhvervs- mæssig brug (videoprojektorer og billedmonitorer). Som tre sektorer: i (2) EFT C 155 af 20. 5. 1998, s. 10. (3) Endnu ikke offentliggjort i EFT. Omsætning Fortjeneste (tab) Selskabskapital (mia. ITL) 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 334 384 351 323 374 266 254 (25,3) (11,4) 2,4 0,5 (77,5) (41,6) (64,2) — — — — 54,5 45 32,7 (13) Resultaterne fra 1996 er ikke meddelt. Omsætningen i 1993 udgjordes for 75 % vedkommende af farvefjern- synsmodtagere, for 6 % vedkommende af dekodere og for 4 % vedkommende af videoprojekter. (14) Den 17. april 1997 erklærede domstolen Seleco konkurs. Selskabets passiver var på ca. 154 mia. ITL, hvoraf kun 43 % var privilegerede fordringer. Beslut- ningen blev først meddelt Kommissionen den 21. september 1998 efter talrige rykkerbreve, der tog sigte på at opnå de oplysninger, der var anmodet om i forbin- delse med udvidelsen af proceduren. II. 1. 1. Tilførsel af ny kapital i 1994 (15) Den 31. december 1993 androg Selecos kapital 54,48 mia. ITL, og den var fordelt således på ejerne SOFIN, REL og Friulia SpA (herefter benævnt »Friulia«): Kapital (mio. ITL) 20 157 2 000 32 320 % af samtlige aktier 37 3,7 59,3 SOFIN SpA Friulia SpA REL SpA I alt 54 477 100 (4) Statslig organisation for strukturomlægning af forbrugerelektronik- sektoren i Italien, hvis virke der blev truffet beslutning om den 17. 1. 1984 og den 17. 9. 1985. Ved beslutning af 20. maj 1992 (EFT C 166 af 3. 7. 1992, s. 6) godkendte Kommissionen REL's støtte til en halv snes virksomheder i forbrugerelektroniksektoren, hvoraf den vigtigste var Seleco SpA. L 227/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 (16) (17) (18) (19) (20) (21) SOFIN SpA var et privat selskab, og Friulia er et finansie- ringsselskab, der er 100 % kontrolleret af regionen Friuli- Venezia Giulia, og som har til opgave at fremme den økonomiske udvikling i regionen, medens REL er et selskab, der blev oprettet i 1982, og som kontrolleres af ministeriet for industri, handel og håndværk. Selskabets formål var forbrugerelektroniksektoren gennem oprettelse af selskaber, erhvervelse af kapitalin- teresser og finansiering af selskaber, som det deltager i. at omlægge Kommissionen har tidligere haft lejlighed til at udtale sig om REL's virke. Kommissionen anmodede nemlig ved beslutning af 17. januar 1984 den italienske regering om at ophæve den af REL støttede ordning for strukturom- lægning af elektroniksektoren. Ved beslutning af 20. maj 1992 (5) krævede Kom- missionen ved afslutningen af den procedure, der var indledt den 16. juli 1991, REL's afvikling, og den tog til efterretning, at den italienske regering havde givet tilsagn om til private aktionærer at afhænde de af REL ejede kapitalandele i sektorens virksomheder. 1993 var for Seleco-virksomheden endnu vanskeligere end de foregående år. Nettoresultatet viste nemlig et tab på 77,5 mia. ITL, der langt overstiger nettoformuen (60,6 mia. ITL). Ifølge italiensk lov skal i en sådan situa- tion aktionærerne anmode om afvikling af selskabet eller i tilfælde af manglende afvikling om nedskrivning af dets kapital, dækning af tabene og tilførsel af ny kapital. Af årsberetningen for 1993 fremgår det, at aktionærerne valgte den første løsning, dvs. afvikling af Seleco (besty- relsens beslutning af 1. februar 1994). Bebudelsen af denne foranstaltning vakte imidlertid stort mishag hos de ansatte, der forhindrede afviklingsproce- durens gennemførelse. Demonstrationerne fik de natio- nale og lokale offentlige myndigheder til at gribe ind for at få ændret aktionærernes beslutning. Af årsberetningen for 1993, der også dækker begivenhederne i de første måneder af 1994, fremgår det, at aktionærerne efter de offentlige myndigheders indgriben var blevet enige om at tilføre selskabet ny kapital efter at have udlignet tabene. Det skal anføres, at aftalen blev stadfæstet ved et direktiv fra det italienske statsråd, som senere blev meddelt selskabet. I henhold til denne aftale skulle REL dække alle tab, der oversteg selskabskapitalen, herunder de dele, der skulle have været dækket af de øvrige aktionærer, og delvis frafalde de fordringer, det havde over for Seleco (16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL). REL gik med til dette delvise frafald, på betingelse af at de øvrige aktionærer ITL. gendannede Selecos kapital med op til 45 mia. Friulia tilførte derfor 13 mia. ITL og SOFIN 19 mia. ITL. Restbeløbet, der androg 10,5 mia. ITL, blev tegnet af en pool af fortrinsvis private banker i forhold til de (5) Se fodnote 4. fordringer, de havde over for Seleco (162 mia. ITL, dvs. 40 % af den samlede gæld). (22) Den nye kapital var derfor fordelt som følger: Kapital (mio. ITL) 19 190 13 000 10 500 2 310 % af samtlige aktier 42,64 28,89 23,33 5,13 SOFIN SpA Friulia SpA Banker Af koncernen af- hængige selskaber I alt 45 000 100 II. 1. 2. Tilførsel af ny kapital i 1996 (23) (24) 1994 blev lige så vanskeligt et år for selskabet som det foregående. Som følge af den forsinkede kapitaltilførsel (i slutningen af august) blev produktionsåret afbrudt i otte uger, personalet blev indskrænket med 336 medarbej- dere (fra 1 424 til 1 088), og fem datterselskaber gik konkurs. Selskabet havde et tab på 39,2 mia. ITL. Ved udgangen af 1995 havde Seleco nye tab på 64,2 mia. ITL, der medførte en yderligere nedskrivning af selskabskapitalen (3,9 mia. ITL), hvorved den kom under det lovfæstede mindstebeløb. De dårlige resultater skyldtes et nyt afbræk i produktionen i 50 dage og den endelige lukning af tre datterselskaber, der var gået konkurs. Personalet var kommet ned på 821 ansatte. (25) Aktionærerne befandt sig således i samme situation som i 1994. Da de på ny var tvungne til at vælge mellem afvikling af selskabet eller tilførsel af ny kapital, beslut- tede de at gendanne selskabskapitalen med op til 32,7 mia. ITL, medens en ny aktionær, det private selskab SOREC, tilførte de nødvendige 28,8 mia. ITL. (26) I februar 1996 var Selecos kapital derfor sammensat således: Kapital (mio. ITL) 28 800 1 710 1 144 924 181 % af samtlige aktier 87,91 5,22 3,49 2,82 0,56 SOREC SOFIN SpA Friulia SpA Banker Afhængige selskaber I alt 32 759 100 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/27 (27) Den nye private aktionærs tilførsel var kædet sammen med et yderligere offentligt tilskud fra REL i juni samme år. Det gik ud på, at den tilbageværende gæld på 65,2 mia. ITL, som selskabet havde til REL, blev indfriet for 20 mia. ITL. Transaktionen betød for Seleco et uventet tilskud på 48,5 mia. ITL. På trods af disse to transaktioner var selskabskapitalen dog som følge af de kumulerede tab stadig under det lovfæstede mindste- beløb. (28) Eftersom disse foranstaltninger ikke var tilstrækkelige til at sikre en lovlig videreførelse af virksomheden, var det uomgængelig nødvendigt med andre indgreb, der blev foretaget under følgende former: i) et obligationslån på 12 mia. ITL, der blev udstedt af Seleco og tegnet af en pool af fortrinsvis private banker; ii) et konvertibelt lån på 12 mia. ITL fra Friulia; iii) salg af aktierne i Seleco Multimedia srl for 20 mia. ITL. (herefter benævnt »Multimedia«) (29) Af årsberetningen for 1995, der også dækker en stor del af 1996, fremgår det, at Selecos situation på trods af kapitaltilførslen i februar 1996 og ovennævnte særlige transaktioner, fortsat var meget vanskelig. Nettoresul- tatet for 1996, der stadig var negativt, blev ikke meddelt Kommissionen. Den erklærede 17. Domstolen Seleco konkurs. 1997 april (30) II. 1. 