title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle - "Euroopan laajuiset liikenneverkot - 1998 vuosikertomus suuntaviivojen toteuttamisesta ja tulevista painotuksista" (perustuu päätöksen N:o 1692/96/EY 18 artiklaan)"

eurovoc_concepts:
committee report
common transport policy
competitiveness
interinstitutional relations (EU)
trans-European network
transport network

text: 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/9 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission kertomus Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle – ‘Euroopan laajuiset liikenneverkot – 1998 vuosikertomus suuntaviivojen toteuttamisesta ja tulevista painotuksista‘ (perustuu päätöksen N:o 1692/96/EY 18 artiklaan)” (1999/C 293/02) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission kertomuksen Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle sekä alueiden komitealle Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi annettujen suuntaviivojen toteuttamisesta (perustuu päätöksen N:o 1692/96/ey 18 artiklaan) kom(1998) 614 lopull. , ottaa huomioon komission 4. marraskuuta 1998 perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 13. tammikuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 3:n ”Euroopan laajuiset verkot – Liikenne – Tietoyhteiskunta” tehtäväksi, ottaa huomioon Euroopan unionin perustamissopimuksen ja erityisesti Euroopan yhteisön perustamisso- pimuksen XII osaston (Euroopan laajuiset verkot) ja XIV osaston (taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuulu- vuus) (unionin perustamissopimuksen III osaston G artikla), ottaa huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 1692/96/EY, tehty 23 päivänä heinäkuuta 1996, yhteisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi, ottaa huomioon valiokunta 3:n huhtikuun 15. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 60/99 rev. 1, jonka esittelijöinä olivat Ramo´ n Valca´rcel Siso ja Anders Gustâv, hyväksyi 2. ja 3. kesäkuuta 1999 pitämässään 29. täysistunnossa (kesäkuun 3. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto • edistävän sellaisen sisärajattoman alueen luomista, tavarat, palvelut, ihmiset ja pääomat liikkuvat vapaasti jolla 1. 1. Euroopan unionin perustamissopimuksen B artiklassa mainittu ”taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” on yksi tärkeimmistä välineistä, joiden avulla Euroopan unionissa saavutetaan ”tasapainoista ja kestävää taloudellista ja sosiaalista edistystä”. Jo Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa erote- 1. 2. taan selvästi toisistaan ”taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuu- luvuus” (2 artikla) ja ”taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuulu- vuuden lujittaminen” (3 artikla). Näiden termien myöhempi käsittely perustamissopimuksessa merkitsee, • • että kaikkia ”yhteisön politiikkoja” laadittaessa tulee aina pitää mielessä niiden ”taloudellista ja sosiaalista yhteenkuu- luvuutta” lujittava panos että unionin on huolehdittava tarpeesta ryhtyä konkreetti- siin toimiin, joiden tarkoituksena jo itsessään on ”lujittaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta”. • parantavan yhteisön teollisuuden kilpailukyvyn edelly- tyksiä • lujittavan taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, joka määritellään pyrkimykseksi ”vähentää eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden, maaseutu mukaan luettuna, jälkeenjää- neisyyttä” (Amsterdamin sopimuksella artiklan loppu muu- tettiin kuulumaan – alueiden tai saarien jälkeenjääneisyyttä maaseutu mukaan luettuna). Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyivät perusta- 1. 4. missopimuksen 129 c ja 129 d artiklassa asetetut tavoitteet ja erityistehtävät ja antoivat ohjeellisen yhteispäätösmenettelyn jälkeen 23. heinäkuuta 1996 päätöksen N:o 1692/96/EY yh- teisön suuntaviivoista Euroopan laajuisen liikenneverkon ke- hittämiseksi. Päätöksellä komissio velvoitettiin 1. 3. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen XII osaston (Euroopan laajuiset verkot) ja XIV osaston (taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus) tarkastelu osoittaa, että Euroo- pan laajuisia verkkoja koskeva politiikka on konkreettinen väline, jonka odotetaan osaltaan • laatimaan joka toinen vuosi kertomus Euroopan parlamen- tille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle päätöksessä esitettyjen suuntaviivojen toteutta- misesta (18 artikla) C 293/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 • antamaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle joka viides vuosi päätöksen voimaantulon jälkeen ja ensimmäi- sen kerran 1. päivään heinäkuuta 1999 mennessä kerto- mus, josta käy ilmi, onko suuntaviivoja mukautettava, ja tekemään kertomuksen vuoksi aiheellisiksi katsomiaan ehdotuksia (21 artikla). Koska Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämistä 1. 5. koskevista yhteisön suuntaviivoista on ennen niiden hyväksy- mistä kuultava talous- ja sosiaalikomiteaa sekä alueiden komi- teaa (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 d artikla), on katsottava, että myös päätöksen N:o 1692/96/EY 21 artik- lassa tarkoitetuista mahdollisista mukautuksista ja ehdotuksista on kuultava komiteoita. 2. Menettelykysymyksiä 2. 1. Vuoden 1998 kertomus Euroopan laajuisen liikenne- verkon suuntaviivojen toteuttamisesta ja tulevista painotuksis- ta (jäljempänä ”vuoden 1998 TEN-T-kertomus”) on asiakirja, jonka tarkoituksena on kertomuksen itsensä mukaan paitsi antaa kuva asioiden tilasta myös ”käynnistää laajat kuulemiset ja lopulta laatia vuonna 1999 valkoinen kirja suuntaviivojen tarkistamisesta. ” 2. 2. Huolimatta näiden lausumien yleisluonteisuudesta voi- daan päätellä, että komissio aikoo aloittaa suuntaviivojen jotain muuta kuin päätöksen tarkistamisen, N:o 1692/96/EY 21 artiklassa tarkoitettu mukauttaminen tai seurausta artiklan sisällön väljästä tulkinnasta. joka olisi Näin ollen alueiden komitea pitää välttämättömänä, 2. 3. että komissio selvittää täsmällisesti suunnittelemansa suunta- viivojen tarkistuksen määräajat, vaiheet ja sisällön. 3. Euroopan laajuisen liikenneverkon peruslähtökohdat: kilpailukyky ja yhteydet 3. 1. Vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa todetaan, että yhteisön Euroopan laajuisia verkkoja koskevalla strategialla on kaksi jotka perustuvat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 129 b artiklan 2 kohtaaN: lähtökohtaa, • • tehokkaan liikenneinfrastruktuurin olennainen merkitys kilpailukyvylle, pitkäaikaiselle kasvulle ja työllisyydelle (päätöksen N:o 1692/96/EY 2 artiklan 2 kohdan tavoitteet a–f) taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittami- nen varmistamalla syrjäseutujen hyvät yhteydet koko EU:n verkkoihin (päätöksen N:o 1692/96/EY 2 artiklan 2 koh- dan tavoitteet g ja h); tämän lähtökohdan tueksi TEN-T- kertomuksessa esitetään koheesiorahaston puitteissa toteu- tetut toimet. Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja aluei- den komitealle – Koheesio ja liikenne” (1). 3. 3. Alueiden komitean mielestä ei kuitenkaan ole selvää, että yhteisön TEN-T-politiikan konkreettisella teknisellä ja taloudellisella kehityksellä on päästy riittävään tasapainoon yhtäältä kilpailukykyyn ja toisaalta koheesioon liittyvien näkökohtien välillä. Alueiden komitea ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että 3. 4. epätasapaino on johtunut pelkästään teknisistä syistä. Sen mielestä on joka tapauksessa syytä todeta, että yhteisön TEN-T-politiikan toteuttamista tuntuvat tällä hetkellä ohjaavan käytännössä enemmän kilpailukykyyn liittyvät kriteerit ja indikaattorit (liikennemäärät, ruuhkien torjunta, yhteensopi- vuus, välitön kannattavuus jne. ) kuin taloudelliseen ja sosiaali- seen yhteenkuuluvuuteen liittyvät (kuten yhteyksiä ja pitkäai- kaista yhteiskunnallis-taloudellista kannattavuutta osoittavat) kriteerit ja indikaattorit. 3. 5. Yhteisö rahoittaa TEN-T-verkkoja luonnollisesti myös koheesiorahastosta, mutta tällöinkin yhteisön tukea arvioidaan pitkälti kilpailukykyä painottavien kriteerien ja osoittimien perusteella. 3. 6. Toinen esimerkki, joka paljastaa yhteisön tämän alan politiikan jossain määrin keskittyneen kilpailukykyyn liittyviin seikkoihin, on perusrakenteiden hinnoittelupolitiikka. Se on epäilemättä käytännöllinen väline perusrakenteiden kapasiteet- ti- ja kilpailukykyongelmien ratkaisuun koko talousjärjes- telmässä, mutta sen soveltuvuutta yleisten yhteysongelmien ratkaisuun ja koheesiotavoitteiden saavuttamiseen sopii epäillä. 3. 7. Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen alueiden komi- tea katsoo, että unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden tulee lisätä käsitteenmuodostukseen liittyviä teknisiä ja hallinnollisia ponnistuksiaan ja pyrkiä tasapainottamaan yhteisön TEN-T- politiikka. Tasapainoon päästään • painottamalla hankkeiden arvioinnissa yhteyksien paranta- mista nykyistä enemmän • oivaltamalla, ettei yhteysongelma koske vain pääsyä val- tioiden verkoista Euroopan laajuisiin verkkoihin vaan ilmenee myös Euroopan laajuisten verkkojen sisällä. 3. 8. Alueiden komitea siis ymmärtää, että TEN-T-politiikan yhtenä perustavoitteena tulee käytännössä olla uuden ”aluei- denvälisten yhteyksien kartan” luominen. Se auttaa, kuten jo mainitussa tuoreessa ”Koheesio ja liikenne” -tiedonannossa todetaan, vähentämään alueiden välisiä eroja määrittämällä (objektiivisin aika- ja kustannuskriteerein) kaikkien unionin alueiden välisten yhteyksien vähimmäisvaatimukset. Jälkimmäistä, taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuu- 3. 2. luvuuteen liittyvää lähestymistapaa on käsitelty äskettäin pe- rusteellisesti asiakirjassa ”Komission tiedonanto neuvostolle, (1) (KOM(1998)806) lopull. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/11 Kaikki 3. 9. tämä tulee alueiden komitean näkemyksen mukaan toteuttaa siksi, että vaikka maantieteellinen syrjäisyys on väistämätön tosiasia, ei voida sallia, että siitä seuraa syrjäseuduille vielä ylimääräisiä haittoja. On syytä korostaa, että syrjäseudut kärsivät sijaintinsa lisäksi vielä unionin ydin- alueita hitaammista ”teoreettisista matkustusnopeuksista” ja suuremmista ”liikenteen yksikkökustannuksista”. 3. 10. Alueiden komitea ei kuitenkaan näe kilpailukykyyn ja yhteyksiin liittyvien tavoitteiden olevan keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä keskenään ristiriidassa tai yhteensovittamat- tomia, sillä myöhemmässä vaiheessa investointi- ja työllisyys- politiikkojen kehityttyä yhteyksien parantaminen merkitsee samalla kilpailukyvyn edellytysten parantamista. Alueiden komitean mielestä on tärkeää, että säilytetään tasapaino kilpai- lukykyyn ja koheesioon liittyvien näkökohtien välillä. 3. 11. Jo mainittujen argumenttien lisäksi EU:n vuosina 1996–97 myöntämien rahoitustukien jakaumissa oli vuoden 1998 TEN-T-kertomuksen mukaan suuria eroja: • TEN-T-budjetista myönnetystä rahoituksesta 56,9 prosent- tia osoitettiin rautateille ja 20,9 prosenttia liikenteenoh- tieliikenteelle vain 15,4 ja jausjärjestelmille, mikä jätti muille hankkeille 6,8 prosenttia. • Koheesiorahastosta ja EAKR:stä yhteensä myönnetystä tuesta osoitettiin 55,2 prosenttia tieliikenteelle ja 38,8 pro- senttia rautateille, ja näin liikenteenohjausjärjestelmille jäi vain symboliset 0,2 prosenttia ja muille hankkeille 5,8 prosenttia. TEN-T-budjetista, koheesiorahastosta ja EAKR:stä tuettiin pääasiassa vain katuja ja rautateitä. Myös ympäristöystävällisil- le vesiväylille tulisi tulevaisuudessa varata mainittuja EU:n myöntämiä rahoitustukia ilman palautusvaateita. 4. Vuosina 1996–97 toteutetut toimet Vuoden 1998 TEN-T-kertomuksen johdannossa tode- 4. 1. taan, että kertomuksessa käsitellään keskeisiä TEN-rahoituksen kehityskulkuja. Alueiden komitea ilmaisee tyytyväisyytensä siihen, päätöksellä N:o 1692/96/EY määritettyjen TEN-T-hankkeiden valmistuvan aikataulun mukaisesti vuoteen 2010 mennessä. kertomuksessa vahvistetaan että 4. 2. Vahvistus perustuu siihen, että vuosina 1996–97 lii- kenteen TEN-verkkoon investoitiin yhteensä 38,4 miljardia ecua sellaisten hankkeiden osalta, joiden lopullisten kustannus- ten arvioidaan olevan 307 miljardia ecua. Kun liikenteen TEN-verkon edellyttämät kokonaisinvestoinnit on arvioitu 400–500 miljardiksi ecuksi vuoteen 2010 mennessä, nämä luvut merkitsevät, että meneillään olevat hankkeet vastaavat 60–75:ttä prosenttia arvioiduista kokonaisinvestoinneista. Alu- eiden komitea antaa näiden lukujen valossa täyden tunnustuk- sen asianomaisille yhteisön toimielimille. Alueiden komitea korostaa kuitenkin tässä yhteydessä, 4. 3. että TEN-T-verkon kehityksen jatkuvassa seurannassa tulee kiinnittää erityistä huomiota tieverkon, rautatieverkon ja sata- maverkon erilaisiin kehitysvauhteihin. Verkkojen kehitystä on välttämättä koordinoitava nykyistä paremmin • • yhdistettyjen kuljetusten edistämiseksi yhteisön politiikan suuntaamiseksi nykyistä ”asiakaskeskei- semmäksi” ja kohti yhtenäistä käsitystä ”ovelta ovelle” -kuljetuksista. Alueiden komitea antaa myös tunnustusta tähänastisil- 4. 4. le myönteisille ponnistuksille ja painottaa, että yksityisen pääoman osallistumista liikenneinfrastruktuurin rahoitukseen tulee edistää. Kysymys ei ole mutkaton tämäntyyppisten investointien erikoisen toteutuksen ja kehittymisen (määräajat, riskit jne. ) vuoksi, mutta yhteisön toimielimet voisivat edistää sitä huomattavasti syventämällä ja kokoamalla yhteen koke- muksia 3. 12. Alueiden komitean näkemyksen mukaan yhteisön rahoitusvälineiden tuen erilaiset jakaumat liikennemuotojen välillä sekä eräät muut TEN-T-kertomuksessa esitetyt näkyvät seikat eri verkkojen kehityksessä osoittavat, missä määrin ongelmat, joita Euroopan laajuisia liikenneverkkoja ke- hittämällä on määrä ratkaista, vaihtelevat Euroopan unionissa alueelta toiselle. • • erityyppisten hankkeiden suunnittelusta julkisen ja yksityisen sektorin yhteishankkeiden onnistumi- sen edellyttämien keskinäisten takuiden luonteesta ja muo- toilusta sekä asettamalla ne järjestelmällisesti kaikkien jäsenvaltioiden ja talous- ja yhteiskuntaelämän toimijoiden käyttöön. 3. 13. Unionissa on ”keskusalueita”, joiden pahimmat ongel- mat liittyvät kilpailukykyyn ja kapasiteettiin ja joilla (erityisesti ympäristöön liittyvien) epähyötyjen vaikutus on hyvin määräävä. Toisaalta on ”syrjäisiä alueita”, joilla yhteyksiin ja koheesioon liittyvät ongelmat ovat keskeisiä ja epähyötyjen vaikutus suhteellisen pieni. 3. 14. Alueiden komitean mielestä nämä seikat täytyy ottaa huomioon kilpailukykyyn ja yhteyksiin liittyvien ilmaisimien ja kriteerien tasapainon ohella, niin että yhteisön TEN-T- politiikalla pyritään löytämään konkreettisia ratkaisuja kunkin alueen konkreettisiin ongelmiin. 4. 5. Muita toimia vähättelemättä alueiden komitea korostaa vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa ”useita aloja koskeviksi” kutsuttuja toimia: • Yhteentoimivuutta edistävät ponnistukset, joissa tulee aina ottaa huomioon tämän kysymyksen konkreettinen talou- dellinen merkitys, ovat näkyvä yhteisön panos verkkojen kehittämiseksi. • Tutkimus- ja kehittämistoiminnan tukemisella on kerran- naisvaikutuksia, jotka edistävät verkkojen kehitystä, tuke- vat lisäsäästöjen syntymistä ja luovat kansainvälisessä kilpailussa ratkaisevaa taitotietoa. C 293/12 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 • Strategisen ympäristöanalyysin menetelmien kehittyminen avannee ensimmäistä kertaa kaikki liikennejärjestelmän osat tällaiselle arvioinnille. Näin arviointi kohdistuu tavan- omaisen ”hankkeen” lisäksi myös ”liikennekäytäviin” ja ”verkkoihin”. 4. 11. Tutkimuksen lopputiivistelmänä tärkeitä osoittimia, joista on syytä mainita seuraavat: lueteltiin eräitä • henkilöliikenne • Yhteydet yhteisön ulkopuolisiin maihin ovat ratkaisevia, jotta Euroopan unionin tulevien laajentumisten tiellä on alusta alkaen mahdollisimman vähän rakenteellisia esteitä ja jotta unionin verkot saadaan liitettyä mahdollisimman hyvin maailmanlaajuisiin liikennejärjestelmiin. 4. 6. Alueiden komitea huomauttaa kuitenkin, että vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa käsitellään varsin suppeasti yh- teentoimivuuteen liittyviä ongelmia ja toimia. Komissio ja jäsenvaltiot ovat saavuttaneet tällä alalla muutamia mainitse- misen arvoisia edistysaskeleita, ja se mainitaan merkityksensä vuoksi erikseen jopa Euroopan yhteisön perustamissopimuk- sessa (129 b artiklan 2 kohta). 4. 7. Alueiden komitean mielestä on hyvä, että mene- telmään, jolla arvioidaan vuosina 1996–97 toteutettujen hank- keiden saamaa yhteisön rahoitusta, on liitetty selittävä tauluk- ko. Vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa ”rahoitukseen” laske- taan niin puhtaat tuet (TEN-T-budjetti, EAKR, koheesiorahasto jne. ) kuin täysin takaisinperittävät lainatkin (EIP ym. ). Tällainen käsittely saattaa vinouttaa huomattavasti yhteisön roolin arvi- ointia, ja sen vuoksi olisi hyvä aina selvittää eri rahoitusvälinei- den tarkka luonne. 4. 8. Jättäen hetkeksi syrjään kaiken suuntaviivojen tulevai- suuteen liittyvän komitea toteaa, että vuoden 1998 TEN-T- kertomuksessa ainoastaan kuvaillaan ja arvioidaan analyytti- sesti vuosina 1996–97 toteutettuja toimia. Sitä vastoin se ei sisällä nykyistä vuoden 1998 TEN-T-kertomusta eikä siinä esitetä toista, yksityiskohtaista kertomusta varten kuvauksia tai arvioita saavutetuista tavoitteista ja toimien konkreettisista tuloksista. Tähän aiheeseen liittyvistä monista asiakirjoista aluei- 4. 9. den komitea mainitsee esimerkkinä komission vuonna 1996 saaman tutkimuksen ”Euroopan laajuisiin liikenneverkkoihin liittyvät aluestrategiat”. Tutkimuksessa, joka kattoi kaikki viisi- toista jäsenvaltiota sekä Sveitsin ja Norjan, esitettiin liikenteen TEN-verkkojen matemaattinen malli ja pyrittiin määrittämään kvantitatiivisesti nykytilanne sekä verkkojen kehityksen merki- tys vuoteen 2010 asti. – henkilöliikenteen osoittimena alueen kaikista osista alle kolmen tunnin matkan päässä asuvan väestön määrä • tavaraliikenne – – tavaraliikenteen osoittimena alueen kustakin osasta eri ajanjaksoissa saavutettavan väestön määrä sekä suorat kustannukset, jotka aiheutuvat tietyn väestömäärän saavuttamisesta kaikkialta alueen eri osista. Alueiden komitea katsoo, että Euroopan laajuisen 4. 12. annettujen suuntaviivojen liikenneverkon kehittämiseksi joista määrätään toteuttamista koskevissa kertomuksissa, päätöksen N:o 1692/96/EY 18 artiklassa, sekä päätöksen 21 artiklaan perustuvassa tulevassa kertomuksessa, josta käy ilmi, onko suuntaviivoja mukautettava, tulee eritellä ja arvioida yhteisön TEN-T-politiikan saavuttamia tavoitteita ja konkreetti- sia vaikutuksia. 4. 13. Tätä silmällä pitäen tässä esimerkkinä mainitut, ”Eu- roopan laajuisiin liikenneverkkoihin liittyvät aluestrategiat” -tutkimuksessa käytettyjen kaltaiset välineet, joita voidaan vielä kehittää ja hioa ”useita aloja koskevilla” TK-toimilla, • • viittaavat kohdassa 3. 8 ilmaistuun kantaan ”alueidenvälis- ten yhteyksien kartan” luomisesta Euroopan unioniin; tätä karttaa on voitava arvioida objektiivisin välinein osoittavat suunnan, johon alueiden komitean mielestä päätöksellä N:o 1692/96/EY määrättyjen kertomusten tulee kehittyä. 4. 14. Lopuksi on syytä korostaa, että TEN-T-suuntaviivat ovat mielekkäitä vain siinä määrin, kuin ne edistävät tehok- kaasti yhteisön elinkeinoelämän kilpailukykyä ja unionin si- säistä taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Tämän vuoksi alueiden komitea katsoo, että edistävän vaikutuksen konkreettinen ja luotettava mittaaminen on välttämätön edel- lytys Euroopan laajuisen liikenneverkon kehittämiseksi annet- tujen suuntaviivojen toteuttamisen ja mukauttamistarpeen arvioinnille. 4. 10. Analyyseja ja arvioita varten tutkimuksessa määritet- tiin useita liikenteen TEN-verkkojen päätavoitteisiin liittyviä indikaattoreita. Näitä olivat 5. Tulevat suuntaviivoihin liittyvät toimet (yleiset kysy- mykset) • • • Euroopan talouden kilpailukyvyn parantaminen Euroopan koheesion lujittaminen kestävän liikkuvuuden luominen. Kysymykset, jotka vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa 5. 1. nostetaan esiin käsiteltäessä tuleviin suuntaviivoihin liittyviä toimia, antavat aiheen palata päätöksen N:o 1692/96/EY hyväksymistä edeltäneeseen suunnitteluprosessiin. Tällä aluei- den komitea ei pyri luomaan katsausta menneeseen vaan kiinnittämään huomion puutteeseen, jonka ratkaisu tarjoaisi vastauksen myös suureen osaan TEN-T-kertomuksessa esitet- tyjä kysymyksiä. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/13 5. 2. Yhteinen TEN-T-politiikka, sellaisena kuin se kuvataan unionin perustamissopimuksessa, on sikäli hyvin epämää- räistä, ettei siinä määritellä, mikä on Euroopan laajuinen liikenneverkko tai mitä sen pitäisi olla. Komitea katsoo, ettei perustamissopimuksen tekstistä käy ilmi, • TEN-T-verkot perustuvat eri liikennemuotoja yhdistävään perusnäkemykseen • että TEN-T-verkkojen osatekijät ovat tiukan arvioinnin alaisia. • • • onko verkkojen määrä kattaa koko unionin alue ja muo- ja toiminnallisesti ylimmän tason dostua hierarkkisesti elementeistä onko kyse verkoista, jotka koostuvat ”yhteistä etua” palve- levista tekijöistä; ”yhteinen etu” on määriteltävä tarkasti ja arvioitava erikseen kunkin hankkeen kohdalla onko kyse vain tehokkaasta, koordinoidusta ja yhteensopi- vasta tavasta kehittää jäsenvaltioiden liikenneperusraken- teiden verkkoja. 5. 3. Näistä lähtökohdista tarkasteltuna ei alueiden komitean tietojen mukaan vuosina 1992–1996 liikenteen TEN-verkoille onnistuttu luomaan teoreettista eikä operatiivista määritelmää (paitsi ehkä suurnopeusrataverkolle, yhdistettyjen kuljetusten verkolle sekä lentoasemien verkolle, joiden käsitteellistämisessä on nähty muita enemmän vaivaa). Tällaiset määritelmät, joiden puuttuminen nyt korostuu, ovat välttämättömiä verkkojen mallien ja suunnittelun kannalta. Todettakoon myös, että alueiden komitean tietojen 5. 4. mukaan päätöstä N:o 1692/96/EY edeltävässä suunnittelussa ja käsittelyssä ei myöskään onnistuttu luomaan eri liikenne- muotoja todella yhdistävää yleisnäkemystä liikenteen TEN- verkoista. 5. 5. Tässä yhteydessä on syytä muistaa komission itsensä esittäneen ehdotuksissaan vuonna 1994, että jo kaikkien liikennemuotojen verkkojen suunnitelmilla taataan liikenne- muotoja yhdistävä lähestymistapa. Alueiden komitean näke- myksen mukaan pelkästään erillisillä liikennemuotokohtaisilla verkoilla ei kuitenkaan varmisteta multimodaalista kokonai- suutta. Se edellyttää päinvastoin, että kukin liikennemuotokoh- tainen verkko suunnitellaan jo alun perin tai muutetaan jälkikäteen yhteensopivaksi muiden verkkojen kanssa ottaen huomioon verkkojen keskinäinen täydentävyys ja niiden käyt- tötavat. Kolmanneksi – yhä 5. 6. edelleen alueiden komitean käytössä olevien tietojen mukaan – vaikuttaa siltä, ettei jonkin konkreettisen TEN-T-hankkeen palvelemasta ”yhteisestä edus- ta” ole täsmällistä määritelmää eikä yhtenäistä tunnistamis- ja arviointimenetelmää huolimatta käsitteen runsaasta kuvaile- vasta ja argumentatiivisesta käytöstä (erityisesti päätöksen N:o 1692/96/EY 7 artiklassa). Alueiden komitean mielestä nykytilanteen ratkaisemi- 5. 7. seksi on ryhdyttävä ennen vuotta 1996 tekemättä jätettyyn käsitteenmuodostustyöhön, jonka päämääränä on, että • TEN-T-verkot ovat lähempänä sitä, mitä niillä unionin perustamissopimuksessa tarkoitetaan (sekä kilpailukykyä että koheesiota palvelevia välineitä) Alueiden komitea katsoo, että tässä käsitteenmuodos- 5. 8. tuksessa on luotava tarkka määritelmä siitä, mikä on liikenteen TEN-verkko tai mitä sen tulee olla. Tämän määritelmän, jonka luominen voisi olla yhtenä tavoitteena komission valkoisella kirjalla käynnistämässä keskustelussa, tulee olla riittävän tarkka ja yksityiskohtainen, jotta • suuntaviivojen tarkistuksessa saadaan käyttöön tarkat ana- lyyttiset ja kvantitatiiviset välineet, – – – – joiden avulla voidaan tarjota kapasiteettia siellä, mihin kysyntä on keskittynyt joiden avulla voidaan tarjota riittävät yhteydet kaikkiin yhteisön osiin joiden avulla voidaan vähentää ympäristövahinkoja siedettävälle tasolle jotka vastaavat sosiaalisten kustannusten ja hyödyn analyysin perusperiaatteita voidaan keskustella objektiivisin ja vertailukelpoisin argu- mentein siitä, tuleeko tietyn infrastruktuuriosan kuulua Euroopan laajuiseen multimodaaliseen liikenneverkkoon voidaan järjestää Euroopan laajuisen multimodaalisen lii- kenneverkon ja kaikkien sen osien (yhteydet, liityntäkohdat ja liikennekäytävät) hierarkia ja toimivuus voidaan luoda yleinen viitekehys Euroopan laajuisen multi- modaalisen liikenneverkon suunnittelulle sekä ensisijaisten tavoitteiden erittelylle ja arvioinnille. • • • 5. 9. Mainittujen puutteiden poistamiseksi alueiden komitea ehdottaa, että useita aloja koskevien tutkimus- ja kehitystoi- mien välittömään ohjelmointiin sisällytetään tehtäviä, joilla pyritään • • • laatimaan tehokkaita indikaattoreita ja menetelmiä, joilla voidaan jatkuvasti arvioida TEN-T-verkkojen panosta kil- pailukyvyn kehittymiseen ja yhteyksien paranemiseen, jota on pidettävä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuu- den yhtenä tukipilarina laatimaan tehokkaita indikaattoreita ja menetelmiä, joilla voidaan tunnistaa ja arvioida TEN-T-verkkojen konkreettis- ten osien (liikennekäytävät, hankkeet jne. ) palvelema yhtei- nen etu laatimaan tehokkaita indikaattoreita ja teknisiä standardeja, joiden avulla kyetään mittaamaan TEN-T-perusrakenteiden ja niiden varassa tarjottujen palvelujen itsenäinen arvo. C 293/14 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 6. Tulevat suuntaviivoihin liittyvät toimet (konkreettiset kriteerit) 6. 1. Koska toistaiseksi ei ole konkreettista ja toiminnallista määritelmää siitä, minkälainen Euroopan laajuisen multimo- daalisen liikenneverkon tulee olla, on tarjottava joitain vastauk- sia kysymyksiin, joita komissio esittää vuoden 1998 TEN-T- kertomuksessaan. Seuraavassa esitetään tähän liittyviä kritee- rejä, osallistutaan siten käynnistyvään keskusteluun ja vedetään jälkikäteen karkeita linjauksia, joiden suuntaisesti Euroopan laajuista multimodaalista liikenneverkkoa tulisi kehittää. 6. 2. TEN-T-kertomuksessa esitetään mahdollisuus tehostaa tulevaisuudessa yhteisön ponnistuksia liikenteenohjaus- ja na- vigointijärjestelmien (ITS) kehittämiseksi. Järjestelmien avulla voidaan optimoida nykyisten perusrakenteiden käyttöä ja keventää toimien painottumista uusien perusrakenteiden ra- kentamiseen. 6. 3. Alueiden komitean mielestä esitetty vaihtoehto ei kohdissa 3. 12–3. 14 esitetyistä syistä ole aina käypä. Ongelmat, joihin on tarkoitus vastata kehittämällä Euroopan laajuista multimodaalista liikenneverkkoa, eivät ole täsmälleen samat kaikilla Euroopan unionin alueilla. Tämän vuoksi eräiden ”keskusalueiden” kannalta oleellinen (nykyisten rakenteiden paras mahdollinen hyödyntäminen kehittyneiden ohjausjärjes- telmien avulla) saattaa olla joillekin ”syrjäisille alueille” ennenai- kaista ja syrjivää, sillä niiden perusliikenneinfrastruktuureissa on yhä kouriintuntuvia ja perusteellisia puutteita. 1998 vuoden Komiteaa huolestuttaa 6. 4. TEN-T- kertomuksen sisältämä ajatus, jonka mukaan ensisijaiset hank- keet määritellään tapauskohtaisesti kuten tähänkin asti. Huolta herättää se, että tapauskohtainen lähestymistapa esitetään kertomuksessa vaihtoehtona kahdelle järjestelmälliselle menet- telylle. Jos vuoden 1998 TEN-T-kertomusta näin ollen lukee itsenäisesti ja kertomuksen tarkoitushakuisuudesta piittaamat- ta, syntyy vaikutelma, että tapauskohtainen menettely on yhtä kuin mielivaltainen tai vain kunkin tilanteen välittömät tekijät huomioon ottava menettely. 6. 5. Jos painotukset asetetaan tapauskohtaisesti, kuten vuo- den 1998 TEN-T-kertomuksessa esitetään, alueiden komitean on huomautettava, että hankkeiden valinta tapauskohtaisesti (eli siis mielivaltaisesti) on ristiriidassa hankkeiden tiukkojen suunnittelu- ja toteutusmenettelyjen kanssa. Siksi painotuksilla – olkoonkin, että niitä tarkistetaan objektiivisten tekijöiden ja sosiaalisten arvostusten muuttuessa – tulisikin päinvastoin olla ennalta määrätyt jotka tekevät menettelystä riittävän avoimen. ja tunnetut säännöt, 6. 6. Alueiden komitea katsoo myös, että systemaattinen menettely, jolla määritellään yksittäisten hankkeiden ja liiken- nekäytävien yleiseurooppalainen hyöty (toinen TEN-T- kertomuksen esittämistä vaihtoehdoista), on väistämätön askel painopistealueiden valitsemiseksi suuntaviivojen tarkistamisen yhteydessä. 6. 7. Tästä huolimatta alueiden komitea toteaa, ettei tällaisen systemaattisen menettelyn, toisin kuin TEN-T-kertomuksessa esitetään, tarvitse olla vaihtoehto nykyisten tiheiden verkkojen päälle luotavalle ensisijaisten multimodaalikäytävien kerroksel- le (kolmas TEN-T-kertomuksen esittämistä vaihtoehdoista). Tarkka on päinvastoin välttämätön näiden ensisijaisten multimodaalikäytävien yksi- löimiseksi ja valitsemiseksi. järjestelmällinen menettely ja Syrjäseudut, saari- ja erillisalueet on liitettävä nykyistä 6. 8. tiiviimmin muuhun EU:hun, jotta Euroopan alue saataisiin tasapainotettua siten, että yhteisön alueesta tulee entistä sopu- sointuisempi kokonaisuus. Tämä edellyttää alueiden erityispiirteisiin tukeutumista satamia kehitettäessä ja luotaessa jatkoyhteyksiä satamista pitkän mat- kan rautatielinjoin. Esimerkkinä mainittakoon tarve taata Eu- roopan laajuisten liikenneverkkojen puitteissa syrjäseutujen satamista tie-, rautatie- ja muut kulkuyhteydet (kuten vesiväylät ja ns. syöttölinjat), jotta voidaan vahvistaa merikuljetusten kilpailukykyä ja parantaa syrjäseutujen satamien täydentä- vyyttä. Intermodaalisuus on todellinen vaihtoehto maantiekuljetuksil- le varsinkin pitkillä matkoilla. 6. 9. Alueiden komitean käsityksen mukaan on tarpeen yksilöidä ja valita verkkojen suunnittelussa käytettyjä tiukkoja menettelyjä noudattaen ensisijaiset multimodaalikäytävät, jotka • • • • aloittavat kehityskulun, jolla pyritään luomaan hyvin laaja alustava hierarkia luovat ensisijaisten hankkeiden valintamallin, jossa säily- tetään tasapaino kilpailukyvyn ja yhteyksien edistämisen välillä ovat tehokas koordinointiväline ovat paras tae Euroopan laajuista multimodaalista liikenne- verkkoa koskevien suunnitelmien yhtenäisyydestä ja joh- donmukaisuudesta tulevinakin suunnittelukausina. 6. 10. Päätöksessä N:o 1692/96/EY suunniteltujen TEN- verkkojen on määrä valmistua vuoteen 2010 mennessä. Vuo- den 1998 TEN-T-kertomuksessa esitetty kysymys, tuleeko tätä aikataulua muuttaa suuntaviivoja tarkistettaessa, on alueiden komitean näkemyksen mukaan luultavasti pikemminkin muo- dollinen kuin sisällöllinen kysymys. Itse asiassa alueiden komitean mielestä ei ole ajatelta- 6. 11. vissa, että yhteisön toimielimet hyväksyvät vuonna 2006 toisen tarkistuksen yhteydessä suuntaviivoja, jotka eivät ulotu kauemmaksi tulevaisuuteen kuin neljän vuoden päähän. Tämä tuntuu mahdottomalta siksi, että perusrakenteiden suunnitte- lun on jo luonteensa vuoksi oltava jatkuvaa ja ennakoitava tarpeiden ja kaikenlaisten niihin vaikuttavien tekijöiden kehi- tystä. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/15 6. 12. Toteutuupa suunnittelun jatkuvuus lopulta ”liukuvi- na” määräaikoina tai uutena suunnitelmana, jolla on kiinteät määräajat, se ei estä yhteisön toimielimiä laajentamasta Euroo- pan laajuisen multimodaalisen liikenneverkon suunnittelun näköpiiriä ja katsomasta aina 10–15 vuotta eteenpäin. Aluei- den komitea katsoo, että ensimmäinen suuntaviivojen tarkistus samoin kuin sitä seuraavat tarkistukset tulee toteuttaa tällä tavoin. 6. 12a. Pitkäjänteinen suunnittelu on sopusoinnussa komis- sion tekemän, varainhoitoasetuksen uudistamista koskevan ehdotuksen kanssa. Ehdotuksen mukaan hankkeiden rahoitus- ta varten voitaisiin perustaa monivuotisia viiteohjelmia, joiden tarkoituksena on luoda hankkeiden rahoitukselle keskipitkän aikavälin suunnittelukehys. Eräiden edellä esitettyjen ajatusten mukaisesti ja toisin 6. 13. kuin vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa esitetään, alueiden komitea pitää kyseenalaisena ainakin yhteistä politiikkaa, jossa painotus siirretään perusrakenteiden rakentamisesta niiden käytön tehostamiseen, mikä mainitaan TEN-T-kertomuksessa yhtenä mahdollisuutena. Alueiden komitea painottaa, että politiikassa tulee • valita kuhunkin tapaukseen parhaiten sopivat kuten kohdissa 3. 12–3. 14 todetaan toimet, • pitää mielessä, että perusrakenteet rakennetaan käytettävik- si, mikä jättää avoimeksi joka hetki mahdollisuuden opti- moida niiden käyttöä ja parantaa siten palvelujen laatua. 6. 14. Alueiden komitea katsoo, että liikenteen TEN- verkkojen integrointi ja multimodaalisuus, joita ei tule käsittää pelkäksi liikennemuotokohtaisten verkkojen rinnakkaisuudek- si vaan kokonaisuuden suunnittelun ennakkoedellytyksiksi, ovat keskeisiä välineitä yhteentoimivuuteen, teknisiin perus- standardeihin ja palvelujen tasalaatuisuuteen liittyvien kysy- mysten ratkaisemiseksi sopivimmalla tavalla. Komitea toistaa, että TEN-T-verkkojen käsitteellistäminen ennakolta kohdissa 5. 1–5. 9 kuvatuin termein on välttämätöntä suuntaviivojen tarkistamisen yleisen johdonmukaisuuden vuoksi. Bryssel 3. kesäkuuta 1999. 6. 15. Vaikka ympäristöseikat olisivat kuinka ratkaisevia Euroopan laajuisen multimodaalisen liikenneverkon kehittämi- sessä, alueiden komitea ei ymmärrä vuoden 1998 TEN-T- kertomuksessa ”painotusten” ja ”ympäristön” välille luotua yhteyttä. Ongelman voitaisiin tulkita piilevän siinä, että päätöksen N:o 1692/96/EY 5 artiklassa mainitaan ”ym- päristönäkökohtien yhdistäminen verkon toteuttamiseen ja kehittämiseen”. Siten ympäristöseikat yhtäältä Euroopan laajui- sen multimodaalisen liikenneverkon suunnittelun ensisijaisena näkökohtana ja toisaalta konkreettista toimintaa määräävänä tekijänä ovat kaksi eri asiaa. Alueiden komitean näkemyksen mukaan ympäris- 6. 16. töongelmat vaikuttavat tapaan, jolla jokin hanke toteutetaan, toimiin, joihin on ryhdyttävä hankkeen ulkoisten vaikutusten lieventämiseksi ja jopa siihen, toteutetaanko hanke ylipäätään vai ei (näitä äärivaihtoehtoja on tarkasteltava päätöksen N:o 1692/96/EY 8 artiklassa määrätyn ympäristövaikutusten strategisen arvioinnin perusteella). Komitea ei kuitenkaan käsitä, miksi ympäristönäkökohtien tulisi vaikuttaa suoraan painotusten asettamiseen. On täysin mahdollista, etteivät vai- kutukseltaan vähäiset hankkeet ole kaikkein tarpeellisimpia eivätkä kiireellisimpiä (tai päinvastoin). 6. 17. Vuoden 1998 TEN-T-kertomuksessa tuodaan esille sellaisen menettelyn tarve, jolla yhteisön suuntaviivat mukaute- taan politiikan ja painotusten jatkuvaan muutokseen. On jossain määrin aivan uutta, että kertomuksessa puhutaan ”menetelmästä suuntaviivoihin sisällytettyjen hankkeitten poistamiseksi tai muuttamiseksi”. Tämä huoli on – sinänsä hyvin myönteisessä – ristiriidassa alkuperäisten TEN-T-mallin kanssa, jossa (taas alueiden komitean käytössä olevien tietojen mukaan) perusrakenteiden sisällyttämiseksi käytettiin vain poikkeustapauksissa järjestelmällisiä ja yhdenmukaisia menet- telyjä (jäsenvaltioiden omien ehdotusten lisäksi). Tähän menettelytapakysymykseen liittyen alueiden 6. 18. komitea katsoo, että toisin kuin ensi näkemältä näyttää, jo pelkkä suunnittelun ja rakenteen tiettyjen peruskäsitteiden sekä selkeästi ja toiminnallisesti määriteltyjen ensisijaisten kriteerien olemassaolo mahdollistaa yhtenäisen ja johdonmu- kaisen reagoinnin politiikan ja ensisijaisten sosiaalisten arvos- tusten muutokseen. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Dyrektywa Komisji 1999/55/WE z dnia 1 czerwca 1999 r. dostosowująca do postępu technicznego dyrektywę Rady 77/536/EWG odnoszącą się do konstrukcji zabezpieczających przy przewróceniu w kołowych ciągnikach rolniczych lub leśnychTekst mający znaczenie dla EOG.

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
speed control
technical regulations
tractor

formats: html pdf print

text: 36 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 24 31999L0055 11. 6. 1999 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH L 146/28 DYREKTYWA KOMISJI 1999/55/WE z dnia 1 czerwca 1999 r. dostosowująca do postępu technicznego dyrektywę Rady 77/536/EWG odnoszącą się do konstrukcji zabezpieczających przy przewróceniu w kołowych ciągnikach rolniczych lub leśnych (Tekst mający znaczenie dla EOG) KOMISJA WSPÓLNOT EUROPEJSKICH, PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DYREKTYWĘ: uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europejską, Artykuł 1 uwzględniając dyrektywę Rady 74/150/EWG z dnia 4 marca 1974 r. w sprawie zbliżenia ustawodawstw Państw Członkow- skich odnoszących się do homologacji typu kołowych ciągników rolniczych lub leśnych (1), ostatnio zmienioną dyrektywą 97/54/WE Parlamentu Europejskiego i Rady (2), w szczególności jej art. 11, uwzględniając dyrektywę Rady 77/536/EWG z dnia 28 czerwca 1977 r. w sprawie zbliżenia ustawodawstw Państw Członkow- skich odnoszących się do konstrukcji zabezpieczających przy przewróceniu w kołowych ciągnikach rolniczych lub leśnych (3), ostatnio zmienioną Aktem Przystąpienia Austrii, Finlandii i Szwe- cji, w szczególności jej art. 11, W załącznikach I, II i III do dyrektywy 77/536/EWG wprowadza się zmiany zgodnie z Załącznikiem do niniejszej dyrektywy. Artykuł 2 1. Od dnia 1 lipca 2000 r. Państwa Członkowskie nie mogą: — odmówić udzielenia homologacji typu WE, wydania doku- mentu określonego w art. 10 ust. 1 tiret trzecie dyrektywy 74/150/EWG lub udzielenia krajowej homologacji typu w odniesieniu do każdego typu ciągnika, lub — zabronić dopuszczenia do ruchu ciągników, jeśli ciągniki te spełniają wymagania dyrektywy 77/536/EWG zmienionej niniejszą dyrektywą. a także mając na uwadze, co następuje: 2. Od dnia 1 stycznia 2001 r. Państwa Członkowskie: (1) (2) Celem poprawy bezpieczeństwa, w obliczu wzrastającej różnorodności ciągników na rynku, niezbędne są obecnie przepisy zapewniające równość traktowania ciągników ze zmianą pozycji przy zmienionym kierunku jazdy, tzn. wyposażonych w odwracalne siedzenie i koło kierownicy, które zostały tak skonstruowane, aby zwiększyć wszech- stronność użytkowania i ulepszyć kontrolę nad osprzętem. Ustalenia dla badania konstrukcji zabezpieczających przy przewróceniu należy zharmonizować z ustaleniami okre- ślonymi w Normie 3 Organizacji Współpracy Gospodar- czej i Rozwoju (OECD) dotyczącej urzędowego badania konstrukcji zabezpieczających ciągniki rolnicze (próby dynamiczne). (3) Środki przewidziane w niniejszej dyrektywie są zgodne z opinią Komitetu ds. Dostosowania do Postępu Technicz- nego ustanowionego art. 12 dyrektywy 74/150/EWG, (1) Dz. U. L 84 z 28. 3. 1974, str. 10. (2) Dz. U. L 277 z 10. 10. 1997, str. 24. (3) Dz. U. L 220 z 29. 8. 1977, str. 1. — nie mogą już wydawać dokumentu przewidzianego w art. 10 ust. 1 tiret trzecie dyrektywy 74/150/EWG w odniesieniu do każdego typu ciągnika, który nie spełnia wymagań dyrektywy 77/536/EWG, zmienionej niniejszą dyrektywą, — mogą odmówić udzielenia krajowej homologacji typu w odniesieniu do każdego typu ciągnika, który nie spełnia wymagań dyrektywy 77/536/EWG, zmienionej niniejszą dyrektywą. Artykuł 3 1. Państwa Członkowskie wprowadzą w życie przepisy ustawo- we, wykonawcze i administracyjne niezbędne do wykonania niniejszej dyrektywy do dnia 30 czerwca 2000 r. i niezwłocznie powiadomią o tym Komisję. Przepisy przyjęte przez Państwa Członkowskie zawierają odnie- sienie do niniejszej dyrektywy lub odniesienie takie towarzyszy ich urzędowej publikacji. Metody dokonywania takiego odniesie- nia określane są przez Państwa Członkowskie. 2. Państwa Członkowskie przekażą Komisji teksty podstawo- wych przepisów prawa krajowego przyjętych w dziedzinie obję- tej niniejszą dyrektywą. 13/t. 24 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 37 Niniejsza dyrektywa wchodzi w życie dwudziestego dnia po jej opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. Artykuł 4 Niniejsza dyrektywa skierowana jest do Państw Członkowskich. Artykuł 5 Sporządzono w Brukseli, dnia 1 czerwca 1999 r. W imieniu Komisji Martin BANGEMANN Członek Komisji 38 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 13/t. 24 ZAŁĄCZNIK W załącznikach I, II i III do dyrektywy 77/536/EWG wprowadza się następujące zmiany: 1) w załączniku I pkt 2. 2 dodaje się tiret trzecie w brzmieniu: „— w odniesieniu do ciągników ze zmianą pozycji przy zmienionym kierunku jazdy (tzn. z odwracalnymi sie- dzeniem kierowcy i kołem kierownicy) lub wyposażonych w opcjonalne siedzenia, stosuje się jedynie metodę badawczą opisaną w załączniku III część B. ”; 2) w załączniku II dodaje się pkt 3. 1. 1. 5 w brzmieniu: „3. 1. 1. 5. W przypadku ciągnika ze zmianą pozycji przy zmienionym kierunku jazdy (tzn. z odwracalnymi sie- dzeniem kierowcy i kołem kierownicy) pierwsze uderzenie jest wzdłużne i w jego najcięższą stronę (więcej niż 50 % masy ciągnika). Po nim następuje badanie na zgniatanie, przeprowadzane po tej samej stronie. Drugie uderzenie następuje od najlżejszej strony, a trzecie z boku. Na koniec od najlżejszej strony przeprowadza się drugie badanie na zgniatanie. ”; 3) w części B załącznika III wprowadza się następujące zmiany: a) w pkt 1. 3. 1 na końcu akapitu drugiego dodaje się tekst w brzmieniu: „W przypadku ciągnika ze zmianą pozycji przy zmienionym kierunku jazdy (tzn. z odwracalnymi siedze- niem kierowcy i kołem kierownicy) punktem uderzenia ustala się w stosunku do punktu przecięcia płasz- czyzna symetrii ciągnika i płaszczyzny do niej prostopadłej oraz linii prostej przechodzącej przez punkt jed- nakowo odległy od dwóch punktów odniesienia siedzenia. ”; b) dodaje się pkt 2. 2. 11, 2. 2. 12 i 2. 2. 13 w brzmieniu: „2. 2. 11. W przypadku ciągnika ze zmianą pozycji przy zmienionym kierunku jazdy (tzn. z odwracalnymi siedzeniem kierowcy i kołem kierownicy) wolna przestrzeń stanowi zespolenie dwóch wolnych przestrzeni wyznaczonych w odniesieniu do obydwu pozycji koła kierownicy i siedzenia. 2. 2. 12. W przypadku ciągnika, który może być wyposażony w opcjonalne siedzenia, badania przeprowa- dza się w oparciu o wolną przestrzeń wyznaczoną jako zespolenie wolnych przestrzeni wyznaczo- nych wokół punktów odniesienia wszystkich dostępnych opcji montażu siedzenia. Konstrukcja zabezpieczająca przy przewróceniu nie może naruszyć wolnej przestrzeni będącej zespoleniem przestrzeni wyznaczonych w oparciu o różne punkty odniesienia siedzenia. 2. 2. 13. W przypadku wniosku o dodanie nowej opcji siedzenia, już po przeprowadzeniu badań, obliczenia wykonuje się poprzez ustalenie, czy wolna przestrzeń wokół tego nowego punktu odniesienia zawiera się w całości w przestrzeni będącej zespoleniem wolnych przestrzeni ustalonych poprzed- nio. Jeśli tak nie jest, wymagane jest ponowne przeprowadzenie badań. ”


title: Komission asetus (EY) N:o 1172/1999, annettu 3 päivänä kesäkuuta 1999, viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen vahvistamisesta

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

formats: pdf print

text: L 141/16 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 4. 6. 1999 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1172/1999, annettu 3 päivänä kesäkuuta 1999, viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen vahvistamisesta EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopi- muksen, ottaa huomioon vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 923/96 (2), ja erityisesti sen 13 artiklan 8 kohdan, sekä katsoo, että asetuksen (ETY) N:o 1766/92 13 artiklan 8 kohdan nojalla lupahakemuksen jättöpäivänä sovellettavaa vientitukea on sovellettava hakemuksesta tämän luvan voimassaoloaikana toteutuvaan vientiin; tässä tapauksessa tukeen on sovellet- tava korjauskerrointa, neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamista koskevista tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä vientitu- toteutettavien kien myöntämisen ja häiriötilanteessa toimenpiteiden osalta vilja-alalla 29 päivänä kesäkuuta 1995 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1501/ 95 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuk- sella (EY) N:o 2513/98 (4), sallitaan asetuksen (ETY) N:o 1766/92 1 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja tuotteita koskevan korjauskertoimen vahvistaminen; tämä kerroin on laskettava ottaen huomioon asetuksen (EY) N:o 1501/95 1 artiklassa esitetyt tekĳät, maailmanmarkkinatilanne erityisvaatimukset voivat eriyttämistä määräpaikan mukaan, tai edellyttää tiettyjen markkinoiden korjauskertoimen korjauskerroin ja tuki on vahvistettava samaa menettelyä noudattaen; kerrointa voidaan muuttaa kahden vahvista- misen välisenä aikana, edellä mainituista säännöksistä seuraa, että korjauskerroin ja on vahvistettava tämän asetuksen liitteen mukaisesti, tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat viljan hallin- tokomitean lausunnon mukaiset, ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (ETY) N:o 1766/92 1 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa tarkoitettujen tuotteiden, lukuun ottamatta maltaita, ennakolta vahvistettuihin vientitukiin sovellet- tava korjauskerroin vahvistetaan liitteessä. 2 artikla Tämä asetus tulee voimaan 4 päivänä kesäkuuta 1999. Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsen- valtioissa. Tehty Brysselissä 3 päivänä kesäkuuta 1999. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission jäsen (1) EYVL L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EYVL L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EYVL L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EYVL L 313, 21. 11. 1998, s. 16. 4. 6. 1999 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti L 141/17 viljojen tukeen sovellettavan korjauskertoimen vahvistamisesta 3 päivänä kesäkuuta 1999 annettuun komission asetukseen LIITE Tuotekoodi Määräpaikka (1) Kuluva 6 1. jakso 7 2. jakso 8 3. jakso 9 4. jakso 10 5. jakso 11 6. jakso 12 (EUR/t)  0  0 0  0 0  0  0 0    0 0 0 0 0   0   0 0  0   0  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –1,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00     –1,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –2,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00  –2,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –3,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00  –3,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 0    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00                                                                1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800  01  01 01  03 02  01  04 02    01 01 01 01 01   01   01 01  01  (1) Määräpaikat ovat: 01 kaikki kolmannet maat, 02 muut kolmannet maat, 03 Yhdysvallat, Kanada ja Meksiko, 04 Sveitsi, Liechtenstein ja Slovenia. Huom. Alueet määritellään komission asetuksessa (ETY) N:o 2145/92, sellaisena kuin se on muutettuna (EYVL L 214, 30. 7. 1992, s. 20)


title: Parecer do Comité das Regiões sobre «Os Problemas dos Sem Abrigo e da Habitação»

eurovoc_concepts:
homelessness
housing law
housing policy
social problem

text: C 293/24 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 13. 10. 1999 O CR regista que integrar a Turquia nestas acço˜ es para o actual perı´odo de programaça˜o, como propo˜ e a Comissa˜o, permitira´ que se tomem medidas preparato´ rias para facilitar a partici- paça˜o deste paı´s nas suas novas fases. Em suma, o Comité das Regio˜ es apoia a proposta da Comissa˜o de abrir à Turquia os programas Socrates, Leonardo e Juventude para a Europa no actual perı´odo de programaça˜o (1995-1999). Bruxelas, 3 de Junho de 1999. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER Parecer do Comité das Regio˜ es sobre «Os Problemas dos Sem Abrigo e da Habitaça˜o» O COMITE´ DAS REGIO˜ ES, (1999/C 293/07) Tendo em conta a decisa˜o da Mesa, de 16 de Setembro de 1998, ao abrigo do quarto para´grafo do arti- go 198. o-C do Tratado que institui a Comunidade Europeia, de emitir um parecer sobre a matéria e de incumbir a Comissa˜o 4 «Ordenamento do Territo´ rio, Polı´ticas Urbanas, Energia e Ambiente» de preparar os correspondentes trabalhos; Tendo em conta o projecto de parecer (CdR 376/98 rev. 1) adoptado pela Comissa˜o 4 em 4 de Fevereiro de 1999 (relator: François Geindre), adoptou o seguinte parecer, por unanimidade, na 29. a reunia˜o plena´ria de 2 e 3 de Junho de 1999 (sessa˜o de 3 de Junho). 1. Introduça˜o 1. 1. 2. assentar as acço˜ es de apoio aos sem abrigo. Sa˜o va´rios os fundamentos jurı´dicos em que podem Com o presente documento, o Comité das Regio˜ es entendeu abordar o problema dos sem abrigo. Se o feno´ meno apresenta formas diversas nos va´rios Estados-Membros e se, à primeira vista, na˜o parece ser da competência comunita´ria, a verdade é que a presença de sem abrigo nas cidades é uma das mais graves manifestaço˜ es dos feno´ menos de exclusa˜o social na Unia˜o Europeia e que preocupam em primeiro lugar a administraça˜o local e regional, sendo essencialmente do seu ponto de vista que se emite o presente parecer. 1. 1. 3. O tı´tulo 14 do Tratado de Maastricht versa sobre a coesa˜o econo´ mica e social; os artigos 130. o-A a 130. o-E regem a acça˜o da Comunidade com vista a reduzir a disparidade entre os nı´veis de desenvolvimento das diversas regio˜ es e o atraso das regio˜ es menos favorecidas (disposiço˜ es que regulam os mecanismos dos fundos estruturais). 1. 1. Princı´pios basilares das acço˜es da Unia˜o Europeia em relaça˜o aos sem abrigo 1. 1. 1. A questa˜o dos sem abrigo ocupa em parte os debates comunita´rios sobre a habitaça˜o. E´ também uma das preocupaço˜ es ligadas ao reforço da polı´tica social europeia e inscreve-se nas iniciativas e programas europeus de combate à exclusa˜o, bem como nas orientaço˜ es de polı´tica urbana. O artigo 13. o do Tratado de Amesterda˜o, aplica´vel 1. 1. 4. quando o Tratado entrar em vigor, visa combater as disparida- des e discriminaço˜ es no acesso ao mercado de trabalho e vai permitir apoiar os projectos destinados a prevenir e reduzir o processo de exclusa˜o social. O artigo 137. o do Tratado de Amesterda˜o dara´ competência explı´cita para agir no campo da exclusa˜o social. Actualmente, a Unia˜o Europeia recorre ao artigo 235. o do Tratado CE, que permite, apo´ s acordo unânime no Conselho, realizar uma acça˜o na˜o expressamente prevista no Tratado, o que levanta obsta´culos prejudiciais à acça˜o social da Comunidade. 13. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 293/25 1. 1. 5. A reforma dos fundos estruturais, actualmente em discussa˜o entre os Estados-Membros e a Comissa˜o, deveria permitir combater o desemprego e a exclusa˜o social à escala europeia. O nı´vel de intervença˜o previsto inclui uma referência explı´cita (no projecto de regulamento-quadro) à promoça˜o da integraça˜o social e da igualdade de oportunidades. O projecto apresenta uma visa˜o integrada do desenvolvimento e, nomea- damente, a coerência entre as acço˜ es dos diferentes fundos e as prioridades comunita´rias, a estratégia para o emprego, as polı´ticas econo´ micas e sociais dos Estados-Membros e as polı´ticas regionais dos Estados-Membros. 1. 1. 6. Ha´ ainda mais dois aspectos a ter em conta. O primeiro é a aprovaça˜o pela Comissa˜o, em 15 de Outubro de 1998, dos relato´ rios sobre a estratégia europeia para o emprego, cujas orientaço˜ es para 1999 incidem sobre 5 grandes linhas programa´ticas, entre as quais a abertura do mercado de trabalho a todos, incluindo os deficientes e as minorias étnicas. O segundo é o Dia Internacional contra a Pobreza (17 de Outubro de 1998) que deu o ensejo ao comissa´rio Flynn, responsa´vel pelos Assuntos Sociais, de recordar que se deveria rever a polı´tica comunita´ria, recorrendo ao artigo 137. o, tendo em vista uma maior capacidade de inserça˜o profissional. Com efeito, 17 % dos agregados familiares da Unia˜o Europeia dispo˜ em de rendimentos inferiores ao limiar de pobreza. 1. 1. 7. Progressivamente, as preocupaço˜ es com as pessoas mais carenciadas, entre as quais os sem abrigo, têm vindo a ocupar posiça˜o mais destacada nas reflexo˜ es e polı´ticas da Unia˜o Europeia. 1. 2. Recomendaço˜es do Comité das Regio˜es 1. 2. 1. O presente parecer analisa o problema dos sem abrigo na Unia˜o Europeia sob todos os seus aspectos, e faz cinco recomendaço˜ es e observaço˜ es que importa sublinhar desde ja´. 1. 2. 2. dos sem abrigo o Comité das Regio˜ es: Perante a gravidade e a complexidade do problema i) recomenda que a Unia˜o Europeia continue a apoiar a investigaça˜o sobre este feno´ meno; ii) propo˜ e que se consolide um sistema de troca de conheci- mentos e iniciativas entre as autarquias locais e regionais, à escala da Unia˜o Europeia, apoiando-se nas redes existentes; iii) recomenda que os objectivos do FSE contemplem expressa- mente este problema; iv) convida as instâncias europeias a aprofundarem o princı´pio do direito à habitaça˜o; v) deseja sublinhar a coesa˜o e a integraça˜o europeia através do problema da vizinhança de paı´ses menos favorecidos. 2. Observaço˜ es na generalidade O feno´ meno dos sem abrigo tornou-se mais visı´vel nos 2. 1. espaços pu´ blicos das cidades da Unia˜o Europeia a partir de meados da década de 80. O problema na˜o é inédito, mas esta´ a assumir novas dimenso˜ es, em especial porque em sociedades de abundância as formas extremas de pobreza sa˜o unanime- mente consideradas inaceita´veis. A situaça˜o e as condiço˜ es de vida dos sem abrigo sa˜o vividas em toda a parte como violaça˜o dos direitos do homem. Nos u´ ltimos quinze anos, os sem abrigo, apanhados na 2. 2. teia dos processos de exclusa˜o social, têm vindo a suscitar nos Estados-Membros uma série de reacço˜ es (de hostilidade ou de simpatia) junto da populaça˜o, um tratamento media´tico e cientı´fico (artigos, reportagens, pesquisas e estudos) e um interesse por parte das instituiço˜ es (consolidaça˜o do direito a alojamento adequado, desenvolvimento de polı´ticas estrutura- das e/ou de dispositivos pontuais). 2. 3. O problema dos sem abrigo assenta nas mais profundas raı´zes socioecono´ micas e culturais de cada paı´s. A gesta˜o desta questa˜o ao nı´vel local provoca reacço˜ es e respostas que oscilam sistematicamente entre a repressa˜o e a solidariedade. Com efeito, se a intervença˜o dos poderes pu´ blicos a favor dos sem abrigo goza de consenso unânime nos diversos paı´ses, ela coexiste, porém, com uma certa ambiguidade de sentimentos dos cidada˜os que, a nı´vel local, podem exprimir desejos contradito´ rios de acolhimento ou de expulsa˜o dos sem abrigo. 2. 4. Nem todos os problemas ligados aos sem abrigo (acesso à habitaça˜o, mendicidade, comportamentos anti- -sociais, inserça˜o num emprego, acesso à sau´ de) podem ser tratados unicamente ao nı´vel local. Na realidade, trata-se de um problema de cooperaça˜o entre territo´ rios e que, com a supressa˜o das fronteiras, deve ser enquadrado numa nova dimensa˜o. 2. 5. A questa˜o dos sem abrigo na˜o é nem acesso´ ria nem marginal, antes um problema central para o qual na˜o existe soluça˜o a muito curto prazo. O objectivo de assegurar uma maior coesa˜o econo´ mica e social na Unia˜o Europeia implica, seguramente, que se tenha em conta este importante feno´ meno que sera´, indubitavelmente, uma das caracterı´sticas do quoti- diano das cidades europeias do inı´cio do século XXI. O Comité das Regio˜ es preconiza que se envidem todos os esforços para que a resignaça˜o se na˜o instale, e deseja que se tomem todas as iniciativas para evitar este tipo de situaço˜ es. 3. Uma populaça˜ o ainda pouco conhecida 3. 1. Uma preocupaça˜o para todos os Estados-Membros da Unia˜o Europeia 3. 1. 1. Podera´ parecer que o problema dos sem abrigo na˜o faz parte das a´reas de competência comunita´ria. O Livro Branco sobre a Polı´tica Social Europeia na˜o fazia qualquer referência especı´fica aos sem abrigo. No entanto, as diversas C 293/26 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 13. 10. 1999 iniciativas e programas europeus de luta contra a pobreza e a exclusa˜o (Urban, Integra, Pobreza, projectos FSE) permitiram apoiar acço˜ es concretas e inovadoras nos Estados-Membros, revelando os recentes debates a nı´vel europeu um crescente interesse por estes problemas. A opinia˜o pu´ blica europeia é unânime em considerar 3. 1. 2. que o problema dos sem abrigo é indigno de naço˜ es global- mente pro´ speras. E´ também unânime em considerar que este feno´ meno é o resultado de um conjunto de factores sociais e urbanos, constituindo os sem abrigo a parte mais visı´vel dos feno´ menos de exclusa˜o que se desenvolveram e continuam a desenvolver-se na Europa. 3. 1. 3. A pobreza e a exclusa˜o podem assumir formas muito variadas, mas para os habitantes da Unia˜o Europeia, o viver na rua é o primeiro indı´cio de pobreza. Num contexto de inquietude, de aumento do desemprego de longa duraça˜o, de interrogaço˜ es sobre os processos de exclusa˜o social, os sem abrigo constituem uma figura central destes problemas na maior parte dos Estados-Membros. 3. 1. 4. Desde os finais dos anos 80, tornou-se preocupante o nu´ mero de pessoas a viver nestas condiço˜ es. A progressa˜o do feno´ meno mede-se concretamente pela pressa˜o crescente exercida localmente sobre os serviços administrativos ou associativos mas, na realidade, pouco se sabe sobre a vastida˜o do problema nem ta˜o-pouco se dispo˜ e de dados precisos sobre os sem abrigo. 3. 1. 5. Sabe-se que os homens isolados e extremamente pobres constituem de longe a maior percentagem dos sem abrigo. Sabe-se também, por monografias realizadas em nume- rosas cidades da Unia˜o Europeia, que o nu´ mero de mulheres e de jovens tem vindo a aumentar. Verifica-se também que o elevado consumo de a´lcool ou de droga, a degradaça˜o da sau´ de (tuberculose ou sau´ de mental, mesmo se na˜o ha´ motivos para exagerar) constituem problemas graves de sau´ de pu´ blica. Finalmente, em todos os paı´ses, se bem que em graus diversos, é cada vez maior o nu´ mero dos sem abrigo oriundos de outros Estados-Membros da Unia˜o, mas também dos paı´ses do Magrebe, da A´ frica Sub-sahariana ou da Europa de Leste. A crescente proporça˜o de migrantes entre os sem abrigo é um elemento a ter em conta, obviamente em graus diversos. 3. 1. 7. Os sem abrigo constam actualmente das agendas polı´ticas municipais e nacionais. Em certos perı´odos do ano, e sobretudo no Inverno quando as condiço˜ es clima´ticas pioram, a questa˜o dos sem abrigo suscita movimentos de compaixa˜o totalmente legı´timos. Noutras épocas, habitualmente mais turı´sticas, as mesmas pessoas provocam reacço˜ es mais hostis e de certa maneira compreensı´veis, mas que, sob muito aspectos, sa˜o bastante critica´veis. 3. 1. 8. Na Unia˜o Europeia, algumas organizaço˜ es na˜o- -governamentais preocupam-se com o problema dos sem abrigo apoiando trabalhos de investigaça˜o, pressionando as instituiço˜ es pu´ blicas e dando indicaço˜ es sobre as semelhanças e as diferenças entre os paı´ses nesta matéria. A Federaça˜o Europeia de Associaço˜ es Nacionais que trabalham com os Sem Abrigo (FEANTSA), criada em 1989, foi, a partir de 1991, incumbida pela Comissa˜o da gesta˜o de um Observato´ rio Europeu dos Sem Abrigo constituı´do por uma rede universita´- ria de correspondentes nacionais. Este observato´ rio permitiu recolher e divulgar dados sobre a identificaça˜o, o recensea- mento e a ana´lise de uma faixa de populaça˜o que se subtrai aos padro˜ es tradicionais dos instrumentos de estatı´stica habi- tualmente concebidos em funça˜o dos agregados que possuem habitaça˜o. 3. 2. Uma populaça˜o heterogénea 3. 2. 1. A visibilidade crescente, nos u´ ltimos dez anos, da questa˜o dos sem abrigo manifesta-se na presença mais marcada de pessoas que utilizam os espaços pu´ blicos urbanos, sem que seja possı´vel avaliar o nu´ mero exacto. Certas formas de acça˜o colectiva também contribuı´ram para esta maior visibilidade: as ocupaço˜ es abusivas, o aparecimento de jornais de rua, a actividade das associaço˜ es militantes, as manifestaço˜ es e as ocupaço˜ es de espaços pu´ blicos ou de edifı´cios desabitados. 3. 2. 2. Embora possa parecer muito simples caracterizar uma populaça˜o com a qual todos se podem cruzar nas ruas das cidades, na realidade é bastante difı´cil fazê-lo com exactida˜o, sobretudo porque nem todos os sem abrigo sa˜o identifica´veis como tal na rua. 3. 2. 3. Com efeito, os sem abrigo sa˜o pouco conhecidos. Em primeiro lugar, porque na˜o existe uma definiça˜o exacta nem um conceito jurı´dico invaria´vel nos Estados-Membros. O termo «sem abrigo» abrange realidades diferentes de paı´s para paı´s e as definiço˜ es, as normas e as pra´ticas em uso nos va´rios Estados-Membros mais na˜o fazem que contribuir para tal complexidade. Na˜o obstante esforços de clarificaça˜o, as defi- niço˜ es também na˜o esta˜o estabelecidas na Unia˜o Europeia. A visibilidade do problema e as formas que assume 3. 1. 6. variam sensivelmente de paı´s para paı´s e consoante os tipos de Estado-Providência e das cidades. No entanto, a maior parte dos Estados-Membros viveu feno´ menos idênticos na década de 90: aparecimento um pouco por toda a parte de «jornais de rua» vendidos pelos sem abrigo; maior nu´ mero de pedidos de intervença˜o dos organismos pu´ blicos por parte dos cidada˜os e desenvolvimento de iniciativas associativas. Alguns estudos e certas disposiço˜ es normativas 3. 2. 4. nacionais associam, amiu´ de, os no´ madas aos sem abrigo, na medida em que se trata de pessoas sem domicı´lio fixo. Ora, o facto de se agrupar pessoas ta˜o diferentes numa mesma categoria pode acarretar grande imprecisa˜o. E´ certo que o problema do acolhimento e da tolerância em relaça˜o aos no´ madas é, em muitos aspectos, ana´logo ao que se coloca em relaça˜o aos sem abrigo. 13. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 293/27 3. 2. 5. Os sem abrigo sa˜o pouco conhecidos porque, no fundo, se trata de um grupo extremamente heterogéneo de pessoas que vivem em condiço˜ es muito dı´spares, desde homens que vivem na rua ha´ muito tempo (figura tradicional do vagabundo) até raparigas expulsas de casa recentemente. A investigaça˜o neste campo permitiu chegar à conclusa˜o de que a condiça˜o do sem abrigo varia consideravelmente no tempo, podendo ser transito´ ria, cro´ nica ou permanente. Certas pessoas vivem na rua ha´ algum o tempo e por la´ continuara˜o ainda por muito mais; outras, apenas um breve lapso de tempo; outros vivera˜o esta situaça˜o esporadicamente. Para cada um destes casos as respostas dos poderes pu´ blicos na˜o sa˜o necessariamente as mesmas. tomando em consideraça˜o os fluxos, as trajecto´ rias pessoais, o como se cai nesta situaça˜o e dela se sai que se pode ter uma percepça˜o mais correcta da realidade. Trata-se de uma situaça˜o complexa que deve ser analisada como uma etapa — das u´ ltimas e mais penosas — do processo de exclusa˜o social. Importa ter sempre em mente que a populaça˜o dos 3. 2. 11. sem abrigo é bastante heterogénea e na˜o pode ser considerada como uma categoria social fixa. Situaço˜ es extremamente diferentes em relaça˜o a elos sociais, habitaça˜o e cobertura social, por exemplo, encontram-se reunidas sob a mesma denominaça˜o. A questa˜o dos sem abrigo esta´ 3. 2. 6. ligada, por conse- guinte, a um primeiro problema de natureza semântica. Na acepça˜o comum, a expressa˜o remete mais para uma espécie de estatuto social do que para uma condiça˜o de habitaça˜o, sendo os termos «sem abrigo, vagabundo, vadio e mendigo» habitualmente sino´ nimos. As discusso˜ es sobre o problema dos sem abrigo desliza, pois, amiu´ de, para discusso˜ es sobre a mendicidade, apesar de nem todas as pessoas que pedem esmola estarem desabrigados, e vice-versa. Por outro lado, a questa˜o dos sem abrigo esta´ intimamente ligada à problema´tica da habitaça˜o, embora a existência de pessoas sem abrigo nas cidades europeias na˜o seja unicamente um problema de habitaça˜o. O termo «sem abrigo» utilizado comummente 3. 2. 7. designa, de forma mais ou menos apropriada, um conjunto de problemas que diariamente enfrentam as pessoas que se cruzam com os sem abrigo, os que se preocupam com este problema e os que trabalham em serviços afins. Significa isto que feno´ menos bastante diferentes (falta de habitaça˜o, especta´culo de abandono e solida˜o nos locais pu´ blicos, mendi- cidade, vagabundagem, manifestaço˜ es de extrema pobreza, mutaço˜ es do mercado e das polı´ticas da habitaça˜o, etc. ) esta˜o reunidos numa mesma designaça˜o. 3. 2. 8. As definiço˜ es que se convencionou adoptar, mas sempre passı´veis de discussa˜o, insistem na ausência proviso´ ria ou permanente de habitaça˜o esta´vel. Os estudos feitos parti- lham a mesma conclusa˜o de que existe uma continuidade de situaço˜ es entre as pessoas que vivem na rua e as que vivem em albergues, em habitaço˜ es de emergência ou em alojamentos preca´rios. A populaça˜o dos sem abrigo na˜o se limita à condiça˜o visı´vel e drama´tica das pessoas que dormem na rua ou ao mero recenseamento das que passam pelos serviços de assistência pu´ blica ou por associaço˜ es caritativas. 3. 2. 9. A maior parte dos estudos realçam mais os processos sociais subjacentes do que a simples falta de habitaça˜o. Deste modo, os sem abrigo sa˜o encarados sobretudo à luz dos diversos processos de exclusa˜o e na˜o apenas com base na observaça˜o dos disfuncionamentos do mercado da habitaça˜o. 3. 2. 10. Os trabalhos de investigaça˜o mais exaustivos convi- dam a reflectir sempre em termos de processo de exclusa˜o e a na˜o ficar pela descriça˜o esta´tica das situaço˜ es. Nesta ordem de ideias, a populaça˜o dos sem abrigo na˜o é um stock fixo. E´ 3. 3. Nu´meros imprecisos Na˜o obstante as dificuldades e os riscos de imprecisa˜o 3. 3. 1. ja´ referidos, existem estatı´sticas dos sem abrigo em cada paı´s, mas também à escala comunita´ria. No entanto, como recomendam os investigadores e os observadores que as produzem e as divulgam, é conveniente utiliza´-las com grande cautela. 3. 3. 2. Hoje em dia, para persuadir os polı´ticos e sensibilizar a opinia˜o pu´ blica é indispensa´vel fornecer dados estatı´sticos. A vontade de chamar a atença˜o para os sem abrigo, através de uma so´ medida, fez com que muitas vezes se anunciassem nu´ meros sem proceder à indispensa´vel clarificaça˜o da questa˜o (de quem se fala? onde esta˜o? por quanto tempo?) nem recorrer a métodos rigorosos de recenseamento ou de amostragem. Por isso, é muito frequente as estimativas actuais na˜o fazerem a distinça˜o entre os indivı´duos privados de habitaça˜o durante um ano e os que o sa˜o apenas num dado momento. Confundem igualmente o total dos sem abrigo e o nu´ mero de acço˜ es de assistência levadas a cabo pelos serviços de apoio aos desabrigados. O trabalho de mediça˜o é perturbado por uma certa flutuaça˜o na caracterizaça˜o da populaça˜o, podendo esta variar consoante os interesses de quem efectua o trabalho. Alguns privilegiam uma definiça˜o lata (alargando assim a populaça˜o dos sem abrigo em sentido restrito às pessoas que na˜o têm habitaça˜o decente), outros optam por uma definiça˜o restritiva que se aplica unicamente às franjas marginais mais indigentes. 3. 3. 3. Nos Estados-Membros foi feita uma avaliaça˜o quanti- ficada da situaça˜o, muitas vezes com base em nu´ meros fornecidos por associaço˜ es de volunta´rios, outras vezes utili- zando nu´ meros oficiais. Esses nu´ meros foram compilados e divulgados pela FEANTSA, que faz questa˜o de referir que é necessa´rio utiliza´-los com reserva (quadro A). Longe de apresentarem uma ana´lise circunstanciada da situaça˜o real, os nu´ meros da˜o sobretudo uma imagem do sistema de assistência em cada Estado-Membro. Esses nu´ meros esta˜o ligados à definiça˜o local do problema. Como na˜o remetem todos para um u´ nico método rigoroso de ca´lculo nem têm como objecto as mesmas pessoas, os nu´ meros na˜o permitem estabelecer comparaço˜ es transnacionais aprofundadas. Da˜o, no entanto, uma indicaça˜o da dimensa˜o do feno´ meno e uma ideia da diversidade de situaço˜ es. C 293/28 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 13. 10. 1999 QUADRO A Estimativa da média anual de pessoas que, no inı´cio dos anos 1990, recorreram aos serviços administrativos e associativos para os sem abrigo Paı´s Num dia médio, ou no dia do inquérito Durante um ano Alemanha A´ ustria Bélgica Dinamarca Espanha Finlândia França Grécia Irlanda Ita´lia Luxemburgo Paı´ses Baixos Portugal Reino Unido Suécia Fonte: FEANTSA. 490 700 876 450 6 100 4 000 2 947 8 000 4 000 8 400 5 500 4 000 11 000 5 500 250 000 346 000 5 500 2 667 56 000 194 7 000 3 000 283 000 9 903 7 700 3 700 78 000 200 12 000 4 000 460 000 14 000 3. 3. 4. Diariamente, cerca de 1 100 000 cidada˜os da Unia˜o Europeia recorrem aos serviços de assistência aos sem abrigo. Num ano esse nu´ mero eleva-se a 1,8 milha˜o. Ainda segundo as estimativas da FEANTSA, cerca de 18 milho˜ es de cidada˜os da Unia˜o Europeia vivem em casas muito degradadas ou «na˜o convencionais», isto é, na˜o destinadas a habitaça˜o. 3. 3. 5. Importa referir que os dados disponı´veis em alguns Estados-Membros, (Alemanha, Bélgica, Dinamarca, Finlândia, Reino Unido) apontam para uma diminuiça˜o recente do nu´ mero de pessoas que beneficiam dos serviços de assistência aos sem abrigo, sem que, contudo, se possa concluir que a populaça˜o total dos sem abrigo esta´ a regredir, ou atravessa uma fase de estagnaça˜o, ou esta´ a aumentar. Em todo o caso, estes nu´ meros mostram uma forte 3. 3. 6. disparidade do feno´ meno na Unia˜o Europeia, sem que esta discrepância esteja necessariamente relacionada com as formas de Estado-Providência nos diferentes paı´ses. O problema parece estatisticamente marginal nalguns paı´ses do Sul (Espanha, Grécia, Portugal) e noutros do Norte (Dinamarca, Finlândia, Suécia). Também é irrelevante na A´ ustria, mas ja´ muito mais visı´vel na Alemanha, França, Ita´lia e Reino Unido. 3. 3. 7. Face à grande procura de dados estatı´sticos, muitos dos recentes trabalhos de pesquisa debruçaram-se sobre o problema de saber quantos sa˜o os sem abrigo. Esta investigaça˜o permitiu analisar o que esta´ em jogo neste ca´lculo, sanar dificuldades metodolo´ gicas e éticas dos inquéritos aos sem abrigo, e experimentar métodos que permitem superar os nu´ meros aproximativos com que sempre têm trabalhado os serviços de assistência. 3. 3. 8. Ao salientar que a simples produça˜o de dados numéricos apresenta um interesse relativo, esses trabalhos de investigaça˜o superaram este aspecto da questa˜o e passaram a debruçar-se sobre as caracterı´sticas das pessoas e suas vivências pessoais. Para o efeito, foram elaborados e testados métodos de recenseamento e de avaliaça˜o mais global da populaça˜o (sondagens, inquéritos por amostragem junto de serviços, ca´lculo da relaça˜o entre o nu´ mero dos sem abrigo que vivem na rua e os presentes nos centros de acolhimento). Em breve, sera˜o realizados inquéritos nalguns paı´ses da Unia˜o Europeia utilizando métodos que garantem uma certa fiabilidade. Mas a verdade é que, na Unia˜o Europeia, na˜o se sabe nada de preciso sobre os fluxos migrato´ rios de sem abrigo entre os diferentes Estados-Membros, embora este feno´ meno seja assinalado pelos centros de acolhimento, especialmente no caso de jovens que va˜o de festival em festival, havendo todo o interesse em conhecer melhor este feno´ meno. 4. Problemas complexos e respostas variadas 4. 1. Um problema social particularmente complexo 4. 1. 1. Muitos dos estudos indicam as mutaço˜ es sociopolı´ti- cas que mais contribuı´ram para o agravamento do feno´ meno dos sem abrigo, designadamente a transformaça˜o das formas de pobreza, o aumento da precariedade e do desemprego de longa duraça˜o, o encerramento dos hospitais psiquia´tricos institucionais, o consumo de droga e de a´lcool, o aumento do nu´ mero de famı´lias monoparentais, a reduça˜o das prestaço˜ es sociais em alguns paı´ses, noutros o seu aumento, com efeitos contraproducentes, e as dificuldades de acesso à habitaça˜o. 4. 1. 2. Consoante o ponto de vista dos diversos agentes sociais, o problema dos sem abrigo é antes de mais uma questa˜o de habitaça˜o, de emprego, de desenvolvimento demo- gra´fico, de doença mental, de abuso de substâncias ilı´citas ou de a´lcool, de violência familiar, ou é causado por cortes nos orçamentos sociais ou pelo seu excessivo crescimento, pelo relativo esboroar das solidariedades familiares ou ainda pelo aumento ou por mutaço˜ es da pobreza. 4. 1. 3. Para explicar o feno´ meno dos sem abrigo é possı´vel distinguir duas teorias: feno´ menos estruturais (desemprego, transformaça˜o do mercado da habitaça˜o, etc. ) ou razo˜ es mais pessoais que levam um indivı´duo a fazer parte dos sem abrigo (choque afectivo, doença, origem social desfavorecida, etc. ). Os defensores de modelos explicativos baseados em varia´veis 13. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 293/29 individuais criticara˜o o ponto de vista estrutural que na˜o tem em conta a especificidade das situaço˜ es. Por seu turno, os que advogam dinâmicas estruturais criticara˜o os observadores ou comentadores que se concentram sobre casos individuais, porque consideram que, ao fazê-lo, contribuem para a sua estigmatizaça˜o. 4. 1. 4. A soluça˜o da controvérsia estrutural/individual esta´ certamente numa posiça˜o intermédia. As ana´lises mais avança- das insistem nas necessa´rias ligaço˜ es a estabelecer entre tendências do mercado da habitaça˜o, sistema de assistência e mercado de emprego e elementos mais pessoais, como o enfraquecimento dos laços sociais, em especial familiares, certas carências pessoais e uma origem social altamente desfavorecida. O feno´ meno dos sem abrigo na˜o radica exclusi- vamente em problemas estruturais ou individuais, mas mais provavelmente na interacça˜o destas duas categorias. A combi- naça˜o destes dois factores gera uma espiral descendente que pode arrastar certas pessoas para a rua; é o feno´ meno da bola de neve. 4. 1. 5. Em u´ ltima ana´lise, a questa˜o dos sem abrigo coloca simultaneamente o problema do desajustamento estrutural das instituiço˜ es e o de um tratamento eficaz de certas fragilidades pessoais. 4. 1. 6. O problema dos sem abrigo é também complexo nos seus aspectos concretos e quotidianos. Ao lado da questa˜o da habitaça˜o ha´ também, e por vezes sobretudo, problemas de emprego, de sau´ de e de comportamentos. Com efeito, alguns sem abrigo encontram-se em centros de acolhimento ou em alojamentos proviso´ rios, quando o seu principal problema é o acesso ao mundo do trabalho. Outros apresentam, sobretudo, graves problemas de sau´ de que os impedem de ter ou conservar uma habitaça˜o. Outros ainda, através do seu comportamento, podem provocar distu´ rbios nos espaços pu´ blicos que eles pro´ prios utilizam como refu´ gio e fonte de recursos. As diversas actividades, mais ou menos lı´citas, que aı´ exercem para sobreviver sa˜o de certa maneira equiparadas a atitudes anti- -sociais (ajuntamentos, comportamentos ameaçadores, mendi- cidade agressiva); tais actos podem contribuir para a degra- daça˜o da qualidade de vida nas cidades e para aumentar o sentimento de insegurança. As polı´ticas de acesso ao alojamento devem ser 4. 1. 7. consideradas no quadro de medidas mais gerais de apoio à inclusa˜o social, de modo a criar serviços integrados para ocorrer a situaço˜ es difı´ceis, garantindo assim intervenço˜ es para assistência sanita´ria e acesso ao mundo do trabalho. 4. 2. 2. Os sem abrigo (pela sua simples presença ou pelo seu comportamento) sa˜o muitas vezes citados como factores de insegurança. Por outro lado, eles pro´ prios vivem num ambiente particularmente violento e perigoso. O problema do papel dos sem abrigo no âmbito da 4. 2. 3. questa˜o muito actual da segurança reveste obviamente grande importância. A legislaça˜o anti-mendicidade que, a partir de meados dos anos 90, surgiu em algumas cidades europeias (Alemanha, Bélgica, França, Paı´ses Baixos e Reino Unido) alimentou controvérsias polı´ticas e amplos debates sobre as liberdades de circulaça˜o e de expressa˜o. Estas medidas municipais, assaz critica´veis, mas muitas vezes exigidas por uma parte significativa da opinia˜o pu´ blica, exprimem um estereo´ tipo que os anglo-saxo´ nicos designam por NIMBY («Not In My Back Yard», isto é, «na˜o no meu jardim») ou NIMEY isto é, «na˜o no meu cı´rculo («Not In My Electoral Yard», eleitoral») e que consiste , concretamente, em temer e recusar a presença ou a instalaça˜o de serviços de apoio aos sem abrigo nas redondezas. A questa˜o dos sem abrigo esbarra contra este obsta´culo, na medida em que mesmo havendo um sentimento generalizado de simpatia pelos desabrigados, as pessoas preten- dem sempre que as acço˜ es para os socorrer se realizem algures, mas na˜o nas imediaço˜ es das suas casas. 4. 2. 4. Por isso, as reacço˜ es colectivas de bairros ou de cidades exasperados face a este problema matizam a imagem demasiado simplista de uma solidariedade unânime em relaça˜o aos sem abrigo. Estas reacço˜ es nascem muitas vezes da tentaça˜o fa´cil para ostracizar, mas mostram também que os discursos uto´ picos e miserabilistas na˜o têm cabimento. O problema dos sem abrigo tem também que ver com a segurança e a falta de civismo e, por isso, questiona as polı´ticas em matéria de polı´cia e todas as medidas de regulaça˜o dos espaços pu´ blicos. 4. 2. 5. A gesta˜o quotidiana do problema dos sem abrigo numa cidade reflecte as dificuldades da administraça˜o pu´ blica em defrontar problemas complicados e em criar dispositivos apropriados para responder com equidade às mais variadas solicitaço˜ es, em muitos aspectos ambı´guas, dos habitantes condoı´dos ou preocupados com a presença de desabrigados nas ruas e espaços que frequentam. A via correcta fica sempre a meio caminho entre a tendência para o ostracismo, por um lado, e a tendência para idealizar situaço˜ es, por outro. Ha´ uma necessidade permanente de recordar a uns os seus deveres e de exigir de outros mais tolerância. 4. 2. Uma preocupaça˜o quotidiana pela gesta˜o dos espaços pu´ blicos 4. 2. 1. Para a administraça˜o local e regional e os gestores dos espaços pu´ blicos (gares, centros comerciais, jardins pu´ bli- cos, etc. ), enfrentar o problema dos sem abrigo significa preocupar-se diariamente em fornecer alojamento e gerir as zonas que esta˜o sob a sua alçada. E´ certo que na˜o ha´ nenhuma panaceia que resolva 4. 2. 6. com justiça e efica´cia este dilema. No entanto, foram efectuadas experiências positivas em toda a Unia˜o por empresas, serviços de segurança e autarquias a favor dos espaços pu´ blicos, dos utilizadores e dos sem abrigo que os frequentam. O Comité das Regio˜ es entende que seria interessante criar uma rede de intercâmbio de experiências de modo a debatê-las e avalia´-las e assim apreciar o grau de efica´cia e de equidade e a possibilidade de as reproduzir noutras cidades. C 293/30 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 13. 10. 1999 4. 3. Uma questa˜o de cooperaça˜o territorial 4. 3. 1. O problema dos sem abrigo é uma realidade local. Suscita uma questa˜o fundamental de cooperaça˜o entre diferen- tes cidades que pertencem a uma mesma regia˜o. Uma breve resenha histo´ rica permitira´ avaliar a importância do problema. 4. 3. 2. Desde o advento das cidades europeias, a questa˜o da vagabundagem foi sempre uma fonte de grande preocupaça˜o para a administraça˜o local. Na Idade Média, a assistência aos vagabundos, que assumia diversas formas em funça˜o das configuraço˜ es sociopolı´ticas locais, podia ser prestada a nı´vel urbano, mas nenhuma cidade podia garantir sozinha a assistên- cia ao nı´vel regional. As cidades dispunham de duas possibili- dades: ou acolher os pobres que se apresentavam às suas portas ou expulsa´-los. Todavia, se uma comunidade decidia acolhê-los por motivos religiosos ou polı´ticos, na˜o dispunha de meios para saber se as outras colectividades iriam fazer o mesmo ou se na˜o iriam aproveitar esta oferta de hospitalidade para expulsar os vadios. Existia, pois, uma tensa˜o entre a dimensa˜o regional da vagabundagem e o cara´cter local da assistência. Esta tensa˜o foi-se acentuando com o aumento crescente de pobres e de vagabundos no inı´cio da Idade Moderna. Foi enta˜o que o poder central interveio em toda a Europa, para que os pobres ficassem adstritos a um determinado territo´ rio, mas os dispositivos de acolhimento eram insuficientes e o sistema podia ser facilmente desestabilizado por guerras, epidemias ou ma´s colheitas. 4. 3. 3. Com o desenvolvimento das cidades e das inevita´veis interdependências, os Estados centrais intervieram no sentido de criar um equilı´brio regional de assistência a acrescer aos sistemas caritativos locais que, a pouco e pouco, se foram revelando insuficientes. Os pobres ja´ na˜o eram enclausurados simplesmente para receberem comida ou castigos. Eram-lhes atribuı´das tarefas para os converter, punir, tratar ou reeducar. Existiam instituiço˜ es de caridade que abrigavam pessoas de todo o género e previam formas muitos diversas de trabalho forçado ou por coacça˜o. O princı´pio consistia em empregar os pobres va´lidos num sistema de assistência autofinanciado. Os poderes centrais tiveram um papel fundamental no apoio às cidades, porquanto, através de um apoio mı´nimo à estrutura local de acolhimento, podiam manter a coesa˜o global. Desde enta˜o, a participaça˜o dos Estados europeus na luta contra a vagabundagem e na ajuda aos pobres na˜o parou de crescer. A autonomia das autarquias locais esbateu-se à medida que foram emergindo Estados cada vez mais poderosos, capazes de governar as comunidades residentes no seu territo´ rio. Inicialmente, o governos centrais pensaram que o 4. 3. 4. facto de obrigar cada paro´ quia a prover às necessidades dos seus indigentes iria estancar a mobilidade dos pobres. A ilusa˜o do trabalho forçado alastrou até que acabou por se revelar ineficaz. 4. 3. 5. A histo´ ria da assistência aos vadios ajuda a explicar os feno´ menos actuais. Este modelo ensina que na falta de uma autoridade central reguladora, as comunidades auto´ nomas revelam-se incapazes de conduzir uma acça˜o colectiva para gerir o problema da vagabundagem. Neste contexto, as intervenço˜ es do Estado destinam-se a organizar o controlo das deslocaço˜ es e a cooperaça˜o entre as cidades. O envolvimento do poder central na˜o pode, todavia, resolver definitivamente o problema com que os municı´pios se debatem. Ainda hoje cada autarquia tende a prestar assistência 4. 3. 6. unicamente aos pobres que, na sua opinia˜o, sa˜o da sua responsabilidade, embora se preocupe com a atitude que adoptam as cidades vizinhas. A gesta˜o colectiva da questa˜o dos sem abrigo continua a ser um problema de equilı´brio e de organizaça˜o territorial, o que para a administraça˜o local significa minimizar os custos sociais e eleitorais relativos ao acolhimento dos sem abrigo, respeitando embora os compromissos legais e morais. Por conseguinte, continua por determinar quem sera˜o os «bons» sem abrigo a acolher e os que relevam da competência de outras autarquias. Esta escolha, sempre muito arbitra´ria, efectua-se com base na antiga cliva- gem entre os pobres considerados «dignos» e os outros. 4. 3. 7. Por isso, a questa˜o dos sem abrigo surge sempre como um problema de cooperaça˜o entre autarquias locais, numa altura em que os sistemas administrativos têm dificul- dade em se adaptarem às realidades territoriais contemporâ- neas. Neste sentido, o tratamento colectivo dos sem abrigo pode ser visto como uma constante tentativa de sacudir pessoas e responsabilidades. Com a abertura das fronteiras dos Estados-Membros e a emigraça˜o de pessoas desfavorecidas provenientes, em especial de paı´ses vizinhos mais pobres, o problema apresenta-se com maior acuidade. Para o Comité das Regio˜ es, uma melhor compreensa˜o do problema, prévia a qualquer tentativa de respostas justas e eficazes, cabe perfeitamente nas competências das instituiço˜ es europeias. O nı´vel comunita´rio é adequado para enfrentar problemas que comportam aspectos transnacionais muito pertinentes. 4. 4. A progressa˜o do direito à habitaça˜o Perante o agravamento do problema dos sem abrigo 4. 4. 1. e a pressa˜o das associaço˜ es e da opinia˜o pu´ blica, os governos nacionais fizeram avançar o direito à habitaça˜o em todos os paı´ses. 4. 4. 2. Os 15 Estados-Membros ratificaram todos os docu- mentos internacionais sobre a dignidade humana. Reconhecem implicitamente o direito a habitaça˜o condigna como um dos direitos fundamentais do homem, insepara´vel do respeito pela dignidade humana. A partir da conferência Habitat II, realizada em Junho de 1996, onde se assistiu a uma certa discordância entre a Unia˜o Europeia e os Estados Unidos sobre o direito à habitaça˜o, emergiu uma concepça˜o europeia que reflecte o empenho dos Estados em aplicarem este direito, ainda que as circunstâncias, as posiço˜ es e as legislaço˜ es nacionais divirjam. 13. 10. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 293/31 4. 4. 3. O direito à habitaça˜o foi integrado na Constituiça˜o de alguns Estados-Membros (Bélgica, Espanha, Finlândia, Paı´ses Baixos, Portugal e Suécia). Em França trata-se de um objectivo com valor constitucional. No Reino Unido e na Irlanda existem leis que, sem reconhecerem o direito à habitaça˜o, respondem de forma concreta ao problema dos sem abrigo, visto que a administraça˜o local deve alojar em prioridade determinadas categorias de pessoas (Reino Unido) ou simplesmente recensear os sem abrigo e fixar prioridades de alojamento (Irlanda). Na Alemanha, os Landër devem assegurar que ninguém durma na rua e, numa lo´ gica de ordem pu´ blica, podem requisitar casas vazias. Na Dinamarca, os municı´pios esta˜o obrigados a fornecer alojamento adequado. limites das respostas de urgência, visto que as medidas sa˜o, por natureza, paliativas e supletivas. Notam também uma certa tendência para institucionalizar estes esforços; as medidas, concebidas como transito´ rias, eternizam-se, sem que os apoios financeiros se consolidem necessariamente e sem que os sem abrigo tenham realmente a possibilidade de sair do processo de exclusa˜o em que se encontram. Por isso, existe o perigo de uma certa dualizaça˜o das intervenço˜ es pu´ blicas em matéria de sau´ de, habitaça˜o, emprego e protecça˜o social. Trata-se, pois, de uma grave preocupaça˜o que na˜o pode ser descurada no contexto do reforço da polı´tica europeia para promover uma maior coesa˜o econo´ mica e social. 4. 5. A adopça˜o e a consolidaça˜o de iniciativas de emergência 5. Concluso˜ es 4. 5. 1. O maior relevo dado aos sem abrigo e a grande atença˜o prestada pelos meios de comunicaça˜o social provoca- ram reacço˜ es de indignaça˜o e de escândalo por parte da opinia˜o pu´ blica e dos poderes pu´ blicos, dando origem ao discutı´vel conceito de urgência social. Desde ha´ quinze anos têm-se multiplicado os instru- 4. 5. 2. mentos de assistência aos sem abrigo, sobretudo em situaço˜ es de emergência. Os sem abrigo tornaram-se objecto de dispositi- vos e instrumentos especı´ficos. As respostas tradicionais ao problema do alojamento e da alimentaça˜o consolidaram-se e constituem agora um sistema complexo de serviços prestados por associaço˜ es de volunta´rios e por serviços pu´ blicos. Recen- temente surgiram novos tipos de serviços (equipas mo´ veis de intervença˜o, centros de acolhimento diurnos, modalidades de alojamento adaptadas às mais variadas situaço˜ es, etc. ), que formam um conjunto de dispositivos muito diversos. 4. 5. 3. Num quadro jurı´dico complexo, com mu´ ltiplos conflitos de competências e dificuldades de financiamento, foram as cidades e as associaço˜ es a dar provas de capacidade para inovar. Foi sobretudo à escala local que se experimenta- ram medidas e dispositivos inovadores, recorrendo a parcerias entre os municı´pios e o sector associativo. E´ forçoso constatar que, em todos os paı´ses, a acça˜o 4. 5. 4. pu´ blica em prol dos sem abrigo consiste essencialmente em medidas de alojamento e de acolhimento de urgência e na˜o numa estratégia concreta que sirva de base a uma polı´tica de habitaça˜o e de integraça˜o social. 4. 5. 5. No que diz respeito aos sistemas de acolhimento e de alojamento de emergência, parece oportuno proceder a uma avaliaça˜o precisa dos diferentes dispositivos de modo a apurar as dificuldades e os resultados obtidos. E´ inega´vel que alguns centros e certas acço˜ es sa˜o apreciados pelas pessoas em dificuldades, pela assistência digna e eficaz que prestam. Mas ha´ casos em que os sem abrigo podem recusar as ajudas propostas, de tal modo sa˜o insuporta´veis as condiço˜ es de promiscuidade e de violência. 4. 5. 6. Os observadores e os que trabalham neste campo esta˜o de acordo quanto à utilidade, mas também quanto aos O Tratado que institui a Comunidade Europeia conferiu ao Comité das Regio˜ es uma dimensa˜o de representaça˜o da administraça˜o local e regional e, ao mesmo tempo, uma competência em matéria de coesa˜o econo´ mica e social e dos mecanismos especı´ficos ligados aos fundos estruturais e aos fundos de coesa˜o. Com base nesta dupla competência, o Comité das Regio˜ es tem a fazer cinco recomendaço˜ es e observaço˜ es. 5. 1. Apoiar um programa de investigaça˜o sobre os sem abrigo 5. 1. 1. A investigaça˜o sobre este feno´ meno revela alguns paradoxos. Poucas populaço˜ es concentraram tantas atenço˜ es media´ticas, polı´ticas e cientı´ficas. Sa˜o inu´ meros os artigos de imprensa, os colo´ quios, os inquéritos e os discursos. Os trabalhos de investigaça˜o seguiram, pelo menos, três direcço˜ es: os sem abrigo como feno´ meno social, como modo de vida e como a´rea de intervença˜o. 5. 1. 2. Os esforços realizados levaram, incontestavelmente, a uma melhor compreensa˜o de uma populaça˜o que, no inı´cio dos anos 90, surgia como algo de novo, vago e inacessı´vel. Forçoso é observar que os conhecimentos entretanto adquiri- dos continuam a ser pouco divulgados e pouco utilizados pelos poderes pu´ blicos. Além disso, continua a ser difı´cil dar respostas a muitas das questo˜ es postas com frequência por polı´ticos, jornalistas ou opinia˜o pu´ blica em geral. 5. 1. 3. So´ é possı´vel avançar com novos programas a partir do que ja´ se fez, em estreita colaboraça˜o com todos os nı´veis institucionais interessados. Questo˜ es ha´ que ainda na˜o foram aprofundadas e que importa estudar: as migraço˜ es dos sem abrigo entre paı´ses da Unia˜o Europeia e a avaliaça˜o das polı´ticas de acolhimento dos sem abrigo. Outras questo˜ es que ja´ foram objecto de inquérito, tais como a crescente proporça˜o de mulheres entre os sem abrigo e os laços que estes mantêm com as suas famı´lias, devem ser examinados com o ma´ximo rigor. C 293/32 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 13. 10. 1999 5. 1. 4. Este programa poderia ser objecto de um fo´ rum europeu, organizado por uma instância relevante e congre- gando representantes polı´ticos de primeiro plano, bem como a administraça˜o local e organizaço˜ es na˜o governamentais. Poderia fazer parte dos trabalhos da Comissa˜o sobre «A Cidade de Amanha˜». o poder local e regional desenvolve, a montante, acço˜ es em determinados domı´nios (habitaça˜o, sau´ de, alfabetizaça˜o) que, a prazo, permitem a reinserça˜o na vida profissional. Por isso, devem estas acço˜ es ser consideradas no âmbito dos planos nacionais para o emprego que servira˜o de base aos programas nacionais do Objectivo 3. 5. 2. Consolidar o intercâmbio de conhecimentos e de iniciativas 5. 2. 1. Uma das grandes lacunas referidas por muitos obser- vadores do feno´ meno dos sem abrigo é a falta de intercâmbio entre as cidades e as pessoas envolvidas à escala europeia. Numerosas redes de associaço˜ es, especialmente de volunta´rios, trocam informaço˜ es e experiências, desenvolvendo assim uma verdadeira reflexa˜o à escala europeia: a FEANTSA, a Rede Europeia das Associaço˜ es de Luta contra a Pobreza e a Exclusa˜o Social (EAPN) e a rede constituı´da em torno da «Carta Europeia para o Direito à Habitaça˜o e a Luta contra a Exclusa˜o». 5. 2. 2. O Comité das Regio˜ es propo˜ e que, com base nos conhecimentos e nos métodos destes organismos, se crie uma estrutura leve ao nı´vel da Unia˜o Europeia capaz de inventariar e divulgar iniciativas, boas pra´ticas e ana´lises locais, através de publicaço˜ es, semina´rios e sı´tios Internet. Trata-se de apoiar e completar, do ponto de vista da administraça˜o local, o trabalho desenvolvido pela FEANTSA. 5. 2. 3. O intercâmbio de experiências e iniciativas deve ser considerado no quadro de progressiva harmonizaça˜o dos institutos e instrumentos de garantia do direito à habitaça˜o, no âmbito da legislaça˜o dos Estados-Membros. 5. 3. Orientaço˜es sobre a exclusa˜o econo´mica e social nos Fundos Estruturais 5. 3. 1. Ao mesmo tempo que regista o interesse das inter- venço˜ es da Unia˜o Europeia nesta a´rea, o Comité das Regio˜ es recomenda que os sem abrigo sejam expressamente incluı´dos nos objectivos do FSE mediante apoio aos projectos de luta contra a exclusa˜o econo´ mica e social, melhorando, assim, as perspectivas de inserça˜o profissional. O FEDER e as iniciativas comunita´rias como Urban ou Interreg deveriam prever medidas de intervença˜o que favorecessem a inserça˜o dos sem abrigo. E´ importante que, de futuro, o Fundo Social Europeu apoie as iniciativas levadas a cabo em prol das pessoas necessitadas. E´ um facto que os textos comunita´rios se referem muitas vezes ao emprego e ao mercado de trabalho, mas cabe salientar que Bruxelas, 3 de Junho de 1999. O Comité das Regio˜ es considera que é necessa´rio que 5. 3. 2. os fundos possuam um adequado grau de flexibilidade para levar a cabo iniciativas locais que beneficiem de uma maior integraça˜o e de acrescida cooperaça˜o europeia. 5. 4. Aprofundar o princı´pio do direito à habitaça˜o na Unia˜o Europeia 5. 4. 1. Como o alojamento é a primeira condiça˜o para que qualquer indivı´duo inicie um processo de inserça˜o social e profissional, o Comité das Regio˜ es convida as instâncias europeias a aprofundar o estudo do princı´pio do direito a alojamento adequado. 5. 5. Observaça˜o sobre a proximidade dos paı´ses pobres e o problema das novas migraço˜es O Comité das Regio˜ es deseja chamar a atença˜o para 5. 5. 1. os problemas das migraço˜ es de pessoas desfavorecidas de um paı´s para outro. 5. 5. 2. A questa˜o dos sem abrigo suscita o problema da pobreza nos paı´ses ricos e o de como responder com generosidade e tolerância ao que se passa nas fronteiras da Unia˜o Europeia. Actualmente, os sem abrigo incluem, em determinados paı´ses da Unia˜o, cada vez mais cidada˜os extra- -comunita´rios, refugiados polı´ticos — mas também econo´ mi- cos —, em especial oriundos da Europa de Leste. Na˜o é caso para dramatizar estes fluxos migrato´ rios, mas eles na˜o deixam de ser reais. Esta questa˜o delicada deve ser claramente equacio- 5. 5. 3. nada e realçada na perspectiva do alargamento da Unia˜o e à luz do objectivo fundamental da coesa˜o econo´ mica e social. O actual problema das migraço˜ es de paı´ses menos favorecidos leva-nos a estudar o problema da integraça˜o destes paı´ses, a questa˜o técnica da gesta˜o destes feno´ menos e a questa˜o de como resolver problemas humanos — particularmente agudos no caso de crianças, muitas vezes de tenra idade — que erram nas ruas das cidades europeias. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER