title: Wijziging van het reglement van orde goedgekeurd door het Comité van de Regio's tijdens zijn 29e zitting van 2 en 3 juni 1999

eurovoc_concepts:
European Committee of the Regions
rules of procedure

text: 21. 7. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 188/53 II (Besluiten waarvan de publicatie niet voorwaarde is voor de toepassing) COMITÉ VAN DE REGIO'S goedgekeurd door het Comité van de Regio's t¶dens z¶n 29e zitting van 2 en 3 juni 1999 WöZIGING VAN HET REGLEMENT VAN ORDE Het Comité van de Regio's heeft tĳdens zĳn 29e zitting van 2 en 3 juni 1999 de volgende wĳziging van zĳn reglement van orde goedgekeurd: 1. Na artikel 30 wordt een nieuw artikel 30 A ingevoegd, dat als volgt luidt: „Artikel 30 A Het bureau stelt de secretaris-generaal aan op grond van een met tweederde meerderheid van zĳn 1. leden genomen besluit en overeenkomstig artikel 8 van de regeling welke van toepassing is op de andere personeelsleden van de Europese Gemeenschappen. De secretaris-generaal wordt voor vĳf jaar aangesteld. Het Bureau stelt de nadere voorwaarden van 2. de arbeidsovereenkomst vast. 3. De overeenkomstig de regeling welke van toepassing is op de andere personeelsleden van de Europese Gemeenchappen aan het tot aanstelling bevoegde gezag toegekende bevoegdheden worden in het geval van de secretaris-generaal uitgeoefend door het Bureau. ” 2. De tekst na het eerste streepje van artikel 31, lid 1 komt te vervallen. 3. Artikel 43, lid 3 komt als volgt te luiden: De nieuwe bepalingen treden in werking op de dag volgende op die van haar bekendmaking in „3. het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. ” Gedaan te Brussel, 3 juni 1999. Voor het Comité van de Regio's De voorzitter M. DAMMEYER


title: 1999/412/EG: Entscheidung der Kommission vom 3. Juni 1999 über einen Fragebogen für die Berichterstattung der Mitgliedstaaten gemäß Artikel 41 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 des Rates (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 1456)

eurovoc_concepts:
environmental monitoring
exchange of information
international transport
intra-EU transport
waste management

formats: html pdf print

text: 23. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 156/37 KOMMISSION ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION vom 3. Juni 1999 über einen Fragebogen für die Berichterstattung der Mitgliedstaaten gemäß Artikel 41 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 des Rates (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 1456) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN  (1999/412/EG) (5) gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 259/93 des Rates vom 1. Februar 1993 zur Überwachung und Kontrolle der Verbringung von Abfällen in der, in die und aus der Europäischen Gemeinschaft (1), insbesondere auf Artikel 41 Absatz 2, gestützt auf die Richtlinie 91/692/EWG des Rates vom 23. Dezember 1991 zur Vereinheitlichung und zweckmä- ßigen Gestaltung der Berichte über die Durchführung bestimmter Umweltschutzrichtlinien (2), insbesondere auf Artikel 6, in dieser Entscheidung Die vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des gemäß Artikel 6 der Richtlinie 91/692/EWG eingerichteten Ausschusses  HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN: Artikel 1 Der Fragebogen im Anhang dieser Entscheidung mit Bezug auf die Verordnung (EWG) Nr. 259/93 wird ange- nommen. in Erwägung nachstehender Gründe: Artikel 2 (1) (2) (3) (4) Gemäß Artikel 41 Absatz 1 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 erstellen die Mitgliedstaaten zum Ende jedes Kalenderjahres einen Bericht nach Artikel 13 Absatz 3 des Basler Übereinkommens und leiten diesen dem Sekretariat des Basler Übereinkom- mens zu; die Kommission erhält eine Kopie. Gemäß Artikel 41 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 erstellt die Kommission anhand dieser Berichte alle drei Jahre einen Bericht über die Durchführung durch die Gemeinschaft und ihre Mitgliedstaaten. dieser Verordnung Gemäß Artikel 41 Absatz 2 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 kann die Kommission zu diesem Zweck zusätzliche Angaben gemäß Artikel 6 der Richtlinie 91/692/EWG verlangen. Der nächste Dreijahresbericht wird den Zeitraum 2000 bis einschließlich 2002 abdecken. (1) ABl. L 30 vom 6. 2. 1993, S. 1. (2) ABl. L 377 vom 31. 12. 1991, S. 48. (1) Die Mitgliedstaaten verwenden den Fragebogen im Anhang, um der Kommission jährlich neben der Kopie des Jahresberichts nach Artikel 13 Absatz 3 des Basler Übereinkommens, die sie ihr gemäß Artikel 41 Absatz 1 der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 übersenden müssen, zusätzliche Angaben zu übermitteln. (2) Die Fragebögen werden jährlich jeweils vor Ende des laufenden Kalenderjahres übermittelt und beziehen sich auf das vorausgegangene Kalenderjahr. Der erste auf der Grundlage dieses Fragebogens zu übermittelnde Bericht bezieht sich auf das Jahr 2000 und wird vor Ende des Jahres 2001 vorgelegt. Artikel 3 Diese Entscheidung wird im Jahr 2004 anhand der Erfah- rungen, die bei der Anwendung der Verordnung (EWG) Nr. 259/93 gemacht und in den aufgrund dieser Entschei- dung erstellten Berichten dokumentiert werden, überar- beitet. L 156/38 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 6. 1999 Diese Entscheidung ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet. Artikel 4 Brüssel, den 3. Juni 1999 Für die Kommission Ritt BJERREGAARD Mitglied der Kommission 23. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 156/39 FRAGEBOGEN FÜR DIE BERICHTERSTATTUNG DER MITGLIEDSTAATEN IM RAHMEN DER VERORDNUNG (EG) Nr. 259/93 DES RATES ANHANG Artikel 1 Absatz 3 Buchstabe d) Angabe über die Kontrolle und Verbringung von Abfällen gemäß Anhang II der Verordnung in Ausnahmefällen kann die Verbringung von Abfällen gemäß Anhang II aus umwelt- oder gesund- heitstechnischen Gründen von den Mitgliedstaaten so kontrolliert werden, als handle es sich um die Verbringung von Abfällen gemäß Anhang III oder Anhang IV. Gab es Fälle von Ausfuhren? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 1 ausfüllen. Gab es Fälle von Einfuhren? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 2 ausfüllen Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffer i) Angaben über die Maßnahmen zum allgemeinen oder teilweisen Verbot der Verbringung von Abfällen zwischen Mitgliedstaaten Anwendung des Prinzip der Nähe, des Vorrangs für die Verwertung und der Entsorgungsautarkie auf gemeinschaftlicher und einzelstaatlicher Ebene nach Maßgabe der Richtlinie 75/442/EWG Wurde diese Bestimmung angewandt? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Einzelheiten zu den getroffenen Maßnahmen angeben:. Zusätzliche Anmerkungen:. L 156/40 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 6. 1999 Angaben über die Maßnahmen zur Verbringung von Abfällen zwischen Mitgliedstaaten systematischen Erhebung von Einwänden gegen die Anwendung des Prinzip der Nähe, des Vorrangs für die Verwertung und der Entsorgungsau- tarkie auf gemeinschaftlicher und einzelstaatlicher Ebene nach Maßgabe der Richtlinie 75/442/EWG Wurde diese Bestimmung angewandt? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Einzelheiten zu den getroffenen Maßnahmen angeben:. Zusätzliche Anmerkungen:. Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffer ii) und Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffer iii) Angaben über die Ausnahmen vom Prinzip der Nähe, des Vorrangs für die Verwertung und der Entsorgungsautarkie Wenn gefährliche Abfälle insgesamt pro Jahr im Versandmitgliedstaat in so geringen Mengen anfallen, daß die Einrichtung neuer Spezial-Beseitigungsanlagen in diesem Staat unrentabel wäre Haben Sie einen Mitgliedstaat aufgefordert, dieses Prinzip anzuwenden? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 3 ausfüllen und nachstehend Einzelheiten über bilaterale Lösungen gemäß Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffer iii) angeben:. Hat ein Mitgliedstaat beantragt, diese Ausnahmeregelung anzuwenden? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 3 ausfüllen und Einzelheiten über bilaterale Lösungen gemäß Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffer iii) angeben:. 23. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 156/41 Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) Angaben über Einwände gegen geplante Verbringungen, die nicht der Richtlinie 75/442/EWG entsprechen Wurde diese Bestimmung angewandt? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 4 ausfüllen. Artikel 9 Absätze 1 und 2 Angaben über die Entscheidungen zuständiger Behörden, in deren Zuständigkeitsbereich bestimmte Verwertungsanlagen liegen, keine Einwände gegen die Verbringung bestimmter Abfallarten zu einer bestimmten Verwertungsanlage zu erheben Gab es derartige Fälle? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 5 ausfüllen. Artikel 13 Angaben über die Regelungen der Mitgliedstaaten für die Überwachung und Kontrolle der Verbringung von Abfällen in ihrem Hoheitsgebiet Gibt es eine derartige Regelung für Ihr Hoheitsgebiet? (Zutreffendes bitte ankreuzen) Ja Nein Falls ja, wenden Sie das System gemäß den Titeln II, VII und VIII der Verordnung an? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls Sie ein anderes System anwenden, bitte Einzelheiten dazu angeben:. Artikel 26 Angaben über die illegale Verbringung von Abfall Gab es derartige Fälle? Ja Nein (Zutreffendes bitte ankreuzen) Falls ja, bitte Tabelle 6 ausfüllen. Bitte angeben, wie die illegale Abfallverbringung im Rahmen der einzelstaatlichen Rechtsvor- schriften nach Maßgabe dieses Artikels verboten und geahndet wird:. L 156/42 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 6. 1999 Artikel 27 Angaben über Sicherheitsleistungen oder entsprechende Versicherungen, die die Kosten der Abfallbeförderung im Rahmen dieser Verordnung einschließlich der Rücksendung in den Fällen nach den Artikeln 25 und 26 und der Beseitigung oder Verwertung abdecken Bitte Einzelheiten zu der einzelstaatlichen Regelung nach Maßgabe dieses Artikels angeben:. Arikel 39 Absatz 1 Angaben zu den Zollstellen, die die Mitgliedstaaten für die Verbringung von Abfällen in die und aus der Gemeinschaft bestimmt haben Bitte Tabelle 7 ausfüllen. Anmerkung zu den Tabellen Die Angabe von D- und R-Codes erfolgt gemäß den Anhängen II A und II B der geänderten Richtlinie 75/442/EWG. Die Angabe der Abfallcodes erfolgt gemäß den Anhängen II bis IV der geänderten Verordnung (EWG) Nr. 259/93. 23. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 156/43 Ausfuhr von Abfällen gemäß Anhang II der Verordnung (Artikel 1 Absatz 3 Buchstabe d)) Tabelle 1 Abfallart (Code) Grund für die Kontrolle Ausfuhrmenge (in Tonnen) Transitland (T)/ Einfuhrland (I) Verfahren zur Verwertung R-Code Einfuhr von Abfällen gemäß Anhang II der Verordnung (Artikel 1 Absatz 3 Buchstabe d)) Tabelle 2 Abfallart (Code) Grund für die Kontrolle Einfuhrmenge (in Tonnen) Transitland (T)/ Ursprungsland (O) Verfahren zur Verwertung R-Code L 156/44 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 6. 1999 Tabelle 3 Angaben über Ausnahmen von der Anwendung des Prinzips der Nähe, des Vorrangs für die Verwertung und der Entsorgungsau- tarkie (Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe a) Ziffern ii) und iii)) Abfallart (Code) Menge (in Tonnen) Einfuhrland (I)/ Ursprungsland (O) Entsorgungsverfahren (endgültige Entsorgung) D-Code Verweisung der Angelegenheit an die Kommission (Ja/Nein) Einwände gegen geplante Verbringungen (Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b)) Tabelle 4 Abfallart (Code) Abfallmenge (in Tonnen) Transitland (T)/ Ursprungsland (O) GRÜNDE FÜR DEN EINWAND (Zutreffendes bitte ankreuzen) ANLAGE (endgültige Entsorgung) Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) Ziffer i) Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) Ziffer ii) Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) Ziffer iii) Name (im Fall von Artikel 4 Absatz 3 Buchstabe b) Ziffer ii)) Entsorgungs- verfahren D-Code 23. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 156/45 Tabelle 5 Angaben über Entscheidungen zuständiger Behörden, in deren Zuständigkeitsbereich bestimmte Verwertungsanlagen liegen, keine Einwände gegen die Verbringung bestimmter Abfallarten zu einer bestimmten Verwertungsanlage zu erheben (Artikel 9 Absätze 1 und 2) Zuständige Behörde Name Anschrift Verwertungsanlage Verfahren zur Verwertung R-Code Technologien Abfallart (Code) Zeitraum von bis Aufhebung (Datum) Tabelle 6 Angaben über die illegale Abfallverbringung (Artikel 26) Abfallart (Code) Menge (in Tonnen) Einfuhrland (I)/ Ursprungs- land (O) Grund für die Illegalität (Zutreffendes bitte ankreuzen) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe a) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe b) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe c) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe d) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe e) Artikel 26 Absatz 1 Buch- stabe f) Verantwortlicher für die Illegalität (Zutreffendes bitte ankreuzen) Maßnahmen einschließlich möglicher Sanktionen Empfänger Andere Notifi- zierende Person L 156/46 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 23. 6. 1999 Angaben über die von den Mitgliedstaaten für die Abfallverbringung in die und aus der Gemeinschaft bestimmten Zollstellen Tabelle 7 Stelle ZOLLSTELLE Ort Kontrollierte Einfuhr-/Ausfuhrländer


title: Risoluzione del Comitato delle regioni in merito a «Il problema del Millenium Bug"

eurovoc_concepts:
computer system
humanitarian aid

text: 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/73 Risoluzione del Comitato delle regioni in merito a «Il problema del Millenium Bug» (1999/C 293/15) IL COMITATO DELLE REGIONI, considerando che gli enti locali e regionali sono spesso responsabili di servizi pubblici in settori che potrebbero venir interessati dal «Millennium Bug», come gli ospedali, le strutture pubbliche e le infrastrutture di trasporto; considerando che tali settori dipendono spesso l’uno all’altro e sono reciprocamente connessi nell’ambito di reti di infrastrutture transfrontaliere, ragion per la quale è necessario un elevato livello di cooperazione; considerando che la Commissione europea, nella sua più recente relazione, esprime preoccupazione per lo scarso grado di preparazione degli enti locali e regionali; tenuto conto del fatto che vi sono notevoli differenze tra Stati membri e tra settori interessati nel livello di consapevolezza e nell’evoluzione dei preparativi; che la diffusione e lo scambio di informazioni sono insufficienti e che nei diversi Stati membri si ripete spesso lo stesso tipo di lavoro; considerando che è estremamente importante aumentare a tutti i livelli la consapevolezza del problema, e che in questa fase l’accesso all’informazione e lo scambio reciproco delle soluzioni migliori risultano cruciali; considerando che al momento gli effetti del Millennium Bug sono imprevedibili, e che non è escluso che le sue conseguenze possano essere comparabili a quelle di una catastrofe naturale, il che comporterà elevati costi per tutti i livelli amministrativi; considerando che il Millennium Bug non è soltanto un problema tecnico bensı` anche una questione di responsabilità politica, ribadisce l’urgenza del problema, soprattutto per gli enti locali e regionali; esorta gli enti nazionali, regionali e locali a valutare il problema ed accelerare i preparativi, avvalendosi il più possibile dell’esperienza degli altri enti locali e regionali; chiede che il CdR, in quanto rappresentante degli enti locali e regionali, sia coinvolto in tutte le attività, i gruppi di lavoro e le campagne di informazione dell’Unione; esorta la Commissione europea ad agevolare lo scambio delle informazioni e delle migliori soluzioni pratiche, rendendo disponibile l’informazione in tutte le lingue dell’Unione; chiede alla Commissione europea d’informare il CdR sulla situazione riguardante la sicurezza delle centrali nucleari nei paesi che non fanno parte dell’Unione; fa notare che debbono essere esaminate le ripercussioni finanziarie e legali, come responsabilità, reclami per danni ed indennizzi, analogamente a quanto avviene in caso di catastrofi naturali; C 293/74 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 incarica il Presidente del Comitato di trasmettere la presente risoluzione alla Commissione europea, al Parlamento europeo, al Consiglio ed ai Parlamenti degli Stati membri. Bruxelles, 3 giugno 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER Risoluzione del Comitato delle regioni sulla prossima Conferenza Intergovernativa (CIG) (1999/C 293/16) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la decisione dell’Ufficio di Presidenza del 10 marzo 1999 di incaricare la Commissione «Affari Istituzionali» dell’elaborazione di una risoluzione sulla prossima Conferenza Intergovernativa (CIG); visto il progetto di risoluzione adottato dalla Commissione «Affari Istituzionali» in occasione della riunione del 27 aprile 1999 (CdR 54/99; relatori: Van Den Brande e Koivisto), che nel frattempo è stato rielaborato dai relatori in conformità al loro mandato; viste le conclusioni del Consiglio europeo di Cardiff del 15-16 giugno 1998, secondo le quali occorre approfondire le questioni relative all’applicazione pratica della sussidiarietà; viste le conclusioni del Consiglio europeo di Vienna dell’11-12 dicembre 1998, il quale ha rafforzato il ruolo consultivo del Comitato delle regioni nelle questioni relative alla sussidiarietà, ha adottato, in occasione della 29a sessione plenaria del 2/3 giugno 1999 (seduta del 3 giugno), la presente risoluzione. 1. Il processo di integrazione europea ha registrato negli ultimi 10 anni un enorme dinamismo, come dimostrano le tappe fondamentali del mercato interno, del Trattato di Maastricht e della realizzazione dell’Unione economica e monetaria. istituzionali presenti nel Trattato di Amsterdam che non sono ancora state risolte e che dovranno esserlo prima dell’ampliamento. Allo stesso tempo appare la necessità di ulteriori riforme dell’Unione europea. 2. L’ultima Conferenza Intergovernativa non ha risolto tuttavia tutte le questioni ancora in sospeso per prepararsi ad un prossimo ampliamento. 3. In base al protocollo sulle istituzioni e alla dichiarazione di Belgio, Italia e Francia allegati al Trattato di Amsterdam, la prossima Conferenza Intergovernativa dovrà occuparsi di questioni istituzionali quali la composizione della Commis- sione europea, la riforma della ripartizione dei voti tra gli Stati membri e l’estensione del voto a maggioranza qualificata in seno al Consiglio. 4. Immediatamente dopo l’entrata in vigore del Trattato di Amsterdam il Consiglio europeo di Colonia deciderà, conformemente al mandato ricevuto a Vienna nel dicembre 1998, i tempi e le modalità di una riflessione sulle questioni 5. Il Comitato ritiene che l’attuazione delle riforme istituzio- nali sia estremamente importante ai fini di un rapido amplia- mento. Nell’ambito del futuro processo di riforma sarà necessa- rio, oltre che risolvere le questioni istituzionali, compiere riforme sostanziali per un ulteriore rafforzamento della sicu- rezza interna e del diritto e per la realizzazione di un’Europa democratica e vicina ai cittadini. In vista dell’ampio dibattito sulle riforme che si svolgerà nei prossimi anni, il Comitato desidererebbe che questi punti che lo riguardano direttamente fossero tenuti in debita considerazione. 5. 1. Il dibattito sul principio di sussidiarietà deve essere approfondito affinché l’Unione europea, gli Stati membri, i Länder o le regioni e gli enti locali possano contribuire, nell’ambito delle proprie competenze, all’applicazione concre- ta e corretta di tale principio. Lo si afferma già nella dichiarazio- ne di Germania, Austria e Belgio in merito al protocollo sulla


title: Rozhodnutie Komisie z 3. júna 1999, týkajúce sa dotazníka o povinnosti členských štátov podávať správy podľa článku 41 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 (oznámené pod číslom dokumentu C(1999) 1456)

text: 154 SK Úradný vestník Európskej únie 15/zv. 4 31999D0412 23. 6. 1999 ÚRADNÝ VESTNÍK EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV L 156/37 ROZHODNUTIE KOMISIE z 3. júna 1999, týkajúce sa dotazníka o povinnosti členských štátov podávať správy podľa článku 41 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 (oznámené pod číslom dokumentu C(1999) 1456) (1999/412/ES) KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV, (5) keďže opatrenia stanovené v tomto rozhodnutí sú v súlade so stanoviskom výboru zriadeného v súlade s článkom 6 smernice 91/692/EHS, so zreteľom na Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva, so zreteľom na nariadenie Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva (1), najmä na jeho článok 41 ods. 2, so zreteľom na smernicu Rady 91/692/EHS z 23. decembra 1991 o štandardizácii a racionalizácii správ o vykonávaní určitých smerníc týkajúcich sa životného prostredia (2), najmä na jej člá- nok 6, (1) (2) (3) keďže článok 41 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 259/93 vyža- duje, aby členské štáty pred koncom každého kalendár- neho roku vypracovali správu v súlade s článkom 13 ods. 3 Bazilejského dohovoru a poslali ju sekretariátu Bazilej- ského dohovoru a jej kópiu Komisii; keďže článok 41 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 259/93 usta- novuje, aby Komisia na základe týchto správ každé tri roky vypracovala správu o vykonávaní uvedeného nariadenia v spoločenstve a v jeho členských štátoch; keďže článok 41 ods. 2 nariadenia (EHS) č. 259/93 usta- novuje, že Komisia môže pre potreby vypracovania tejto správy vyžadovať ďalšie informácie v súlade s článkom 6 smernice 91/692/EHS; PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE: Článok 1 Týmto sa prijíma dotazník týkajúci sa nariadenia (EHS) č. 259/93 uvedený v prílohe k tomuto rozhodnutiu. Článok 2 1. Členské štáty musia používať dotazník uvedený v prílohe pri každoročnom poskytovaní informácií Komisii popri existujúcej povinnosti posielať podľa článku 41 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 259/93 Komisii výtlačok ročnej správy podľa článku 13 ods. 3 Bazilejského dohovoru. 2. Ročné informácie poskytované na základe tohto dotazníka sa posielajú pred koncom každého kalendárneho roku za predchá- dzajúci kalendárny rok. Prvá správa vypracovaná na základe tohto dotazníka musí obsahovať údaje za rok 2000 a musí byť predlo- žená pred koncom roku 2001. (4) keďže nasledujúca trojročná správa sa bude týkať obdobia rokov 2000 až 2002 vrátane; Článok 3 (1) Ú. v. ES L 30, 6. 2. 1993, s. 1. (2) Ú. v. ES L 377, 31. 12. 1991, s. 48. Toto rozhodnutie sa prehodnotí v roku 2004 z hľadiska skúsenosti z vykonávania nariadenia (EHS) č. 259/93 na základe správ zhromaždených podľa tohto rozhodnutia. 15/zv. 4 SK Úradný vestník Európskej únie 155 Toto rozhodnutie je adresované členským štátom. Článok 4 V Bruseli 3. júna 1999 Za Komisiu Ritt BJERREGAARD člen Komisie 156 SK Úradný vestník Európskej únie 15/zv. 4 PRÍLOHA 15/zv. 4 SK Úradný vestník Európskej únie 157 158 SK Úradný vestník Európskej únie 15/zv. 4 15/zv. 4 SK Úradný vestník Európskej únie 159 160 SK Úradný vestník Európskej únie 15/zv. 4 15/zv. 4 SK Úradný vestník Európskej únie 161 162 SK Úradný vestník Európskej únie 15/zv. 4 15/zv. 4 SK Úradný vestník Európskej únie 163


title: Stellungnahme des Ausschusses der Regionen zum Thema «Umweltauswirkungen von Hochspannungsnetzen»

eurovoc_concepts:
countryside conservation
electrical energy
electromagnetic interference
energy grid
environmental protection
noise pollution

