title: Yttrande från Regionkommittén om "Transeuropeiska transportnätet - 1998 års rapport för genomförande av riktlinjerna och framtida prioriteringar - Rapport till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Enligt artikel 18 i beslut nr 1692/96/EG"

eurovoc_concepts:
committee report
common transport policy
competitiveness
interinstitutional relations (EU)
trans-European network
transport network

text: 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/9 Yttrande från Regionkommittén om ”Transeuropeiska transportnätet — 1998 års rapport för genomförande av riktlinjerna och framtida prioriteringar — Rapport till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén — Enligt artikel 18 i beslut nr 1692/96/EG” (1999/C 293/02) BAKGRUND ”Transeuropeiska transportnätet — 1998 års rapport för genomförande av riktlinjerna och framtida prioriteringar — Rapport till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén — Enligt artikel 18 i beslut nr 1692/96/EG” (KOM(1998) 614 slutlig). Kommissionens beslut av den 4 november 1998 att rådfråga Regionkommittén i enlighet med artikel 198c första stycket i EG-fördraget. Presidiets beslut av den 13 januari 1999 att ge utskott 3 — transeuropeiska nät, transporter, informations- samhället — i uppdrag att ansvara för kommitténs beredning av ärendet. Fördraget om Europeiska unionen, särskilt avdelning XII (ekonomisk och social sammanhållning) (avdelning II, artikel G, i EU-fördraget). (transeuropeiska nät) och avdelning XIV i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet. Det utkast till yttrande (CdR 60/99 rév. 1) som antogs av utskott 3 den 15 april 1999 (föredragande: Ramo´ n Luis Valca´rcel Siso och Anders Gustâv). Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 29:e plenarsession den 2-3 juni 1999 (sammanträdet den 3 juni) följande yttrande. 1. Inledning 1. 1. ”Ekonomisk och social sammanhållning” är enligt artikel B i EU-fördraget ett centralt mål för att uppnå ”väl avvägda och varaktiga ekonomiska och sociala framsteg” i EU. 1. 2. Med detta utvecklingsmål görs det redan i EG-fördraget en uttrycklig distinktion mellan ”ekonomisk och social sam- manhållning” (artikel 2) och ”stärkande av den ekonomiska och sociala sammanhållningen” (artikel 3). Den efterföljande behandlingen av de båda begreppen i fördraget innebär • • att EU alltid skall utforma sin politik på olika områden med hänsyn till hur den kan bidra till ”ekonomisk och social sammanhållning”, att EU dessutom inser att det krävs konkreta politiska åtgärder för att ”stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen”. • • • skapa ett område utan inre gränser, med fri rörlighet för varor, tjänster, egendom och kapital, säkerställa att det finns nödvändiga förutsättningar för att stärka gemenskapsindustrins konkurrenskraft, stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen, vilket innebär att ”minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivå och eftersläpningen i de minst gynnade landsbygdsområdena” inbegripet (genom Amsterdamfördraget har ”mindre gynnade öar” lagts till). regionerna, 1. 4. Med hänsyn till de mål och specifika åtaganden som anges i artiklarna 129c och 129d i EG-fördraget antog Europaparlamentet och rådet enligt medbeslutandeförfarandet den 23 juli 1996 beslut nr 1692/96/EG om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet. I beslutet tilldelades kommissionen följande två uppgifter: 1. 3. En analys av både avdelning XII (transeuropeiska nät) och avdelning XIV (ekonomisk och social sammanhållning) i EG-fördraget visar att politiken i anslutning till transeuropeiska transportnät är ett konkret instrument som förväntas ge direkta resultat på flera områden. Denna politik skall • Kommissionen skall vartannat år till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Region- kommittén rapportera om genomförandet av de berörda riktlinjerna (artikel 18). C 293/10 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 • Kommissionen skall vart femte år och första gången före den 1 juli 1999 lägga fram en rapport för Europaparlamen- tet och rådet om huruvida det är lämpligt att anpassa lägga fram riktlinjerna, och skall lämpliga förslag till följd av rapporten (artikel 21). i förekommande fall Slutligen skall rådet anta gemenskapens riktlinjer för 1. 5. utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkom- mittén (artikel 129d i EG-fördraget). Av detta följer att de båda kommittéerna också skall höras om de eventuella anpassningar och förslag som nämns i artikel 21 i beslut nr 1692/96/EG. 2. Förfaranden 2. 1. I 1998 års rapport om genomförande av riktlinjerna och framtida prioriteringar beträffande det transeuropeiska transportnätet (1998 års TEN-T) redogörs för utvecklingen på området, men den syftar också till att inleda ”ett omfattande samrådsförfarande inför vitboken om översyn av riktlinjerna, vilken skall läggas fram under 1999”. 2. 2. Trots dessa anmärkningars allmänna karaktär framgår det att kommissionen har för avsikt att inleda ett förfarande för översyn av riktlinjerna som skulle avvika från eller utgå från en vid tolkning av bestämmelserna i artikel 21 i beslut nr 1692/96/EG. Om ovanstående är fallet anser Regionkommittén att 2. 3. det är ytterst viktigt att kommissionen på ett exakt och definitivt sätt meddelar tidsfristerna, etapperna och innehållet i förfarandet för den planerade översynen av riktlinjerna. 3. De grundläggande målen för TEN-T: konkurrenskraft och tillgänglighet 3. 1. I 1998 års TEN-T-rapport påpekas att gemenskapens strategi för de transeuropeiska transportnäten bygger på två motiv, som båda utgår från artikel 129b. 2 i EG-fördraget: • En effektiv infrastruktur är centralt för konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning på lång sikt (målen a–f i arti- kel 2. 2 i beslut nr 1692/96/EG). • Den ekonomiska och sociala sammanhållningen måste stärkas genom att randområden får goda förbindelser med transportnäten i EU (mål g och h i artikel 2. 2 i beslut nr 1692/96/EG). I 1998 års TEN-T-rapport framhålls i detta sammanhang Sammanhållningsfondens betydelse. och sociala kommittén och Regionkommittén om ”Samman- hållning och transport” (1). 3. 3. Regionkommittén är dock inte övertygad om att man vid den konkreta tekniska och ekonomiska utvecklingen av EU:s TEN-T-politik har lyckats uppnå en tillräcklig balans mellan hänsyn till konkurrenskraften och hänsyn till samman- hållningen. Regionkommittén utesluter inte att denna bristande 3. 4. likväl balans kan bero på rent tekniska orsaker. ReK vill framhålla att tyngdpunkten i EU:s TEN-T-politik i dag i praktiken tycks ligga på kriterier och indikatorer som tar hänsyn till konkurrenskraften (trafikvolym, färre flaskhalsar, driftskompatibilitet osv. ) än på kriterier och indikatorer som berör ekonomisk och social sammanhållning (t. ex. kriterier på ökad tillgänglighet och ekonomisk och social lönsamhet på lång sikt). 3. 5. Sammanhållningsfonden bidrar givetvis finansiellt till TEN-T, men även i detta fall är fördelningen av EU:s stöd i hög grad underordnad kriterier och indikatorer som bygger på ökad konkurrenskraft. 3. 6. Ett annat exempel som kan illustrera att EU:s politik på detta område är koncentrerad till konkurrenskraften är utvecklingen mot avgiftsbeläggning av infrastrukturerna. Detta är tveklöst ett lämpligt instrument för att lösa problemen med infrastrukturernas kapacitet och lönsamhet i ett övergripande ekonomiskt sammanhang. Det är dock tveksamt om detta instrument kan lösa problem som rör en allmän brist på tillgänglighet och en stärkt sammanhållning. 3. 7. Mot bakgrund av ovanstående anser Regionkommittén att EU-institutionerna och medlemsstaterna bör göra en särs- kild insats när det gäller planering, tekniska lösningar och förvaltning för att försöka uppnå ökad balans inom gemenska- pens TEN-T-politik. Denna balans måste innebära • • att man vid bedömning av projekt lägger större vikt vid att förbättra tillgängligheten, att man inte bara får betrakta tillgänglighet som nationella näts anslutning till de transeuropeiska transportnäten utan också anslutningar inom själva dessa nät. Sammanfattningsvis anser Regionkommittén att TEN- 3. 8. T-politiken i praktiken också måste ha som huvudmål att i EU skapa en ny ”karta över interregional tillgänglighet” som — vilket framhålls i det redan anförda meddelandet om ”Sammanhållning och transport” — kan bidra till att minska skillnaderna mellan regionerna genom att man fastställer minimikrav på tillgänglighet (mätt utifrån objektiva uppgifter om tidsåtgång och kostnader) till och från alla områden i EU. Det andra målet, ekonomisk och social sammanhåll- 3. 2. ning, har nyligen behandlats mer ingående i ett meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska (1) (KOM(1998) 806 slutlig). 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/11 3. 9. Enligt Regionkommittén är det nödvändigt att göra detta eftersom de avlägsna områdena redan lider av stora geografiska avstånd, som är ett ofrånkomligt faktum, och därför inte får belastas med ytterligare nackdelar. Man måste framhålla den avsevärda nackdel som en långsammare ”teore- tisk transporthastighet” och en högre ”transportkostnad per enhet” innebär jämfört med hastighet och kostnader för centralt belägna områden i EU. 3. 10. Regionkommittén kan inte se att det på medellång och lång sikt finns någon som helst motsättning mellan målet att stärka konkurrenskraften och målet att förbättra tillgängligheten. I ett senare skede när även sysselsättnings- och investeringsinsatserna har utvecklats kommer den förbättrade tillgängligheten också att skapa bättre förutsättningar för ökad konkurrenskraft. Regionkommittén anser det nödvändigt att det finns balans mellan konkurrenskraft och sammanhållning. 3. 11. Utöver ovanstående kommentarer vill ReK uppmärk- samma att uppgifterna i 1998 års TEN-T-rapport visar att gemenskapens ekonomiska stöd under tvåårsperioden 1996 – 1997 är mycket olika fördelat per transportsätt: • Av anslagen i TEN-T-budgeten gick 56,9 % till järnvägar och 20,9 % till trafikstyrningssystem, och endast 15,4 % till vägar och 6,8 % till övriga transportsätt. • Av Sammanhållningsfondens och Europeiska regionala utvecklingsfondens sammanlagda resurser anslogs 55,2 % till vägar och 38,8 % till järnvägar, och endast en symbolisk andel på 0,2 % till trafikstyrningssystem och 5,8 % till övriga transportsätt. Anslagen från TEN-T-budgeten, Sammanhållningsfonden och Europeiska regionala utvecklingsfonden gick i huvudsak endast till vägar och järnvägar. I fortsättningen bör de miljövänliga vattenvägarna ges ökat direktstöd via dessa finansieringsinstru- ment. 3. 12. Enligt Regionkommittén visar denna fördelning av EU:s totala ekonomiska stödmedel per transportsätt och till andra ändamål för att bygga ut de olika näten, att regionerna i EU måste lösa olikartade problem vid utbyggnad av de transeuropeiska transportnäten, något som också framgår av rapporten. 3. 13. Å ena sida har vi de ”centrala områdena” där huvud- problemen hänger samman med ökad konkurrenskraft och kapacitetsbrist och där externa faktorer har en mycket stor betydelse (särskilt miljöfaktorer). Å andra sidan har vi de ”perifera områdena” där problem i samband med tillgänglighet och sammanhållning väger mycket tungt, medan inverkan av externa faktorer oftast är relativt sett mer begränsad. 3. 14. Regionkommittén anser att man måste ta hänsyn till dessa omständigheter för att uppnå en balans mellan indikato- rer och kriterier för konkurrenskraft och tillgänglighet. Insat- serna inom ramen för EU:s TEN-T-politik kan därmed inriktas på att inom varje enskilt geografiskt område försöka finna konkreta lösningar på konkreta problem. 4. Projekt under tvåårsperioden 1996 – 1997 I inledningen till 1998 års TEN-T-rapport anges att 4. 1. rapporten huvudsakligen täcker de viktigaste tendenserna när det gäller finansieringen av näten, Regionkommittén kan dock redan utifrån den första rapporten glädjande nog konstatera att de transeuropeiska transportnät som planeras i beslut nr 1692/96/EG med stor sannolikhet kommer att vara klara inom den fastställda tidsfristen, år 2010. 4. 2. Denna bedömning bygger på att det under 1996 – 1997 investerades totalt 38,4 miljarder ecu i TEN-T-projekt, som totalt kommer att kräva investeringar på 307 miljarder ecu. Eftersom de samlade investeringar som krävs för TEN-T bedöms uppgå till 400–500 miljarder ecu fram till 2010, innebär de tidigare nämnda beloppen att investeringarna i redan påbörjade projekt utgör 60–70 % av de beräknade totalinvesteringarna. Regionkommittén vill mot bakgrund av detta uttrycka sin uppskattning över de berörda EU-organens insatser. 4. 3. Regionkommittén vill i detta sammanhang ändå beto- na att man under den fortsatta utbyggnaden av TEN-T särskilt bör uppmärksamma utbyggnadstakten för vägnätet, järnvägsnätet och hamninfrastrukturen. Denna utbyggnad måste samordnas bättre för att • • främja kombinerade transporter, utforma en EU-politik som bygger på ett ”kundorienterat” perspektiv och på ett ökat inslag av transporter från ”dörr till dörr”. 4. 4. Regionkommittén vill också framhålla de positiva insatser som hittills gjorts och att man måste verka för att mer privat kapital kan bidra till finansieringen av transportinfrast- rukturerna. Detta är en invecklad fråga eftersom investeringar i denna sektor är av speciell karaktär (tidsfrister, risker osv), men EU-institutionerna skulle här kunna bidra väsentligt genom att systematiskt sammanställa de samlade erfarenheter- na och vidarebefordra dem till medlemsstaterna och berörda aktörer i näringsliv och samhälle. Dessa erfarenheter skulle kunna omfatta följande områden: • Typologier över projektens utformning. • Betydelsen och utformningen av de ömsesidiga garantier som krävs för lyckade offentlig-privata partnerskap. 4. 5. Utan att underskatta de övriga projekten vill Region- kommittén framhålla att de projekt som TEN-T-rapporten betecknar som ”gränsöverskridande projekt” är särskilt viktiga. I detta sammanhang bör man • • sträva efter ökad driftskompatibilitet, och då alltid ta hänsyn till detta problems konkreta ekonomiska betydelse, eftersom dessa insatser är ett av EU:s viktigaste bidrag till utbyggnad av näten, stödet till FoTU-aktiviteter har i sig en multiplikatoreffekt eftersom de bidrar till utbyggnad av näten, stimulerar utvecklingen av andra ekonomiska sektorer och bygger upp den know-how som krävs i den internationella konkurrensen, C 293/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 • • utveckla metoder för strategisk miljöanalys för att för första gången kunna bedöma alla delar av transportsystemet och integrera det vanliga ”projektperspektivet” med de perspektiv som berör ”korridorer” och ”nät”, ta hänsyn till att förbindelser med tredje land är ytterst viktigt, både för att minska strukturella hinder för framtida utvidgningar av EU och för att integrera EU bättre i de internationella transportsystemen. 4. 11. rad mer betydelsefulla indikatorer, däribland följande: Undersökningens sammanfattning innehöll också en • För passagerartransporter: — Antalet personer som kan nå fram till olika platser i området på mindre än tre timmar. • För godstransporter: Regionkommittén vill framhålla att 1998 års TEN-T- 4. 6. rapport ägnar för lite utrymme åt driftskompatibilitet och åt därmed förknippade problem och projekt. Kommissionen och medlemsstaterna har på detta område gjort ett antal anmärkningsvärda framsteg, och detta viktiga ämne nämns också uttryckligen i EG-fördraget (artikel 129b. 2). — Hur stor andel av befolkningen som man kan nå från varje område inom olika tidsgränser. — De direkta kostnaderna för att från varje område nå en given befolkningsmängd. 4. 7. Enligt Regionkommittén är det motiverat att göra en mer nyanserad redogörelse för bedömningsmetoden i samband med EU:s finansiella bidrag till genomförande av projekten under perioden 1996 – 1997. I 1998 års TEN-T-rapport finns det en tendens att behandla både bidrag i form av direktstöd (budget för TEN-T, ERUF, Sammanhållningsfonden) och lån som skall betalas tillbaka (EIB osv. ) under rubriken ”gemenska- pens finansiering”. Det ger en tämligen missvisande bild av EU:s roll, och därför bör man i varje enskilt fall exakt ange vilken form av finansiering det är fråga om. 4. 12. ReK anser att de rapporter om genomförandet av gemenskapens riktlinjer för utveckling av TEN-T som nämns i artikel 18 i beslut nr 1692/96/EG, och den kommande rapport om behovet av att anpassa dessa riktlinjer som nämns i artikel 21, bör innehålla bedömningar av hur målen uppnåtts och vilka konkreta följder gemenskapens TEN-T-politik fått. 4. 13. I detta perspektiv bör den sorts instrument som används i ovan nämnda undersökning och som här anförs som exempel, vidareutvecklas och förbättras via ”övergripande” forsknings- och utvecklingsinsatser. Dessa instrument 4. 8. Regionkommittén måste konstatera — och bortser då för tillfället från de framtida riktlinjerna — att TEN-T-rapporten bara innehåller en analytisk beskrivning och utvärdering av projekt som genomförts under perioden 1996 – 1997. Den beskriver och utvärderar däremot inte de uppnådda målen och projektens konkreta effekter, och det nämns inte heller om dessa aspekter kommer att behandlas i den kommande detalje- rade rapporten. • • bygger på vad som sagts i punkt 3. 8 rörande skapandet i EU av en ny ”karta över interregional tillgänglighet” som skall kunna bedömas med objektiva metoder, belyser ett område som enligt ReK måste behandlas grundligt beslut nr 1692/96/EG. som nämns rapporter de i i 4. 9. Ett exempel på de olika arbeten som utförts på detta område är en undersökning med titeln ”Regionala strategier i anslutning till de transeuropeiska transportnäten”, som enligt vad Regionkommittén erfarit, överlämnades till kommissionen 1996. som omfattade samtliga 15 medlemsstater samt Schweiz och Norge, gjordes en mate- matisk simulering av TEN-T och en kvantitativ bedömning av den nuvarande situationen och vad utbyggnaden av TEN-T kommer att innebära fram till 2010. I denna undersökning, 4. 14. Riktlinjerna blir i sista hand meningsfulla endast om de effektivt bidrar till att stärka den europeiska industrins konkurrenskraft och den ekonomiska och sociala sammanhåll- ningen inom EU. ReK menar därför att en konkret och noggrann utvärdering av detta bidrag är en nödvändig förut- sättning för att kunna bedöma genomförandet av EU:s riktlinjer för utveckling av TEN-T och behovet av anpassning av dessa riktlinjer. Som utgångspunkt för analyserna och bedömningar- 4. 10. na fastställdes i undersökningen olika indikatorer för de viktigaste mål som ställts upp för TEN-T: 5. Framtida åtgärder som rör riktlinjerna (allmänna frågor) • Bidrag till den europeiska ekonomins konkurrenskraft. • Bidrag till sammanhållningen i EU. • Bidrag till en långsiktigt hållbar rörlighet. 5. 1. De frågor som behandlas i TEN-T-rapporten från 1998 i avsnittet ”Framtida åtgärder som rör riktlinjerna” visar att man bör gå tillbaka till den planeringsprocess som föregick beslut nr 1692/96/EG. Regionkommittén vill inte göra en historisk översikt utan endast påpeka en brist. Om denna brist åtgärdas kommer samtidigt en mängd problem som nämns i TEN-T-rapporten att lösas. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/13 5. 2. Den gemenskapspolitik på TEN-T-området som anges i unionsfördraget är mycket vag och förklarar inte vad ett TEN-T är eller bör vara. ReK anser därför att fördragstexten inte ger möjlighet att besvara följande frågor: • • att TEN-T utgår från en grundläggande multimodal infalls- vinkel, att de projekt som ingår i TEN-T kan underkastas en ingående utvärdering. • Handlar det om nät som skall täcka hela unionen och som skall bestå av element på högsta funktionella och hierarkiska nivå? • Handlar det om nät som består av element vilkas funktio- ner är av ”gemensamt intresse” (ett begrepp som måste definieras tydligt och utvärderas i anslutning till varje enskilt projekt)? • Handlar det enbart om ett effektivt, samordnat och drifts- kompatibelt sätt att främja utvecklingen av transportin- frastrukturnäten i medlemsstaterna? 5. 3. Så vitt Regionkommittén vet har man under perioden 1992–1996 inte lyckats lägga fast teoretiska och operativa definitioner för ”TEN-T” (möjligen med undantag av höghastig- hetsjärnvägsnätet och näten för kombinerade transporter och flygplatser, där större insatser gjorts för att klargöra begreppen). Dessa definitioner — och den avsaknad av dem som vi ser i dag — är av grundläggande betydelse för all planering av näten. ReK vill också påpeka att man i planerings- och 5. 4. handläggningsprocessen inför beslut nr 1692/96/EG inte hel- ler — att döma av den information kommittén har tillgång till — kom fram till ett verkligt multimodalt perspektiv av allmän karaktär på TEN-T. 5. 5. Det bör noteras att kommissionen själv i sina förslag från 1994 menade att man med enbart planer för nät som omfattar alla transportsätt kan säkerställa en multimodal infallsvinkel. Regionkommittén menar dock att man inte kan säkerställa en multimodal infallsvinkel blott genom att sammankoppla skilda nät för olika transportsätt. En multimo- dal infallsvinkel kräver tvärtom att varje enskilt nät i förväg planeras eller i efterhand omformas i anslutning till alla andra nät, varvid hänsyn måste tas till hur de kompletterar varandra och hur de skall användas. För det tredje verkar det inte — enligt de upplysningar 5. 6. ReK har — finnas någon tydlig definition eller godkänd metod för identifiering och bedömning av det gemensamma intresset av ett specifikt TEN-T-projekt, trots att begreppet ”gemensamt intresse” mycket ofta används som beskrivning eller argument (detta gäller särskilt artikel 7 i beslut nr 1692/96/EG). 5. 7. ReK anser att man för att komma till rätta med den rådande situationen nu måste genomföra den ingående begreppsutredning som inte gjordes före 1996. Man måste försöka se till • att TEN-T i högre grad överensstämmer med vad som anges i unionsfördraget (instrument både för konkurrens- kraft och sammanhållning), ReK anser att detta måste innebära att man utformar 5. 8. en tydlig definition av vad TEN-T är eller skall vara. En sådan definition kan vara ett av inslagen i den omfattande diskussion som kommissionen avser att inleda i samband med att vitboken läggs fram. Definitionen måste vara tillräckligt tydlig och detaljerad för att • tillhandahålla noggranna analys- och mätinstrument för översyn av riktlinjerna, så att man kan säkerställa att det multimodala transeuropeiska transportnätet (MTN-T) — har tillräcklig kapacitet i områden där efterfrågan är särskilt stor, och — gör alla områden inom gemenskapen tillräckligt till- gängliga, — minskar belastningen på miljön till en godtagbar nivå, och — uppfyller de grundläggande principerna för en analys av samhällskostnader och samhällsvinster. • man med objektiva och verifierbara argument skall kunna ingå i diskutera om ett visst infrastrukturelement skall MTN-T eller ej, • • organisera praktiska detaljer och prioriteringar i anslutning till MTN-T och till dess olika element (förbindelser, knut- punkter och korridorer), skapa en generell referensram för typologisk utformning av MTN-T och för analys och utvärdering av åtgärdspriori- teringarna. Avslutningsvis vill Regionkommittén föreslå metoder 5. 9. för att komma tillrätta med de brister som påpekats. Kom- mittén anser att det vore lämpligt att den aktuella planeringen av de ”övergripande” forsknings- och utvecklingsinsatserna omfattar åtgärder för • • • en noggrannare utformning av de indikatorer och metoder som krävs för att regelbundet kartlägga och utvärdera TEN-T-nätens bidrag till att stärka konkurrenskraften och tillgängligheten, eftersom det sistnämnda är en grundval för ekonomisk och social sammanhållning, en noggrannare utformning av de indikatorer och metoder som krävs för att regelbundet kartlägga och utvärdera det gemensamma intresse som finns när det gäller de olika konkreta inslagen i TEN-T (korridorer, projekt osv. ), en noggrannare utformning av nödvändiga indikatorer och tekniska standarder så att dessa kan bidra till att mäta kvaliteten i TEN-T-infrastrukturen och i de tjänster som kan tillhandahållas via denna infrastruktur. C 293/14 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 6. Framtida åtgärder som rör riktlinjerna (konkreta krite- rier) 6. 1. I avsaknad av en konkret, operativ plan för det multimodala transeuropeiska transportnätet (MTN-T) måste kommittén komma med några svar på de frågor kommissionen följande punkter ges ställer i 1998 års TEN-T-rapport. kommentarer till detta, och de skall ses som ett bidrag till den diskussion som skall inledas. De utgör de allmänna riktlinjer som kommittén anser skall gälla för det multimodala trans- europeiska transportnätet (MTN-T). I 6. 2. I 1998 års TEN-T-rapport undersöks möjligheten att förstärka de framtida gemenskapsinsatserna för utveckling av trafikstyrnings- och navigeringssystemen (intelligenta tran- sportsystem, ITS). Syftet är att använda den befintliga infra- strukturen optimalt och att minska betoningen på uppbyggnad av ny infrastruktur. 6. 3. Kommittén anser att förslaget uttrycker ett dilemma och att det av de skäl som anges i punkterna 3. 12–3. 14 inte alltid kan omsättas i praktiken. De problem man måste ta ställning till vid utbyggnaden av MTN-T skiljer sig åt mellan olika områden i Europeiska unionen. Det som kan passa för vissa ”centrala områden” (att via ITS uppnå optimal använd- ning av den befintliga infrastrukturen) kan vara förhastat och diskriminerande för vissa ”perifera områden”, där det alltjämt finns tydliga och fundamentala brister i delar av den grundläg- gande transportinfrastrukturen. ”från fall ReK är mycket bekymrad över förslaget i 1998 års 6. 4. TEN-T-rapport att prioriterade projekt skall kunna godkännas på ”ad hoc”-basis, på samma sätt som nu är fallet. Denna oro orsakas av att i 1998 års TEN-T-rapport framstår som ett alternativ till två mer systema- tiska förfaranden. Vid en okritisk och flyktig genomläsning av rapporten kan man därför få intryck av att man i rapporten avser ett ”från fall till fall”-förfarande som är synonymt med ett godtyckligt förfarande eller ett förfarande som utgår från vad den omedelbara situationen kräver. fall”-förfarandet till 6. 5. Om ”från fall till fall”-förfarandet för fastställande av prioriteringar är sådant som detta slags läsning av rapporten ger vid handen, måste Regionkommittén påpeka att urval av projekt på ”ad hoc”-basis (i betydelse ”godtycklig”) är oförenligt med rigorösa metoder för planering och genomförande av projekten. Tvärtom måste prioriteringen fastställas med ut- gångspunkt i bestämda och allmänt kända regler, så att nödvändig insyn i processen skapas, även om dessa priorite- ringar kan komma att behöva revideras om de objektiva förutsättningarna eller de sociala villkoren förändras. ReK kan dock inte acceptera synsättet 6. 7. i TEN-T- rapporten att en systematisk strategi utgör ett alternativ till en ”sammankoppling” av de befintliga tunga näten i syfta att skapa prioriterade multimodala korridorer (det tredje av de förhållningssätt som nämns i 1998 års TEN-T-rapport). Tvär- tom är en rigorös och systematisk strategi nödvändig för att kartlägga och välja ut dessa prioriterade multimodala korridorer. 6. 8. För att åstadkomma reell jämvikt inom EU:s territo- rium, med en mer harmonisk struktur över hela gemenskapen, måste utkantsområdena, öarna eller andra isolerade områden få bättre kommunikationer med övriga EU. Här gäller det att bygga vidare på deras särdrag genom att utveckla hamnarna och knyta samman dem med långdistans- järnvägar. För att förstärka konkurrenskraften för sjötranspor- terna och förstärka utkantshamnarnas komplementaritet måste man exempelvis via TEN-T skapa väg- och järnvägsanslutning- ar och andra transportsätt, som vattenvägar och matarlinjer. Det är i praktiken mest över längre distanser som intermodali- tet är ett möjligt alternativ till vägarna. 6. 9. Slutligen anser Regionkommittén att det i konsekvens med de metoder som används vid den mycket noggranna planeringen av näten är nödvändigt att identifiera och välja ut dessa prioriterade multimodala korridorer, som måste utgöra • • • • början till en process som syftar till att skapa en första rangordning inom det mycket omfattande multimodala transeuropeiska transportnätet (MTN-T), grunden för ett urval av prioriterade projekt, med bibehål- len balans mellan hur mycket projekten bidrar till konkur- renskraften och hur mycket de bidrar till tillgänglighet, det vill säga till goda kommunikationer, ett kraftfullt samordningsinstrument för utvecklingen av MTN-T, en bättre garanti för samordning av planerna för MTN-T för de kommande åren. 6. 10. Tidsfristen för avslutandet av TEN-T enligt beslu- t 1692/96/EG är år 2010. Den fråga som väcks av 1998 års rapport om TEN-T, huruvida detta mål måste förändras eller inte med anledning av översynen av riktlinjerna, är förmodligen, vad Regionkommittén kan förstå, mer en fråga för formens skull. 6. 6. I förlängningen av dessa kommentarer vill ReK påpeka att utvecklingen av en systematisk strategi för att kartlägga de enskilda projektens och korridorernas fördelar för hela Europa (det andra av de tre förhållningssätten som nämns i TEN-T- rapporten) är av avgörande betydelse när man i samband med översynen av riktlinjerna i fastställa prioriteringar. framtiden skall När man ser på framtiden anser Regionkommittén 6. 11. att det är otänkbart att de europeiska institutionerna 2006, med en andra översyn som bakgrund, kommer att godkänna riktlinjer vars horisont bara ligger fyra år framåt i tiden. Kommittén anser det vara otänkbart därför att all planering av infrastruktur till sin natur måste vara en kontinuerlig process som planeras med hänsyn till den förutsebara utvecklingen av behov och alla övriga omständigheter. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/15 6. 12. Oavsett om denna kontinuitet i planeringen formali- seras som en ”flexibel planeringshorisont” eller som en ny plan med bestämda tidsgränser, är det inte ett villkor som hindrar att EU-institutionerna utsträcker sin planering av MTN-T och ständigt håller ett perspektiv på tio till femton år öppet. Detta är Regionkommitténs åsikt, och kommittén anser att man bör planera den kontinuerliga översynen av riktlinjerna i enlighet med detta. 6. 12. a. Planering på längre sikt är i överensstämmelse med kommissionens förslag att se över budgetförordningen för att göra det möjligt att utforma fleråriga vägledande program, vars mål är att ge en planeringsram på medellång sikt för finansieringen av projekt. Som framgår av en rad kommentarer som tidigare 6. 13. framförts är Regionkommittén oenig med 1998 års TEN-T- rapport och ifrågasätter rapportens förslag att det skall vara en gemenskapspolitik att omprioritera resurser från konstruktion av infrastruktur till mer effektiv användning av befintlig infrastruktur. Tvärtom insisterar Regionkommittén på • • att man skall försöka välja de lämpligaste alternativen i varje enskilt fall, i linje med punkterna 3. 12–3. 14, att man alltid håller i åtanke att infrastruktur byggs för att användas, vilket ger en grund för att arbeta för att nyttan och tjänsternas kvalitet blir så bra som möjligt. 6. 14. Regionkommittén anser att integration och multimo- dalitet vad gäller TEN-T, som inte bara tagits fram för att existera vid sidan av modala nät utan som grundförutsättning för en helhetslösning, måste vara de viktigaste instrumenten för att på bästa sätt angripa problemen med driftskompatibilitet, tekniska normer och tjänsternas likvärdighet. Återigen verkar den grundläggande planeringen av TEN-T i enlighet med de villkor som redan beskrivits under punkterna 5. 1–5. 9 vara ett oundgängligt krav för att behålla en övergripande konsekvens vid översynen av riktlinjerna. Bryssel den 3 juni 1999. 6. 15. Hur avgörande miljöfrågorna än må vara för utveck- lingen av multimodala transeuropeiska transportnät kan Re- gionkommittén inte klart se det samband som 1998 års TEN-T-rapport etablerar mellan prioriteringar och miljö. I ett försök till tolkning anser kommittén att problemet kanske ligger i det omnämnande som görs i artikel 5 i beslu- t 1692/96/EG av ”integrering av miljödimensionen i förverkli- gandet och utvecklingen av nätet”. Det är en sak att miljödi- mensionen skall anses prioriterad när MTN-T utformas, en annan att miljödimensionen skulle betraktas som en avgörande faktor för de konkreta prioriteringarna för genomförandet. 6. 16. Regionkommittén anser att miljöproblemen skall ha betydelse för hur projekten skall genomföras, för de åtgärder som måste vidtas för att komma till rätta med deras externa effekter och för om projektet slutförs eller inte (dessa extremer bör analyseras med hänsyn till den strategiska utvärdering av nätets påverkan på miljön som föreskrivs i artikel 8 i beslut 1692/96/EG). Men kommittén kan inte konkret förestäl- la sig varför miljödimensionen skall ha en direkt inverkan på hur prioriteringarna formuleras. Det är mycket möjligt att de projekt som har minst miljöpåverkan vare sig är de mest nödvändiga eller de mest brådskande (eller omvänt). 6. 17. I 1998 års TEN-T-rapport fastslås behovet av ett förfarande för att anpassa gemenskapens riktlinjer till politik och prioriteringar som fortlöpande förändras. Det är beaktan- svärt att rapporten formulerar denna nödvändighet som ett förfarande som man skall anta för att kunna dra tillbaka eller förändra projekt som inkluderats i riktlinjerna. Detta övervägande står (på ett mycket positivt sätt, för övrigt) i kontrast till de första förfarandena för utformning av TEN-T, eftersom det (återigen enligt den information som Regionkom- mittén har tillgång till) i dessa endast undantagsvis användes systematiska och kontrollerbara förfaranden för att inkludera infrastruktur (vid sidan av varje medlemsstats egen planering). Avseende denna förfarandefråga anser Regionkom- 6. 18. mittén, även om det vid första påseendet kan verka paradoxalt, att endast genom att stödja sig på vissa baskoncept för planering och utformning och vissa klara och konkret definie- rade prioriteringskriterier är det möjligt att på ett konsekvent sätt svara på förändringar i politik och sociala prioriteringar. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


title: A Bizottság 1167/1999/EK rendelete (1999. június 3.) az avokádóra vonatkozó forgalmazási előírások megállapításáról szóló 831/97/EK rendelet módosításáról

eurovoc_concepts:
fresh fruit
marketing standard
preparation for market
product quality
tropical fruit

formats: html pdf print

text: 03/25. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 287 31999R1167 L 141/4 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 1999. 6. 4. A BIZOTTSÁG 1167/1999/EK RENDELETE (1999. június 3. ) az avokádóra vonatkozó forgalmazási előírások megállapításáról szóló 831/97/EK rendelet módosításáról AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a legutóbb a 857/1999/EK rendelettel (1) módosított, a gyümölcs- és zöldségpiac közös szervezéséről szóló, 1996. október 28-i 2200/96/EK tanácsi rendeletre (2), és különösen annak 2. cikke (2) bekezdésére, (1) (2) rendelet (3) melléklete mivel a 831/97/EK bizottsági megállapítja az avokádóra vonatkozó forgalmazási elő- írásokat; és mivel az ENSZ/EGB-nek (Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottsága) a tagországok közötti vagy azokba irányuló nemzetközi kereskedelembe kerülő avokádó kereskedelmi minőségellenőrzését forgalmazását érintő FFV-42 minőségi előírását az EGB romlandó termények szabványosításával és minőségjavításával fog- lalkozó munkacsoportja legutóbbi ülésén módosították; mivel a 2200/96/EK rendelet 2. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a gyümölcsre és zöldségre vonat- kozó minőségi előírások elfogadásakor figyelembe kell venni az említett munkacsoport által ajánlott ENSZ/EGB előírásokat; mivel az avokádóra vonatkozó közösségi minőségi előírásokat ennek megfelelően összhangba kell hozni az megfelelő ENSZ/EGB előírásokkal; (3) mivel az e rendeletben előírt intézkedések összhang- ban vannak a Frissgyümölcs és -zöldségpiaci Irányító- bizottság véleményével, 1. cikk A 831/97/EK rendelet melléklete a következőképpen módosul: cím A. 1. a II. „MINŐSÉGI ELŐÍRÁSOKRA VONATKOZÓ RENDEL- pontja KEZÉSEK” második bekezdésének első mondata szót követően a „a feladás helyén megfelelően kemény és” szöveggel egészül ki; „Minimumkövetelmények” „legyen” a 2. az V. „A KÜLSŐ MEGJELENÉSRE VONATKOZÓ ELŐÍRÁSOK” cím A. „Egyneműség” pontja első bekezdé- sének helyébe a következő szöveg lép (beleértve a lábjegy- zetet): „Minden csomagolási egység legyen egynemű és csak azonos eredetű, fajtájú, minőségű, színeződésű (1) és méretű avo- kádót tartalmazzon. (1) A sötét héjú változatok színének megváltozása nem tekinthető hibának, a gyümölcsök színe azonban a fel- adás helyén valamennyi csomagolási egységben legyen egynemű. ” 2. cikk Ez a rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihir- detését követő harmadik napon lép hatályba. Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Kelt Brüsszelben, 1999. június 3-án. a Bizottság részéről Franz FISCHLER a Bizottság tagja (1) HL L 108. , 1999. 4. 27. , 7. o. (2) HL L 297. , 1996. 11. 21. , 1. o. (3) HL L 119. , 1997. 5. 8. , 13. o


title: Parere del Comitato delle regioni sul tema «Mobilità alternativa nelle città"

eurovoc_concepts:
motor vehicle pollution
pollution control measures
road traffic
traffic regulations
urban transport

text: 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/55 Parere del Comitato delle regioni sul tema «Mobilità alternativa nelle città» (1999/C 293/11) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la decisione dell’Ufficio di presidenza del 10 marzo 1999 di affidare alla Commissione 4 «Assetto territoriale, questioni urbane, energia, ambiente» l’elaborazione di un parere sul tema «Mobilità alternativa nelle città», conformemente all’articolo 198 C, paragrafo 4 del Trattato che istituisce la Comunità europea; visto il contributo della Commissione 3 «Reti (correlatore: Gustâv); transeuropee, trasporti, società dell’informazione» visto il progetto di parere (CdR 105/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 4 in data 16 aprile 1999 (relatrice: Powell, correlatore: Gustâv), ha adottato il 3 giugno 1999, nel corso della 29a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione 2. Osservazioni generali Il progetto ALTER (Mobilità alternativa nelle città) è stato varato nell’aprile 1998 in occasione del primo Consiglio europeo congiunto dei ministri dei Trasporti e dell’Ambiente, da parte del vice primo ministro britannico John Prescott, con il sostegno dei Commissari europei Bjerregaard, Kinnock e Papoutsis. Il progetto intende promuovere una chiara e sempre maggiore domanda di veicoli poco o non inquinanti da parte degli enti locali e regionali europei, con la speranza di pervenire ad una produzione di massa di veicoli di tal genere e ad una riduzione dei costi per gli utenti sia pubblici che privati. Il progetto ALTER prevede tre azioni principali che gli enti locali e regionali sono invitati a sottoscrivere: Il Comitato delle regioni approva incondizionatamente gli obiettivi e le considerazioni del progetto ALTER. Sottolinea che per ALTER è necessario che il traffico favorisca la vita delle città e delle loro popolazioni e che la promozione di veicoli ad emissioni ridotte deve essere compatibile con l’efficienza dei trasporti. Accoglie con favore ed evidenzia il fatto che gli enti locali e regionali possono adeguarne le disposizioni in funzione delle condizioni economiche, sociali e di traffico presenti nelle diverse parti dell’Unione europea. La mobilità alternativa nelle città è una questione d’interesse fondamentale per gli enti locali e regionali europei e il Comitato delle regioni è deciso a contribuire al successo di tale iniziativa. rinnovare, nei limiti del possibile, gli automezzi addetti al trasporto pubblico in modo da ridurre o azzerare le emissioni; convertire, laddove possibile, i veicoli che hanno una vita estesa all’uso di carburante ad emissione zero o quasi zero; Il progetto ALTER riconosce la necessità di integrare le politiche condotte in diversi campi, come auspicato da tempo dal Comitato delle regioni. Esso riflette un approccio globale in quanto coinvolge tutti i livelli di governo e riguarda settori quali i trasporti, l’energia, l’assetto territoriale e l’ambiente, e promuove l’uso di veicoli poco o non inquinanti favorendo al tempo stesso l’estensione delle zone loro riservate. introdurre e gradualmente estendere, all’interno delle città, aree con accesso limitato ai veicoli ad emissione zero o quasi zero. Queste misure figurano nella «Dichiarazione sulla mobilità alternativa nelle città» che gli enti locali e regionali sono invitati a sottoscrivere. Il testo integrale della dichiarazione è allegato al presente parere. L’approccio integrato comprende aspetti quali l’occupazione e I vantaggi occupazionali collegati al l’inserimento sociale. progetto ALTER sono molto interessanti: ad esempio, la trasformazione dei veicoli esistenti è un’attività ad alta intensità di manodopera che offre numerose possibilità di lavoro. I disoccupati possono inoltre beneficiare della formazione professionale per ottenere le qualifiche necessarie. Alla dichiarazione ALTER, adottata in occasione dell’incontro svoltosi a Firenze nell’ottobre 1998, hanno già aderito circa 130 comuni europei. All’incontro hanno preso parte numerosi rappresentanti dell’industria che hanno mostrato un forte interesse per la questione. automobilistica Coordinando le azioni portate avanti da un gran numero di città in tutta Europa, il progetto ALTER puo` dimostrare che esiste una forte domanda potenziale di veicoli non inquinanti, che giustifica la transizione dai prototipi alla produzione di massa, con una riduzione dei costi per l’industria e dei prezzi per gli enti locali e gli utenti privati. • • • C 293/56 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 Attraverso questo importante slittamento della domanda, ALTER puo` favorire una serie di progetti sponsorizzati dalla Commissione che promuovono l’acquisto di prototipi non inquinanti o l’uso di carburanti più puliti. In tal modo ALTER puo` aiutare i governi, la Commissione europea e gli enti locali e regionali a rispettare i propri impegni in materia di miglioramento della qualità dell’ambiente urbano. Il progetto intende coinvolgere governi, amministrazioni locali, imprese ed altri settori. Il Comitato approva pienamente questa strategia. E` essenziale riconoscere la necessità che tutti i livelli di governo e tutti i settori cooperino per promuovere il progetto ALTER attraverso un approccio integrato. ALTER riconosce l’esigenza di un’impostazione dal basso verso l’alto e, in linea con i principi dell’Agenda 21, è consapevole dell’impatto globale ottenuto dalle azioni locali. Il Comitato ritiene che sia essenziale organizzare il progetto ALTER in maniera tale da assicurare l’influenza degli enti locali e regionali, promuovere la cooperazione e lo scambio di esperienze tra tutte le parti interessate e fornire informazioni sui progressi compiuti dal progetto nelle varie città e regioni dell’Unione. Lo scambio di buone pratiche tra le collettività è determinante per potenziare la portata del progetto ALTER. Occorre altresı` mettere in atto una politica di comunicazione coerente sui progetti realizzati nell’ambito di tale programma affinché i cittadini dell’UE si sentano partecipi dei progetti attuati. 3. Raccomandazioni Il Comitato delle regioni approva l’iniziativa di varare il progetto ALTER, promossa dai ministri dell’UE e dai Commis- sari europei. Il successo di questo progetto contribuirebbe a migliorare sensibilmente la vita dei cittadini europei. Il Comita- to si adopererà per promuovere l’iniziativa e garantirne la realizzazione. Nel sostenere l’iniziativa, il Comitato invita tutti gli enti locali e regionali europei a sottoscrivere la dichiarazione in modo da potenziare e accelerare l’impatto del progetto. Nonostante la loro buona volontà, gli enti locali e regionali non sono sempre in grado di promuovere da soli forme di traffico alternativo. Numerosi sono i comuni che non riescono a portare avanti questo compito per mancanza di risorse finanziarie o di competenze. Il Comitato accoglie quindi con favore le indicazioni fornite dalla Banca europea per gli investimenti, la quale potrebbe cofinanziare sia i progetti d’infrastruttura urbana collegati al progetto ALTER, sia l’acquisto di parchi veicoli non inquinanti, e le affermazioni del Fondo europeo per gli investimenti, disposto ad offrire capitale di rischio e garanzie sui prestiti alle PMI, per consentire loro di investire nello sviluppo e nella produzione di tecnologia relativa a mezzi non inquinanti e di creare infrastrutture per convertire i veicoli attuali all’uso di carburante pulito. I programmi per l’introduzione di misure di accompagnamen- to intese a promuovere l’uso di veicoli ad emissioni ridotte, ad esempio aree riservate alle automobili pulite, devono tener conto delle condizioni locali, dei percorsi alternativi disponibi- li, ecc. e prevedere un periodo di tempo ragionevole per l’adeguamento degli operatori alle nuove norme. Cio` è partico- larmente importante per i distributori di merci e per i trasporti pubblici. Il Comitato chiede alle altre istituzioni europee, agli Stati membri, alle imprese (in particolare all’industria automobilisti- ca) e a tutte le organizzazioni impegnarsi a realizzare il progetto ALTER e a facilitare la partecipazione degli enti locali e regionali. Il Comitato li invita in particolare a: interessate di • • • • • impegnarsi formalmente ad attuare ALTER, sensibilizzan- do cosı` maggiormente l’opinione pubblica al riguardo; garantire un adeguato finanziamento di base al progetto ALTER in modo da mantenere un collegamento integrato tra enti locali, industria automobilistica e produttori di carburanti più puliti nella sua realizzazione e sostenere gli enti locali (in particolare quelli più svantaggiati economica- mente) nell’adozione delle misure di accompagnamento necessarie a promuovere l’impiego di veicoli più ecologici e la sostituzione o l’adeguamento del loro parco autoveicoli; incrementare il sostegno finanziario a favore delle organiz- zazioni decise a promuovere la mobilità alternativa nelle città, visto che non sempre gli enti locali e regionali dispongono di risorse sufficienti; incoraggiare l’uso di veicoli ad emissioni ridotte come parte di una politica dei trasporti integrata e sostenibile. Tra le misure di accompagnamento possono essere previste aree di parcheggio, sistemi del tipo «auto-metro», piste ciclabili, zone pedonali e cosı` via, a seconda delle condizio- ni locali; lavori di ricerca e sviluppo sostenere maggiormente i tecnologico sugli aspetti relativi alla mobilità alternativa, soprattutto tramite l’uso di carburanti più puliti; 13. 10. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 293/57 • svolgere un’intensa opera di collaborazione per realizzare le iniziative locali volte a creare o ad estendere le aree riservate ai veicoli a tasso di emissione zero o quasi zero. Bruxelles, 3 giugno 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER ALLEGATO al parere del Comitato delle regioni Dichiarazione di Firenze sulla Mobilità Alternativa nelle Città Considerando l’inquinamento, atmosferico ed acustico, delle nostre città causato dalle emissioni veicolari, e il conseguente danno per la salute dei cittadini, per i nostri beni culturali e per l’ambiente; tenendo conto della necessità di portare avanti gli accordi della conferenza sull’ambiente di Rio de Janeiro e di Kyoto; giudicando il diritto alla mobilità un fattore decisivo della vita delle nostre città, che prima di tutto, deve trovare una risposta nello sviluppo di un efficiente servizio di trasporto pubblico ambientalmente sostenibile; conoscendo il progresso dimostrato da diversi produttori di veicoli nello sviluppo di prototipi o nella produzione di veicoli ad emissioni non inquinanti; valutando che un forte coordinamento delle informazioni provenienti dalle città europee possa manifestare, organizzare e programmare una domanda in grado di orientare la produzione di veicoli meno inquinanti e, quindi di accelerare la transizione dai prototipi alla produzione di massa; rendendosi conto che una domanda crescente per i veicoli ad emissioni non inquinanti dovrebbe permettere ai produttori di abbassare i costi di produzione, e quindi di poter proporre dei prezzi più bassi per l’acquisto di veicoli ad emissione zero o quasi zero da parte delle autorità pubbliche, e dagli utenti aziendali e privati; ammettendo che le città, nella maggior parte dei casi, non abbiano responsabilità diretta per le strade extra-urbane, provinciali, regionali o nazionali; anticipando che l’azione unita da parte delle città, modificando cosı` il costo della mobilità non inquinante, potrà influire sulla volontà delle autorità stradali di cooperare nella estensione delle aree che a tempo debito saranno interessate da norme che regolano la circolazione non inquinante, sapendo che il Progetto ALTER (Alternative Traffic in Towns) implica che le città sottoscrittrici: • • • • • concordino, appena praticabile, di rinnovare i propri automezzi sulla base di emissioni zero o quasi-zero; si impegnino, dove è praticabile, a convertire quei veicoli che hanno una vita estesa all’uso di carburante ad emissione zero o quasi zero; introducano ed estendano gradualmente aree all’interno della propria città con accesso limitato ai veicoli ad emissione zero o quasi-zero; decidano autonomamente le tipologie di veicoli e la data a partire dalla quale si applicheranno le misure per implementare questi tre principali impegni; si impegnino ad informare, in anticipo, ALTER Europe delle tipologie e del numero di veicoli che serviranno per implementare queste misure, per far sı` che la domanda possa essere aggregata e poi trasmessa ai produttori ed ai rifornitori di carburante; C 293/58 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 13. 10. 1999 testo di Con riferimento al città di. come partecipe agli scopi e agli obiettivi indicati, che nell’incontro europeo di Firenze (23-24 ottobre) saranno, con l’apporto propositivo di tutte le città presenti, sanciti in una dichiarazione comune. io iscrivo formalmente a nome sopra, suo, cui la e • Nome: Incarico: Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni: “ Quadro d’azione per uno sviluppo urbano sostenibile nell’Unione europea”» (1999/C 293/12) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la «Comunicazione della Commissione al Consiglio, al Parlamento europeo, al Comitato economico e sociale e al Comitato delle regioni: “Quadro d’azione per uno sviluppo urbano sostenibile nell’Unione europea”» [COM(1998) 605 def. ]; vista la decisione della Commissione, del 4 novembre 1998, di consultare il Comitato delle regioni al riguardo, conformemente al disposto dell’articolo 198 C, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione, presa dal proprio Ufficio di presidenza il 15 juglio 1998, di affidare alla Commissione 4 «Assetto territoriale, questioni urbane, energia, ambiente» l’incarico di preparare il parere; visto il progetto di parere (CdR 115/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 4 il 16 aprile 1999 (relatrici: Powell e Siitonen), ha adottato all’unanimità il seguente parere nel corso della sessione plenaria del 2 e 3 giugno 1999 (seduta del 3 giugno). 1. Introduzione deve tuttavia comportare un ampliamento delle competenze dell’UE. Il Comitato accoglie con favore l’evoluzione delle 1. 1. politiche urbane realizzata nel Quadro d’azione e si compiace in particolare dei rapidi progressi compiuti nell’affrontare la problematica urbana dopo la precedente comunicazione «La problematica urbana: orientamenti per un dibattito europeo». intitolata «Quadro d’azione La più recente comunicazione, per uno sviluppo urbano sostenibile nell’Unione europea», costituisce un passo significativo verso il riconoscimento dell’importanza delle zone urbane ed il coordinamento delle politiche e delle azioni per lo sviluppo urbano nell’Unione europea. Inoltre il Comitato sostiene ed accoglie con favore la strategia integrata in materia di politiche urbane adottata nel suddetto Quadro d’azione. Questo rappresenta un passo positivo verso lo sviluppo di una strategia effettivamente integrata delle politiche urbane nell’Unione europea e contri- buirà ad introdurle nel XXIo secolo dirigendo ed ispirando quelle future. L’avvio di azioni in materia di politica urbana non 1. 2. Lunghi anni di lavoro, specie da parte degli enti locali e delle organizzazioni che li rappresentano, hanno consentito di riconoscere il ruolo centrale svolto dai comuni di diversa entità a carattere urbano nonché il peso delle politiche urbane nei programmi dell’UE. Il Comitato stesso si è pronunciato a favore di tale riconoscimento, ad esempio nel parere sul tema «Lo sviluppo urbano e l’Unione europea» (1995), in cui si esaminava la necessità di conferire alle politiche comunitarie una maggiore dimensione urbana, e nel parere in merito allo Schema di sviluppo dello spazio europeo (SSSE), che insiste sul ruolo vitale delle città per il dinamismo economico delle regioni e per la competitività dell’Unione europea. Il Comitato accoglie con particolare favore il fatto che la Commissione


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä"

eurovoc_concepts:
aid to industry
aid to undertakings
fishing fleet
fishing industry
inshore fishing
structural policy

text: 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/65 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä” ALUEIDEN KOMITEA, joka (1999/C 293/13) ottaa huomioon asiakirjan ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalatalousalan rakenteellisia toimia koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja edellytyksistä”, KOM(1998) 728 lopull. – 98/0347 CNS (1), ottaa huomioon komission 16. joulukuuta 1998 perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 10. maaliskuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n ”Maatalous – Maaseudun kehittäminen – Kalatalous” tehtäväksi, ottaa huomioon lausuntonsa aiheesta ”Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) kalastusalan rakenteellisista toimenpiteistä”, CdR 309/98 fin (2), ottaa huomioon valiokunta 2:n huhtikuun 12. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 101/99, jonka esittelijät olivat Simon Day ja Siwert Nordwall, hyväksyi 2. ja 3. kesäkuuta 1999 pitämässään 29. täysistunnossa (kesäkuun 3. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto tämän lausunnon aiheena olevaa asetusehdotusta yksityiskoh- taisista säännöistä ja edellytyksistä. Suositukset ovat seuraavat: Komissio hyväksyi heinäkuussa 1997 Agenda 2000 1. 1. -tiedonannon, jossa hahmotellaan myöhemmin tehtäviä ehdo- tuksia ja pohditaan EU:n laajentumisen vaikutuksia talousar- vioon, YMP:n uudistamista ja aluepolitiikan tarkistamista. 1. 2. Komissio hyväksyi 18. maaliskuuta 1998 ehdotukset asetuksiksi mm. rakennerahastojen hallinnoinnista vuosina 2000–2006. Asetusehdotuksista neuvotellaan jäsenvaltioiden kanssa, ja asiasta kuullaan myös alueiden komiteaa. 1. 3. Kalatalousalan rakenteellisia toimenpiteitä käsittele- vien ehdotustensa yhteydessä komissio mainitsi julkaisevansa rakenteellisia toimia koskevia yksityiskohtaisia ehdotuksia myöhempänä ajankohtana. Näin odotettiin tapahtuvan syys- kuussa, mutta komissio julkaisi yksityiskohtaiset ehdotuksensa 14. joulukuuta 1998, neljä päivää sen jälkeen, kun valiokunta 2 oli hyväksynyt lausuntoluonnoksensa, jonka alueiden komitea hyväksyi pienin muutoksin 14. tammikuuta 1999. 1. 4. Näin ollen kyseiseen lausuntoon ei ollut mahdollista sisällyttää huomioita yksityiskohtaisista säännöistä, eikä jul- kaistuissa yksityiskohtaisissa säännöissä viitattu kyseiseen lau- suntoon. Alueiden komitean antamat suositukset ovat siten 1. 5. edelleen voimassa. Ne olisi otettava huomioon tarkistettaessa (1) EYVL C 16, 21. 1. 1999, s. 12. (2) EYVL C 93, 6. 4. 1999, s. 16. a) Tuen saatavuuden on oltava mahdollisimman yksinker- taista. b) c) d) Ehdotettujen moninaisten rahastojen asemesta olisi varat- tava yksi rahasto maakohtaisesti hallinnoitaville hankkeille ja toinen, erillinen rahasto alueellisesti hallinnoitaville hankkeille. Läheisesti kalastusalaan liittyvässä kysymyksessä kalastus- laivaston uudelleen-järjestelystä komitea ei yhdy ajatteluun, jonka mukaan uudelleenjärjestelytoimet on mahdotonta alueellistaa, vaan tämä toimi tulee alueellistaa ja rahoittaa KOR:stä. Järjestettäessä kalastuslaivastoa uudelleen pyyntitoimin- nan supistamiseksi korvausta olisi maksettava sekä laivas- ton käytöstä poistamisesta että alusten vetämisestä tilapäi- sesti pois kalastuskäytöstä. e) On palautettava voimaan MOO:n kolmannen vaiheen vaatimus, jonka mukaisesti vähintään 55 % tavoitteesta on saavutettava poistamalla aluksia käytöstä ja enintään 45 % supistamalla pyyntitoimintaa. f) Kalatalouden tuelle ei saisi asettaa maantieteellisiä rajoja. Mikäli kalastussatama sijaitsee uudistettujen tavoitteiden 1 ja 2 kattaman alueen ulkopuolella, sen tulisi olla tukikelpoinen koosta riippumatta, mutta erityisesti jos se on pieni ja vaikeuksissa. C 293/66 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 g) Monipuolistamista olisi tulkittava laajasti, jotta se kattaisi yhteisen kalastuspolitiikan neljä pääasiallista tavoitetta, ja päämäärän saavuttamiseksi olisi yhteensovitettua rahoitus- ta järjestettäessä turvauduttava joko julkiseen tai yksityi- seen tukeen. 2. 2. Uusilla säädöksillä pyritään parantamaan nykyisten säännösten tulkintaa, mikäli niissä on havaittu puutteita, laajentamaan toimet koskemaan uusia aloja sekä ajantasaista- maan tukimäärät. h) Kalatalouden on myönnettävä olevan maatalouden ohella EU:n tärkeä primäärielinkeino ja alan merkitys on otettava huomioon tukea myönnettäessä, ottaen huomioon, että monilla Euroopan rannikkoseuduilla kalastus on joissain tapauksissa ainut varallisuuden lähde, johon koko paikalli- nen tuotanto perustuu. i) Kalastusalan tukipuitteissa tulisi tulevaisuudessa keskittyä entistä vahvemmin kestävän kehityksen näkökohtiin. Tämän tulee kuitenkin tapahtua tukiteknisesti toteutetta- vissa olevalla tavalla, eikä se saa monimutkaistaa hallinto- työtä lisäkuluin. 1. 6. Berliinin huippukokouksen päätöksen valossa vallitsee yksimielisyys siitä, että ehdotettujen moninaisten rahastojen asemesta olisi varattava yksi rahasto hallinnoitaville hankkeille. Maakohtaisten supistamistavoitteiden (MOO) 1. 7. ja KOR:sta myönnettävän maakohtaisen rahoituksen vuoksi ny- kyisin ollaan yhtä mieltä siitä, että kalastusalan rakennetoimien tulee perustua nykyisten toimien jatkuvuuteen ja niiden tulee olla tiukasti sidoksissa monivuotisiin ohjausohjelmiin (MOO). Nyt on myös sovittu, että järjestettäessä kalastuskapa- 1. 8. siteettia uudelleen AK kannattaa alusten lopullisen käytöstä- poiston lisäksi komission uutta hahmotelmaa, jonka mukaan korvauksia alusten tilapäisestä pois vetämisestä olisi korotetta- va pyyntitoiminnan supistamiseksi. 1. 9. Lisäksi tammikuussa 1999 hyväksytyn lausunnon jälkeen on käynyt selväksi, että MOO IV on paljon joustavampi kuin MOO III, mitä tulee jäsenvaltioiden mahdollisuuksiin vähentää pyyntitoimintaa, ja tämä vaivalla aikaansaatu jousta- vuus tulee säilyttää. Missään tapauksessa ei ole syytä määrätä tiukkoja prosenttiosuuksia valtioille, jotka täyttävät oman MOO:nsa. 2. Asetusehdotus 2. 1. Ajoitussyistä komitean aiemman lausunnon näkökoh- tia ei ole valitettavasti otettu huomioon ehdotuksessa. Siinä ei myöskään ole pyritty yksinkertaistamaan monimutkaista rahastojärjestelmää. Tässä lausunnossa ei ole tarkoitus toistaa aiemmin esitettyjä huomioita, vaikka niihin saatetaankin viita- ta. Lausunnon ensisijaisena tarkoituksena on sen sijaan arvioi- ja edellytykset riittävät da, ovatko nyt ehdotetut säännöt tukemaan kalatalousalaa sekä kalastuksesta riippuvaisten yh- teisöjen taloudellista ja sosiaalista hyvinvointia. 2. 3. Tärkeimmät ehdotetuista toimista ovat seuraavassa: a) Kalastuslaivastoon liittyvät toimet: • • • • Kalastuslaivaston lisäykset julkisella tuella sallitaan vain, jos niihin liittyy vastaava alusten poistaminen käytöstä ilman tukea. Pienimuotoisessa rannikkokalastuksessa laivakaluston li- säykset eivät saa johtaa pyynnin lisääntymiseen. Niihin jäsenvaltioihin kohdistettuja toimenpiteitä tiuken- netaan, rikkovat monivuotista ohjausohjelmaa (MOO) tai yhteisön kalastusalusrekisteriä koskevia sään- nöksiä. jotka Yhteisyritykset määritellään uudelleen ottaen erityisesti huomioon tilintarkastustuomio-istuimen esittämä arvoste- lu väärinkäytöksistä. b) Pienimuotoiseen rannikkokalastukseen liittyvät toimet: • Pienimuotoisen rannikkokalastuksen erityisongelmat on otettava entistä paremmin huomioon. • Nykyaikaistaminen pyyntiä lisäämättä on erittäin tärkeää alan ominaispiirteiden ja työllistävän vaikutuksen vuoksi. c) • • Lisätoimet: Sosiaalis-taloudellisia toimia laajennetaan siten, että kalas- tajille voidaan myöntää taloudellista tukea ammatinvaih- dokseen. Toiminnan tilapäinen lopettaminen määritellään uudel- leen. d) Muut toimet: • Jalostukseen, vesiviljelyyn ja kalastussatamien laitteisiin tehtävien investointien edistämistä jatketaan ottamalla en- tistä paremmin huomioon vesiviljelyn ympäristö-näkö- kohdat sekä asettamalla yhteistoimet etusijalle. • Otetaan käyttöön tuottajaorganisaatioita koskevat uudet säännökset. • Kalastajien ammattikunnan toimia edistetään entistä laa- jemmin. 2. 4. Alueiden komitea kannattaa toimia pääpiirteittäin. Tietyissä kohdin se kuitenkin suosittaa tekstiin muutoksia, jotka heijastaisivat komitean aiemmin esittämiä näkemyksiä. Komitea haluaa varmistaa, etteivät kalataloutta koskevat tuki- toimet aiheuta syrjintää eikä niitä rajata maantieteellisesti. Seuraavassa mainitut artiklat ja liitteet tarkoittavat 2. 5. tämän lausunnon aiheena olevan uuden asetusehdotuksen artikloja ja liitteitä. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/67 2. 6. 1. 6 kohdassa puolletaan yhden rahaston käyttöä, ja sen mukaisesti komission ehdotuksesta tulee poistaa kaikki viittaukset EMOTRiin ja koko 4 artikla. 2. 7. Uusi asetusehdotus koskee pelkästään rannikkokalas- tusta. Sisävesissä tapahtuvaa kalastusta ei sitä vastoin käsitellä lainkaan, vaikka sisävesikalastus on tähän asti saanut tukea. Koska myös sisävesikalastuksen tarjoamien mahdollisuuksien hyödyntäminen edellyttää pyynti- ja säilytyslaitteistojen uudis- tamista, mikä puolestaan parantaa alan ympäristönsuojelun taattava tasoa, olisi sisävesikalastuksen tukimahdollisuudet rakennesuunnitelman mukaisesti jatkossakin. Tässä yhteydessä on otettava huomioon, että ammattikalastuksen tukeminen sisävesillä edistää osaltaan paikallisen kulttuurin ja perinteiden säilymistä. 2. 8. 5 artiklassa vaaditaan jäsenvaltioita toimittamaan tiettyjä tietoja, jotta helpotetaan vuosiksi 2002–2006 laaditta- vien monivuotisten ohjausohjelmien (MOO) valmistelua. Vaa- dittavat tiedot on mainittu liitteessä II. Tapauksissa, joissa jäsenvaltio ei ole saavuttanut monivuotisten ohjausohjelmien tavoitteita kunkin kalastuslaivaston osan kohdalla, komissio peruuttaa kalastuslaivaston uudelleenjärjestelyn ja alusten ny- kyaikaistamisen rahoituksen siihen asti, kunnes kyseiset tavoit- teet on saavutettu. Alusten nykyaikaistamiseen tarkoitettu rahoitus tulisi kuitenkin myöntää joka tapauksessa, varsinkin jos se on tarkoitettu keskeisiin turvallisuutta parantaviin töihin. aluksen nykyaikaistamiseen, jos se on yli 30 vuotta vanha. Tässä kohden on kuitenkin eroteltava vanhojen alusten laaja- mittainen nykyaikaistaminen sekä tietyt muut kalastukseen liittyvät toimet. Olisi esimerkiksi laadittava pyydysten ja lasti- ruumien ajanmukaistamiseen annettavaa tukea koskevia eri- tyissäännöksiä. Pyydysten ja lastiruumien ajanmukaistamista rahoitetaan nykyisin Pesca-ohjelmasta aluksen iästä riippumat- ta. Koska komissio on ilmaissut haluavansa jatkaa tukemista, tämä epäkohta on poistettava. Komitea ei voi tukea komission ehdotuksessa yhteis- 2. 13. yrityksille annettavaa kohtelua, jolla lopetetaan lisäksi yritysten tilapäiset yhteenliittymät. Yhteisyritykset ovat olleet ja ovat edelleen erittäin arvokas yhteisön kalastuslaivaston pienentä- misväline, mutta samalla ne ovat auttaneet säilyttämään yh- teisössä työpaikkoja ja taanneet tuotannon alalla, jolla EU on kaikkea muuta kuin omavarainen. Asettaessaan yhteisyritysten välttämättömäksi ehdoksi kalastussopimuksen olemassaolon komissio ajautuu selittämättömään ristiriitaan: yhtäältä se toteaa, että kalastussopimuksen kumoutuessa ratkaisuna on yhteisyritysten perustaminen – kuten Marokon sopimuksen tapauksesta selvästi nähdään – mutta toisaalta taas, että voimassa oleva kalastussopimus on yhteisyrityksen perustami- sen välttämätön edellytys. Komission tulee myöntää tämä virhe ja välttää maailmanlaajuisessa kalastuspolitiikassa erittäin hyödyllisen välineen tyhjäksi tekeminen. Komitealla ei kuiten- kaan ole mitään sitä vastaan, että yhteisyritysten toiminnan hyvä valvontajärjestelmä säilytetään erityisesti tilintarkastus- tuomioistuimen arvostelun kohteeksi joutuneiden seikkojen korjaamiseksi. 2. 9. 7 artikla koskee kalastuslaivaston uudistamista ja kalastusalusten nykyaikaistamista. Komitea on melko yllätty- nyt siitä, että jäsenvaltiot velvoitettaisiin pikemminkin valvo- maan kuin hallinnoimaan kalastuslaivaston uudistamista. Mer- kittävämpää kuitenkin on, että jäsenvaltioiden komissiolle hyväksymistä varten toimittaman järjestelmän olisi vastattava muutetun 5 artiklan vaatimuksia. 2. 14. 12 artikla koskee pienimuotoista rannikkokalastusta. Komitea kannattaa artiklan säännösten ajatussisältöä, mutta jäsenvaltioille annettua toimintavaraa olisi kavennettava. Jos jäsenvaltiot vakavissaan aikovat tukea kalataloutta, tarvitaan nykyistä velvoittavampi järjestelmä. käyttöikärajoja 8 artiklassa käsitellään pyyntitoiminnan säätelyä. 2. 10. Kalastusalusten nykyiseen on käytäntöön nähden. Näin ollen tietyt kalastajat eivät enää olisi oikeutettuja palkkioon. Tämä seikka on korjattava. 8 artiklan 4 kohta saattaa myös olla kalastajille epäedullinen. Nykyi- sellään jäsenvaltiot voisivat väärinkäyttää säännöstä rajoitta- malla pyyntiä hyvin paljon ilman, että asianomaiset kalastajat saavat minkäänlaista korvausta. nostettu 2. 11. 10 artikla koskee laivaston uudistamiseen ja alusten nykyaikaistamiseen myönnettävää julkista tukea. Olisi myös suotavaa, että tavoitteen 2 mukaiseen tukeen oikeutetuilla alueilla Euroopan unionin osuutta ei laskettaisi 15 prosenttiin. Kyseisillä alueilla EU:n osuuden tulisi olla yhtäältä tavoite 1 -alueille ja toisaalta tavoitteiden ulkopuolelle jääville alueille maksettavan tuen keskiarvo eli enintään 25 tai tarvittaessa 20 prosenttia. 2. 12. 10 artiklassa viitataan myös liitteen III sisältämään yksityiskohtaiseen määräykseen, jonka mukaan tukea ei anneta 2. 15. 13 artikla koskee sosiaalis-taloudellisia toimenpiteitä. Komitea esittää artiklasta samat huomiot kuin 12 artiklasta. Lisäksi kalastajan määritelmää olisi hieman oikaistava tiedolli- sesti ja poliittisesti. 2. 16. Komitea kannattaa varhaiseläkejärjestelmää, mutta katsoo, että kaikkien kalastustoiminnan pysyvästi lopettavien olisi kuuluttava sen piiriin riippumatta siitä, lopettavatko he toiminnan 8 artiklan mukaisesti. Komitea kannattaa myös 13 artiklan 3 kohdan c alakohtaa, sillä se mahdollistaa kalasta- jille suoraan maksettavat palkkiot toiminnan uudelleen suun- taamiseksi (uudelleenkoulutus) tai monipuolistamiseksi. Epä- varmuuden välttämiseksi toiminnan monipuolistamiseen olisi erityisesti sisällytettävä muuhun kuin kalatalouteen liittyvän yritystoiminnan aloittaminen. 2. 17. 14 artikla koskee meren rannikkoalueiden kalavaro- jen suojelemista, vesiviljelyä, kalastussatamien kalustoa, jalos- tamista ja kauppaa. Komitea kannattaa kyseisten alojen sisäl- lyttämistä tuen piiriin mutta katsoo, että niitä koskeviin tukipäätöksiin tulisi kannustaa nykyistä määrätietoisemmin. C 293/68 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 2. 18. 16 artikla käsittelee alan ammattikunnan toteuttamia toimia. Komitea esittää artiklasta samat huomiot kuin 12 ar- tiklasta. 5. Muutetaan 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sana ”valvon- tajärjestelmä” sanaksi ”hallintojärjestelmä” sekä lisätään ala- kohdan loppuun ilmaisu ”5 artiklassa säädetyllä tavalla”. 2. 19. 17 artikla koskee toiminnan tilapäistä lopettamista ja muita rahoituskorvauksia. Tähänkin artiklaan sisältyvä toi- jäsenvaltioissa sovellettavat mintavara olisi poistettava. Eri erilaiset säännöt voivat johtaa syrjintään. Artiklan 4 kohta ei myöskään puolla paikkaansa. Pyynnin vähentäminen osana kalavarojen elvytyssuunnitelmaa saattaa olla olennainen osa kalastustoiminnan hallintostrategiaa. 3. Päätelmät ja suositukset 3. 1. Kalatalous on monitahoinen ala, jossa on runsaasti yksityiskohtia. Komissio havaitsi kalatalouden ohjauksen ra- hoitusvälineen (KOR) tarpeelliseksi, ja se perustettiin neljän- neksi rakennerahastoksi vuonna 1993. Komissio teki kalata- lousalan tukemisen entistä monimutkaisemmaksi ehdottaes- saan, että rakenteellista tukea annetaan tavoitealueisiin kuulu- mattomille alueille EMOTR:sta KOR:n sijaan. On erittäin tärkeää, että käytettävissä on riittävästi välineitä, joilla kalata- lousalaa tuetaan maantieteellisestä sijainnista riippumattomin erityisperustein. 3. 2. komitean aiemmassa lausunnossaan (1) esittämät suositukset. On myös hyvin tärkeää, että komissio ottaa huomioon 3. 3. dotukseen tehdään seuraavat muutokset: Edellä olevaan viitaten komitea suosittaa, että asetuseh- 1. Lisätään asetusehdotuksen johdanto-osan neljänteen pe- rustelukappaleeseen ilmauksen ”ja vesiviljelyalalla” eteen ilmaus ”sisävesikalastus-”. 2. Alueiden komitea yhtyy Berliinin huippukokouksessa syn- tyneeseen, komission, neuvoston ja Euroopan parlamentin hyväksymään uuteen kantaan ja katsoo, että kalastusalan rakenteelliset toimet tulee rahoittaa yhdestä rahoitusväli- neestä, KOR:stä. Tämän vuoksi komission ehdotuksesta, niin johdanto-osasta kuin artikloista, tulee poistaa kaikki viittaukset EMOTR:n tukiosastoon samoin kuin 4 artikla. 3. Lisätään johdanto-osan 7 perustelukappaleeseen ennen viimeistä sanaa ilmaus ”ja yritysten tilapäisten yhteenliitty- mien”. 4. Lisätään 6 artiklaan uusi 1 a kohta: ”Jos jäsenvaltio ei ole saavuttanut monivuotisen ohjausohjelman tavoitteita kalastus- laivaston jokaisen sektorin osalta, komissio pysäyttää laivaston uudistamisen ja alusten uudenaikaistamisen rahoituksen kunnes tavoitteet on saavutettu. Alusten nykyaikaistamiseen tarkoitettu rahoitus tulisi kuitenkin myöntää joka tapauksessa, varsinkin jos se on tarkoitettu keskeisiin turvallisuutta parantaviin töihin. ” 6. Muutetaan 8 artiklan 1 kohdassa sana ”tarkoitetuissa” sanaksi ”säädetyissä”. 7. Muutetaan 8 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä luku ”15” luvuksi ”10”. 8. Korvataan 8 artiklan 3 kohdassa ensimmäinen virke seu- raavalla: ”Toiminnan pysyväksi lopettamiseksi edunsaajille mak- settava julkinen tuki maksetaan seuraavasti:” 9. Korvataan 8 artiklan 3 kohdan a alakohdassa luku ”15” luvulla ”10”, luku ”29” luvulla ”24” ja luku ”30” luvulla ”25”. 10. (Ei koske suomenkielistä toisintoa. Kyse on luvun ”1” lisäämisestä asetusehdotuksen englanninkielisen version 8 artiklan 3 kohdan a alakohdan iii alakohtaan sanan ”taulukoissa” jälkeen. Suom. huom. ) 11. Poistetaan 8 artiklan 4 kohdasta virke ”Nämä toimenpiteet eivät anna aihetta minkäänlaiseen julkiseen tukeen. ” 12. 9 artiklan kohdat 1, 2 ja 3 korvataan nykyisen asetuksen (EY) 3699/93 9 artiklan tekstillä ja lisätään säännös tilintarkastustuomioistuimen arvostelun kohteeksi joutu- neiden seikkojen korjaamisesta. 13. Korvataan komission ehdotuksen 10 artiklan 1 kohdan a alakohta seuraavalla: ”Valtion tukea kalastuslaivaston uudis- tamiseen tai nykyaikaistamiseen voidaan myöntää, jos MOO:n lopulliset tavoitteet saavutetaan kunkin laivastonosan kohdalla riippumatta siitä, syntyykö yksittäistä kapasiteetin kasvua. ” 14. Korvataan 10 artiklan 1 kohdan b alakohta seuraavalla tekstillä: ”Jos monivuotisen ohjausohjelman (MOO) kokonaista- voitteita ja yksittäisten osien tavoitteita ei ole vielä saavutettu, laivaston uudistamiselle ja alusten nykyaikaistamiselle tulee jos kussakin tapauksessa myöntää julkista tukea ainoastaan, poistettu kapasiteetti on vähintään 30 prosenttia suurempi kuin käyttöönotettu uusi kapasiteetti. ” 15. Poistetaan komission ehdotuksen 11 artiklan 2 kohdan b alakohta. 16. Korvataan 12 artiklan 2 ja 3 kohtien ilmaisut ”jäsenvaltiot voivat toteuttaa” ja ”voidaan myöntää” ilmaisuilla ”jäsenvaltioi- den on toteutettava” ja ”on myönnettävä”. 17. (Ei koske suomenkielistä toisintoa. Kyse on yksikön kol- mannen persoonan feminiinisen persoonapronominin lisä- ämisestä englanninkieliseen versioon. Suom. huom. ) 18. Korvataan 13 artiklan 2 kohdassa ilmaisu ”jäsenvaltiot voivat toteuttaa” ilmaisulla ”jäsenvaltioiden on toteutettava”. 19. Poistetaan 13 artiklan 3 kohdan b alakohdasta ilmaisu (1) CdR 309/98 fin – EYVL C 93, 6. 4. 1999, s. 16. ”8 artiklan mukaisesti”. 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/69 20. Lisätään 13 artiklan 3 kohdan c alakohtaan ilmaisun ”yhteisen sosiaalisen ohjelman” jälkeen ilmaisu ”sekä myös muun kuin kalatalouteen liittyvän yritystoiminnan aloittamisen”. 21. Lisätään asetusehdotuksen III osaston otsikkoon ilmauksen ”vesiviljely” eteen ilmaus ”sisävesikalastus”. 22. Lisätään asetusehdotuksen 14 artiklan 1 kohtaan uusi alakohta ”sisävesikalastus”. 23. Muutetaan 17 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä ilmaisu ”Jäsenvaltiot voivat myöntää” ilmaukseksi ”Jäsenvaltioi- den on myönnettävä”. 24. Muutetaan 17 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä virkkeessä ilmaisu ”Jäsenvaltiot voivat myöntää” ilmaukseksi ”Jäsenvaltioi- den on myönnettävä”. 25. Komission ehdotuksen liitteiden mukaan rajoitteet, jotka asetetaan yksityisten edunsaajien taloudelliselle osallistu- miselle tukikelpoiseen toimintaan, ovat samat tavoite 1- alueilla ja muilla alueilla. 26. Poistetaan liitteen III 1. 4 kohdan b alakohdasta virke ”Pyydysten korvaamista ei katsota tukikelpoiseksi menoksi, sano- tun kuitenkaan rajoittamatta 17 artiklan 2 kohdan säännösten soveltamista” ja lisätään b alakohtaan seuraava uusi alakohta iv: ”pyydysten ja lastiruumien ajanmukaistamiseen”. Korvataan 1. 4 kohdan c alakohdassa ilmaisu ”iii kohdan b alakohdassa” ilmaisulla ”b kohdan iii ja iv alakohdassa”. 27. Korvataan tavoite 2 -alueiden osalta prosenttiluku 15 % prosenttiluvulla 25 % liitteen IV osallistumisen tasoa kos- kevan 2 kohdan taulukossa 3 ryhmien 2 ja 3 muiden alueiden kohdalla. Bryssel 3. kesäkuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1172/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

formats: pdf print

text: L 141/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 4. 6. 1999 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1172/1999 av den 3 juni 1999 om fastställande av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING hänsyn tagen till de faktorer som anges i artikel 1 i förordning (EG) nr 1501/95. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Euro- peiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 923/96 (2), särskilt artikel 13. 8 i denna, och spannmål (1), senast med beaktande av följande: Artikel 13. 8 i förordning (EEG) nr 1766/92 fastställer att det exportbidrag som gäller för spannmål den dag då ansökan om exportlicens lämnas in, på begäran måste tillämpas för export som sker under exportlicensens giltighetstid. I det fallet måste ett korrektionsbelopp till- lämpas på exportbidraget. Enligt kommissionens förordning (EG) nr 1501/95 av den 29 juni 1995 om vissa närmare bestämmelser till rådets förordning (EEG) nr 1766/92 om beviljande av export- bidrag för spannmål och om de åtgärder som skall vidtas vid störningar på marknaden för spannmål (3), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2513/98 (4), är det möjligt ett korrektionsbelopp för de produkter som anges i artikel 1. 1 c i förordning (EEG) nr 1766/92. Detta korrektionsbelopp skall beräknas med fastställa att Förhållandena på världsmarknaden, eller de särskilda krav som vissa marknader ställer, kan göra det nödvändigt att variera korrektionsbeloppet i enlighet med destination. Korrektionsbeloppet skall fastställas enligt samma förfa- rande som exportbidraget. Det får ändras under tiden mellan två fastställelser. Till följd av att bestämmelserna ovan tillämpas måste korrektionsbeloppet vara det som fastställs i bilagan till denna förordning. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från Förvaltningskommittén för spannmål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Det korrektionsbelopp som avses i artikel 1. 1 a−c i förordning (EEG) nr 1766/92 och som tillämpas på förut- fastställda exportbidrag för spannmål med undantag av malt skall vara det som anges i bilagan till den här förord- ningen. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den 4 juni 1999. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 3 juni 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 126, 24. 5. 1996, s. 37. (3) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EGT L 313, 21. 11. 1998, s. 16. 4. 6. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 141/17 till kommissionens förordning av den 3 juni 1999 om fastställande av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål BILAGA Produktnummer Bestämmelseland (1) Nuvarande 6 Period 1 7 Period 2 8 Period 3 9 Period 4 10 Period 5 11 Period 6 12 (EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800  01  01 01  03 02  01  04 02    01 01 01 01 01   01   01 01  01   0  0 0  0 0  0  0 0    0 0 0 0 0   0   0 0  0   0  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –1,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00     –1,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –2,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00  –2,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 –3,00    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00  –3,00  –10,00 –10,00  –35,00 –10,00  –10,00  0 0    –10,00 –10,00 –10,00 –10,00 –10,00   0   –10,00 –10,00  –10,00                                                                (1) Bestämmelseländerna identifieras på följande sätt: 01 alla tredje länder, 02 andra tredje länder, 03 Förenta staterna, Kanada och Mexico, 04 Schweiz, Liechtenstein och Slovenien. Obs: Zonerna är de som definieras i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 2145/92 (EGT L 214, 30. 7. 1992, s. 20)


title: Rozporządzenie Komisji (WE) nr 1167/1999 z dnia 3 czerwca 1999 r. zmieniające rozporządzenie (WE) nr 831/97 ustanawiające normy handlowe mające zastosowanie do awokado

text: 03/t. 25 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 287 31999R1167 L 141/4 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH 4. 6. 1999 ROZPORZĄDZENIE KOMISJI (WE) NR 1167/1999 z dnia 3 czerwca 1999 r. zmieniające rozporządzenie (WE) nr 831/97 ustanawiające normy handlowe mające zastosowanie do awokado KOMISJA WSPÓLNOT EUROPEJSKICH, PRZYJMUJE NINIEJSZE ROZPORZĄDZENIE: uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europejską, uwzględniając rozporządzenie Rady (WE) nr 2200/96 z dnia 28 października 1996 r. w sprawie wspólnej organizacji rynku owoców i warzyw (1), ostatnio zmienione rozporządzeniem (WE) nr 857/1999 (2), w szczególności jego art. 2 ust. 2, a także mając na uwadze, co następuje: (1) (2) Załącznik do rozporządzenia Komisji (WE) nr 831/97 (3) ustanawia normy handlowe mające zastosowanie do awokado. Norma FFV-42 UN/ECE (Europejskiej Komisji Gospodar- czej Narodów Zjednoczonych) dotycząca obrotu i hand- lowej kontroli jakości awokado będącego przedmiotem obrotu w międzynarodowym handlu między i do Państw Członkowskich UN/ECE, została zmieniona na ostatnich posiedzeniach Grupy Roboczej ECE ds. Normalizacji Produktów Łatwo Psujących się i Rozwoju Jakości; art. 2 ust. 2 rozporządzenia (WE) nr 2200/96 ustanawia obowiązek uwzględnienia norm UN/ECE zalecanych przez tę grupę roboczą kiedy przyjmowane są normy są w sprawie owoców i warzyw; wspólnotowa norma dla awokado powinna być odpowiednio ujednolicona z analogicznymi normami UN/ECE. Artykuł 1 W Załączniku do rozporządzenia (WE) nr 831/97 wprowadza się następujące zmiany: 1) w tytule II „PRZEPISY DOTYCZĄCE JAKOŚCI”, pkt A „Wymogi minimalne” akapit drugi zdanie pierwsze po „muszą być” dodaje się „twarde w miejscu wysyłki, oraz”; 2) w tytule V „PRZEPISY DOTYCZĄCE PRZYGOTOWANIA DO SPRZEDAŻY”, pkt A „Jednolitość”, akapit pierwszy otrzymuje brzmienie (włączając przypis (1)): „Zawartość każdego opakowania musi być jednolita i zawierać tylko awokado tego samego pochodzenia, tej samej odmiany, jakości, koloru (1) i wielkości. (1) Zmiana w wybarwieniu odmian o ciemnej skórze nie jest traktowana jako wada, ale w miejscu wysyłki wybar- wienie owoców w każdym opakowaniu musi być jedno- lite. ” Artykuł 2 (3) Środki przewidziane w niniejszym rozporządzeniu są zgodne z opinią Komitetu Zarządzającego ds. Owoców i Warzyw, Niniejsze rozporządzenie wchodzi w życie trzeciego dnia po jego opublikowaniu w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europej- skich. Niniejsze rozporządzenie wiąże w całości Państwach Członkowskich. i jest bezpośrednio stosowane we wszystkich Sporządzono w Brukseli, dnia 3 czerwca 1999 r. W imieniu Komisji Franz FISCHLER Członek Komisji (1) Dz. U. L 297 z 21. 11. 1996, str. 1. (2) Dz. U. L 108 z 27. 4. 1999, str. 7. (3) Dz. U. L 119 z 8. 5. 1997, str. 13


title: Mitteilung der Kommission gemäß Artikel 8 der Richtlinie 93/38/EWG

eurovoc_concepts:
energy distribution
energy production
energy transport
means of public conveyance
public contract
telecommunications

text: 3. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften C 156/3 Mitteilung der Kommission gem(cid:228)(cid:223) Artikel 8 der Richtlinie 93/38/EWG (1999/C 156/03) (Text von Bedeutung f(cid:252)r den EWR) Liste der Dienstleistungen, die unter die Ausnahmeregelung nach Artikel 8 der Richtlinie 93/38/EWG des Rates vom 14. Juni 1993 zur Koordinierung der Auftragsvergabe durch Auftrag- geber im Bereich der Wasser-, Energie- und Verkehrsversorgung sowie im Telekommunikations- sektor fallen Die Richtlinie 93/38/EWG ist insbesondere auch auf Vertr(cid:228)ge anwendbar, die von Telekommunikationsbetreibern vergeben werden. Ihre zwingenden Vorschriften sind jedoch dort nicht mehr gerechtfertigt, wo nach der vor kurzem erfolgten Libera- lisierung dieses Sektors effektiver Wettbewerb besteht. Zu die- sem Zweck legt Artikel 8 der Richtlinie fest, da(cid:223) dort, wo effektiver Wettbewerb in einem Markt f(cid:252)r Telekommunikations- dienstleistungen besteht, Beschaffungen zur Bereitstellung die- ser Dienste vom Anwendungsbereich der Richtlinie ausgenom- men sind. In ihrer Mitteilung (cid:252)ber das (cid:246)ffentliche Auftrags- wesen in der Europ(cid:228)ischen Union (1) hat die Kommission die Absicht bekundet zu pr(cid:252)fen, ob dieser Artikel angewendet wer- den kann. In einer am 2. September 1998 im Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften (2) ver(cid:246)ffentlichten Bekanntmachung hat die Kommission die Auftraggeber des Telekommunikationssektors aufgefordert, ihr gem(cid:228)(cid:223) Artikel 8 Absatz 2 der Richtlinie 93/38/EWG diejenigen Dienstleistungen zu nennen, die ihres Erachtens unter die Ausnahmeregelung nach Artikel 8 Absatz 1 der genannten Richtlinie fallen, weil andere Unternehmen die M(cid:246)glichkeit haben, diese Dienste in demselben geographischen Gebiet und unter im wesentlichen gleichen Bedingungen anzu- bieten (3). Dar(cid:252)ber hinaus hat die Kommission in ihrem Vierten Bericht (cid:252)ber die Umsetzung des Reformpakets f(cid:252)r den Telekommuni- kationssektor (4) festgestellt, welche Fortschritte die Mitglied- staaten bei der Umsetzung des der v(cid:246)lligen Liberalisierung der Telekommunikationsm(cid:228)rkte dienlichen Rechtsrahmens er- zielt haben. Sie hat insbesondere festgehalten, da(cid:223) die nationa- len Regulierungsbeh(cid:246)rden in allen Mitgliedstaaten funktions- f(cid:228)hig sind und mit der Anwendung der in dem Paket nieder- gelegten Grunds(cid:228)tze begonnen haben. Die Pr(cid:252)fung der Angaben der Auftraggeber st(cid:252)tzte sich einer- seits auf die von den Betreibern stammenden Hinweise auf einen de jure und de facto bestehenden Wettbewerb anhand (1) Das (cid:246)ffentliche Auftragswesen in der Europ(cid:228)ischen Union, Mittei- lung der Kommission vom 11. 3. 1998, KOM(1998) 143 endg. (2) Bekanntmachung an die Auftraggeber des Telekommunikationssek- tors (98/C 273/07) (ABl. C 273 vom 2. 9. 1998, S. 12). (3) 32 Auftraggeber aus den Mitgliedstaaten haben auf die Bekannt- machung der Kommission geantwortet. (4) Mitteilung an den Rat, das Europ(cid:228)ische Parlament, den Wirtschafts- und Sozialausschu(cid:223) und den Ausschu(cid:223) der Regionen KOM(1998) 594 vom 25. November 1998. von Elementen, auf die der Gerichtshof der Europ(cid:228)ischen Ge- meinschaften in seinem Urteil vom 26. M(cid:228)rz 1996 in der Rechtssache C-392/93 (cid:132)The Queen gegen H. M. Treasury, ex parte British Telecommunications plc(cid:147) (5) zur Auslegung des entsprechenden Artikels der vorhergehenden Richtlinie (6) Be- zug genommen hat, und andererseits auf die von den Mitglied- staaten erzielten Fortschritte bei der Umsetzung des Reformpa- kets f(cid:252)r den Telekommunikationssektor. Des weiteren wurden auch die konkreten Ergebnisse auf den Telekommunikations- m(cid:228)rkten der Mitgliedstaaten ber(cid:252)cksichtigt, die sich aus der wirksamen Anwendung der in nationales Recht umgesetzten Ma(cid:223)nahmen ergeben. Anhaltspunkt hierf(cid:252)r waren die Angaben im Vierten Bericht (cid:252)ber die Umsetzung des Reformpakets f(cid:252)r den Telekommunikationssektor. Die Liberalisierung hat nun im Telekommunikationssektor stattgefunden, und trotz der noch vorhandenen (cid:220)bergangsfristen f(cid:252)r die Umsetzung des Reform- pakets zugunsten einzelner Mitgliedstaaten besteht in den mei- sten Mitgliedstaaten effektiver Wettbewerb. Aufgrund der vorstehenden Ausf(cid:252)hrungen ver(cid:246)ffentlicht die Kommission zur Information und ohne eventuellen Erg(cid:228)nzun- gen vorzugreifen, die sich aus der k(cid:252)nftigen Entwicklung der effektiven Wettbewerbsbedingungen auf den in Frage stehenden Telekommunikationsm(cid:228)rkten ergeben k(cid:246)nnen, die folgende Li- ste der Telekommunikationsdienste, die unter die Ausnahme- regelung nach Artikel 8 der Richtlinie 93/38/EWG fallen. Ge- m(cid:228)(cid:223) Artikel 8 Absatz 1 unterliegen Beschaffungen der Auftrag- geber, die einen unter die Ausnahmeregelung fallenden Dienst in dem betreffenden geographischen Gebiet erbringen, nicht mehr den detaillierten Vorschriften dieser Richtlinie. Die Kategorisierung der Dienste erfolgte, um die Beurteilung des Wettbewerbs zu erleichtern und der Industrie zu helfen, die praktischen Auswirkungen der Liberalisierung des Telekom- munikationssektors auf die Anwendung der Regeln (cid:252)ber die Auftragsvergabe zu verstehen. Nach Ansicht der Kommission erfassen diese Kategorien zusammen genommen alle Telekom- munikationsdienste, auf die in Artikel 1 Abs(cid:228)tze 14 und 15 der Richtlinie Bezug genommen wird, und stimmen mit der in Artikel 1 Absatz 4 Buchstabe c) Ziffer ii) derselben Richtlinie verwendeten Terminologie (cid:252)berein. (5) Sammlung der EuGH-Rechtsprechung 1996, S. I-1631. (6) Richtlinie 90/531/EWG des Rates vom 17. September 1990 betref- fend die Auftragsvergabe durch Auftraggeber im Bereich der Was- ser-, Energie- und Verkehrsversorgung sowie im Telekommunika- tionssektor (ABl. L 297 vom 29. 10. 1990, S. 1(cid:151)48). C 156/4 DE Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften 3. 6. 1999 Art der unter die Ausnahmeregelung fallenden Dienstleistungen (cid:246)ffentlicher Telefondienst (Festnetz): (cid:246)ffentlicher Telefondienst (Mobilnetz): (cid:151) Satellitendienste (cid:151) Daten(cid:252)bertragung/Mehrwertdienste (Telefonkarten, Internet, R(cid:252)ckrufdienste) Betroffene geographische Gebiete Belgien, D(cid:228)nemark, Deutschland, Spanien, Frank- reich, Irland, Italien, Niederlande, (cid:214)sterreich, Finn- land, Schweden, Vereinigtes K(cid:246)nigreich. Belgien, D(cid:228)nemark, Deutschland, Griechenland, Spanien, Frankreich, Italien, Niederlande, Irland, (cid:214)sterreich, Portugal, Finnland, Schweden, Vereinig- tes K(cid:246)nigreich Belgien, D(cid:228)nemark, Deutschland, Spanien, Frank- reich, Irland, Italien, Niederlande, (cid:214)sterreich, Portu- gal, Finnland, Schweden, Vereinigtes K(cid:246)nigreich Irland, Belgien, D(cid:228)nemark, Deutschland, Spanien, Frank- Italien, Luxemburg, Niederlande, reich, (cid:214)sterreich, Vereinigtes K(cid:246)nigreich. Schweden, Finnland, Mitteilung (cid:252)ber das Au(cid:223)erkrafttreten bestimmter Antidumpingma(cid:223)nahmen (1999/C 156/04) Die Kommission teilt mit, da(cid:223) die unten aufgef(cid:252)hrten Antidumpingma(cid:223)nahmen au(cid:223)er Kraft getreten sind. Diese Mitteilung ergeht gem(cid:228)(cid:223) Artikel 11 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 384/96 des Rates vom 22. Dezember 1995 (cid:252)ber den Schutz gegen gedumpte Einfuhren aus nicht zur Europ(cid:228)ischen Gemeinschaft geh(cid:246)renden L(cid:228)ndern (1), zuletzt ge(cid:228)ndert durch die Verordnung (EG) Nr. 905/98 (2). Ware Ursprungs- oder Ausfuhrland/-l(cid:228)nder Ma(cid:223)nahmen Rechtsgrundlage Ammoniumnitrat Litauen Verpflichtung Beschlu(cid:223) 94/293/EG (ABl. L 129 vom 21. 5. 1999) Zeitpunkt des Au(cid:223)erkrafttretens 22. 5. 1999 (1) ABl. L 56 vom 6. 3. 1996, S. 1. (2) ABl. L 128 vom 30. 4. 1998, S. 18


title: Regolamento (CE) n. 1171/1999 della Commissione, del 3 giugno 1999, che fissa le restituzioni applicabili all'esportazione per il malto

eurovoc_concepts:
export refund
malt

text: L 141/14 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 4. 6. 1999 REGOLAMENTO (CE) N. 1171/1999 DELLA COMMISSIONE del 3 giugno 1999 che fissa le restituzioni applicabili all’esportazione per il malto LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunità europea, visto il regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio, del 30 giugno 1992, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei cereali (1), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 923/96 della Commissione (2), in particolare l’articolo 13 paragrafo 2, terzo comma, considerando che, ai sensi dell’articolo 13 del regola- mento (CEE) n. 1766/92 la differenza tra i corsi o i prezzi sul mercato mondiale dei prodotti di cui all’articolo 1 di detto regolamento ed i prezzi di tali prodotti nella Comu- nità può essere compensata mediante una restituzione all’esportazione; considerando che le restituzioni debbono essere fissate prendendo in considerazione gli elementi di cui all’arti- colo 1 del regolamento (CE) n. 1501/95 della Commis- sione, del 29 giugno 1995, che stabilisce modalità di applicazione del regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio in relazione alla concessione delle restituzioni all’esportazione e le misure da adottare in caso di turba- tive nel settore dei cereali (3), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2513/98 (4); considerando che la restituzione applicabile al malto deve essere calcolata tenendo conto del quantitativo di cereali necessario per fabbricare i prodotti considerati; che tali quantitativi regolamento (CE) n. 1501/95; sono stati fissati dal considerando che la situazione del mercato mondiale o le esigenze specifiche di certi mercati possono rendere necessaria la differenziazione della situazione per certi prodotti, a seconda della loro destinazione; considerando che la restituzione deve essere fissata una volta al mese e che può essere modificata nel periodo intermedio; considerando che l’applicazione di dette modalità alla situazione attuale dei mercati nel settore dei cereali ed in particolare ai corsi o ai prezzi di detti prodotti nella Comunità e sul mercato mondiale induce a fissare la restituzione secondo gli importi che figurano in allegato; considerando che le misure previste dal presente regola- mento sono conformi al parere del comitato di gestione per i cereali, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 Le restituzioni all’esportazione per il malto di cui all’arti- colo 1, lettera c) del regolamento (CEE) n. 1766/92 sono fissate agli importi di cui in allegato. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 4 giugno 1999. Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 3 giugno 1999. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 181 dell’1. 7. 1992, pag. 21. (2) GU L 126 del 24. 5. 1996, pag. 37. (3) GU L 147 del 30. 6. 1995, pag. 7. (4) GU L 313 del 21. 11. 1998, pag. 16. 4. 6. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 141/15 ALLEGATO al regolamento della Commissione, del 3 giugno 1999, che fissa le restituzioni applicabili all’esportazione per il malto Codice prodotto Importo delle restituzioni (EUR/t) 1107 10 19 9000 1107 10 99 9000 1107 20 00 9000 52,00 65,00 76,00