3. Oprettelsen af Multimedia havde kapitalmajoriteten Selskabet Multimedia blev oprettet med en kapital på 20 mio. ITL i 1995 af Rossignolo, en privat aktionær i Seleco. I marts 1996 samlede Seleco, hvori SOREC, et privatretligt selskab, hvis eneadministrator var samme Rossignolo, (87,9 % af aktierne), sine mest lønsomme aktiviteter (monitorer og videoprojektorer) i Multimedia, samtidig med at det tilførte en kapital på 29 mia. ITL og derved blev eneejer. Multimedia blev derved til Seleco Multimedia srl. I juli 1996 solgte Seleco, 9 måneder før konkursen, 33,33 % af aktierne i Seleco Multimedia srl til Italtel (et selskab med 50 % offentlig kapital og 50 % privat kapital), som er den eneste anden italienske fabrikant, der fremstiller samme slags varer, og 33,33 % til Friulia. Salgsprisen for hver af disse aktieposter var 10 mia. ITL. De tilbagevæ- rende 33,33 % overførte Seleco til Finanziaria Elettronica srl, et skuffeselskab, som det kontrollerede direkte for 99 % vedkommende. Den aktiepost i Seleco Multimedia srl (33,33 % af kapitalen, som Seleco kontrollerede gennem selskabet Finanziaria Elettronica srl, blev solgt til det privatretlige selskab Formenti SpA på den tvangsauk- tion, der blev afholdt den 20. december 1997 som led i afviklingen af Seleco. II. 2. Foranstaltninger, der er omfattet af nærvæ- rende procedure (31) De foranstaltninger, der er omfattet af nærværende procedure, er følgende: — det delvise frafald i 1994 af de fordringer, REL havde over for Seleco (16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL) — omdannelse af Friulias fordring på 6 mia. ITL til aktier i Seleco samt Friulias tilførsel af ny kapital på som led i 7 mia. tilførslen af ny kapital til Seleco i 1994 ITL (af offentlig oprindelse) — deltagelse med op til 10,5 mia. ITL af en pool af i kapitaltilførslerne til fortrinsvis private banker Seleco i 1994 — indfrielsen i juli 1996 af den restgæld på 66 mia. ITL, som Seleco havde til REL, for 20 mia. ITL — det konvertible lån på 12 mia. ITL, som i april 1996 blev bevilget af Friulia, mod sikkerhedsstillelse i Selecos fire industrivirksomheder (Seleco, Brionvega, Elbe og Tandberg) for et tidsrum af fem år til en rente på 7 % — det konvertible obligationslån på 12 mia. ITL, der i 1996 blev bevilget af en pool af fortrinsvis private banker for et tidsrum af fire år og ti måneder til en rente på 5 % — Friulias og Italtels erhvervelse af hver en tredjedel af aktierne i selskabet Multimedia til en pris af 10 mia. ITL. III. 1. Kommissionens tvivlsspørgsmål i forbindelse med iværksættelsen og udvidelsen af proce- duren efter artikel 88, stk. 2 (32) I beslutningen af 27. september 1994, hvorved Kommissionen indledte proceduren, gav Kommissionen udtryk for, at den nærede tvivl med hensyn til, om det markedsøkonomiske investorprincip var anvendt på de offentlige støtteforanstaltninger, og om de pågældende støtteforanstaltninger var forenelige med fællesmarkedet. Kommissionens bevæggrunde for at indlede proceduren kan sammendrages som følger. (33) Med hensyn til indgrebene i 1994 bemærkede Kommissionen, at den italienske regering gav tilsagn om at sørge for, at REL i overensstemmelse med beslut- ningen af 20. maj 1992 afstod sine interesser i Seleco til private aktionærer den 20. december 1995. Den konsta- terede, at tilførslen af ny kapital havde bevirket, at den offentlige aktionær (REL) var blevet erstattet af en anden ligeledes offentlig aktionær (Friulia). På grundlag af de oplysninger, Kommissionen var i besiddelse af, kunne Kommissionen ikke på nogen måde fastslå, at Friulia SpA og de berørte offentlige banker skulle have trukket sig ud af Selecos kapital inden den 20. december 1995. Endvidere gjorde Kommissionen opmærksom på, at den i beslutningen af 20. maj 1992 havde anført, at den principielt vil se negativt på en hvilken som helst anden støtteforanstaltning, som de italienske myndigheder en iværksætte at måtte påtænke erhvervsgren, der har modtaget støtte i så langt et tidsrum. REL's delvise afkald på sine fordringer over for Seleco svarede således til ydelse af en ny støtte til sidst- nævnte, eftersom frafaldet rent faktisk gjorde det muligt for Friulia, SOFIN og bankerne at tilføre ny kapital. fremtiden i i L 227/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 (34) (35) I betragtning af at Friulias og bankernes aktiebesiddelse var af midlertidig art, nærede Kommissionen tvivl om, dels hvorvidt investeringen var lønsom, dels hvorvidt Fællesskabets til redning og omstrukturering af kriseramte virksom- heder (6) var overholdt. rammebestemmelser statsstøtte for Som led i udvidelsen af proceduren af 3. februar 1998 rejste Kommissionen spørgsmålet dels om satserne for Selecos indfrielse af den restgæld, det havde til REL, og dels om satserne for det konvertible lån, Friulia bevil- gede. For den første transaktion anlagde de italienske myndigheder den betragtning, at satsen på 19 % nøje afspejlede den høje økonomiske risiko i forbindelse med selskabets (dvs. Selecos) økonomiske situation, medens de for den anden transaktion hævdede, at en sats på 7 % svarede til markedssatsen for en virksomhed, der arbej- dede på samme vilkår som Seleco. (40) Friulias andel i kapitaltilførslen til Seleco i 1994 androg 13 mia. ITL, hvoraf 6 mia. ITL bestod i omdannelsen til aktier af et lån på samme beløb og ny kapital på 7 mia. ITL. De italienske myndigheder begrunder denne trans- aktion med faren for, at lånet ikke kunne indfries i sin helhed i tilfælde af Selecos konkurs. For at finde ud af om investeringen var lønsom, og hvorledes Selecos økonomiske udvikling havde været mellem 1994 og 1998, havde Friulia bestilt en undersøgelse hos en uafhængig konsulent (Peat Marwick). På grundlag af de foreliggende oplysninger sluttede Friulia, at virksomhe- dens vilkår ville blive bedre takket være den omstruktu- reringsplan, den private aktionær havde udarbejdet for tidsrummet 1993-1996. De italienske myndigheder hævder derfor, at Friulia skulle have udvist samme adfærd som en privat investor, og understreger desuden, at Selecos private aktionær (SOFIN) var rede til at gen- investere i selskabet, idet denne var overbevist om selskabets økonomiske og finansielle lønsomhed. (36) Stadig som led i udvidelsen af proceduren gav Kommissionen udtryk for, at den nærede tvivl også med hensyn til, om det markedsøkonomiske investorprincip havde fundet anvendelse på Friulias og Italtels erhver- velse af de to aktieposter i selskabet Multimedia. (41) I tilførslen af kapital til Seleco deltog også med op til 10,5 mia. ITL en pool af fortrinsvis private banker, der ifølge de italienske myndigheder var overbeviste om selskabets økonomiske og finansielle lønsomhed på kort sigt. III. 2. De italienske myndigheders holdning (37) (38) For så vidt angår REL's frafald af kravet om tilbagebeta- ling af 16 mia. ITL (af en gæld på i alt 82 mia. ITL) hævder de italienske myndigheder, at transaktionen er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske inve- storprincip. På grundlag af Kommissionens beslutning af 20. maj 1992 var REL nemlig forpligtet til at udtræde af Selecos kapital. Ifølge italiensk lov var REL, der siden den 9. december 1992 havde været under afvikling, desuden kun forpligtet til at betale sin gæld og til at søge at inddrive så mange som muligt af de fordringer, det havde over for andre selskaber i elektroniksektoren. Som følge af de særligt ugunstige resultater i 1993 måtte REL, ligesom de øvrige aktionærer, nu vælge mellem at frem- kalde Selecos konkurs eller sikre selskabets videreførelse. Under hensyn til ovennævnte kommissionsbeslutning kunne REL ikke deltage i tilførslerne af ny kapital, men kun i dækningen af Selecos tab i 1993, hvilket skete ved at frafalde en del af selskabets fordringer. Denne løsning gjorde det muligt at inddrive så mange som muligt af fordringerne. (39) Ifølge de italienske myndigheder frafaldt REL desuden ikke sine fordringer uden en modydelse fra de øvrige aktionærer, der nemlig havde givet tilsagn om at tegne sig for en kapitaltilførsel på op til 45 mia. ITL og om senere til REL at tilbagebetale restgælden (65,2 mia. ITL). (6) EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12. (42) Det konvertible lån på 12 mia. ITL til en rente på 7 % om året, der blev bevilget af Friulia den 19. april 1996, er garanteret ved pant i de fire industrivirksomheder, Seleco SpA ejer (Seleco, Brionvega, Elbe og Tandberg). De italienske myndigheder hævder, at lånet er yderst berettiget, eftersom en pool af fortrinsvis private banker til fordel for Seleco havde tegnet et konvertibelt obliga- tionslån på samme beløb til en rente på 5 %. (43) Selecos indfrielse i juni 1996 af restgælden på 66 mia. ITL til REL til en pris på 20 mia. ITL begrunder de italienske myndigheder med anvendelsen af en kalkula- tionsrente på 19 %. Denne rente opnås ved til en grund- rente på 13-14 % svarende til den sats, bankerne dengang anvendte for lån med pant i fast ejendom og for finansieringer på mellemlang sigt med tilsvarende sikkerhedsstillelser, at tilføje en afvigelse på 5-7 %, der afspejler Seleco-koncernens vanskeligheder og vanskelig- hederne på det marked, hvor selskabet arbejdede. (44) Med hensyn til arten af den beslutning, Italtel traf, om at erhverve 33,33 % af aktierne i Multimedia hævder de italienske myndigheder, at beslutningen ikke kunne vedtages uden udtrykkelig godkendelse af den private aktionær i selskabet (Siemens AG). (45) De italienske myndigheder har meddelt, at SOREC, der ejer 87 % af aktierne i Seleco efter kapitaltilførslen i 1996, er et privatretligt selskab. Det skal bemærkes, at selskabet siden den 28. juli 1997 er under frivillig afvik- ling. (46) Den for 1993-1996 udarbejdede omstruktureringsplans forlis skyldes angiveligt blandt andet den vanskelige situation på forbrugerelektronikmarkedet, hvor selskabet arbejdede. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/29 (47) (48) Seleco oprettede angiveligt Multimedia først og frem- mest for at blive forbundet med den eneste anden italienske producent af samme slags varer (videoprojek- torer, monitorer og dekodere), nemlig Italtel, og for derved at kunne udnytte sammenlægningen med den tekniske knowhow og den kundekreds, Seleco havde på dette marked. For det andet gjorde salget af aktierne i Multimedia det muligt for Seleco at skaffe sig en del af den likviditet, som var nødvendig for at dække tabene i 1995. i begyndelsen af 1997. Dets Selecos konkurs indtraf gæld er på ca. 154 mia. ITL, hvoraf 43 % er privilege- rede fordringer. De fordringshavere, der fik adgang til en foreløbig delvis fordeling af aktiver på 40 mia. ITL, der blev foretaget inden udgangen af 1998, bestod af de ansatte, der modtog 28,2 mia. ITL. Medio Credito (en offentligretlig bank), der modtog 8,5 mia. ITL tillige med 1 mia. ITL i renter, samt Banca Antoniana (en privatretlig bank), der modtog 1,1 mia. ITL, var begge privilegerede fordringshavere. (49) Endelig har kurator forsøgt at få tilbagekaldt indfrielsen af den restgæld på 65,2 mia. ITL, som Seleco havde til REL, til en pris på 20 mia. ITL. Domstolen har ophævet privilegeringen af Friulias fordring på 13 mia. ITL over for Seleco. Friulia har modtaget 1 mia. ITL til dækning af det mistede pant i Selecos fire industrivirksomheder, som det havde fået stillet som sikkerhed. IV. VURDERING AF STØTTEN (50) I henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, er bortset fra de i traktaten hjemlede undtagelser statsstøtte, som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. (51) Af nedenstående årsager finder Kommissionen, at en del af de foranstaltninger, der er omfattet af nærværende procedure, udgør statsstøtte, som er uforenelig med traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Der er nemlig tale om foranstaltninger, der er finansieret ved hjælp af statsmidler, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen, idet de udgør en økonomisk fordel, som andre fabrikanter ikke har haft. Fordelen har gjort det muligt for den begunstigede kunstigt at overleve på markedet uden at afholde en betydelig del af de nødvendige udgifter. De pågældende foranstaltninger påvirker også samhandelen mellem medlemsstaterne, eftersom den begunstigede virksomhed var forbundet med virksomheder i mange medlems- stater, og dens produktion ligeledes var beregnet på andre EØS-lande. (52) Efter flere års vækst indledtes der i 1992 i den europæ- iske forbrugerelektroniksektor et fald. Forbruget var dalet med 4 mia. ECU og produktionen med 2,5 mia. ECU. Antallet af beskæftigede var faldet meget mere end lønudgifterne var i set på baggrund af steget uforholdsmæssigt meget produktivitetsstigningen (44 % mere pr. ansat i forhold til en produktivitetsstigning på 33 %) (7). forarbejdningssektoren, medens (53) Den økonomiske afmatning bevirkede en langsommere vækst, en skærpet konkurrence og et mærkbart prisfald. Dette skabte et overskudsmarked, eftersom prisfaldet havde fremmet udbredelsen af elektroniske produkter. Ifølge »Panorama of EU Industry« kunne efterspørgslen i 1994 opdeles i to afdelinger: den øverste og den nederste del af markedet. De forhold, der for den første afdeling førte til succes, blev pris, service og distributi- onskvalitet, og for den anden forbedring af det forret- ningsmæssige anpræg og udvidelse af distributionsnet- tene til fordel for de store varehuse. (54) (55) 1993 var det andet år med nedgang for det italienske forbrugerelektronikmarked (8) (– 11,6 % af salget udtrykt i løbende priser). Denne nedgang havde samme årsager som dem, der lå bag den europæiske nedgang, men prisfaldet havde været hurtigere end i de andre medlems- italienske marked investerede Selecos stater. På det konkurrenter meget mere i reklamer og i F & U, og nogle af dem (Thomson, Grundig og Blaupunkt) havde endog kastet nye produkter på markedet. Distributionen foregik hovedsagelig gennem mindre forretninger, men som andetsteds i Europa var de store varehuse på vej til at blive det vigtigste salgsnet. Ifølge »Panorama of EU Industry« fra 1994 var udsig- terne for de følgende år (1994-1997) stadig meget dårlige. På kort sigt stræbte de erhvervsdrivende efter prisnedsættelser og rationalisering af produktionen, efter forbedring af kvaliteten af de bestående produkter og efter markedsføring af nye produkter. På lang sigt bestod vinderstrategien i at samle bestræbelserne om forsk- nings- og udviklingssektoren. (56) Udsigterne for det italienske marked var de samme. Det fremgår af læsning af »Euromonitor« fra februar 1994, at den italienske økonomi fortsat ville svækkes, og at den økonomiske afmatning ville få virkninger i hele 1994. Stadig ifølge »Euromonitor« fra februar 1994 var udsig- terne i Italien i fjernsynsmodtagersektoren for vækst i faste priser følgende: (7) Kilde: »Panorama of EU Industry, (8) Kilde: »Euromonitor«, februar billedbåndoptagere i Italien. '94«, Eurostat. 1994. Fjernsynsmodtagere og L 227/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 Farvefjern- synsmod- tagere Vækst i faste priser i Vækst lø- bende priser 1993 1994 1995 1996 1997 1998 2 900 2 800 (– 3,45 %) 2 850 (+ 1,8 %) 2 900 (+ 1,7 %) 2 950 (+ 1,7 %) 3 000 (+ 1,7 %) 1 723 1 505 (– 12,5 %) 1 522 (+ 1,2 %) 1 542 (+ 1,3 %) 1 576 (+ 2,2 %) 1 640 (+ 4 %) (57) Den pågældende støtte blev ikke ydet på grundlag af en af Kommissionen godkendt ordning, og i strid med artikel 88, stk. 3, blev den ydet uden forudgående anmeldelse. Der er derfor tale om ulovlig støtte. Det samme gælder Friulias tilførsel på 13 mia. ITL i forbindelse med kapitaltilførslerne til Seleco i 1994, der, om end de var anmeldte, blev foretaget, inden Kommissionen havde udtalt sig herom. (58) Da der er tale om overførsler af offentlige midler, må Kommissionen undersøge, om de offentlige myndigheder har udvist samme adfærd som en privat investor, der arbejder på sædvanlige markeds- økonomiske vilkår. (59) (60) (61) I overensstemmelse med Fællesskabets retningslinjer for statens kapitalindskud (9) udgør offentlige myndigheders erhvervelse af kapitalinteresser i en virksomhed i almindelighed ikke statsstøtte, dersom kapitaltilførslen finder sted på betingelser, der ville være acceptable for en privat investor, der driver virksomhed på normale markedsøkonomiske vilkår (punkt 3. 2). I overensstemmelse med dette princip gør en undersøgelse af virksomhedens finansielle situation og af udsigterne til et normalt afkast på sigt det muligt at fastslå, om det offentlige indgreb udgør statsstøtte eller ej. IV. 1. REL's delvise frafald af fordringerne i 1994 I 1994 frafaldt REL en del af fordringerne over for Seleco (16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL) for at gøre det muligt for virksomheden at fortsætte. Ifølge de italienske myndigheder bevarede REL på denne måde de fleste af sine fordringer, som det ville kunne inddrive senere, når Selecos finansielle situation var blevet bedre. Kommissionen kan dog konstatere, at Selecos aktionærer, hvoraf den vigtigste var REL, som det fremgår af selskabets årsregnskaber for 1993, i begyndelsen af 1994 havde besluttet at afvikle selskabet som følge af regnskabsårets dårlige resultater. Tabene var nemlig halvanden gang større end selskabskapitalen. Stadig ifølge nævnte årsregnskaber blev beslutningen om at afvikle Seleco som følge af de ansattes aktioner og det deraf følgende indgreb fra de offentlige myndigheders side, blandt andet fra ministerpræsidenten, der tog sigte på at få aktionærerne til at ændre deres beslutning, ikke gennemført. Som følge af indgrebet foretog aktionærerne i modsætning til deres første beslutning en ny kapitaltilførsel til Seleco, og REL dækkede selskabets tab ved at frafalde en del af fordringerne over for selskabet (16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL). (62) De italienske myndigheders påstand om, at REL som enhver anden privat fordringshaver havde grebet ind for at redde størstedelen af fordringerne over for selskabet, kan derfor ikke godtages af Kommissionen. Uanset om det ifølge italiensk lov var tilladt aktionærerne at undgå afviklingen og tilføre selskabet ny kapital og således dække tabene, er det åbenbart, at uden de italienske myndighe- ders politiske indgriben og det deraf følgende styrkede indgreb fra REL, ville de øvrige aktionærer ikke på ny have investeret i et selskab, der, på trods af at det havde fået offentlig støtte i over ti år, havde haft negative resultater i hele dette tidsrum (bortset fra en meget ringe fortjeneste i årene 1991 og 1992). Den beslutning om at afvikle selskabet, der i 1994 blev truffet af alle aktionærerne, herunder REL, den vigtigste aktion (59 %) på dette tidspunkt, kan udelukkende forklares ved, at aktionærerne, der var de bedst egnede til at udtale sig om deres selskabs virkelige situation, var overbeviste om, at Selecos overlevelse for dem ville blive langt dyrere end en endelig afvikling, og at selskabet under alle omstændigheder ikke ville give noget afkast på lang sigt. Især for REL, som fra regnskabsåret 1994 skulle træde ud af selskabets kapital, og som på det tidspunkt var Selecos største fordringshaver, måtte en afvikling af selskabet formodes at sikre inddrivelsen af de fleste af fordrin- gerne. (9) Bull. 9-1984. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/31 (63) (64) (65) (66) På grundlag af ovenstående betragtninger må det derfor konkluderes, at REL's transaktion i 1994, der blev gennemført på trods af de oprindelige hensigter, og som bestod i delvis frafald af fordringerne (16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL), samt transaktionen i 1996, der bestod i indfrielse af restgælden på 65,2 mia. ITL til en pris på 20 mia. ITL, er en så godt som umiddelbar følge af de politiske myndigheders indgriben i 1994, der havde til formål for enhver pris at hindre Selecos afvikling. På disse betingelser svarer REL's indvilgelse i 1994 i at give afkald på 16,8 mia. ITL og vente indtil 2015 med at inddrive forskellen til et frafald af hele fordringen (82 mia. ITL) og følgelig til en støtte af samme størrelse. REL's adfærd er nemlig ikke blot ikke i overensstemmelse med det markedsøko- nomiske investorprincip, men den skal i overensstemmelse med Fællesskabets retningslinjer for tilførsel af kapital fra staten (punkt 3. 3) uden videre betragtes som statsstøtte, eftersom virksomhe- dens finansielle situation og gældens størrelse var af en sådan art, at de øvrige (private eller offentlige) investorer i Seleco ikke var rede til på ny at investere i selskabet. De øvrige investorers (37 % private investorer) beslutning om at tilføre selskabet ny kapital, så snart REL havde dækket tabene, hvilket også de ellers var forpligtet til, ændrer ikke ovennævnte konklusioner (10). Kommissionen finder, at tilførslen af kapital til Seleco i 1994 ikke ville være sket uden REL's forudgående tilsagn om at dække alle tabene gennem nævnte delvise frafald af fordringerne over for selskabet. Dette svarer til at give fuldstændigt afkald på nævnte fordringer i betragtning af den overvældende sandsynlighed for, at selskabet snarest ville blive endeligt afviklet, hvilket skete tre år efter. At REL siden, i 1996, forsøgte at inddrive en del af de tilbageværende fordringer (20 mia. ITL af 65,2 mia. ITL), hvilket kurator har forsøgt at få tilbagekaldt i henhold til artikel 67 i kongeligt dekret nr. 267 af 16. marts 1942 (11) (herefter benævnt »konkursloven«), eftersom REL på tidspunktet for aftalen nødvendigvis måtte vide, at Seleco var insolvent, bekræfter kun, at Kommissionens holdning hertil er velbegrundet. IV. 2. Konverteringen af en fordring til aktier i Seleco og Friulias kapitaltilførsel i 1994 Som led i kapitaltilførslerne til Seleco i 1994 konverterede Friulia det femårige lån på 6 mia. ITL til en rente på 9,55 % til aktier, og det tilførte yderligere 7 mia. ITL. Som følge af disse foranstaltninger blev Friulia aktionær i Seleco med deltagelse i kapitalen på 28,8 % i forhold til de tidligere 3,7 %. De italienske myndigheder begrunder indgrebet ved at henvise til det markedsøkonomiske investor- princip. På den ene side skulle Friulia have handlet for at sikre tilbagebetalingen af fordringen, der til forskel fra REL's fordring var garanteret for 3 mia. ITL af den privatretlige bank Friulia, der på sin side var garanteret for 2 mia. ITL af Seleco. På den anden side var Friulia ud fra en undersøgelse af omstruktureringsplanen (1993-1996), der blev foretaget af en uafhængig sagkyndig, overbevist om, at investeringen var lønsom. De italienske myndigheder hævder derfor, at Friulias adfærd var forsvarlig, eftersom den private aktionær på ny var rede til at investere 19 mia. ITL i Seleco. Kommissionen anlægger den betragtning, at dens konklusioner med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt REL's delvise frafald af fordringerne over Seleco var statsstøtte, også gælder for Friulias indgreb. Friulia var blandt Selecos aktionærer, som ifølge årsberetningen for 1993 havde besluttet at lade selskabet afvikle. Endvidere var Friulia også fordringshaver over for Seleco, men i modsætning til REL havde den sikkerhedsstillelse. I tilfælde af afvikling ville Friulia have fået tilbagebetalt en forholdsvis større del af sin fordring end REL. Påstanden om, at der var tale om at redde en bestående fordring, kan derfor ikke godtages af Kommissionen. Som angivet i forbindelse med procedurens iværksættelse var Friulias deltagelse af midlertidig art. Endvidere var Friulias købspris for aktierne aftalt med SOFIN, og den var ifølge de italienske myndigheder uafhængig af udsving i værdien af og antallet af aktier, der blev købt af Friulia. Det aftalte afkast svarede til Friulias købspris med en kalkulationsrente på 75 % af finansministeriets gennemsnitlige referencesats forhøjet med 1 %. I overensstemmelse med punkt 3. 3 i Fællesskabets retningslinjer for kapitaltilførsel fra staten er der uden videre tale om statsstøtte, når erhvervelsen af kapitalinteresser er en midlertidig foranstaltning, hvor varigheden og købsprisen er fastsat på (10) Heraf kan det konkluderes, at REL's transaktion førte til, at der blev ydet en støtte til de øvrige aktionærer i Seleco, der i omfang svarede til deres andele i dækningen af tabene. Kommissionen finder dog, at denne virkning er indi- rekte og under alle omstændigheder uvæsentlig i forhold til den direkte og selektive virkning til fordel for Seleco. (11) Den italienske lovtidende af 6. 4. 1942, nr. 81. L 227/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 forhånd, således at kapitalindskyderens afkast bliver betydeligt mindre, end hvad han ville have kunnet forvente af en investering for et tilsvarende tidsrum på kapitalmarkedet. Under nærværende procedure har de italienske myndigheder på intet tidspunkt hævdet eller påvist, at afkastet af Friulias deltagelse lå over eller var lig med det, selskabet ville have kunnet forvente ved en investering af følger, at denne kapitaldeltagelse udgør statsstøtte. samme varighed på kapitalmarkedet. Heraf IV. 2. 1. Kommissionens vurdering af Friulias bestilte undersøgelse og af Selecos omstrukture- ringsplan for tidsrummet 1993-1996 (67) Kommissionen finder, at den allerede har påvist, at Friulias deltagelse i kapitaltilførslen til Seleco i 1994 ikke er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Dog må den også tage de italienske myndigheders argument i betragtning, ifølge hvilket Friulia, som enhver privat investor, var overbevist om investeringens lønsomhed. Selskabet havde nemlig bestilt en undersø- gelse af Selecos omstruktureringsplan, og det havde besluttet at gå ind i kapitaltilførselstransaktionen på grundlag af den vurdering, den havde foretaget af virksomhedens levedygtighed. (68) Omstruktureringsplanen for 1993-1996 er den anden siden begyndelsen af 1990'erne. Den første plan for 1990-1993 forudsatte en tilbagevenden til en situation med betydelig fortjeneste i 1993. På grundlag af en kapitaltilførsel på 45 mia. ITL forudsatte den anden plan en genvinding af lønsom- heden fra 1995, dvs. efter at de tilbageværende omstruktureringsudgifter var blevet opsuget i løbet af 1994. De store handlingslinjer i denne plan var: koncentration af fremstillingsprocessen, nedskæring af udgifterne, omlægning og nedskæring af personalet samt investering i forskning og udvikling. Planen forudsatte i almindelighed en nedskæring på 20 % af produktionen af farvefjernsynsmodta- gere og en øgning på 75 % af produktionen af dekodere (der skulle sælges på andre europæiske markeder) og på 33 % af produktionen af monitorer og videoprojektorer (der skulle sælges på markeder uden for Europa, bl. a. USA og Kina). Endvidere regnedes der i planen med nedskæring på 267 i antallet af ansatte i Pordenone. (69) På begæring af Friulia blev denne omstruktureringsplan undersøgt af en uafhængig sagkyndig (KPMG Peat Marwick Corporate Finance), der konkluderede, at Selecos omstruktureringsplan var alt for ambitiøs såvel ud fra virksomhedens situation som ud fra selve planens forudsætninger. (70) Den pågældende undersøgelse viser desuden, at Selecos forretningsmæssige, økonomiske og finan- sielle struktur led af omfattende strukturelle svagheder. I denne stærkt arbejdskraftkrævende erhvervsgren var først og fremmest virksomhedens beskæftigelsesstruktur utilpasset, eftersom der var for mange ledere i forhold til arbejdere, hvilket først og fremmest skyldtes koncernens indviklede struktur (ti datterselskaber i drift og seks under afvikling). (71) Selskabet havde ikke held til at gennemføre sine forsknings- og udviklingstiltag i en erhvervsgren, hvor sådanne er af grundlæggende betydning for at sikre virksomhedens overlevelse. For eksempel havde virksomheden i over to år ikke kunnet skabe nye kabinetter til fjernsynsmodtagere, på trods af at det var uomgåeligt nødvendigt jævnligt at forny denne del af varen. I undersøgelsen understreges det, at Seleco ikke havde udviklet nogen strategi for projekterings- og markedsføringsfasen for de nye produkter. Hertil kommer, at selskabet var fuldstændig afhængigt af de øvrige store fabrikanter i sektoren med hensyn til basiskomponenter for produkterne, hvilket bevirkede, at det var meget udsat for såvel svingninger i produktionen som finansielle svingninger. (72) Det fremgik af undersøgelsen, at REL's stærke indflydelse på koncernens finansiering, særlig i årene fra 1991 (52 % af den finansielle position afhang af lån fra REL) til 1993 (42 %). REL's finansieringer var præget af yderst lave omkostninger, der lå langt under markedsrenterne. Det er derfor et spørgsmål, hvilke følger REL's forudselige frigørelse fra forpligtelserne over for Seleco ville have fået, og om selskabet ville have kunnet benytte sig af kapitalmarkedet til at dække sine finansielle behov. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/33 (73) (74) Forudsætningerne for planen tog ikke hensyn til koncernens svage punkter. Først og fremmest påregnedes der i planen et fald i fremstillingsomkostningerne, hvilket forudsatte en nedskæring af lønudgifterne. I undersøgelsen understreges det, at Seleco i slutning af 1993 havde skåret ned på lønudgifterne ved at benytte sig af Cassa Integrazione Guadagni (en løntilskudsfond). Planen forud- satte, at der fremtidig anvendtes samme strategi (solidaritetsaftaler). Sådanne forudsætninger var ikke virkelighedsnære, eftersom Seleco tog det for givet, at sådanne aftaler ville blive indgået på nationalt plan, hvilket ifølge undersøgelsen var ganske usandsynligt. Koncernens strategi tog sigte på at forbedre selskabets renommé, der var blevet dårligt som følge af de foregående års forværrede resultater. Disse investeringer havde et strategisk præg, eftersom udskiftningen af distributionskanalen til fordel for de store varehuse ikke kunne forbedre forbru- gernes opfattelse af produkterne. Forbrugerne havde altid vist, at de værdsatte den gode service, de fik, takket være distributionen i specialforretningerne. I undersøgelsen understreges det, at det ville have været nødvendigt med uhyre store investeringer i reklame, der næppe ville have givet umiddel- bare resultater. (75) Planens succes afhang således af, hvor omfattende finansielle midler der blev givet tilsagn om, og af ydre forhold, som selskabet ikke havde nogen kontrol over, såsom de store varehuses magtstilling med hensyn til indgåelse af aftaler, samt anvendelsen af solidaritetsaftaler. (76) Som konklusion anførte undersøgelsen følgende: — forudsætningerne for indgåelse af et større antal salgsaftaler tillige med en forhøjelse på 8 % af priserne fra anden halvdel af 1994, var uden grundlag — Seleco havde ikke midler til at markedsføre sin vare som et teknologi- og kvalitetsprodukt — forudsætningen i forbindelse med prisforhøjelsen tog ikke hensyn til de store varehuses magtstil- ling med hensyn til indgåelse af aftaler og dermed til den yderligere nedskæring af Selecos fortjeneste, som altid havde været det svage punkt. Selecos fastholdelse af mellemhøje priser havde aldrig gjort det muligt for selskabet at hævde sig hverken med hensyn til fortjeneste (høje priser) eller omfang (utilstrækkelige markedsandele) — udviklingen af Selecos eneste virkelig lønsomme sektor (varer til erhvervsmæssig brug), hvor der påregnedes en stigning på 21 % i 1995, stod i fare for at blive bremset af koncernens finansielle krise. (77) (78) (79) Kommissionen kan konstatere, at Selecos strategi ikke passede til situationen. I 1994 måtte man satse på et af de to yderafsnit af produktionen, meget højt eller meget lavt, og i overensstemmelse med varen vælge det bedst egnede distributionsnet. Seleco, der fremstillede varer i den nederste ende af mellemafsnittet, ønskede at konkurrere med produkter i det højeste afsnit af markedet i de store varehuse. Dette havde ingen forretningsmæssig berettigelse, eftersom selskabets varer ikke adskilte sig fra konkurrenternes og kun vanskeligt ville have kunnet tiltrække kundernes opmærksomhed, når der ikke blev gjort noget særligt ud af dem som netop i specialforretningerne. Selecos strategi havde forkerte forudsætninger med hensyn til prisudviklingen. Alle undersøgelser, herunder den, Friulia bestilte, var enige om, at en sådan vækst var umulig, og viser tværtimod, at priserne fortsat ville være faldet indtil årets udgang for derefter på ny at stige til et lidt lavere niveau end det i planen angivne (2 %). For at kunne opsuge de tilbageværende omstruktureringsomkost- ninger i 1994, således som det var forudsat i planen, ville det have været nødvendigt med en klækkelig omsætningsstigning, som ikke kunne forventes i betragtning af Selecos fortid og fremtids- udsigter samt det marked, hvor selskabet arbejdede. På grundlag af ovenstående betragtninger kan det udledes, at uanset om Seleco havde haft midlerne til at nå de i planen fastsatte mål, ville det have krævet langt mere tid end fastsat. Under hensyn til de påregnede resultater ville det endvidere have været nødvendigt, at aktionærerne tilførte yderligere kapital. Der er intet, som viser (hvilket de italienske myndigheder heller ikke har hævdet), at Seleco havde de nødvendige midler til at overleve i tidsrummet for planens gennemførelse. Den af Friulia bestilte undersøgelse udtaler sig ikke engang herom. (80) Det samme gælder også for budgettet, eftersom forretningsplanen hvilede på forudsætninger, der ikke holdt stik, og på strategier, der ikke var formålstjenlige. L 227/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 (81) (82) (83) (84) (85) Kommissionen finder, at den af Friulia bestilte undersøgelse var formålstjenlig og fornuftig, og at den sagkyndige på grundlag af omstruktureringsplanen og markedsvilkårene og -udsigterne har draget de rette konklusioner med hensyn til virksomhedens lønsomhed. Kommissionen kan konstatere, at undersøgelsens lødighed også gælder den vurdering, den når frem til. Selskabets udvikling i de følgende to år bekræfter vurderingen. Over halvdelen af Selecos produktion af farvefjernsynsmodtagere og dekodere blev ikke afsat, og den eneste vækstsektor var sektoren for monitorer og videoprojektorer. På baggrund heraf konkluderer Kommissionen, at Friulia ikke af sin investering kunne forvente et afkast, der kunne godtages af en privat investor, der arbejder på sædvanlige markedsøkonomiske vilkår. Friulias tilførsel af 13 mia. ITL til Selecos kapital udgør derfor i sin helhed statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. IV. 3. De offentlige bankers indgreb i 1994 En pool af fortrinsvis private banker havde med højst 10,5 mia. ITL deltaget i kapitaltilførslen til Seleco. I aftalen mellem nævnte banker og Selecos gamle aktionærer bekræftes det klart, at bankernes indgreb var klart supplerende. Bankerne var nemlig gået med til at deltage i Selecos kapital efter at have fået fast tilsagn fra Selecos gamle aktionærer (REL, SOFIN og Friulia) om, at det foregående regnskabsårs tab skulle udlignes af REL, og at de øvrige aktionærer skulle tilføre 35 mia. ITL. Bankerne gik endvidere med til i forhold til deres fordringer at genforhandle tilbagebetalingen af Selecos gæld. Eftersom de forskellige banker, såvel offentlige som private, tegnede sig for en kapitalforøgelse i forhold til deres fordringer over for Seleco (fordringer på 162 mia. ITL eller ca. 40 % af selskabets samlede gæld pr. 31. december 1993), slutter Kommissionen, at deres indgreb var uundgåeligt og navnlig tog sigte på at redde nævnte fordringer. Det må derfor konkluderes, at bankernes indgreb ikke falder inden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1. IV. 4. Indfrielsen af den tilbageværende gæld til REL i 1996 (86) I 1996 indfriede Seleco den tilbageværende gæld til REL på 65,2 mia. ITL til en pris på 20 mia. ITL. (87) En analyse af denne transaktion i lyset af dennes iboende egenskaber kunne føre til den slutning, at Selecos fordel svarer til forskellen mellem den valgte kalkulationssats for gælden (19 %), der som hævdet i forbindelse med udvidelsen af proceduren tager hensyn til risikoen to gange, og den sats, som ville være blevet valgt af en privat investor, dvs. den reelle markedssats forhøjet med et rimeligt risikotillæg. Af de i punkt IV. 1 anførte årsager finder Kommissionen dog, at denne anden transaktion blot er en videreførelse i tiden af den første, og at den er lige så uforenelig med det markedsøkono- miske investorprincip. (88) Under alle omstændigheder kan Kommissionen konstatere, at forfaldsåret (2015) for den tilbagevæ- rende gæld (65,2 mia. ITL) og det tidspunkt, hvor gælden blev indfriet, nemlig ti måneder før Selecos konkurs, fik kurator til at forsøge at få tilbagekaldt transaktionen (på grundlag af konkurslo- vens artikel 67), eftersom han var overbevist om, at REL, der havde været aktionær i 1994, i 1996 ikke kunne være uvidende om, at selskabet var insolvent. (89) Derfor og på grundlag af betragtningerne i punkt IV. 1 må alle REL's fordringer (de uinddrevne eller de for domstolen indbragte) over for Seleco betragtes som statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/35 IV. 5. Det konvertible lån, der blev bevilget af Friulia i 1996 (90) Det pågældende lån var på 12 mia. ITL over fem år til en rente på 7 %. Fire industrivirksomheder, der ejedes af Seleco, blev stillet som sikkerhed for Friulia. De italienske myndigheder hævder, at Friulia udviste en adfærd som en privat investor, eftersom en pool af fortrinsvis private banker sandsynligvis samme år — de italienske myndigheder har aldrig nærmere angivet tidspunktet for bankernes indgreb — bevilgede Seleco et obligationslån på 12 mia. ITL til en rente på 5 %. (91) (92) Kommissionen finder ikke, at sammenligningen mellem Friulias adfærd og bankernes adfærd er relevant. For det første havde de banker, der erhvervede Selecos obligationer, i modsætning til det regionale udviklingsselskab Friulia, fordringer på 20,5 mia. ITL over for Seleco, hvoraf kun en mindre del var garanterede. Friulia havde derimod ingen fordringer over for Seleco. For det andet er lånet anderledes (de italienske myndigheder har aldrig påvist det modsatte); i bankernes tilfælde er der tale om et obligationslån, medens der i Friulias er tale om et konvertibelt lån. I den forbindelse skal Kommissionen bemærke, at når et selskab, der er gået konkurs, afvikles, skal ifølge italiensk lov gæld i forbindelse med et obligationslån indfries før de øvrige simple fordringer. Havde Friulia desuden opnået sikkerhedsstillelse for lånet, ville disse være blevet ophævet af dommeren, fordi man som fastsat i konkurslovens artikel 67 kunne påvise, at Friulia et år før Selecos konkurs var klar over, at selskabet var insolvent. I modsætning til Friulia trådte bankerne til for at redde deres fordringer, og fordi der var foretaget offentlige indgreb (REL og Friulia) af langt større omfang (60,5 mia. ITL mod 12 mia. ITL). Kommissionen nærer desuden tvivl om, hvorvidt sikkerhedsstillelserne var passende. Som det fremgår af den af Friulia i 1994 bestilte undersøgelse (se punkt IV. 2. 1), var Selecos renommé i de seneste år blevet så dårligt, at kun investeringer i meget omfattende reklamevirksomhed ville have kunnet forbedre det på længere sigt. At Selecos industrivirksomheder nu var af ringe værdi på markedet, bekræftes af den pris, tre af disse (herunder ikke Elbe) blev solgt til, da de forskellige virksomheder blev afstået under selskabets afvikling: lidt over 1 mia. ITL. Selv om Kommissionen ikke kan bygge sine konklusioner på senere analyser, kan den dog konstatere, at selv om nævnte virksomheders bogføringsværdi er langt højere, synes deres virkelige værdi at ligge betydeligt under de 12 mia. ITL, der blev lånt. Rentesatsen burde derfor have taget hensyn til ikke blot Selecos vanskelige situation (risikotillæg), men også til at selskabets reelle sikkerhedsstillelser var utilstrække- lige. (93) Desuden skal Kommissionen bemærke, at markedsrenten den gang for et lån svarende til det af Friulia bevilgede ifølge oplysningerne fra de italienske myndigheder svingede mellem 13 % og 14 %. Da de italienske myndigheder begrundede kalkulationsrenten for Selecos indfrielsestransaktion i 1996 vedrørende restgælden over for REL, bekræftede de, at satsen på 19 % var fremkommet ved sammenlægning af en grundsats på 13-14 %, der i 1996 blev anvendt på mellemfristede finansie- ringer med passende sikkerhedsstillelser, og et risikotillæg på 5-7 %, der afspejlede selskabets situa- tion. Kommissionen konkluderer derfor, at den af Friulia anvendte rente ikke svarer til markeds- renten. (94) Kommissionen skal endvidere anføre, at Friulia ikke har handlet som en privat investor. Som det klart fremgår af dommerens ophævelse af sikkerhedsstillelsen, var Friulia på tidspunktet for bevil- lingen af lånet og under hensyntagen til Selecos finansielle situation helt klar over, at investeringen aldrig ville blive lønsom. Kommissionen konstaterer desuden, at Friulia, der var aktionær i Seleco, på tidspunktet for bevillingen af nævnte lån ikke kunne være uvidende om, at Selecos eneste lønsomme virksomhedsformer allerede var overført til Multimedia en måned før. Yderligere købte Friulia tre måneder efter bevillingen af nævnte lån en tredjedel af aktierne i Multimedia. (95) Heraf følger, at en privat investor aldrig ville have ydet det pågældende lån, og at hele beløbet på 12 mia. ITL derfor udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. L 227/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 IV. 6. Det obligationslån, der i 1996 blev bevilget af en pool af banker (96) I 1996 bevilgede en pool af fortrinsvis private banker (71 %) et konvertibelt obligationslån til en rente på 5 %. Da der er tale om fortrinsvis private banker, hvis adfærd falder uden for anvendelses- området for traktatens artikel 87, stk. 1, og da de offentlige banker, der var i mindretal, anvendte samme vilkår som de private deltagere i poolen, må det konkluderes, at bankernes indgreb ikke falder inden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 87, stk. 1. Kommissionen kan desuden konstatere, at de banker, der deltog i poolen, på tidspunktet for konkursen havde fordringer over for Seleco til en værdi af 20,5 mia. ITL, og det må derfor erkendes, at deres indgreb var tvunget, og at hovedformålet var at redde nævnte fordringer. IV. 7. Friulias og Italtels investering i Multimedia (97) I betragtning af de betingelser, hvorunder Multimedia blev oprettet, indeholder Italtels (der måtte opnå samtykke fra sin private aktionær, Siemens, for at kunne erhverve nævnte andel i Multimedia) og Friulias investeringer ikke i sig selv elementer af statsstøtte, som omhandlet i traktatens artikel 87, stk. 1. Der er nemlig tale om deltagelse i en virksomhed, der skulle arbejde i en særlig dynamisk og medrivende branche, således som det fremgår af punkt II. 1. 3. V. SPØRGSMÅLET OM, HVORVIDT STØTTEN ER FORENELIG MED FÆLLESMARKEDET (98) Den af REL og Friulia i 1994 og 1996 ydede støtte kan ikke anses for at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til de i traktatens artikel 87, stk. 2, fastsatte undtagelsesbestemmelser, idet den ikke udgør støtte af social karakter til enkelte forbrugere, eller støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder. De kan heller ikke være omfattet af de i artikel 87, stk. 2, litra a), b) og d), fastsatte undtagelsesbestemmelser. Støttemodtageren befinder sig ikke i et område, der er støtteberettiget i henhold til artikel 87, stk. 3, litra a) eller c), eftersom støtten ikke skal fremme virkeliggørelsen af vigtige projekter af fælleseuropæisk interesse, afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi eller fremme kulturen og bevarelse af kulturarven. litra c), eller stk. 3, (99) Kommissionen må derfor nøjes med at undersøge, om ovennævnte støtte kan være omfattet af den i artikel 87, stk. 3, litra c), fastsatte undtagelsesbestemmelse, særlig om den kan anses for at være støtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder. På grund af sin økonomiske situation må Seleco nemlig anses for at være en kriseramt virksomhed. (100) For at Kommissionen kan godkende en omstruktureringsstøtte, må det påvises, at den støttemodta- gende virksomhed er en kriseramt virksomhed, der opfylder kriterierne i Fællesskabets rammebe- stemmelser herfor (se nærværende beslutnings punkt 34). Endvidere er det uomgængelig nødvendigt, at der findes en omstruktureringsplan, der opfylder de almindelige betingelser i nævnte rammebe- stemmelsers punkt 3. 2. 2. Først og fremmest må Kommissionen sikre sig, at Seleco i 1994 havde konkrete muligheder for at genvinde den økonomiske og finansielle lønsomhed, og at omstrukture- ringsplanen byggede på realistiske forudsætninger. For det andet må Kommissionen efterprøve, at støtten ikke har fremkaldt konkurrencefordrejninger og står i et rimeligt forhold til omstrukturerin- gens udgifter og fordele. (101) På grundlag af nævnte EF-rammebestemmelser skal der ved en kriseramt virksomhed forstås en virksomhed, der ikke kan klare sig ved egne midler eller ved at rejse den fornødne kapital hos aktionærer. Den finansielle svækkelse af virksomheden skyldes almindeligvis dårlige hidtidige driftsre- sultater og dystre fremtidsudsigter. De typiske kendetegn er faldende indtjeningsevne eller voksende underskud, faldende omsætning eller voksende gæld. Som belyst i nærværende beslutnings punkt II må Seleco betragtes som en kriseramt virksomhed i henhold til EF-rammebestemmelserne herom. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/37 (102) Af de i punkt IV. 2. 2 anførte årsager finder Kommissionen, at Selecos omstruktureringsplan byggede på urealistiske forudsætninger og en utilpasset og usammenhængende strategi med hensyn til markedsføringen af selskabets varer. Forudsætningerne for de fremtidige driftsvilkår byggede for en stor dels vedkommende på ydre forhold, som virksomheden ikke havde nogen kontrol over. Selv om den arbejdede i nogle brancher i vækst (produkter til erhvervsbrug og billedbåndoptagere), koncen- trerede Seleco alligevel kræfterne om den eneste sektor, hvor mætningspunktet var nået, nemlig sektoren for farvefjernsynsmodtagere. (103) Eftersom kriteriet vedrørende generhvervelse af den økonomiske og finansielle lønsomhed, som fastsat i EF-rammebestemmelserne herom, ikke i Selecos tilfælde er overholdt, er det ingen nytte til at fortsætte undersøgelsen af de øvrige kriterier. Kommissionen skal dog fremkomme med nogle bemærkninger herom. (104) Skal omstruktureringsstøtte være forenelig med fællesmarkedet, må der vedtages foranstaltninger med henblik på så vidt muligt at afbøde støttens skadelige virkninger for konkurrenterne. Seleco nød godt af offentlig støtte i godt ti år, uden at selskabets situation blev nævneværdigt forbedret. Denne afhængighed af offentlig støtte havde derfor fået Kommissionen til at advare de italienske myndig- heder mod ydelse af yderligere statsstøtte til selskabet. I beslutningen af 20. maj 1992 meddelte Kommissionen nemlig de italienske myndigheder, at der ville blive truffet en negativ beslutning om en hvilken som helst ny støtteforanstaltning. Der må derfor anlægges den betragtning, at dette kriterium ikke er opfyldt. (105) Støttens omfang og intensitet skal som fastsat i EF-rammebestemmelserne herom begrænses til det strengt nødvendige, for at omstruktureringen kan gennemføres, og den skal stå i rimeligt forhold til de på fællesskabsplan forventede fordele. Derfor skal støttemodtagerne almindeligvis i betydeligt omfang bidrage til omstruktureringsplanen med egne midler eller ved hjælp af fremmed finansiering, der opnås på markedsvilkår. I det foreliggende tilfælde forholder det sig således, at den offentlige sektors bidrag i forbindelse med kapitaltilførslen i 1994 i forhold til den private sektors var på 49 % mod 51 %. Uden den offentlige tilførsel ville den private aktionær ikke være gået med til en ny kapitaltilførsel til selskabet, i betragtning af at aktionærerne tidligere havde besluttet, at afvikling af Seleco var den bedste løsning. (106) Efter omstruktureringsplanens forlis, der af de i punkt IV. 2 anførte årsager var forudsigeligt, kunne kun nye kapitalindsprøjtninger holde selskabet i gang. Disse tilførsler blev foretaget i 1996 i forbindelse med den anden transaktion vedrørende kapitaltilførsel og finansiel sanering af selskabet. I dette tilfælde var den private sektors yderligere tilførsel på 30,8 mia. ITL og den offentlige tilførsel på 60,5 mia. ITL. Efter de to kapitaltilførselstransaktioner (1994 og 1996) er tilførslen af offentlige midler til Seleco nået op på 55,4 % og tilførslen af private midler på 44,6 %. (107) Kommissionen må tage i betragtning, at selv om midlerne i den første transaktion hovedsagelig hidrørte fra private investorer, er denne tilførsel kun i teorien udtryk for en majoritet. Af de i punkt IV. 1 og IV. 4 anførte årsager bevirkede den måde, hvorpå REL forvaltede inddrivelsen af de fordringer på 82 mia. ITL, det havde over for Seleco, et næsten fuldstændigt afkald på nævnte beløb allerede i 1994. Det offentlige indgrebs rent faktiske majoritetspræg i 1994 bekræftes af, at alle Selecos offentlige såvel som private aktionærer, som belyst i punkt II. 1. 1, på dette tidspunkt var rede til at afvikle selskabet, og denne løsning blev undgået udelukkende takket være de italienske myndigheders indgriben. Endvidere bekræfter selskabets udvikling i 1994 (tab på 41,6 mia. ITL) og 1995 (tab på 64,2 mia. ITL), at selskabets afvikling i 1994 var den eneste løsning, der duede. I den anden transaktion vedrørende kapitaltilførsel/finansiering udgjorde den offentlige tilførsel nemlig 60 % af samtlige investerede midler. Kommissionen konstaterer derfor, at såvel i første som i anden kapitaltil- førsel blev princippet om et rimeligt forhold ikke overholdt. (108) Af de i punkt IV. 2. 1 anførte årsager gjorde omstruktureringsplanen for tidsrummet 1993-1996 det ikke muligt på grundlag af virkelighedsnære forudsætninger vedrørende de fremtidige driftsvilkår at gøre virksomheden konkurrencedygtig på ny inden for en rimelig frist. Med hensyn til transaktionen vedrørende kapitalfinansiering i 1996 bemærker Kommissionen, at de italienske myndigheder ikke har forelagt nogen anden omstruktureringsplan, der vil kunne danne grundlag for denne anden transaktions godkendelse. L 227/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 (109) I lyset af ovenstående betragtninger slutter Kommissionen, at de i Fællesskabets rammebestemmelser for omstrukturering og redning af kriseramte virksomheder fastsatte kriterier ikke er overholdt. Eftersom den i traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), fastsatte undtagelsesbestemmelse ikke kan finde anvendelse, må støtten derfor anses for at være uforenelig med fællesmarkedet. VI. KONKLUSIONER (110) Italien gennemførte den konvertering til aktier af et lån på 6 mia. ITL og Friulias tilførsel af ny inden kapital på 7 mia. Kommissionen havde udtalt sig herom. Kommissionen konstaterer endvidere, at de øvrige støttefor- anstaltninger er gennemført i strid med traktatens artikel 88, stk. 3. for Seleco, der blev anmeldt den 30. marts 1994, ITL til fordel Der er tale om følgende støtteforanstaltninger: — REL's delvise frafald i 1994 af fordringer på 16,8 mia. ITL af 82 mia. ITL og indfrielsen i 1996 af restgælden på 65,2 mia. ITL til en pris på 20 mia. ITL — Friulias bevilling i 1996 af et konvertibelt lån på 12 mia. ITL til en rente på 7 % om året med pant i fire af Seleco ejede virksomheder. (111) Disse støtteforanstaltninger er derfor ulovlige. Af de tidligere anførte årsager er de desuden uforene- lige med fællesmarkedet, idet de ikke kan være omfattede af nogen af de i traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, fastsatte undtagelsesbestemmelser. (112) Konstaterer Kommissionen, at en ulovlig støtte er uforenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 2, pålægger den medlemsstaten at tilbagesøge støtten hos modtageren som stadfæstet af De Europæiske Fællesskabers Domstol i dom af 12. marts 1973, sag 70/72, Kommissionen mod Tyskland (12), af 24. februar 1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen (13), og af 20. september 1990, sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland (14). (113) De italienske myndigheder må derfor vedtage alle de foranstaltninger, som er nødvendige for at genoprette den økonomiske situation, som virksomheden uden bevillingen af den uforenelige støtte ville have befundet sig i. Nævnte myndigheder må altså tilbagesøge den ulovlige og uforenelige støtte forhøjet med de renter, der er påløbet fra den dato, den blev stillet til rådighed for modtageren, indtil den effektive tilbagesøgning hos modtageren Seleco, der er under afvikling. Med henblik på en fyldestgørende gennemførelse af Kommissionens beslutning skal medlemsstaten udvise samme adfærd som en privat fordringshaver (og handle med samme omhu med henblik på at inddrive sine fordringer, såsom skattegæld eller sociale sikringsbidrag) og ufortøvet stræbe efter at tilbagesøge støtten under anvendelse af alle til rådighed stående retsmidler, herunder beslaglæggelse af virksom- hedens aktiver og om fornødent afvikling af virksomheden, dersom denne ikke er i stand til at foretage den pågældende tilbagebetaling. Resultaterne af salget af aktiverne vil gøre det muligt at fyldestgøre forskellige fordringshavere, herunder medlemsstaten, uanset om det skulle vise sig, at de ikke er tilstrækkeligt til at dække alle virksomhedens gældsposter, og uanset om støtten derfor ikke kan tilbagesøges fuldt ud. Under disse omstændigheder er virksomhedens afvikling dog af betydning ud fra et konkurrencemæssigt synspunkt, eftersom den frigør den del af markedet, den afviklede virksomhed sad på, og stiller den til rådighed for fordringshaverne, hvorved den også giver sidst- nævnte mulighed for at erhverve aktiverne og anvende dem mere hensigtsmæssigt. (114) Der kan dog indtræffe omstændigheder, der kan tale imod en sådan fremgangsmåde og bevirke, at der sættes spørgsmålstegn ved hensigtsmæssigheden af beslutningen om tilbagesøgning, og at statsstøttereglerne lades ude af betragtning. Dette sker, når virksomhedens »ongoing-concern«-aktiver og -passiver efter Kommissionens undersøgelse eller beslutning overføres til et andet selskab, der kontrolleres af samme personer, på betingelser, der ligger under markedsprisen, eller ved uigennem- sigtige fremgangsmåder. En sådan transaktion kan tage sigte på at friholde nævnte aktiver for virkningerne af Kommissionens beslutning og på at videreføre den pågældende økonomiske aktivitet uendeligt. (115) Som i enhver anden tilbagesøgningsprocedure må medlemsstaten for at handle som en omhyggelig fordringshaver benytte sig af alle til rådighed stående retsmidler i intern ret, såsom de midler mod den under afvikling værende virksomheds svigagtige adfærd over for fordringshaverne i form af handlinger i det fordægtige tidsrum inden afviklingen, der kan gøre det muligt at få erklæret sådanne handlinger ugyldige. (12) Sml. 1973, s. 813. (13) Sml. 1987, s. I-901. (14) Sml. 1990, s I-3437. 7. 9. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 227/39 (116) For at undgå at beslutningen bliver forgæves, og forvridningen af markedet fortsætter, kan Kommissionen desuden blive nødt til at kræve, at tilbagesøgningen ikke begrænses til den oprinde- lige virksomhed, men udvides til at omfatte den virksomhed, der viderefører den oprindelige virksomheds aktivitet under anvendelse af de overførte produktionsmidler, såfremt visse forhold i forbindelse med overførslen gør det muligt at fastslå, at der er en økonomisk sammenhæng mellem de to virksomheder. (117) Blandt disse forhold undersøger Kommissionen overførslens genstand (aktiver og passiver, persona- lets forbliven, bundlede aktiver), overførslens pris, identiteten af den overtagende virksomheds og den oprindelige virksomheds aktionærer eller ejere, tidspunktet for overførslen (efter undersøgel- sernes iværksættelse, procedurens iværksættelse eller den endelige beslutning) eller endelig transaktio- nens økonomiske følgerigtighed. (118) I det foreliggende tilfælde samlede Seleco i marts 1996 sine mere eller mindre lønsomme aktiviteter (videoprojektorer) i selskabet Multimedia (der var oprettet året før af selskabets betydningsfulde private aktionær, Rossignolo); Seleco tilførte en kapital på 29 mia. ITL og blev eneejer af Multimedia. Transaktionen, der således bidrog dobbelt til at tømme Seleco for værdier (aktiviteter og kapital), skete efter, at Kommissionen den 10. oktober 1994 havde besluttet at indlede proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2. Multimedia er fuldstændig kontrolleret af Seleco, der blev eneejer. Det er endvidere sandsynligt, at transaktionen ikke var begrænset til en overførsel af aktiver, og at over- førslen af Selecos vigtigste aktiver blev ledsaget af en overførsel af Multimedia af det tilsvarende personale (eller en del heraf), og dermed af en overførsel af gæld i det mindste til de sociale sikringsordninger. (119) Fire måneder efter transaktionen (og ni måneder før konkursen) solgte Seleco to tredjedele af sine aktier i Multimedia, der på dette tidspunkt var 100 % ejet af Seleco, til tre aktionærer, der hver købte en tredjedel heraf: Italtel, Friulia og Seleco. Multimedia forblev nemlig under Selecos kontrol (idet selskabet havde overført sin del til et skuffeselskab, Finanziaria Elettronica srl, som det kontrollerede for 99 % vedkommende) og/eller til sin aktionær Friulia (tredje aktionær i Seleco med 3,49 % af aktierne i februar 1996 med en selskabskapital på 32,759 mia. ITL, der angiveligt bevilgede Seleco et konvertibelt lån på 12 mia. ITL). (120) Ved en gennemførelse på rette vis af beslutningen om tilbagesøgning af den ulovlige og uforenelige støtte må det derfor kræves, at de italienske myndigheder skrider til handling over for ikke blot Seleco, men også Multimedia samt enhver anden virksomhed, til hvis fordel de pågældende aktiver har kunnet overføres, hvorved nærværende beslutning vil være virkningsløs — VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 Følgende statsstøtteforanstaltninger, som Italien har gennemført til fordel for Seleco SpA, er uforenelige med fællesmarkedet: a) Ristrutturazione Elettronica SpA's delvise afkald i 1994 på fordringer på 16,8 mia. ITL af fordringer på 82 mia. ITL b) Seleco SpA's indfrielse i 1996 af restgælden til Ristrutturazione Elettronica SpA på 65,2 mia. ITL til en pris på 20 mia. ITL c) Friulia SpA's konvertering til aktier af et lån på 6 mia. ITL, som selskabet havde bevilget i 1992 d) Friulia SpA's tilførsel i 1994 af en kapital på 7 mia. ITL e) Friulia SpA's bevilling i 1996 af et konvertibelt lån på 12 mia. ITL til en rente på 7 % med pant i fire af Seleco SpA ejede industrivirksomheder. L 227/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 7. 9. 2000 Artikel 2 1. Italien træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 1 omhandlede støtte, der allerede ulovligt er stillet til rådighed for modtagerne, hos Seleco SpA, subsidiært for den dels vedkom- mende, der ikke kan tilbagesøges hos Seleco SpA, hos selskabet Seleco Multimedia srl og enhver anden virksomhed, der måtte have nydt godt af overførsler af aktiver, der kan gøre nærværende beslutning virkningsløs. 2. Tilbageførslen gennemføres på grundlag af fremgangsmåderne i national ret. De beløb, der skal tilbagesøges, tillægges renter fra den dag, de blev stillet til rådighed for modtageren, indtil den effektive tilbagesøgning. Renterne beregnes på grundlag af den referencesats, der anvendes ved beregning af subventi- onsækvivalenten for støtte med regionalt sigte på tidspunktet for ydelsen af støtten. Senest to måneder efter datoen for nærværende beslutnings meddelelse underretter Italien Kommissionen om, hvilke foranstaltninger der er truffet for at efterkomme beslutningen. Artikel 3 Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik. Artikel 4 Udfærdiget i Bruxelles, den 2. juni 1999. På Kommissionens vegne Karel VAN MIERT Medlem af Kommissionen