text: C 293/16 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 13. 10. 1999 Stellungnahme des Ausschusses der Regionen zum Thema „Umweltauswirkungen von Hochspan- nungsnetzen“ (1999/C 293/03) DER AUSSCHUSS DER REGIONEN, gestützt auf den Vorschlag für eine Empfehlung des Rates zur Begrenzung der Exposition der Bevölkerung durch elektromagnetische Felder 0 Hz - 300 GHz (KOM(1998) 268 endg. vom 11. Juni 1998), gestützt auf den Beschluß seines Präsidiums vom 16. September 1998, im Einklang mit Artikel 198 c Absatz 4 EGV die Fachkommission „Raumordnung, Städtefragen, Energie, Umwelt“ mit der Erarbeitung einer Stellungnahme zu diesem Thema zu beauftragen, gestützt auf die vom technischen Ausschuß TC 111 des Europäischen Komitees für elektrotechnische Normung im November 1994 ausgearbeitete europäische Prüfnorm CENELEC ENV 50166-1, gestützt auf die Vorschläge der Internationalen Kommission für den Schutz vor nichtionisierenden Strahlen (ICNIRP), dieser wissenschaftliche Ausschuß wurde von der Internationalen Strahlenschutzver- einigung (IRPA) mit dem Ziel ins Leben gerufen, den Schutz gegen nichtionisierende Strahlen zu fördern, und zwar sowohl in bezug auf den Menschen als auch die Umwelt, gestützt auf die Vorschläge des Ausschusses für Umwelthygiene der Weltgesundheitsorganisation (WHO), der die Zusammenarbeit zwischen Wissenschaftlern aller Länder und Gewährleistung entsprechender Gesundheitsbedingungen für die Weltbevölkerung fördert, gestützt auf die geltenden Regelwerke verschiedener europäischer Länder betreffend die Auswirkungen elektrischer und magnetischer Felder niedriger Frequenz auf die menschliche Gesundheit, gestützt daß es dem AdR ein Anliegen ist, daß der Rat eine Empfehlung verabschiedet, die zulässigen Grenzwerte für elektrische und magnetische Felder niedriger Frequenz festlegt, von denen keine Gefahr für die menschliche Gesundheit ausgeht, gestützt auf den von der Fachkommission 4 am 4. Februar 1999 angenommenen Stellungnahmeentwurf (CdR 399/98 rev. 2) (Berichterstatter: Herr Evangelos Kouloumbis); verabschiedete auf seiner 29. Plenartagung am 2. und 3. Juni 1999 (Sitzung vom 3. Juni) mit großer Mehrheit folgende Stellungnahme. 1. Einleitung Die rasche Zunahme an Elektrizitäts- und Telekommu- 1. 1. nikationsnetzen hat zu einer elektromagnetischen Belastung der Umwelt geführt und zugleich eine immer stärkere Besorg- nis der Bevölkerung über die möglichen Folgen einer Exposi- tion gegenüber elektromagnetischen Feldern (EMF) ausgelöst. 1. 2. In den letzten zehn Jahren hat sich ein Problembewußt- sein bezüglich der Umweltfolgen der Verbringung und Vertei- lung von Elektrizität in besiedeltem Gebiet entwickelt. Die Umweltdimension der Stromversorgungstechnik beinhaltet ein ganzes Spektrum von Fragen, die von den von Stromleitungs- netzen ausgehenden ästhetischen Beeinträchtigungen des Landschaftsbildes bis zur wachsenden Besorgnis der Bevölke- rung über die Existenz und Eigenschaften elektrischer und magnetischer Felder reichen. 1. 3. Nachdem inzwischen sehr große Strommengen über Leitungsnetze befördert werden, ist die Frage der räumlichen Anordnung von Hochspannungsleitungsnetzen zu einem äu- ßerst wichtigen Aspekt geworden. 1. 4. Die wesentlichen Umweltfragen, die sich im Zusam- menhang mit den Netzen für die Beförderung und Verteilung von Stromenergie stellen, sind: • • • • die Beeinträchtigung des Landschaftsbildes die elektrochemische Belastung die elektrischen und magnetischen Felder Lärmbelastung die nungstransporten) (bei Hoch- und Höchstspan- 1. 5. Das Augenmerk und die Forschung konzentrieren sich auf die Bewertung der Möglichkeit nachteiliger Auswirkungen von Hochspannungsleitungen auf die menschliche Gesundheit. Die Bewohner von in der unmittelbaren Nachbarschaft und direkt unter Hochspannungsleitungen liegenden Gebieten be- ginnen allmählich die EMF zu „spüren“, insbesondere elektro- magnetische Felder hoher Spannung. 13. 10. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 293/17 Obwohl 1. 6. in der Vergangenheit bereits umfangreiche Forschungen über eventuelle Gesundheitsfolgen von EMF angestellt wurden, konnten noch keine schlüssigen Erkenntnis- se über die Gefahren für lebende Organismen gewonnen werden. Gleichwohl sind bei verschiedenen Umweltorganisa- tionen sehr starke und ständig zunehmende Bedenken zu beobachten. 1. 7. In diesem Zusammenhang ist zu betonen, daß ein Teil der internationalen wissenschaftlichen Welt Vorbehalte hegt gegen die Sicherheitsnormen bezüglich der Auswirkungen elektrischer und magnetischer Felder auf die Umwelt und die menschliche Gesundheit. Zahlreiche Forscher haben Arbeiten veröffentlicht, die eine umsichtige Politik bezüglich der gelten- den Grenznormen nahelegen. 1. 8. Die Normen, die das CENELEC vor einigen Jahren ausgearbeitet hat, sind eine erste Grundlage für die U¨ berarbei- tung der Schutzniveaus im Lichte der wissenschaftlichen Erkenntnisse und sozialen Befindlichkeiten. In der Zwischenzeit sind einige Fälle bekanntgeworden, 1. 9. in denen es der breiten O¨ ffentlichkeit und den unmittelbar Betroffenen gelungen ist, die Schaffung neuer oder den Ausbau bestehender Stromtransportleitungen zu verzögern oder ganz zu vereiteln, was zu schwerwiegenden Folgen bis hin zu völligen oder teilweisen Stromversorgungsausfällen geführt hat (etwa im September 1995 in Süditalien oder im März 1998 in Athen). Vor diesem Hintergrund ist auch in Zukunft mit weiteren Problemen dieser Art zu rechnen. Aus all diesen Gründen würde ein umfassender 1. 10. Einblick in die Fakten und Probleme im Zusammenhang mit der Beförderung und Verteilung von Stromenergie der Besorgnis der breiten O¨ ffentlichkeit über die möglichen Aus- wirkungen der Stromversorgung auf die öffentliche Gesundheit entgegenwirken. 1. 11. Der Ausschuß ist der Auffassung, daß die Erforschung der Umweltfolgen von Stromleitungsnetzen im Rahmen der Stromversorgungssysteme der Europäischen Union ein wesent- liches Hindernis für den Aufbau und die Vollendung des Elektrizitätsbinnenmarktes in der Gemeinschaft ins rechte Licht rücken würde. Bei der Schaffung des offenen Elektri- zitätsmarktes werden voraussichtlich große Strommengen über die europäischen Netze bewegt werden, um eine wirt- schaftlich und verbrauchsmäßige Optimierung der Ressour- cenverwendung zu erreichen, wie sie die jüngste Elektrizitäts- richtlinie (1) der Gemeinschaft vorsieht. Notwendig sind daher strukturelle Maßnahmen, die 1. 12. bestimmte Sicherheitsstandards im Zusammenhang mit Hochspannungsleitungen, insbesondere eine gewisse Entfer- nung derselben von den Wohnorten und eine angemessene Höhe der Anlagen gewährleisten. Solche Maßnahmen setzen die Einbeziehung der betroffenen lokalen Behörden voraus. 2. Auswirkungen elektromagnetischer Felder 2. 1. Die Frage der von elektrischen und magnetischen Feldern niederer Frequenz ausgehenden Folgen für die mensch- liche Gesundheit hat die internationale Wissenschaft in der (1) Richtlinie EG/96/92 — ABl. L 27 vom 30. 1. 1997, S. 20. letzten Zeit besonders beschäftigt. Es gab zig Untersuchungen und Veröffentlichungen, deren Erkenntnisse sich vom einzel- nen Wissenschaftler aber äußerst schwierig herauskristallisie- ren lassen. 2. 2. Elektrische und magnetische Felder entstehen, wenn Strom fließt, und kommen auch als Phänomen in der Natur vor. Elektrische Felder hängen von der Spannung (d. h. der Potentialdifferenz) ab und werden in Volt pro Meter (V/m) gemessen. Gebäude, Bäume usw. bieten ein Schutzschild gegen elektrische Felder. 2. 3. Magnetfelder hängen vom Stromfluß ab und werden in Ampère pro Meter (A/m) gemessen. Der Schutz vor solchen Felder ist nicht so leicht wie bei elektrischen Feldern, ihre Intensität nimmt aber mit der Entfernung ab. 2. 4. In den 70er Jahren wurde den möglichen Folgen einer Exposition gegenüber elektrischen Feldern für die menschliche Gesundheit großes Augenmerk gewidmet. Die in dieser Zeit durchgeführten ausführlichen Forschungsarbeiten brachten keine genauen Erkenntnisse über die tatsächliche Gesundheits- gefährdung für den Menschen bei Exposition gegenüber elektri- schen Feldern einer Stärke, wie sie in der unmittelbaren Umgebung unterhalb von Hochspannungsleitungen herrscht. 2. 5. In den 80er Jahren wandte sich das wissenschaftliche Interesse eher den Auswirkungen magnetischer Felder zu. Ein besonderer Forschungsschwerpunkt war dabei der Zusammen- hang zwischen magnetischen Feldern und Tumorbildung, nachdem in einigen epidemiologischen Untersuchungen ein verstärktes Auftreten von Tumoren bei Erwachsenen und Kindern, die in der Nähe von Hochspannungsleitungen leben, ausgemacht worden waren. 2. 6. Danach überprüften mehrere internationale Organisa- tionen die Befunde der besagten Studien im einzelnen. Alle U¨ berprüfungen kamen zu dem Ergebnis, daß die vorgenannten Schlußfolgerungen lediglich die Durchführung weiterer Unter- suchungen über die Auswirkungen magnetischer Felder recht- fertigen und es folglich keinen Grund gibt, die gängigen Praktiken zum Schutz des Menschen vor Magnetfeldern zu ändern. 2. 7. Die von elektromagnetischen Feldern ausgehenden Gefahren können sich als biologische Einwirkung auf den menschlichen Organismus — und zwar in Form thermischer und athermischer Einflüsse — niederschlagen. Biologische Wirkungen Die biologischen Wirkungen werden mit der Einwir- 2. 8. kung von Strahlen auf die empfindlichen und leicht verletzli- chen Gewebe — wie etwa Hirn, Augen und Genitaltrakt — in Verbindung gebracht. So gibt es eine ganze Reihe von Untersuchungen, die einen Zusammenhang sehen zwischen Exposition gegenüber extrem niederfrequenten Feldern (ELF) und einem verstärkten Auftreten von Krebserkrankungen und Hirntumoren. Die Weltgesundheitsorganisation (WHO) und das Europäische Komitee für elektrische Normung (CENELEC) haben bereits mehrjährige multidisziplinäre Forschungspro- gramme auf den Weg gebracht, um zu endgültigen Antworten auf diese Fragen zu gelangen. C 293/18 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 13. 10. 1999 Thermische Wirkungen Die thermischen Einflüsse sind völlig aufgeklärt und 2. 9. wurden eingehend erforscht; sie äußern sich in einer U¨ berer- wärmung des Körpers in unmittelbarer Nähe eines Strahlungs- feldes. Die meisten biologischen Moleküle absorbieren Energie von den veränderlichen elektromagnetischen Feldern, wandeln sie um in kinetische Energie und oszillieren. Diese Bewegung erzeugt Wärme und führt zu einer Erhöhung der Körpertempe- ratur. Diese Effekte thermischen 2. 10. nützlich, erwünscht aber auch gefährlich für die Gesundheit und die Sicherheit sein. Die Hyperthermie dieser Moleküle gilt es zu vermeiden; die davon ausgehenden Gefahren hängen von der Strahlungsintensität und nicht von der Frequenz ab. Das heißt, der entscheidende Faktor ist die Dichte der Krafteinwirkung. können 2. 11. Die Ermittlung des zulässigen Strahlungsgrenzwertes, bei dem jedwede Gefährdung der menschlichen Sicherheit ausgeschlossen ist, ist ein komplexes Unterfangen, das auch Sicherheitsfaktoren einschließen muß. Die als „höchstzulässige Exposition“ bezeichneten Sicherheitsgrenzwerte stellen keine Zauberformeln dar, die absolute Sicherheit vor einer gewissen Gefahr bieten. Sie sind vielmehr Obergrenzen, die nicht überschritten werden sollten und das Ergebnis zahlreicher Beurteilungsprozesse im Rahmen weltweiter einschlägiger For- schungsanstrengungen sind. Athermische Wirkungen 2. 12. In der letzten Zeit ist viel von athermischen Einflüssen die Rede. Es wurden bereits zahlreiche wissenschaftliche Befunde veröffentlicht, die jedoch nur sehr vereinzelt auf gewisse geringfügige Einwirkungen auf Zellen hinweisen. Andererseits gibt es andere Untersuchungen dieser Art bzw. Wiederholungsstudien zu den vorerwähnten wenigen For- schungsarbeiten, bei denen keinerlei Effekte dieser Art ausge- macht wurden. 2. 13. Es gibt keinen eindeutigen Mechanismus zur unmit- telbaren Feststellung athermischer biologischer Einflüsse, so daß es sich bei allen einschlägigen Daten um indirekte Werte handelt. Die Erforschung nichtthermischer Einflüsse gilt als sehr schwierig, noch schwieriger gestaltet sich aber die Bewer- tung der epidemiologischen Forschungsergebnisse, weil dort zahlreiche U¨ berlagerungsfaktoren ins Spiel kommen. Die internationale wissenschaftliche Welt ist noch 2. 14. immer der Auffassung, daß es keine ernsthaften und zuverlässi- gen Daten gibt, die die Festlegung von Sicherheitsgrenzwerten aufgrund nichtthermischer Effekte gestatten bzw. nahelegen würden. 3. Normen über elektromagnetische Felder 3. 1. Im November 1994 billigte der Technische Ausschuß TC 111 des Europäischen Komitees für elektrotechnische Normung (CENELEC) die Veröffentlichung der Norm ENV 50166-1 „Exposition des Menschen gegenüber elektromagneti- schen Feldern niedriger Frequenz (0 - 10 kHz)“. Diese Norm sowie die Norm ENV 50166-2 für Frequenzen zwischen 10 kHz und 300 GHz sind die ersten Texte europäischer Dimension zu dieser Thematik und bilden gewissermaßen die erste Phase der Beschäftigung mit der Problematik der Exposition gegenüber elektromagnetischen Feldern im allge- meinen sowie auch der Beantwortung der spezifischen Fragen, wie die Verfahren für die Messung elektromagnetischer Felder und die Möglichkeiten zur Kontrolle und die Festlegung von Bestimmungen über die Exposition des Menschen gegenüber solchen Feldern und der von ihnen induzierten Ströme. 3. 2. In der Norm ENV 50166-1 geht es um die Verhütung nachteiliger Folgen einer kurzzeitigen Exposition des menschli- chen Organismus gegenüber statischen elektromagnetischen Feldern bzw. niederfrequenten elektromagnetischen Feldern des Bereichs 0 Hz bis 10 kHz. In diesem Frequenzbereich müssen die elektrischen und magnetischen Felder getrennt untersucht werden. Im einzelnen werden in dieser Norm berücksichtigt: a) 3. 3. die im menschlichen Körper induzierten Ströme, die Nerven- und Hirngewebe erregen können, b) die von elektrischen Feldern ausgehenden Oberflächenströme, die zu störenden und selbst unangenehmen Empfindungen führen können, und c) Ströme, die den Körper durchfließen, wenn er mit dem Objekt, bei dem dieses Feld anliegt, in Berührung kommt, und tödliche Stromstöße oder Elektroschocks verursachen können. Diese Norm legt grundlegende Bedingungen und Refe- 3. 4. renzwerte für die Exposition gegenüber elektromagnetischen Strahlungen fest, die sich wiederum in zwei Anwendungskate- gorien gliedern, und zwar die Exposition von Arbeitnehmern gegenüber elektromagnetischen Feldern und die Exposition der übrigen Bevölkerung. Für die letztgenannte Personengruppe wurden gegenüber der erstgenannten Personengruppe um einen Koeffizienten zwischen 2 und 3 niedrigere Referenzfelder und Strombelastungswerte festgelegt. 3. 5. Ergänzende Untersuchungen könnten dazu führen — und in einigen Ländern ist dies schon geschehen —, daß diese Referenzwerte der CENELEC-Norm als Anforderungen für bestimmte Frequenzbereiche zu niedrig angesehen werden und neue, schärfere Sicherheitsgrenzwerte festgelegt werden. Außerdem wird diese Norm möglicherweise geändert, wenn sich neue wissenschaftliche Erkenntnisse einstellen, so daß sie letztlich zu einer endgültigen Norm umgewandelt oder möglicherweise wieder ganz abgeschafft wird. Dies alles zeigt und legt nahe, daß noch weitere Forschungen und Untersu- chungen zu diesem sehr weiten aber zugleich sehr wesentlichen Bereich angestellt werden müssen, um zu einer schlüssigen Normung zu gelangen. 3. 6. Auch wenn diese Norm (genau wie übrigens auch die Norm ENV 50166-2) im Grunde Freiwilligkeitscharakter hat, so wird sie doch als wichtiges und einflußreiches Regelwerk angesehen, weil seine Existenz die Sicherheit, Funktionalität und die Austauschbarkeit der entsprechenden technischen Anlagen im Rahmen des einheitlichen europäischen Binnen- marktes gewährleistet. 4. Rechtsvorschriften 4. 1. Alle elektrischen und elektronischen Anlagen und Geräte geben elektrische und magnetische Felder an ihre Umgebung ab, deren Stärke unmittelbar abhängt von der Spannung und von der Entfernung vom Ort des elektrischen Stromflusses. 13. 10. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 293/19 4. 2. Die elektrischen Felder sind zwar nicht gefährlich für den Menschen, können aber unangenehme Auswirkungen haben, wie etwa Hautkribbeln und Juckreiz, Funktionsstörun- gen bestimmter elektrischer und elektronischer Geräte (wie z. B. Herzschrittmacher). 4. 3. Hingegen gibt es bezüglich Magnetfeldern die Meinung, daß sie sich auf die menschliche Gesundheit auswirken können, weswegen weltweit eine ganze Reihe von Studien zu diesem Fragenkomplex durchgeführt wurden, deren überwältigende Mehrheit indes keinerlei Nachweis einer etwaigen Gefährlich- keit von Magnetfeldern lieferten, ohne daß jedoch mit eindeuti- gen Parametern das Gegenteil bewiesen werden kann. 4. 4. 2. 3. In Frankreich ist eine Gesetzesänderung gescheitert, die die Einrichtung von Leitungen für den Transport von Strömen extrem hoher Spannung in der Nähe von Wohnge- bäuden untersagte und die Schaffung von Korridoren unterhalb von Hochspannungsleitungen vorsah, in denen keine Häuser gebaut werden dürfen. Der Ausschuß der Regionen hält es für notwendig, 4. 4. 2. 4. einen Mindestabstand für die Bebauung im Umfeld von Stromleitungen festzulegen; dieser Abstand sollte den Bestim- mungen entsprechen, die für den Bau neuer Hochspannungs- leitungen in bebauten Gebieten gelten. 4. 4. Regeln betreffend elektromagnetische Felder 4. 4. 1. E M F - E x p o s i t i o n s g r e n z w e r t e Im Januar 1990 gab die bei der Weltgesundheitsor- 4. 4. 1. 1. ganisation (WHO) angesiedelte IPRA (Internationale Strahlen- schutzvereinigung) einen Leitfaden mit dem Titel „Interim guidelines on limits of exposure 50/60 Hz electric and magne- tic fields“ (Vorläufige Leitlinien über Grenzwerte für die Exposition gegenüber elektrischen und magnetischen Feldern einer Frequenz von 50/60 Hz) heraus. Die Internationale Kommission für den Schutz vor nichtioni- sierender Strahlung (ICNIRP) schloß sich 1998 diesen Empfeh- lungen an. Darin werden als Expositionsgrenzwerte für die Bevölkerung aufgeführt: für elektrische Felder: 5 kV/m, für magnetische Felder: 0,1 mT Vorschläge mit Regeln auf der Basis der vorgenann- 4. 4. 1. 2. ten Grenzwerte werden gegenwärtig von der CENELEC geprüft. Einige Länder haben bereits diese oder ähnliche Grenzwerte eingeführt, während andere Länder die offizielle Annahme dieser Grenzwerte durch das CENELEC abwarten wollen. 4. 4. 1. 3. Die meisten Unternehmen der Elektrobranche in Europa haben die IPRA-Regeln übernommen, auch wenn sie keine Verbote enthalten. Andererseits hat in einigen Ländern der Gesetzgeber dahingehend eingegriffen, daß er Bestimmun- gen über den Mindestabstand elektrischer Anlage von Wohn- häusern bzw. anderen Anlagen oder Gebäuden festgelegt hat. 4. 4. 2. M i n d e s t a b s t a n d z w i s c h e n H o c h s p a n - n u n g s l e i t u n g e n u n d W o h n g e b ä u d e n 4. 4. 2. 1. Einige Länder, wie beispielsweise Luxemburg, ha- ben Bestimmungen erlassen, die festlegen, wie weit Hochspan- nungsleitungen von Wohnhäusern und anderen öffentlich zugänglichen Gebäuden wie Schulen, Sportstätten und dergl. mindestens entfernt sein müssen. 4. 5. Rechtsanspruchsstreitigkeiten 4. 5. 1. Auf die elektrischen und magnetischen Felder wird normalerweise bei den folgenden drei Kategorien von Streitob- jekten Bezug genommen: • Bau neuer Hochspannungsleitungen, • • Entschädigungsleistungen an Eigentümer von Anlagen in der Nähe von Hochspannungsleitungen, Entschädigungsverpflichtungen gegenüber Menschen mit Gesundheitsproblemen, die auf elektromagnetische Felder zurückzuführen sind. 4. 5. 2. Was den Streit um den Bau neuer Hochspannungslei- tungen angeht, werden unter anderem elektromagnetische Felder bei Rechtsmitteln gegen den Bau von Hochspannungs- leitungen als Argument angeführt. 4. 5. 3. Die deutschen und italienischen Gerichte erkennen Schadensersatzforderungen betreffend die Auswirkungen elektromagnetischer Felder nicht an, weil es nach den Vor- schlägen der IRPA von den EMF keine Gefahren ausgehen. In Dänemark räumen die Gerichte eine gewisse Wertminderung von Baulichkeiten in der Nähe von Hochspannungsleitungen ein, während in Schweden die Existenz elektromagnetischer Felder eines der Kriterien für die Entschädigungsleistungen von Baulichkeiten in der Nähe von Hochspannungsleitungen ist. 4. 5. 4. Die Gesetzgebung und die Rechtsprechung werden sich in den kommenden Jahren entsprechend den gewonnenen neuen wissenschaftlichen Erkenntnissen weiterentwickeln. Die meisten europäischen Länder haben allerdings sehr umsichtige Beschlüsse gefaßt, um die Wirtschaftstätigkeit der beteiligten Stromversorgungsunternehmen nicht grundlos zu erschweren. 4. 6. Aktuelle Gesetzgebung In diesem Zusammenhang ist anzumerken, daß 4. 4. 2. 2. die einzuhaltenden Mindestabstände der Stromleitungen von Wohngebäuden in den einzelnen europäischen Ländern unter- schiedlich sind. Einige Länder, wie etwa Dänemark und Schweden haben sich dafür entschieden, keine Verbote zu erlassen, sondern prophylaktische Regeln vorzuschlagen mit konkreten Werten für den Abstand von Häusern und anderen Gebäuden bei der Einrichtung neuer Stromleitungen. In nahezu allen EU-Mitgliedstaaten fehlen bislang 4. 6. 1. Rechtsvorschriften betreffend elektrische und magnetische Felder. In Deutschland ist seit 1. Januar 1997 eine Verordnung über EMF für bestimmte infrastrukturrelevante Bereiche wie ortsfeste Sendefunkanlagen und Hochspannungsleitungen zum Schutz der Allgemeinheit und der Nachbarschaft vor schädlichen Umwelteinwirkungen und zur Vorsorge gegen schädliche Umwelteinwirkungen durch EMF in Kraft. C 293/20 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 13. 10. 1999 4. 7. Rechtsmittel Die überwiegende Mehrheit der einschlägigen ge- 4. 7. 1. richtlichen Schritte in der Europäischen Union richten sich gegen den Bau neuer Hochspannungsleitungen. 5. Schlußfolgerungen 5. 1. Der Ausschuß der Regionen ist der Ansicht, daß die Kommission auf der Grundlage von Diskussionen und Studien eine klare Position zu der Frage der Auswirkungen elektrischer und magnetischer Felder auf die Umwelt und die menschliche Gesundheit einnehmen sollte. 5. 2. Nach Meinung des Ausschusses der Regionen ist die Erforschung der möglichen Auswirkungen elektrischer und magnetischer Felder niedriger Frequenz bereits weit voran- geschritten. Deswegen sollte der Rat nunmehr eine Empfehlung betreffend die zulässigen EMF-Grenzwerte verabschieden, um jedwede nachteiligen Folgen für die menschliche Gesundheit und die Umwelt zu verhindern. 5. 3. Bei der Festlegung der entsprechenden Grenzwerte für elektrische und magnetische Felder sollten insonderheit die in der CENELEC-Norm enthaltenen Aspekte sowie auch die Arbeiten berücksichtigt werden, die von verschiedenen interna- tionalen Organisationen wie ICNIRP, IRPA, WHO usw. zum gleichen Thema durchgeführt wurden. Daneben sind aber auch die athermischen Effekte zu berücksichtigen, die bereits bei deutlich unter den genannten Grenzwerten liegender Exposi- tion auftreten und ebenfalls gesundheitsgefährdend sein können. Brüssel, den 3. Juni 1999. 5. 4. Die EMF-Grenzwerte sollten so angelegt sein, daß sie einerseits das Ausbleiben nachteiliger Folgen für Mensch und Umwelt gewährleisten, aber andererseits nicht dem Ausbau von Stromversorgungsnetzen unüberwindliche Hürden in den Weg stellen. Im Rahmen der Vollendung des Binnenmarktes wird ein zunehmender Einsatz von Stromversorgungsnetzen stattfinden, so wie es im übrigen in der Gemeinschaftsrichtlinie 96/92 vorgesehen ist. Die staatlichen und regionalen Ge- bietskörperschaften müßten dabei im Rahmen der neuen Maßnahmen zur Stadtentwicklung als unabdingbare Voraus- setzung vorsehen, daß die Hochspannungsnetze in städtischen Gebieten unterirdisch verlegt werden. 5. 5. Die Vorlage eines Vorschlags der Kommission für eine Empfehlung des Rates über die Begrenzung der Exposition der Bevölkerung gegenüber elektromagnetischen Feldern war nach Meinung des Ausschusses ein erster wichtiger Schritt. 5. 6. Die Kommission sollte die Beschäftigung mit der Thematik im Wege der einvernehmlichen Zusammenarbeit der für Energie, Umwelt und Gesundheit zuständigen General- direktionen fortführen und vertiefen. Dabei sollte sie auch auf das Konzept einer möglichst weitgehenden Risikovorbeugung und -minimisierung, wie es beispielsweise bereits im Ansatz bei den hohen Frequenzen Anwendung findet, zurückgreifen. 5. 7. Der Ausschuß der Regionen möchte die Kommission ersuchen, die Erfahrungen der lokalen und regionalen Ge- bietskörperschaften zu nutzen und eine kontinuierliche Zu- sammenarbeit mit ihnen zu entwickeln. Der Ausschuß der Regionen ist der Auffassung, daß im 5. 8. Rahmen der Vereinheitlichung des Betriebs und der Entwick- lung der Stromversorgungssysteme in der Europäischen Union die Kommission unter Berücksichtigung geltender einzelstaatli- cher Bestimmungen, etwa in Deutschland, Luxemburg, einheit- liche Grenzwerte für elektromagnetische Felder in den europäi- schen Ländern vorschlagen sollte. Der Präsident des Ausschusses der Regionen Manfred DAMMEYER


title: Regionsudvalgets udtalelse om Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om «Det transeuropæiske transportnet: 1998-beretning om gennemførelsen af retningslinjerne og fremtidige prioriteter» (I medfør af artikel 18 i beslutning nr. 1692/96/EF)

eurovoc_concepts:
committee report
common transport policy
competitiveness
interinstitutional relations (EU)
trans-European network
transport network

text: 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/9 Regionsudvalgets udtalelse om Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om »Det transeuropæiske transportnet: 1998-beretning om gennemførelsen af retningslinjerne og fremtidige prioriteter« (I medfør af artikel 18 i beslutning nr. 1692/96/EF) (1999/C 293/02) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til Kommissionens beretning til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om »Det transeuropæiske transportnet: 1998-beretning om gennemførelsen af retningslinjerne og fremtidige prioriteter« (I medfør at artikel 18 i beslutning nr. 1692/96/EF) (KOM(1998) 614 endelig udg. ), under henvisning til Kommissionens beslutning af 4. november 1998 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 1, at anmode om Regionsudvalgets udtalelse, under henvisning til præsidiets beslutning af 13. januar 1999 om at henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 3 »Europæiske Net, Transport, Informationssamfundet«, under henvisning til traktaten om Den Europæiske Union, særlig afsnit XII (transeuropæiske net) og afsnit XIV (økonomisk og social samhørighed) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (afsnit III, artikel G i Unionstraktaten), under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet, under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 60/99 rev. 1), som blev vedtaget af Underudvalg 3 den 15. april 1999 med Ramo´ n L. Valca´rcel Siso og Anders Gustâv som ordførere — på den 29. plenarforsamling den 2. -3. juni 1999 (mødet den 3. juni) vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. Den »økonomiske og sociale samhørighed« omtales i artikel B i traktaten om Den Europæiske Union og er et af de centrale instrumenter i forbindelse med bestræbelserne på at opnå »afbalancerede og varige økonomiske og sociale frem- skridt i Den Europæiske Union«. 1. 2. Med henblik på at gøre fremskridt på dette område skelnes der i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab eksplicit mellem »økonomisk og social samhørig- hed« (artikel 2) og »styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed« (artikel 3). Traktaten behandler senere de to begreber, og det fremgår: • • • at skabe et område uden indre grænser med fri bevægelig- hed for varer, tjenesteydelser og kapital, at skabe gunstige vilkår for industriens konkurrenceevne i EU, at styrke den økonomiske og sociale samhørighed, hvilket defineres som »at formindske forskellene mellem de for- skellige områders udviklingsniveauer og forbedre situatio- nen for de mindst begunstigede områder, herunder landdi- strikter« (Amsterdam-traktaten tilføjer »de mindst begunsti- gede øer«). • • at alle EU’s politikker altid bør være udformet, så de bidrager til »den økonomiske og sociale samhørighed«, at EU desuden er ansvarligt for at iværksætte konkrete politikker, hvis mål er at »styrke den økonomiske og sociale samhørighed«. 1. 4. I overensstemmelse med de formål og særlige opgaver, som nævnes i artikel 129 C og 129 D i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, godkendte Europa-Parlamentet og Rådet den 23. juli 1996 efter proceduren for fælles beslutningstagning beslutning nr. 1692/96 om EU’s retnings- linjer for udviklingen af det transeuropæiske transportnet. I denne beslutning blev Kommissionen pålagt to opgaver gående ud på: Af afsnit XII 1. 3. (transeuropæiske net) og afsnit XIV (økonomisk og social samhørighed) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab fremgår det, hvordan politikken for transeuropæiske net konkret skal anvendes til: • at informere Europa-Parlamentet, Rådet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget hvert andet år om gennemførelsen af de retningslinjer, som omtales i beslutningens artikel 18, C 293/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 • at forelægge en beretning for Europa-Parlamentet og Rådet hvert femte år, første gang inden den 1. juli 1999, om behovet for at tilpasse de pågældende retningslinjer. Beret- ningen skal om nødvendigt suppleres med relevante forslag (artikel 21). 1. 5. Endelig skal Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget i henhold til artikel 129 D i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab høres inden vedtagel- sen af EU’s retningslinjer for udviklingen af det transeuropæi- ske transportnet. Eventuelle ændringer og forslag i henhold til artikel 21 i beslutning 1692/96/EF skal også underkastes denne procedure. 2. Proceduremæssige spørgsmål 2. 1. Beretningen fra 1998 om gennemførelsen af retnings- linjerne og de fremtidige prioriteter for det transeuropæiske transportnet (fremover omtales den som »1998-beretningen om TEN-T«) fastslår, at den ud over at redegøre for situationen på området også vil have som formål at »igangsætte en bred høringsproces, der skal føre til en hvidbog om revisionen af retningslinjerne for TEN-T i løbet af 1999«. 2. 2. På trods af disse bemærkningers generelle karakter fremgår det dog, at Kommissionen har til hensigt at påbegynde en procedure for revision af retningslinjerne, hvilket ligger ud over bestemmelserne i artikel 21 i beslutning nr. 1692/96/EF eller er udtryk for en meget bred fortolkning af dem. Det er efter Regionsudvalgets opfattelse derfor strengt 2. 3. nødvendigt, at Kommissionen giver præcise oplysninger om tidsplanen, de forskellige faser og indholdet af den planlagte procedure for revision af retningslinjerne. 3. TEN-T-strategien: konkurrenceevne og tilgængelighed 3. 1. 1998-beretningen om TEN-T fastslår, at EU’s strategi for de transeuropæiske net bygger på to betragtninger, der fremgår af artikel 129 B, stk. 1 og 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab: • • en effektiv transportinfrastruktur er en afgørende forudsæt- ning for konkurrenceevnen, væksten og beskæftigelsen på langt sigt (jf. beslutning 1692/96/EF, artikel 2, stk. 2, mål (a)-(f)), ved at forbinde fjernt beliggende områder med EU’s net forbedres den økonomiske og sociale samhørighed (beslutning 1692/96/EF, artikel 2, stk. 2, mål (g)-(h). 1998- beretningen om TEN-T gør opmærksom på, at disse bestræbelser støttes af Samhørighedsfonden. Sociale Udvalg og Regionsudvalget om »Samhørighed og transport« (1). 3. 3. Regionsudvalget mener dog ikke, at den konkrete tekniske og økonomiske udformning af EU’s TEN-T-politik er udtryk for en passende afvejning af hensynet til konkurrence- evnen og hensynet til samhørigheden. 3. 4. Regionsudvalget afviser ikke, at det udelukkende er tekniske årsager, som er skyld i denne manglende afvejning. Under alle omstændigheder ønsker Regionsudvalget at under- strege, at forvaltningen at EU’s TEN-T-politik på nuværende tidspunkt i praksis lægger større vægt på kriterier og indikato- rer for konkurrenceevnen (trafikmængden, fjernelse af flaske- halse, interoperationalitet, umiddelbare fordele) end på kriterier og indikatorer, der vedrører den økonomiske og sociale samhørighed (f. eks. tilgængelighed og de langsigtede socio- økonomiske gevinster). 3. 5. Selvfølgelig yder EU også et finansielt bidrag til TEN-T gennem Samhørighedsfonden, men i det tilfælde skal EU’s støtte evalueres ud fra en række kriterier og indikatorer, der lægger størst vægt på konkurrenceevnen. 3. 6. Et andet eksempel på tendensen til, at de relevante EU-politikker fokuserer på aspekter, der vedrører konkurrence- evnen, er prisfastsættelsen for brug af infrastrukturer. Det er utvivlsomt et ad hoc-instrument, der skal løse problemerne med infrastrukturernes kapacitet og deres konkurrenceevne i en bredere økonomisk sammenhæng. Det er dog tvivlsomt, om man på denne måde kan forbedre tilgængeligheden og nå samhørighedsmålene. 3. 7. I lyset af disse overvejelser mener Regionsudvalget, at EU-institutionerne og medlemsstaterne bør gøre en ekstra indsats mht. til planlægning, tekniske aspekter og forvaltning og skabe balance mellem målene for den fælles TEN-T-politik. Det betyder: • • at der skal lægges større vægt på forbedring af tilgængelig- heden ved projektevalueringen, at man skal gøre sig klart, at der ikke blot skal være tilgængelighed fra de nationale net til TEN-T, men også inden for selve TEN-T. »kort over tilgængelighed mellem regionerne« 3. 8. Kort sagt mener Regionsudvalget, at et af hovedmålene for TEN-T-politikken i praksis bør bestå i udarbejdelse af et nyt i Den Europæiske Union. Dette »kort« skulle, som det hedder i Kommissionens ovennævnte nye meddelelse om »Samhørig- hed og transport«, bidrage til at mindske forskellene mellem regionerne ved at fastsætte minimumskrav for tilgængelighe- den (beregnet ud fra objektive indikatorer for tidsforbrug og omkostninger) til og fra alle områder i EU. Dette andet mål om økonomisk og social samhørighed 3. 2. er for nylig blevet grundigt behandlet i Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og (1) KOM(1998) 806 endelig udg. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/11 3. 9. Selv om geografisk afstand naturligvis er et forhold, som ikke lader sig ændre, er det uacceptabelt, hvis de fjernt beliggende regioner af denne grund påføres yderligere byrder. Der er en betydelig ulempe forbundet med en lavere »teoretisk rejsehastighed« og højere »enhedsomkostninger pr. rejse« sam- menlignet med rejsehastigheden og enhedsomkostningerne i centralt beliggende regioner i EU. 3. 10. På mellemlang og lang sigt ser Regionsudvalget ikke nogen modsigelse eller uforenelighed mellem målet om at styrke konkurrenceevnen og målet om at forbedre tilgængelig- heden, for i en senere fase, når beskæftigelses- og investerings- foranstaltningerne slår igennem, vil en bedre tilgængelighed også forbedre vilkårene for konkurrenceevnen. Regionsudval- get mener, at der bør være en ligevægt mellem konkurrenceev- ne og samhørighed. 3. 11. Som et yderligere argument i denne forbindelse kan nævnes, at EU’s støttemidler i toårsperioden 1996-1997, ifølge 1998-beretningen om TEN-T, er temmelig uensartet fordelt på de forskellige transportformer: • 56,9 % af midlerne fra TEN-T-budgetposten blev bevilliget til jernbanenettet og 20,9 % til trafikstyringssystemer, men kun 15,4 % til vejnettet og 6,8 % til øvrige trafikformer, • Samhørighedsfonden og EFRU bevilligede tilsammen 55,2 % af deres midler til vejnettet, 38,8 % til jernbanenet- tet, men kun en symbolsk støtte på 0,2 % til trafikstyrings- systemer og 5,8 % til øvrige trafikformer. Midlerne fra TEN-T-budgetposten, Samhørighedsfonden og EFRU er især blevet bevilliget til fremme af vej- og jernbanenet- tet. Fremover bør der tillige afsættes flere bevillinger til miljøvenlig transport ad de indre vandveje under ovennævnte fællesskabsstøttemidler, som ikke skal betales tilbage. Efter Regionsudvalgets opfattelse viser denne forde- 3. 12. ling af EU’s midler — og en række andre forhold i forbindelse med udviklingen af de forskellige net, der nævnes i 1998- beretningen om TEN-T — at de problemer, som skal løses gennem udviklingen af TEN-T, ikke er de samme i de forskellige regioner i EU. 3. 13. I de centralt beliggende områder vedrører de fleste problemer konkurrenceevne og kapacitet samt inddragelse af eksterne (særlig miljømæssige) omkostninger. I de fjernt beliggende områder drejer det sig først og fremmest om tilgængelighed og samhørighed, mens eksterne virkninger tillægges mindre betydning. 3. 14. Der bør tages højde for disse forhold i bestræbelserne for at skabe balance mellem indikatorerne og kriterierne for konkurrenceevne og tilgængelighed, således at EU’s politik på TEN-T-området giver konkrete løsninger på konkrete problemer i de enkelte regioner. 4. Initiativer i den toårige periode 1996-1997 Som det anføres i indledningen til 1998-beretningen 4. 1. om TEN-T koncentrerer beretningen sig om de vigtigste tendenser på det finansielle område. Regionsudvalget glæder sig over, at TEN-T som defineret i beslutning nr. 1692/96/EF — ifølge det foreliggende dokument — højst sandsynligt vil blive gennemført indenfor den fastsatte tidsfrist, nemlig år 2010. 4. 2. Denne vurdering understøttes af, at der i løbet af den toårige periode 1996-1997 blev investeret et samlet beløb på 38 400 MECU i TEN-T. De samlede udgifter til de pågældende projekter udgjorde 307 000 MECU. De samlede udgifter til hele nettet anslås til mellem 400 000 og 500 000 MECU frem til 2010, hvilket betyder, at de allerede igangsatte projekter tegner sig for mellem 60 % og 70 % af de samlede anslåede investeringer. Regionsudvalget ønsker på grundlag af disse tal at udtrykke sin anerkendelse af de relevante EU-organers indsats i denne forbindelse. 4. 3. Regionsudvalget understreger dog, at man under det stadige tilsyn med videreudviklingen af TEN-T skal være særlig opmærksom på tempoet i udviklingen af vejnettet, jernbanenettet og havnenettet. En bedre koordinering er en nødvendig forudsætning for: • • at fremme kombineret transport, at styrke den »kundeorienterede« indfaldsvinkel og overve- jelserne vedrørende transport »fra dør til dør«. Regionsudvalget udtrykker tilfredshed med den hidtidi- 4. 4. ge positive indsats og understreger nødvendigheden af at inddrage privat kapital i finansieringen af transportinfrastruk- turerne. Dette er ikke helt enkelt, eftersom gennemførelsen og rentabiliteten af investeringer i denne sektor er af en særlig karakter (tidshorisonten og risikoen), men EU-institutionerne kan yde et væsentligt bidrag ved at uddybe og systematisere de eksisterende erfaringer og stille dem til rådighed for alle medlemsstaterne og de relevante socio-økonomiske aktører. Dette gælder især for erfaringer på følgende områder: • • klassificering af projekterne, arten og fastlæggelsen af de gensidige garantier, der er en forudsætning for offentlig-private partnerskabers succes. 4. 5. Uden at sætte spørgsmålstegn ved vigtigheden af de øvrige initiativer skal Regionsudvalget understrege den særlige betydning af de initiativer, som 1998-beretningen om TEN-T kalder »horisontale«. Hertil kan bemærkes følgende: • • gennem fremme af interoperationalitet, som altid skal ses i sammenhæng med dette spørgsmåls konkrete økonomiske betydning, yder EU et vigtigt bidrag til udviklingen af nettene, støtte til forsknings- og udviklingsaktiviteter har en multi- plikatoreffekt, eftersom de fremmer udviklingen af nettene, muliggør yderligere besparelser og skaber en knowhow, der er nødvendig for den internationale konkurrenceevne, C 293/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 • den strategiske miljøanalyse skal for første gang dække alle områder af transportsystemet, således at de sædvanlige projektrelaterede betragtninger kædes sammen med de nye betragtninger, der vedrører »korridorer« og »net«, • hensyntagen til forbindelserne til tredjelande er vigtig både for at reducere strukturelle hindringer for fremtidige udvidelser af EU, og for at integrere EU’s net bedre i de verdensomspændende transportsystemer. 4. 11. betydningsfulde indikatorer, blandt andet: Undersøgelsens konklusion indeholdt også en række • for passagertransport: — antallet af personer, der kan nås frem til fra de enkelte områder på mindre end 3 timer, • for godstransport: Regionsudvalget gør opmærksom på, 4. 6. at 1998- beretningen kun i begrænset omfang behandler interoperatio- nalitet og de dertil knyttede problemer og initiativer. Kommis- sionen og medlemsstaterne har gjort en række bemærkelse- sværdige fremskridt på området. Interoperabilitet er også et tilstrækkeligt vigtigt spørgsmål til at blive eksplicit nævnt i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (arti- kel 129 B, stk. 2). 4. 7. Efter Regionsudvalgets opfattelse må metoden til evalu- ering af EU’s finansielle deltagelse i TEN-T-projekter i perioden 1996-1997 betragtes mere nuanceret. 1998-beretningen om TEN-T behandler under overskriften »Fællesskabets finansie- ring« både støtte, der (TEN-T- ikke skal budgetmidler, EFRU, Samhørighedsfonden) og fuldt ud tilbage- betalingspligtige lån (E. I. B etc. ). Det giver et temmelig skævt billede af EU’s rolle; karakteren af de forskellige finansielle instrumenter bør derfor præciseres, hver gang de nævnes. tilbagebetales — antallet af personer, som kan nås fra de enkelte områder i løbet af forskellige tidsintervaller, — de direkte omkostninger ved at nå frem til et givent antal personer fra de enkelte områder. 4. 12. Regionsudvalget mener, at beretningerne om gen- nemførelsen af EU’s retningslinjer for udvikling af TEN-T i henhold til artikel 18 i beslutning 1692/96/EF og den fremtidi- ge beretning om behovet tilpasse retningslinjerne (artikel 21) bør analysere og vurdere de opnåede fremskridt og den konkrete virkning af EU’s politik på området. for at 4. 13. Den type instrumenter, der anvendes som eksempel i ovennævnte undersøgelse, og som kan videreudvikles og forbedres gennem horisontale forsknings- og udviklingsiniti- ativer: Bortset fra spørgsmålet om de fremtidige retningslinjer 4. 8. indeholder 1998-beretningen kun en analytisk vurdering og en beskrivelse af aktiviteterne i 1996-1997. Der mangler en beskrivelse eller vurdering af de opnåede mål og de konkrete resultater, der heller ikke bebudes i den efterfølgende mere detaljerede beretning. • • understøtter opfordringen i punkt 3. 8 til at udarbejde et nyt »kort over tilgængelighed mellem regionerne« i EU, som skal kunne evalueres med objektive metoder, angiver ifølge Regionsudvalget en retning for udformnin- i beslut- gen af de beretninger, der ning 1692/96/EF. forudset er Som et eksempel på arbejdet med dette spørgsmål har 4. 9. Regionsudvalget kendskab til en undersøgelse af de regionale strategier i forbindelse med TEN-T, som Kommissionen mod- tog i 1996. Undersøgelsen, der omfattede EU’s 15 medlemssta- ter, Schweiz og Norge, indeholdt en matematisk simulerings- model for TEN-T og en kvantitativ vurdering af den nuværende situation samt en beskrivelse af TEN-T’s rolle frem til 2010. 4. 14. I sidste instans giver retningslinjerne for TEN-T kun mening, hvis de yder et effektivt bidrag til at styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne og den økonomiske og sociale samhørighed i EU. Dette bidrag må konkret og konsekvent vurderes, så man kan få fastslået, om den praktiske gennemførelse af EU’s retningslinjer fremmer udviklingen af TEN-T, og om disse retningslinjer eventuelt må tilpasses. 4. 10. I dette øjemed opstilledes der i undersøgelsen en række indikatorer med relation til de vigtigste mål for TEN-T: 5. Fremtidige foranstaltninger vedrørende EU’s retnings- linjer (generelle spørgsmål) • bidrag til den europæiske økonomis konkurrenceevne, • bidrag til samhørigheden i EU, • bidrag til en varig mobilitet. 5. 1. I lyset af de spørgsmål, som 1998-beretningen om TEN-T behandler i afsnittet »Fremtidige foranstaltninger vedrø- rende EU’s retningslinjer«, er det på sin plads at gå tilbage til udformningsfasen forud for vedtagelsen af beslutning nr. 1692/96/EF. Regionsudvalget ønsker her blot at påpege en mangel, hvis udbedring ville løse mange af de problemer, som påpeges i 1998-beretningen om TEN-T. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/13 5. 2. Den fælles politik på TEN-T-området, således som den beskrives i traktaten, forbliver vag, så længe det ikke lykkes at definere, hvad et TEN-T er eller skal være. Efter Regionsudval- gets mening kan det således ikke udledes af traktatens tekst: • • • om der er tale om net, som skal omfatte hele EU og bestå af yderst hierarkiske og funktionelle elementer, om der er tale om net, som består af elementer, hvis funktioner er af »fælles interesse« (et begreb, der skal defineres præcist og evalueres i forbindelse med de enkelte foranstaltninger), eller om der blot er tale om en effektiv, koordineret og kompatibel metode til udvikling af transportinfrastruktur- nettene i medlemsstaterne. 5. 3. Set ud fra disse betragtninger lykkedes det i perioden 1992-1996 — så vidt Regionsudvalget ved — ikke at udarbejde nogen teoretiske og praktisk anvendelige definitioner af begre- bet »TEN-T« (muligvis med undtagelse af højhastighedsnet samt kombineret transport og lufthavne, som fik større opmærksomhed i den henseende). Sådanne definitioner er yderst vigtige under udformning og planlægning af net, og mangelen på dem er mærkbar i dag. Det skal påpeges, at det — ifølge de oplysninger, 5. 4. Regionsudvalget har adgang til — heller ikke i udformnings- og forberedelsesfasen forud for vedtagelsen af beslutnin- g 1692/96/EF lykkedes at udvikle et ægte multimodalt TEN-T- koncept. 5. 5. Der skal i den sammenhæng mindes om, at Kommis- sionen i sine 1994-forslag hævdede, at alene det at have netplaner for alle transportformer sikrede en multimodal indfaldsvinkel. Regionsudvalget mener ikke, at en multimodal indfaldsvinkel er givet ved blot at lægge adskilt udformede modale net sammen. En multimodal indfaldsvinkel kræver nemlig, at de enkelte modale net udformes »a priori« sammen med alle de øvrige net og tilpasses »a posteriori«, hvor der tages hensyn til komplementære aspekter og anvendelsesformer. 5. 6. For det tredje findes der — stadig ud fra de oplysninger, Regionsudvalget har adgang til — tilsyneladende hverken nogen præcis definition eller anerkendt metode til identifice- ring og evaluering af den fælles interesse, som konkrete TEN-T-projekter repræsenterer. Og dette på trods af den hyppige anvendelse af begrebet »fælles interesse« i beskrivelsen eller begrundelsen (jf. især artikel 7 i beslutning 1692/96/EF). 5. 7. Efter Regionsudvalgets mening må der til løsning af denne stadig eksisterende situation udvikles et koncept, som tager højde for følgende aspekter, der ikke blev inddraget før 1996: • TEN-T må bringes mere på linje med traktaten (som et til at styrke såvel konkurrenceevnen som instrument samhørigheden), • TEN-T skal bygge på en overordnet strategi, der tager højde for det multimodale aspekts grundlæggende betydning, • de enkelte elementer i TEN-T må underkastes en grundig evaluering. Regionsudvalget mener, at det i den forbindelse nøjag- 5. 8. tigt må defineres, hvad et TEN-T er eller skal være. En sådan definition kunne udarbejdes som led i den brede debat, Kommissionen vil lancere, når den offentliggør sin hvidbog, og skulle opfylde følgende krav: • ved revisionen af retningslinjerne, må det gennem præcise analytiske og kvantitative instrumenter sikres, at det multi- modale transeuropæiske transportnet (MTN-T): — har tilstrækkelig kapacitet i områder med stor transpor- tefterspørgsel, — er tilstrækkeligt tilgængeligt for alle områder i EU, — begrænser miljøbelastninger mest muligt, — opfylder de grundlæggende principper for en sam- fundsmæssig cost/benefit-analyse; beslutningen om, hvorvidt et bestemt infrastrukturelement skal integreres i det multimodale transeuropæiske tran- sportnet (MTN-T) skal være objektiv og nuanceret be- grundet, det hierarkiske og funktionelle aspekt af det multimodale transeuropæiske transportnet (MTN-T) og dets bestanddele (forbindelser, forbindelsespunkter og korridorer) skal orga- niseres, der skal udarbejdes en generel reference for den typologiske udformning af MTN-T samt en analyse og evaluering af prioriteterne. • • • 5. 9. Endelig foreslår Regionsudvalget i et forsøg på at angive, hvordan de påviste mangler kan udbedres, at de »horisontale« F&U-foranstaltninger i deres umiddelbare pro- gramplanlægning medtager opgaver, som tager sigte på: • • • at videreudvikle de nødvendige indikatorer og metoder med henblik på en løbende evaluering af TEN-T’s bidrag til en forbedring af konkurrenceevnen og tilgængeligheden, eftersom dette er en grundlæggende forudsætning for den økonomiske og sociale samhørighed, at videreudvikle de nødvendige indikatorer og metoder med henblik på en løbende identificering og evaluering af den fælles interesse, som konkrete elementer af TEN-T (korridorer, projekter, etc. ) repræsenterer, at videreudvikle de nødvendige indikatorer og tekniske standarder, hvormed den egentlige kvalitet af TEN-T- infrastrukturen og af de dermed forbundne tjenesteydelser kan måles. C 293/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 6. Fremtidige foranstaltninger vedrørende EU’s retnings- linjer (konkrete kriterier) 6. 1. I mangel af en konkret og anvendelige definition af, hvad det transeuropæiske multimodale transportnet (MTN-T) skal være, må der gives nogle svar på de spørgsmål, Kommis- sionen rejser i 1998-beretningen om TEN-T. I de følgende afsnit nævnes nogle kriterier, som skal bidrage til den kommen- de debat og efterfølgende udgøre de overordnede retningslinjer, som efter Regionsudvalgets mening bør danne grundlag for en definition af det transeuropæiske multimodale transportnet (MTN-T). 1998-beretningen om TEN-T nævner muligheden for 6. 2. fremover at øge EU’s indsats inden for udvikling af trafiksty- rings- og navigationssystemer (intelligente transportsystemer eller ITS), som gør det muligt at udnytte den eksisterende infrastruktur optimalt og mindske behovet for at opføre ny infrastruktur. 6. 3. Regionsudvalget mener ikke, at det her skitserede alternativ er anvendeligt i alle tilfælde — jf. pkt. 3. 12 — 3. 14. De problemer, som skal løses gennem udviklingen af MTN-T, er ikke helt de samme i de forskellige regioner i EU. Hvad der således er yderst relevant for centralt placerede regioner (nemlig satsning på optimal udnyttelse af den eksisterende infrastruktur gennem avancerede styringssystemer) kan være forhastet og diskriminerende for visse fjernt beliggende regio- ner, der stadig lider under fundamentale mangler i den grundlæggende infrastruktur. 6. 4. Regionsudvalget er meget bekymret over 1998- beretningens forslag om, at prioriterede projekter fortsat skal kunne vedtages på »ad hoc«-basis. Denne ad hoc-procedure nævner beretningen nemlig som et systematisk alternativ til to andre procedurer. En overfladisk og ukritisk læsning af beretningen giver derfor det indtryk, at ad hoc-proceduren er en vilkårlig procedure eller en procedure, der er afhængig af de umiddelbare vilkår i den enkelte situation. 6. 5. Hvis dette er tilfældet, må Regionsudvalget understrege, at ad hoc-udvælgelse af projekter (i betydningen vilkårlig udvælgelse) ikke kan forenes med rigorøs projektplanlægning og -gennemførelse. Opstillingen af prioriteter må tværtimod være underkastet forud fastlagte og kendte regler, hvilket sikrer den nødvendige gennemsigtighed i proceduren. Prioriteterne bør dog kunne revideres, hvis de objektive betingelser eller sociale faktorer ændrer sig. 6. 7. I modsætning til hvad beretningen foreslår, mener Regionsudvalget dog ikke, at denne systematiske indfaldsvinkel skal være et alternativ til »sammenlægning« af de eksisterende kompakte net for at skabe en række prioriterede multimodale korridorer (den tredje af indfaldsvinklerne, der foreslås i 1998-beretningen om TEN-T). Tværtimod er en konsekvent og systematisk metode netop en nødvendig forudsætning for identificering og udvælgelse af disse prioriterede multimodale korridorer. 6. 8. Med henblik på at gøre Fællesskabet til en mere harmonisk helhed er det nødvendigt at skabe ligevægt mellem EU’s regioner ved at forbinde randområder, øer og enklaver bedre med EU’s øvrige områder. Dette kan gøres ved på basis af randområdernes særlige kendetegn at udvikle deres havne og forbinde dem med jernbanelinjer til transport over lange afstande. F. eks. kan man ved at sikre vej- og jernbanetransporten gennem transeuropæi- ske transportnet styrke søtransportens konkurrenceevne og skabe bedre indbyrdes komplementaritet mellem fjerntliggen- de havne. Det er først og fremmest på de lange strækninger, at intermoda- litet er et reelt alternativ til vejtransport. Endelig mener Regionsudvalget, at der som led i de 6. 9. rigorøse procedurer for netplanlægning bør foretages en identificering og udvælgelse af disse korridorer, som skal: • • • • danne udgangspunkt for udvikling af en hierarkisk struktur inden for det meget omfattende multimodale transeuro- pæiske transportnet (MTN-T), være retningsvisende for udvælgelse af prioriterede projek- ter og sikre balancen mellem konkurrenceevne- og tilgæn- gelighedsaspektet, være et effektiv instrument til koordinering af udviklingen af det multimodale transeuropæiske transportnet (MTN-T), være den bedste garanti for en sammenhængende udvikling af MTN-T fremover. af beslutning 1692/96/EF, Tidsfristen for færdiggørelsen af de TEN-T, der er 6. 10. omfattet 1998- beretningen rejser spørgsmålet, om denne tidsfrist skal ændres på grund af revisionen af retningslinjerne. Regionsudvalget mener, at der her mere er tale om form end om indhold. 2010. er 6. 6. I forlængelse af disse overvejelser påpeger Regionsud- valget, at udviklingen af en systematisk fremgangsmåde til identificering af transeuropæiske fordele ved individuelle pro- jekter og de multimodale korridorer (den anden af de tre indfaldsvinkler, som foreslås i beretningen) er af afgørende betydning for den kommende opstilling af prioriteter i forbin- delse med revisionen af retningslinjerne. 6. 11. Ser man fremad i tiden, vil det efter Regionsudvalgets mening være utænkeligt, at EU-institutionerne i 2006 — i forbindelse med den anden revision af retningslinjerne — kan godkende retningslinjer, som kun gælder i 4 år. Infrastruktur- planlægning må i sig selv være en kontinuerlig proces, der reagerer på forventede ændringer i behovene og i alle de dertil knyttede faktorer. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 293/15 6. 12. Uanset om denne kontinuitet i sidste instans sikres gennem en »fleksibel tidshorisont« eller en ny plan med faste tidsfrister, er der ikke noget, som forhindrer EU-institutionerne i at udvide perioden for planlægningen af MTN-T og arbejde med et tidsperspektiv på 10 til 15 år. Regionsudvalget mener, at den første og de efterfølgende revisioner af retningslinjerne bør foregå på den måde. 6. 12. bis Et mere langsigtet planlægningsperspektiv er også i tråd med Kommissionens forslag om en ændring af finansfo- rordningen for at muliggøre udformning af flerårige indikativ- programmer, som skal danne rammerne om finansieringen på mellemlang sigt. 6. 13. Som det fremgår af ovennævnte synspunkter vil Regionsudvalget sætte spørgsmål ved beretningens forslag til en fælles politik, hvor man i stedet for opførelse af ny infrastruktur koncentrerer sig om en mere effektiv udnyttelse af den eksisterende infrastruktur. Det drejer sig efter Regions- udvalgets mening tværtimod om: • • at udvælge de mest effektive foranstaltninger i hvert enkelt tilfælde, jf. pkt. 3. 12-3. 14, aldrig at glemme, at infrastruktur udelukkende opføres for at blive brugt, så der altid er mulighed for at gøre en indsats for at optimere udnyttelsen og tilvejebringe de bedst mulige tjenesteydelser. Regionsudvalget mener, at TEN-T’s integrerede og 6. 14. multimodale karakter, hvor de modale net ikke blot fungerer side om side, men udgør en helhed, spiller en afgørende rolle for tilvejebringelse af en optimal løsning på problemerne vedrørende interoperationalitet, grundlæggende tekniske stan- darder og ensartet kvalitet i tjenesteydelserne. Det skal endnu engang nævnes, at en forudgående præcis definition af TEN-T, jf. pkt. 5. 1-5. 9, er en nødvendig forudsætning for den overord- nede sammenhæng i proceduren for revisionen af retnings- linjerne. Bruxelles, den 3. juni 1999. 6. 15. Selv om miljøspørgsmål utvivlsomt er vigtige i forbin- delse med udviklingen af det transeuropæiske multimodale transportnet (MTN-T), kan Regionsudvalget ikke rigtigt se, hvilke forbindelse der ifølge 1998-beretningen om TEN-T skulle være mellem »prioriteter« og »miljø«. En mulig forklaring er, at artikel 5 i beslutning 1692/96/EF taler om »integration af miljøhensyn ved iværksættelse og udbygning af nettet«. Men en ting er, at miljøaspektet skal prioriteres ved udformningen af MTN-T, noget andet er, om det skal være en afgørende faktor for gennemførelsen af konkrete prioriteter. 6. 16. Efter Regionsudvalgets opfattelse vil miljøproblemer- ne have indflydelse på, hvordan et projekt skal gennemføres, på de foranstaltninger, som er nødvendige for at afbøde eksterne virkninger, og sågar på muligheden for overhovedet at gennemføre projektet (i sådanne ekstreme tilfælde skal der foretages en vurdering af miljøvirkningerne i henhold til artikel 8 i beslutning nr. 1692/96/EF). Regionsudvalget kan dog ikke forstå, hvorfor miljøaspekter skal have direkte indflydelse på fastlæggelsen af prioriteter. Det er meget sand- synligt, at projekter med en begrænset indvirkning på miljøet hverken er de mest nødvendige eller hastende (eller omvendt). 6. 17. 1998-beretningen om TEN-T nævner behovet for en procedure for tilpasning af retningslinjerne til politikker og prioriteter i konstant forandring. Det er bemærkelsesværdigt, at hensigten med en sådan procedure ifølge beretningen er »annullering eller ændring af projekter, som allerede er med i retningslinjerne«. Denne overvejelse står selvsagt i stærk mod- strid med de oprindelige procedurer for udformning af TEN-T, hvor der — så vidt Regionsudvalget er informeret — kun undtagelsesvist anvendtes systematiske og standardiserede pro- cedurer for medtagelse af infrastrukturer (udover dem, der indgik i de enkelte medlemsstaters egne planer). 6. 18. I henseende til procedurespørgsmål mener Regions- udvalget, hvor paradoksalt det end kan lyde, at man kun kan reagere konsekvent på ændringer i politikker og social prioritering ved at tage udgangspunkt i nogle grundlæggende principper for udformning og planlægning samt i klare og anvendelige kriterier for opstilling af prioriteter. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget