title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta pelastuspalvelun alalla"

eurovoc_concepts:
EU action
action programme
civil defence
proposal (EU)

text: 13. 10. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 293/53 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotus neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjel- masta pelastuspalvelun alalla” (1999/C 293/10) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission ehdotuksen neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta pelastuspal- velun alalla KOM(1998) 768 lopull. (1), ottaa huomioon neuvoston 9. helmikuuta 1999 Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 198 c artik- lan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 10. maaliskuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 4:n ”Maankäyttö – Taajama-asiat – Energia – Ympäristö” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 4:n huhtikuun 16. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 104/99 rev. 1, jonka esittelijä oli Johan Sauwens, hyväksyi 2. enemmistön äänin seuraavan lausunnon. ja 3. kesäkuuta 1999 pitämässään 29. täysistunnossa (kesäkuun 3. päivän kokouksessa) Johdanto toimintaohjelmasta 1. AK on tutustunut ehdotukseen neuvoston päätökseksi alalla. yhteisön Päätöksellä jatketaan nykyistä toimintaohjelmaa 1. tammikuu- ta 2000 alkaen, jotta pelastuspalvelun alalla yhteisössä tehtävää yhteistyötä voidaan edelleen lujittaa ja vahvistaa. pelastuspalvelun Toimintaohjelmalle on asetettu erityisesti seuraavat ta- 2. voitteet: • • • • jäsenvaltioiden tukeminen luonnonkatastrofien ja teknolo- giasta aiheutuvien hätätilanteiden vuoksi henkilöihin, ym- päristöön ja omaisuuteen kohdistuvien vaarojen ja vahin- kojen ehkäisemisessä jäsenvaltioiden tukeminen pelastuspalvelualalla toimivien henkilöiden valmiustason parantamisessa heidän toiminta- kykynsä lisäämiseksi hätätilanteissa toimintatekniikoiden ja -menetelmien kehittäminen yleisön valistuksen, kasvatuksen ja tietoisuuden edistä- minen. Yleishuomautuksia 3. Komitea kannattaa suurelta osin ehdotettua päätöstä, joka on laadittu huolellisesti ja myötäilee väestön tärkeimpiä odotuksia. 4. Ohjelmassa ehdotetuilla yhteisön toimilla ei ole tarkoitus korvata jäsenvaltioiden pelastuspalvelualan toimia. Toissijai- suusperiaatteen mukaisesti tavoitteena on tukea ja täydentää kansallisia toimia niiden tehokkuuden lisäämiseksi erityisesti (1) EYVL C 28, 3. 2. 1999, s. 29. siksi, että voitaisiin tehdä mahdolliseksi kokemusten laaja- alainen vaihto jäsenvaltiotasolla sekä tarvittaessa keskinäinen avunanto. 5. Pelastuspalvelualan yhteistyön perusta luotiin vuonna 1985 järjestetyssä ensimmäisessä ministeritason kokouksessa. Alasta vastaavien ministerien neuvosto on sen jälkeen antanut kuusi päätöslauselmaa, joiden pohjalta on käynnistetty pelas- tuspalvelualan yhteistyö yhteisössä. Yhteistyö on vuodesta 1992 lähtien synnyttänyt merkittävää toimintaa, jonka perus- teella on laadittu ensimmäinen pelastuspalvelualan toiminta- ohjelma. 6. Uudella toimintaohjelmalla jatketaan nykyistä ohjelmaa, joka astui voimaan 1. tammikuuta 1998 ja päättyy 31. joulu- kuuta 1999. Uusi ohjelma perustuu ensimmäisestä ohjelmasta saatuihin kokemuksiin, mutta myös uusiin tarpeisiin, joita kehityksen ihmisille ja ympäristölle aiheuttamat uudet riskit synnyttävät. Tässä mielessä uudessa ohjelmassa kiinnitetään huomiota myös mm. kansalaisille suunnattuun tiedotukseen, joka koskee kansalaisten omatoimista suojelua ja heidän toimintaansa hätätilanteissa. 7. Ehdotettu toimintaohjelma edistää lisäksi pelastuspalve- lua koskevien näkökohtien sisällyttämistä muuhun yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikkaan erityisesti sellaisilla aloilla kuin tulipalojen ja tulvien ehkäisy ja niiltä suojautuminen. 8. Ehdotettu projektiluonteinen työskentelytapa, jonka mu- kaan kutakin hanketta johtaa yksi maa ja kullekin hankkeelle määritellään tavoitteet ja vahvistettu talousarvio, lisää ehdotet- tujen toimenpiteiden tarkoituksenmukaisuutta. 9. Uudessa ohjelmassa jatketaan 31. joulukuuta 2004 asti ensimmäisessä toimintaohjelmassa käyttöön otettua mene- telmää, laaditaan jonka mukaan ohjelman toteuttamiseksi kolmivuotinen suunnitelma. C 293/54 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 13. 10. 1999 Päätöksen liitteenä olevassa rahoitusselvityksessä toi- 10. mintaohjelmat perustellaan selkeästi. 11. Komitea ottaa huomioon kohdassa 4 esitetyt läheisyys- periaatetta koskevat näkökohdat ja korostaa paikallis- ja aluevi- ranomaisten roolia tuki- ja pelastuspalvelussa. Heillä on paras paikallistuntemus ja he pystyvät parhaiten arvioimaan, minkä- laista apua tarvitaan. EU:n toimintaohjelman tulee tukea alueellisten ja paikallisten elinten toiminnan tason parantamis- ta eikä ohjelman pidä missään tapauksessa johtaa siihen, että jäsenvaltioiden tai yhteisön elinten keskitetyillä palveluilla korvataan asiasta vastaavien alueellisten ja paikallisten elinten toiminta. Alueiden komitea korostaa kuitenkin, että toiminta- ohjelman toteuttamisesta aiheutuu paikallisyhteisöille taloudel- lisia seurauksia, ja siksi niiden tulee myös voida hyötyä ohjelmalle varatusta rahoituksesta. 12. tuki- Koska alue- ja paikallisyhteisöillä on merkittävä rooli ja pelastuspalvelussa, alueiden komitea toivoo, että tärkeimmät edustukselliset järjestöt saavat mahdollisuuden osallistua jäsenvaltioiden edustajina neuvoston päätöksen 4 ar- tiklassa mainittuun neuvoa-antavaan komiteaan, jonka tehtä- vänä on avustaa komissiota ohjelman toteuttamisessa. 13. Alueiden komitea muistuttaa raja-alueiden erityistilan- teesta. Usein tilanne on se, että yhdessä valtiossa toimii laaja jota ei kuitenkaan voida käyttää pelastuspalvelujen verkko, hyväksi naapurivaltiossa byrokraattisten sääntöjen vuoksi. Toimintaohjelmaan tulisi lisätä erityistoimia, joiden tavoitteena on helpottaa ja kehittää rajanylittävää yhteistyötä pelastuspal- velun alalla. Päätelmä 14. Alueiden komitea kannattaa ehdotusta neuvoston päätökseksi yhteisön toimintaohjelmasta pelastuspalvelun alal- la edellyttäen, että kohdissa 11, 12 ja 13 esitetyt huomautukset otetaan huomioon. Bryssel 3. kesäkuuta 1999. Alueiden komitean Puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: 1999/363/EG: Entscheidung der Kommission vom 3. Juni 1999 über Schutzmaßnahmen in bezug auf die Dioxinkontamination bestimmter tierischer Erzeugnisse, die für die menschliche Ernährung oder die Tierfütterung bestimmt sind (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 1500) (Text von Bedeutung für den EWR)

eurovoc_concepts:
Belgium
animal nutrition
animal product
health control
human nutrition
toxic substance

formats: html pdf print

text: L 141/24 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 4. 6. 1999 ENTSCHEIDUNG DER KOMMISSION vom 3. Juni 1999 über Schutzmaßnahmen in bezug auf die Dioxinkontamination bestimmter tieri- scher Erzeugnisse, die für die menschliche Ernährung oder die Tierfütterung bestimmt sind (Bekanntgegeben unter Aktenzeichen K(1999) 1500) (Text von Bedeutung für den EWR) (1999/363/EG) DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN  gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Richtlinie 89/662/EWG des Rates vom 11. Dezember 1989 zur Regelung der veterinärrechtlichen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel im Hinblick auf den gemeinsamen Binnenmarkt (1), zuletzt geändert durch die Richtlinie 92/118/EWG (2), insbeson- dere auf Artikel 9 Absatz 4, gestützt auf die Richtlinie 90/425/EWG des Rates vom 26. Juni 1990 zur Regelung der veterinärrechtlichen und tierzüchterischen Kontrollen im innergemeinschaftlichen Handel mit lebenden Tieren und Erzeugnissen im Hinblick auf den Binnenmarkt (3), zuletzt geändert durch die Richtlinie 92/118/EWG, insbesondere auf Artikel 10 Absatz 4, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) (3) Am 27. Mai 1999 haben die belgischen Behörden die Kommission über einen Fall schwerer Konta- mination von Mischfuttermitteln mit Dioxinen unterrichtet. Diese Futtermittel wurden seit dem 15. Januar 1999 an eine beträchtliche Zahl (etwa 25 %) von Hausgeflügelbetrieben in Belgien abge- geben. Der Ursprung dieser Kontamination ist noch nicht geklärt. Die belgischen Behörden haben ab dem 26. Mai 1999 alle Hausgeflügelbetriebe gesperrt, die diese Futtermittel erhalten haben. Die Schlachtung von Geflügel haben die belgischen Behörden erst ab dem 1. Juni 1999 verboten. Es ist möglich, daß für die menschliche Ernährung oder die Tierfütterung bestimmte Erzeugnisse, die vor diesem Datum von in diesen Betrieben gehaltenen Tieren gewonnen wurden, noch auf dem Markt sind. Die belgischen Behörden haben bislang noch nicht alle zweck- dienlichen Maßnahmen getroffen, um sicherzu- stellen, vom Markt diese Erzeugnisse genommen werden. daß Diese Futtermittel, mit ihnen gefütterte lebende Tiere und von diesen Tieren gewonnene Erzeug- nisse scheinen im Rahmen des Handelsverkehrs auch in andere Mitgliedstaaten und in Drittländer gelangt zu sein. (4) (5) (6) (7) (8) (9) Es ist möglich, daß diese kontaminierten Futter- mittel auch an andere Tierarten verfüttert wurden. Es muß ein Überwachungsplan aufgestellt werden, um zu beurteilen, ob bzw. inwieweit Erzeugnisse tierischen Ursprungs mit Dioxinen kontaminiert sind. In Anbetracht der bislang vorliegenden toxikologi- schen und epidemiologischen Erkenntnisse hat die für die Krebsforschung Internationale Agentur (IARC) der Weltgesundheitsorganisation (WHO) TCDD als Karzinogen der Klasse 1 (höchste Stufe der IARC-Klassifikation) eingestuft. Die WHO empfiehlt, daß bei Dioxinen eine Tageshöchstdosis von 1-4 pg/kg Körpergewicht/Tag nicht über- schritten werden sollte. Für einzelne Grundnah- rungsmittel und Lebensmittel wurden keine Höchstwerte für Dioxinkontamination festgesetzt. liegen Angaben über Hintergrundwerte der Es internationaler, Kontamination vor. Da es auf gemeinschaftlicher oder einzelstaatlicher Ebene keine Höchstwerte für Dioxine gibt, sollten die Behörden sich auf die Angaben über Hintergrund- werte stützen. Mit der Richtlinie 92/59/EWG des Rates vom 29. Juni 1992 über die allgemeine Produktsicherheit (4) wurde das Frühwarnsystem eingeführt. Gemäß der Richtlinie 1999/29/EWG des Rates vom 22. April 1999 über unerwünschte Stoffe und Erzeugnisse in der Tierernährung (5) dürfen Futter- mittel nur dann in der Gemeinschaft in Verkehr gebracht werden, wenn sie von einwandfreier und handelsüblicher Qualität sind. Deshalb müssen Dringlichkeitsmaßnahmen zum Schutz der Gesundheit der Verbraucher getroffen werden. Da es bislang jedoch noch nicht gelungen ist, die Quelle der Kontamination genau festzu- stellen oder den Vertrieb aller potentiell kontami- nierten Erzeugnisse zurückzuverfolgen, müssen diese Maßnahmen auf alle Geflügelerzeugnisse belgischen Ursprungs und auf Erzeugnisse ange- wandt werden, die in anderen Mitgliedstaaten erzeugt wurden, die möglicherweise die gleichen Futtermittel oder Geflügelerzeugnisse belgischen Ursprungs erhalten haben. in dieser Die vorgesehenen Entscheidung Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Veterinärausschusses  (1) ABl. L 395 vom 30. 12. 1989, S. 13. (2) ABl. L 62 vom 15. 3. 1993, S. 49. (3) ABl. L 224 vom 18. 8. 1990, S. 20. (4) ABl. L 228 vom 11. 8. 1992, S. 24. (5) ABl. L 115 vom 4. 5. 1999, S. 32. 4. 6. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 141/25 HAT FOLGENDE ENTSCHEIDUNG ERLASSEN: Artikel 1 (1) A. Belgien das untersagt Ernährung Inverkehrbringen, einschließlich des Vertriebs an den Endverbrau- cher, den Handel und die Ausfuhr nach Dritt- ländern für alle nachstehenden für die mensch- liche Tierfütterung oder bestimmten Erzeugnisse, die von Hausgeflügel gewonnen worden sind, das zwischen dem 15. Januar 1999 und dem 1. Juni 1999 in Belgien gehalten wurde:  frisches Geflügelfleisch im Sinne der Richtlinie die 71/118/EWG des Rates (1);  Separatorenfleisch;  Hackfleisch/Faschiertes (*) und Fleischzuberei- tungen im Sinne der Richtlinie 94/65/EG des Rates (2);  Fleischerzeugnisse und andere Erzeugnisse tierischen Ursprungs im Sinne der Richtlinie 77/99/EWG des Rates (3);  Eier und Eiprodukte im Sinne der Richtlinie für die menschliche 89/437/EWG sowie Ernährung bestimmte Erzeugnisse, die mehr als 2 % Eier und Eiprodukte enthalten (4);  ausgelassene Fette im Sinne der Richtlinie 92/ 118/EWG;  verarbeitetes tierisches Eiweiß im Sinne der Richtlinie 92/118/EWG;  Rohstoffe für die Herstellung von Futtermit- teln im Sinne der Richtlinie 92/118/EWG. Vorstehendes Verbot gilt nur dann nicht, wenn folgendes zutrifft: i) Die Erzeugnisse stammen nicht von Tieren, die in Betrieben gehalten wurden, die von den belgischen Behörden geesperrt worden sind, oder ii) die Analyseergebnisse beweisen, daß die Erzeug- nisse nicht mit Dioxinen kontaminiert sind. B. Belgien untersagt das Inverkehrbringen, den Handel und die Ausfuhr nach Drittländern für lebendes Hausgeflügel, das zwischen dem 15. Januar 1999 und dem 1. Juni 1999 gehalten wurde, und für Bruteier, die von solchen Tieren während dieses Zeitraums gelegt wurden, es sei denn, sie wurden nicht in von den belgischen Behörden gesperrten Betrieben gehalten bzw. gelegt. (2) Belgien sorgt dafür, daß alle in Absatz 1 Buchstabe A genannten Erzeugnisse, die nicht die Bedingungen von Absatz 1 Buchstabe A Ziffern i) oder ii) erfüllen, auf eine von den zuständigen Behörden genehmigte Weise unschädlich beseitigt werden. Belgien unterrichtet unverzüglich die Kommission (3) und die Mitgliedstaaten, gegebenenfalls nach Maßgabe der Richtlinie 92/59/EWG (Frühwarnsystem), sowie die (1) ABl. L 55 vom 8. 3. 1971, S. 23. (*) Österreichischer Ausdruck gemäß Protokoll Nr. 10 zur Beitrittsakte 1994. (2) ABl. L 368 vom 31. 12. 1994, S. 10. (3) ABl. L 26 vom 31. 1. 1977, S. 85. (4) ABl. L 212 vom 22. 7. 1989, S. 87. Drittländer, die lebende Tiere oder Bruteier gemäß Absatz 1 Buchstabe B oder Erzeugnisse gemäß Absatz 2 erhalten hben. Belgien führt Untersuchungen durch, um (4)  etwaige verbleibende Bestände an kontaminierten Futtermitteln und  den etwaigen Vertrieb von dioxinkontaminierten Futtermitteln für andere Nutztiere sowie den Vertrieb nach anderen Mitgliedstaaten und Drittländern aufzuspüren, und unterrichtet unverzüglich die Kommis- sion und die anderen Mitgliedstaaten sowie die betref- fenden Drittländer über die Ergebnisse dieser Untersu- chungen. Belgien überwacht den Dioxingehalt (5) nissen tierischen Ursprungs. in Erzeug- Zu diesem Zweck legt Belgien der Kommission unver- züglich einen Überwachungsplan vor. (6) Belgien unterrichtet die Kommission und die anderen Mitgliedstaaten über die Ergebnisse der Untersu- chungen zur Feststellung der Quelle der Futtermittelkon- tamination durch Dioxine. Artikel 2 Im Handelsverkehr muß das Handelsdokument oder gegebenenfalls die Veterinärbescheinigung, das/die jede Sendung von lebenden Tieren, Bruteiern oder Erzeug- nissen gemäß Artikel 1 begleitet, mit einer von der zuständigen belgischen Behörde unterzeichneten amtli- chen Erklärung versehen sein, die bestätigt, daß die lebenden Tiere belgischen Ursprungs im Einklang mit dieser Entscheidung stehen. die Erzeugnisse oder Artikel 3 Mitgliedstaaten, die der Dioxinkontamination verdächtige Futtermittel, und/oder lebende Tiere oder Bruteier, die in von den belgischen Behörden gesperrten Betrieben gehalten bzw. erzeugt wurden, und/oder unter Artikel 1 Absatz 2 fallende Erzeugnisse belgischen Ursprungs erhalten haben, treffen unverzüglich die nachstehenden Maßnahmen. Sie  führen Untersuchungen durch, um den Vertrieb dieser Futtermittel und etwaige verbleibende Bestände aufzuspüren;  rückverfolgen die Herkunft solcher Tiere und Bruteier und der von ihnen stammenden Erzeugnisse und sprechen eine Sperre aus;  rückverfolgen alle Erzeugnisse von Tieren, an die derartige Futtermittel verfüttert worden sind, sowie für die menschliche Ernährung oder die Tierfütterung bestimmte Erzeugnisse, solche Erzeugnisse enthalten; die  rückverfolgen alle Erzeugnisse belgischen Ursprungs, für die diese Entscheidung gilt, sowie für die mensch- liche Ernährung oder die Tierfütterung bestimmte Erzeugnisse, die solche Erzeugnisse enthalten; L 141/26 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 4. 6. 1999  sorgen dafür, daß die vorgenannten Erzeugnisse auf eine von der zuständigen Behörde genehmigte Weise unschädlich beseitigt werden, es sei denn, sie sind nachweislich nicht dioxinkontaminiert;  unterrichten unverzüglich die Kommission und die Mitgliedstaaten, gegebenenfalls nach Maßgabe der Richtlinie 92/59/EWG (Frühwarnsystem), sowie die betreffenden Drittländer über die Ergebnisse ihrer etwaigen getroffenen die Untersuchungen und Maßnahmen;  überwachen den Dioxingehalt in Erzeugnissen tieri- schen Ursprungs. Zu diesem Zweck legen die betreffenden Mitgliedstaaten der Kommission unverzüglich einen Überwachungsplan vor. Artikel 5 Die Mitgliestaaten ändern ihre Handelsvorschriften, um sie mit dieser Entscheidung in Einklang zu bringen. Sie unterrichten die Kommission unverzüglich davon. Artikel 6 Diese Entscheidung kann aufgrund der Ergebnisse der Inspektionsbesuche der Kommission und der von den Mitgliedstaaten zugeleiteten Informationen überprüft werden. Artikel 7 Diese Entscheidung ist an alle Mitgliedstaaten gerichtet. Brüssel, den 3. Juni 1999 Artikel 4 Die Kommission kann Inspektionsbesuche durchführen, um die Anwendung dieser Entscheidung zu kontrollieren. Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission


title: 1999/412/EG: Beschikking van de Commissie van 3 juni 1999 betreffende een vragenlijst in verband met de verslagplicht van de lidstaten uit hoofde van artikel 41, lid 2, van Verordening (EEG) nr. 259/93 van de Raad (kennisgeving geschied onder nummer C(1999) 1456)

eurovoc_concepts:
environmental monitoring
exchange of information
international transport
intra-EU transport
waste management

text: 23. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 156/37 COMMISSIE BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE van 3 juni 1999 betreffende een vragenl¶st in verband met de verslagplicht van de lidstaten uit hoofde van artikel 41, lid 2, van Verordening (EEG) nr. 259/93 van de Raad (kennisgeving geschied onder nummer C(1999) 1456) (1999/412/EG) DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 259/93 van de Raad van 1 februari 1993 betreffende toezicht en controle op de overbrenging van afvalstoffen binnen, naar en uit de Europese Gemeenschap (1), inzonderheid op artikel 41, lid 2, Gelet op Richtlĳn 91/692/EEG van de Raad van 23 december 1991 tot standaardisering en rationalisering van de verslagen over de toepassing van bepaalde richtlĳnen op milieugebied (2), inzonderheid op artikel 6, (1) (2) (3) Overwegende dat op grond van artikel 41, lid 1, van Verordening (EEG) nr. 259/93 van de lidstaten wordt verlangd dat zĳ vóór het einde van ieder kalenderjaar in overeenstemming met artikel 13, lid 3, van het Verdrag van Bazel een verslag opstellen en dit aan het secretariaat van het Verderag van aan de Bazel doen toekomen, met Commissie; afschrift Overwegende dat in artikel 41, lid 2, van Verorde- ning (EEG) nr. 259/93 wordt bepaald dat de Commissie, aan de hand van deze verslagen, om de drie jaar een verslag opstelt over de tenuitvoerleg- ging van Verordening (EEG) nr. 259/93 door de Gemeenschap en haar lidstaten; Overwegende dat artikel 41, lid 2, van Verordening (EEG) nr. 259/93 bepaalt dat de Commissie, met het oog op de opstelling van haar verslag, om aanvullende informatie kan vragen in overeenstem- ming met artikel 6 van Richtlĳn 91/692/EEG; (1) PB L 30 van 6. 2. 1993, blz. 1. (2) PB L 377 van 31. 12. 1991, blz. 48. (4) (5) Overwegende dat het volgende driejaarlĳkse verslag het tĳdvak van 2000 tot en met 2002 zal beslaan; Overwegende dat de in deze beschikking vervatte maatregelen in overeenstemming zĳn met het advies van het overeenkomstig artikel 6 van Richtlĳn 91/692/EEG ingestelde comité, HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN: Artikel 1 De aan deze beschikking gehechte vragenlĳst, welke betrekking heeft op Verordening (EEG) nr. 259/93 wordt hierbĳ goedgekeurd. Artikel 2 1. De lidstaten gebruiken bĳgevoegde vragenlĳst om de Commissie jaarlĳks in aanvulling op de uit artikel 41, lid 1, van Verordening (EEG) nr. 259/93 voortvloeiende verplichting haar over- eenkomstig artikel 13, lid 3, van het Verdrag van Bazel een afschrift van het jaarverslag toe te zenden. informatie te verstrekken, 2. De aan de hand van deze vragenlĳst jaarlĳks te verschaffen informatie heeft steeds betrekking op het voorafgaande jaar en wordt vóór het einde van het lopende jaar aan de Commissie doorgegeven. Het eerste verslag op basis van deze vragenlĳst betreft gegevens voor het jaar 2000 en wordt vóór het einde van het jaar 2001 ingediend. Artikel 3 Deze beschikking wordt opnieuw bekeken in het jaar 2004 in het licht van de ervaringen die dan zĳn opgedaan met de tenuitvoerlegging van Verordening (EEG) nr. 259/ 93, als gerapporteerd in de ingevolge deze beschikking ontvangen verslagen. L 156/38 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 6. 1999 Deze beschikking is gericht tot de lidstaten. Artikel 4 Gedaan te Brussel, 3 juni 1999. Voor de Commissie Ritt BJERREGAARD Lid van de Commissie 23. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 156/39 VRAGENLIJST IN VERBAND MET DE VERSLAGPLICHT VAN DE LIDSTATEN UIT HOOFDE VAN VERORDENING (EEG) Nr. 259/93 BöLAGE Artikel 1, lid 3, onder d) Informatie over de controle op en de overbrenging van afvalstoffen (b¶lage II van de verordening) In uitzonderl¶ke gevallen mogen overbrengingen van in b¶lage II genoemde afvalstoffen, om redenen van milieubescherming of volksgezondheid, door de lidstaten worden gecontroleerd alsof het afvalstoffen betreft die in b¶lage III of IV worden genoemd Zĳn er ooit één of meer van deze afvalstoffen uitgevoerd? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 1 in te vullen. Zĳn er ooit één of meer van deze afvalstoffen ingevoerd? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 2 in te vullen. Artikel 4, lid 3, onder a), punt i) Informatie over maatregelen gericht op een totaal of gedeeltel¶k verbod op overbrengingen van afvalstoffen tussen de lidstaten Om uitvoering te geven aan de principiële criteria nab¶heid, prioritaire terugwinning en zelfvoor- ziening op het niveau van de Gemeenschap en de lidstaten in overeenstemming met Richtl¶n 75/442/EEG Is deze bepaling toegepast? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve nadere bĳzonderheden over de genomen maatregelen te verschaffen:. Bĳkomende opmerkingen:. L 156/40 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 6. 1999 Informatie over de maatregelen die z¶n getroffen uit hoofde van systematische bezwaren tegen overbrengingen van afval tussen de lidstaten Om uitvoering te geven aan de principiële criteria nab¶heid, prioritaire terugwinning en zelf- voorziening op het niveau van de Gemeenschap en de lidstaten in overeenstemming met Richtl¶n 75/442/EEG Is deze bepaling toegepast? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve nadere bĳzonderheden te verschaffen over de genomen maatregelen:. Bĳkomende opmerkingen:. Artikel 4, punten ii) en iii) lid 3, onder a), Informatie over afw¶kingen van de principiële criteria nab¶heid, prioritaire terugwinning en zelfvoorziening In het geval van de in de lidstaat van verzending geproduceerd gevaarl¶k afval, waarb¶ de totale hoeveelheid per jaar zo gering is dat het economisch niet verantwoord zou z¶n in die lidstaat nieuwe gespecialiseerde verw¶deringsinstallaties te bouwen Heeft u enige lidstaat gevragd deze uitzonderingsregel toe te passen? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 3 in te vullen en hieronder nadere bĳzonderheden te verschaffen over eventuele bilaterale oplossingen waartoe op grond van artikel 4, lid 3, onder a), punt iii), is besloten:. Heeft u van enige lidstaat het verzoek ontvangen om deze uitzonderingsre- geling toe te passen? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 3 in te vullen en hieronder nadere bĳzonderheden te verschaffen over eventuele bilaterale oplossingen waartoe op grond van artikel 4, lid 3, onder a), punt iii), is besloten:. 23. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 156/41 Artikel 4, lid 3, onder b) Informatie over bezwaren tegen geplande overbrengingen Uit hoofde van het feit dat deze niet in overeenstemming waren met Richtl¶n 75/442/EEG Is deze bepaling toegepast? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 4 in te vullen. Artikel 9, leden 1 en 2 Informatie over besluiten van bevoegde autoriteiten met jurisdictie over specifieke faciliteiten om geen bezwaren in te brengen tegen overbrengingen van bepaalde typen afval naar een specifieke terugwinningsfaciliteit Zĳn hiervan gevallen bekend? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 5 in te vullen. Artikel 13 Informatie over het systeem van de lidstaten voor toezicht en controle op overbrengingen binnen hun grondgebied Is er een systeem voor toezicht en controle op overbrengingen van afval binnen het grondgebied? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, maakt u gebruik van het in de hoofdstukken II, VII en VIII van de verordening bedoelde systeem? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Indien u een ander systeem dan bedoeld in de hoofdstukken II, VII en VIII van de verordening gebruikt, gelieve nadere bĳzonderheden hieromtrent te verschaffen:. Artikel 26 Informatie over sluikhandel in afval Zĳn hiervan gevallen bekend? Ja Nee (Aankruisen wat van toepassing is) Zo ja, gelieve tabel 6 in te vullen. Gelieve informatie te verschaffen over de op sluikhandel palingen en over de sancties waarin de nationale wetgeving voorziet: in afval van toepassing zĳnde verbodsbe-. L 156/42 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 6. 1999 Artikel 27 Informatie over financiële garanties of gel¶kwaardige verzekeringen ter dekking van de kosten van overbrenging van onder deze verordening vallend afval, met inbegrip van de in de arti- kelen 25 en 26 bedoelde gevallen, alsmede van verw¶dering of terugwinning Gelieve nadere bĳzonderheden te verschaffen over het krachtens dit artikel systeem: ingevoerde nationale. Artikel 39, lid 1 Informatie over de door de lidstaten aangewezen douaneposten waarlangs de overbrenging van afval naar en vanuit de Gemeenschap plaatsvindt Gelieve tabel 7 in te vullen. Noot betreffende de invulling van de tabellen De D- en R-codes worden genoemd in de b¶lagen II A en II B van Richtl¶n 75/442/EEG, als gew¶zigd. De afvalcodes worden genoemd in de b¶lagen II t/m IV van Verordening (EEG) nr. 259/93, als gew¶zigd. 23. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 156/43 Uitvoer van de in b¶lage II b¶ de verordening genoemde stoffen (artikel 1, lid 3, onder d)) Tabel 1 Afvalcode Reden voor controle Uitgevoerde hoeveelheid (ton) Doorvoerland (T)/ Invoerland (I) Handelingen die leiden tot terugwinning R-code Invoer van de in b¶lage II b¶ de Verordening genoemde afvalstoffen (artikel 1, lid 3, onder d)) Tabel 2 Afvalcode Reden voor controle Ingevoerde hoeveelheid (ton) Doorvoerland (T)/Land van oorsprong (O) Handelingen die leiden tot terugwinning R-code L 156/44 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 6. 1999 Tabel 3 Informatie over afw¶kingen van de principiële criteria nab¶heid, prioritaire terugwinning en zelfvoorziening (artikel 4, lid 3, onder a), punten ii) en iii)) Afvalcode Hoeveelheid (ton) Invoerland (I)/ Land van oorsprong (O) Verwijdering (Definitieve berging) D-code Voorgelegd aan de Commissie (Ja/Nee) Tabel 4 Bezwaren tegen geplande overbrengingen (artikel 4, lid 3, onder b)) Afvalcode Hoeveelheid afval (ton) Land van doorvoer (T)/ Land van oorsprong (O) REDENEN VOOR HET BEZWAAR (aankruisen wat van toepassing is) INSTALLATIE (Definitieve berging) Artikel 4, lid 3, onder b), punt i) Artikel 4, lid 3, onder b), punt ii) Artikel 4, lid 3, onder b), punt iii) Naam (in geval van artikel 4, lid 3, onder b) punt ii) Bergings- operatie D-code 23. 6. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 156/45 Tabel 5 Informatie over besluiten van bevoegde autoriteiten met jurisdictie over specifieke faciliteiten om geen bezwaren in te brengen tegen overbrengingen van bepaalde typen afval naar een specifieke terugwinningsfaciliteit (artikel 9, leden 1 en 2) Bevoegde autoriteit Naam Adres Terugwinningfaciliteit Handelingen die leiden tot terugwinning R-code Gebruikte technologie Type afval (code) van tot Herroeping (datum) Periode Tabel 6 Informatie over sluikhandel in afvalstoffen (artikel 26) Type afval (code) Hoeveel- heid (ton) Invoerland (I)/ Land van oorsprong (O) Op grond van welke situatie wordt het transport aangemerkt als sluikhandel (Aankruisen wat van toepassing is) Degene die voor de sluik- handel verantwoordelĳk is (Aankruisen wat van toepassing is) Artikel 26, lid 1, onder a) Artikel 26, lid 1, onder b) Artikel 26, lid 1, onder c) Artikel 26, lid 1, onder d) Artikel 26, lid 1, onder e) Artikel 26, lid 1, onder f) Kennis- gever Geadres- seerde Andere Getroffen maatregelen, met inbegrip van mogelĳke sancties L 156/46 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 6. 1999 Informatie over de door de lidstaten aangewezen douaneposten voor de overbrenging van afval naar en vanuit de Gemeenschap Tabel 7 Post Plaats Invoer/uitvoer gecontroleerde landen DOUANEKANTOOR


title: Komisjoni direktiiv 1999/56/EÜ, 3. juuni 1999, millega kohandatakse tehnika arenguga nõukogu direktiivi 78/933/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamise kohta)EMPs kohaldatav tekst.

eurovoc_concepts:
agricultural vehicle
signalling device
tractor
vehicle parts

text: 13/24. kd ET Euroopa Liidu Teataja 39 31999L0056 L 146/31 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 11. 6. 1999 KOMISJONI DIREKTIIV 1999/56/EÜ, 3. juuni 1999, millega kohandatakse tehnika arenguga nõukogu direktiivi 78/933/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamise kohta) (EMPs kohaldatav tekst) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, 2. Alates 1. jaanuarist 2001 liikmesriigid: võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, võttes arvesse nõukogu 4. märtsi 1974. aasta direktiivi 74/150/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite tüübi- kinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise koh- ta), (1) viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direk- tiiviga 97/54/EÜ, (2) eriti selle artiklit 11, võttes arvesse nõukogu 17. oktoobri 1978. aasta direktiivi 78/933/EMÜ põllu- või metsamajanduslikele ratastraktorite valgustus- ja valgussignaalseadmete paigaldamist käsitlevate liik- mesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta, (3) viimati muudetud direktiiviga 97/54/EÜ, eriti selle artiklit 5, ning arvestades et: (1) (2) ohutuse suurendamiseks on vajalik täpsustada, kuidas pai- galdada valgussignaalseadmeid; käesoleva direktiiviga ettenähtud meetmed on kooskõlas direktiivi 74/150/EMÜ artikliga 12 asutatud tehnika aren- guga kohandamise komitee arvamusega, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA DIREKTIIVI: — ei tohi enam välja anda direktiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 kolmandas taandes nimetatud dokumenti traktoritüü- bile, mis ei vasta käesoleva direktiiviga muudetud direktiivi 78/933/EMÜ nõuetele; — võivad keelduda siseriikliku tüübikinnituse andmisest trakto- ritüübile, mis ei vasta käesoleva direktiiviga muudetud direk- tiivi 78/933/EMÜ nõutele. Artikkel 3 1. Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajali- kud õigusnormid hiljemalt 30. juuniks 2000. Liikmesriigid teata- vad neist viivitamata komisjonile. Kui liikmesriigid kõnealused normid vastu võtavad, viidatakse nendes käesolevale direktiivile või lisatakse neile vastav viide ametliku avaldamise korral. Viitamise viisi näevad ette liikmesrii- gid. 2. Liikmesriigid edastavad komisjonile käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas vastuvõetavate põhiliste siseriiklike õigusnormide teksti. Artikkel 1 Artikkel 4 Direktiivi 78/933/EMÜ lisasid muudetakse vastavalt käesoleva direktiivi lisale. Käesolev direktiiv jõustub 20. päeval pärast selle avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas. Artikkel 2 Artikkel 5 1. Alates 1. juulist 2000 ei tohi liikmesriigid: Käesolev direktiiv on adresseeritud liikmesriikidele. — keelduda traktoritüübile EMÜ tüübikinnituse andmisest, direk- tiivi 74/150/EMÜ artikli 10 lõike 1 kolmandas taandes nime- tatud dokumendi väljastamisest, siseriikliku tüübikinnituse andmisest, ega — keelata traktorite kasutuselevõtmist, kui kõnealused traktorid vastavad käesoleva direktiiviga muude- tud direktiivi 78/933/EMÜ nõuetele. Brüssel, 3. juuni 1999 Komisjoni nimel komisjoni liige Martin BANGEMANN (1) EÜT L 84, 28. 3. 1974, lk 10. (2) EÜT L 277, 10. 10. 1997, lk 24. (3) EÜT L 325, 20. 11. 1978, lk 16. 40 ET Euroopa Liidu Teataja 13/24. kd LISA Direktiivi 78/933/EMÜ lisasid muudetakse järgmiselt: 1. I lisa muudetakse järgmiselt: a) punktis 3. 13: — jäetakse välja sõna “valikkollane”; — üheksandast taandest jäetakse välja lause osa, mis järgneb sõnale “valge”; — jäetakse välja viimane lõige; b) punkt 4. 2. 4. 2. 2 asendatakse järgmisega: “4. 2. 4. 2. 2 traktoritele, mille ette on võimalik paigaldada teisaldatavaid seadmeid, on lubatud lisaks punk- tis 4. 2. 4. 2. 1 nimetatud tuledele paigaldada kaks lähituld kõrgusele kuni 3 000 mm, eeldusel, et elektriühendused on sellised, et kahte paari lähitulesid ei ole võimalik samaaegselt sisse lülitada. ”; c) punktis 4. 7. 1 asendatakse sõnad “ei ole kohustuslik” sõnaga “kohustuslik”; d) punktis 4. 9. 4. 2 asendatakse mõõde “2 100 mm” mõõtmega “2 300 mm”; 2. II lisa muudetakse järgmiselt: a) pealkirjale järgnev tekst “4. märtsi 1974. aasta nõukogu direktiivi 74/150/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite, mille maksimaalne valmistajakiirus on 6–25 km/h, tüübikinnitust käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlusta- mise kohta ) artikli 4 lõige 2 ja artikkel 10” asendatakse järgmise tekstiga: “Nõukogu direktiivi 74/150/EMÜ (põllu- või metsamajanduslike ratastraktorite tüübikinnitust käsitlevate liik- mesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta) artikli 4 lõige 2 ja artikkel 10”; b) joonealuse märkuse (1) lõpust jäetakse ära tekst “maksimaalse valmistajakiirusega 6–25 km/h. ”


title: Modificación del Reglamento interno aprobada por el Comité de las Regiones en su 29o Pleno, celebrado los días 2 y 3 de junio de 1999

eurovoc_concepts:
European Committee of the Regions
rules of procedure

text: 21. 7. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 188/53 II (Actos cuya publicación no es una condición para su aplicabilidad) COMITÉ DE LAS REGIONES aprobada por el Comité de las Regiones en su 29o Pleno, celebrado los días 2 y 3 de junio de 1999 MODIFICACIÓN DEL REGLAMENTO INTERNO En su 29o Pleno, celebrado los días 2 y 3 de junio de 1999, el Comité de las Regiones acordó introducir las modificaciones siguientes a su Reglamento Interno: 1. A continuación del vigente artículo 30, se insertará un nuevo artículo 30 A siguiente: «Artículo 30 A La Mesa contratará al Secretario General mediante decisión adoptada por mayoría de dos tercios de 1. sus miembros y con arreglo a lo dispuesto en el artículo 8 del régimen aplicable a otros agentes de las Comunidades Europeas. El Secretario General será contratado por un período de cinco años. La Mesa determinará las 2. demás condiciones contractuales. 3. Por lo que respecta al secretario general, las competencias que el régimen aplicable a otros agentes de las Comunidades Europeas atribuye a la autoridad facultada para celebrar contratos de empleo de personal corresponderán a la Mesa. ». 2. Se suprimirá el primer guión del artículo 31. 1. 3. Se sustituirá el artículo 43. 3 por el texto siguiente: «Las nuevas disposiciones entrarán en vigor el día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial. ». Hecho en Bruselas, el 3 de junio de 1999. Por el Comité de las Regiones El Presidente Manfred DAMMEYER


title: Yttrande från Regionkommittén om "De bostadslösa och bostadsproblematiken"

eurovoc_concepts:
homelessness
housing law
housing policy
social problem

text: C 293/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 ReK noterar att förslaget att öppna programmen för Turkiet under innevarande programplaneringsperiod kommer att göra det möjligt att förbereda Turkiets deltagande i de nya pro- grammen. ReK stöder därför kommissionens förslag att Sokrates-, Leonar- do- och Ungdomsprogrammen skall öppnas för Turkiets deltagande redan under innevarande programplaneringsperiod (1995–1999). Bryssel den 3 juni 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER Yttrande från Regionkommittén om ”De bostadslösa och bostadsproblematiken” (1999/C 293/07) BAKGRUND Regionkommitténs presidiums beslut av den 16 september 1998 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget avge ett yttrande i detta ärende och att ge utskott 4 — fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö — ansvaret för att utarbeta detta. Det utkast till yttrande (CdR 376/98 rév 1) som antogs av utskott 4 den 4 februari 1999 (föredragande: François Geindre). Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 29:e plenarsession den 2-3 juni 1999 (sammanträdet den 3 juni) enhälligt följande yttrande. 1. Inledning 1. 1. 2. lag för stödinsatser för och omsorg om de hemlösa. Flera olika rättsliga grunder kan anföras som under- Regionkommittén har sedan en viss tid velat behandla proble- met med de bostadslösa. Denna företeelse antar olika former i Europeiska unionens skilda medlemsstater och tycks vid första anblicken inte falla inom gemenskapens ansvarsområde, men det förhållandet att det i städerna finns hemlösa människor är en av de allvarligaste yttringarna av den sociala utslagningen i Europeiska unionen, och detta är något som i första hand berör de lokala och regionala myndigheterna. Därför är det främst utifrån deras perspektiv som ReK har utarbetat detta yttrande. 1. 1. 3. I EG-fördraget behandlas i avdelning 14 den ekono- miska och sociala sammanhållningen, och i artiklarna 130a till 130e i denna avdelning anges formerna för de gemenskaps- insatser som syftar till att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna (bestämmelser som styr strukturfondernas verksamhet). 1. 1. Grunden för de åtgärder Europeiska unionen kan vidta för de bostadslösa 1. 1. 1. Problemet med de bostadslösa är en av de centrala frågorna i gemenskapens diskussioner rörande bostadspro- blematiken. Denna fråga hänger också samman med de problem som har att göra med en förstärkning av den europeiska social- och arbetsmarknadspolitiken. Den skall ses mot bakgrund av EU:s initiativ och program för att bekämpa utslagningen och rör även riktlinjerna för stadspolitiken. 1. 1. 4. Artikel 13 i EG-fördraget (konsoliderad version) som börjar gälla när Amsterdamfördraget träder i kraft, syftar till att bekämpa ojämlikhet och diskriminering vad gäller tillträde till arbetsmarknaden. Artikeln lämnar utrymme för stöd till projekt som syftar till att förebygga och begränsa de processer som leder till social utslagning. Genom artikel 137 i EG- fördraget (konsoliderad version) ges explicita befogenheter att vidta åtgärder mot social utslagning. I dagsläget måste Europeiska unionen stödja sig på artikel 235 i EG-fördraget, som efter enhälligt beslut i rådet ger möjlighet att inleda fördraget. Denna åtgärder som inte uttryckligen anges i situation skapar hinder som får mycket negativa följder för gemenskapens socialpolitiska insatser. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/25 1. 1. 5. De reformer av strukturfonderna som nu diskuteras mellan medlemsstaterna och kommissionen bör leda till att man på ett bättre sätt skall kunna bekämpa arbetslösheten och den sociala utslagningen på Europanivå. Den planerade stödnivån omfattar en uttrycklig hänvisning (i förslaget till ramförordning) till främjandet av social integration och lika möjligheter. I förslaget ges stöd till en integrerad utvecklings- strategi, och man vill särskilt ”att de olika fondernas åtgärder överensstämmer med gemenskapens prioriteringar, sysselsätt- ningsstrategin, medlemsstaternas ekonomiska och sociala poli- tik samt medlemsstaternas regionalpolitik”. 1. 1. 6. Ytterligare två omständigheter skall beaktas. För det första att kommissionen den 15 oktober 1998 antog rapporterna om den europeiska sysselsättningsstrategin, där man i riktlinjerna för 1999 lägger tonvikten på 5 huvudlinjer, varav en är öppnandet av arbetsmarknaden för alla, inklusive handikappade och etniska minoriteter. För det andra vill vi nämna den internationella dagen mot fattigdom den 17 okto- ber 1998, som gav möjlighet för kommissionsledamoten Padraig Flynn (som har ansvaret för sociala frågor) att erinra om att gemenskapspolitiken måste utvecklas (med utgångs- punkt i den rättsliga grund som artikel 137 utgör) för att förbättra anställbarheten, mot bakgrund av att hela 17 % av hushållen i Europeiska unionen har en inkomst som ligger under fattigdomsgränsen. 1. 1. 7. Frågor som berör de mest utsatta i samhället, där- ibland de bostadslösa, får allt större utrymme i EU:s diskussio- ner och politik på olika områden. 1. 2. Regionkommitténs rekommendationer Detta yttrande utgör en analys av alla aspekter 1. 2. 1. av hemlöshet innehåller fem i Europeiska unionen. Det rekommendationer och kommentarer som redan nu skall nämnas. 1. 2. 2. Mot bakgrund av de bostadslösas allvarliga och komplicerade situation i) ii) rekommenderar Regionkommittén att Europeiska unionen fortsätter att stödja den forskning som utförs på detta område, föreslår ReK att man skall vidareutveckla ett system för kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan lokala myndighe- ter på EU-nivå genom att stödja sig på de nätverk som redan finns, iii) rekommenderar ReK att Europeiska socialfondens mål uttryckligen skall omfatta även denna problematik, iv) uppmanar ReK gemenskapens institutioner att grundligare undersöka principen om rätt till rimliga boendeförhål- landen, 2. Allmänna kommentarer Sedan mitten av 1980-talet ser man allt oftare bostads- 2. 1. lösa människor på offentliga platser i Europeiska unionens städer. Detta är inte något nytt problem, men det har fått en ny dimension, i synnerhet för att alla dagens överflödssamhällen betraktar extrem fattigdom som någonting oacceptabelt. De bostadslösas situation och levnadsförhållanden uppfattas öve- rallt som kränkningar av de mänskliga rättigheterna. I de olika medlemsstaterna har de bostadslösa, som är 2. 2. fångna i den sociala utslagningsprocessen, i omkring 15 års tid väckt allt starkare reaktioner (både negativa och positiva). De är föremål för såväl medialt som vetenskapligt intresse (det skrivs en allt större mängd artiklar, reportage, vetenskapliga rapporter och arbeten) och institutionellt intresse (förstärkning av rätten till rimliga boendeförhållanden, utformning av strukturinriktad politik och punktinsatser). Hemlösheten utgör ett problem som har mycket djupt 2. 3. liggande socioekonomiska och kulturella orsaker i Europas olika länder. Problemet angrips på lokal nivå och ger upphov till reaktioner och lösningar som ständigt pendlar mellan repression och solidaritet. Samtidigt som de offentliga insatser- na för att hjälpa de bostadslösa har ett brett stöd i olika länder, måste myndigheterna ta hänsyn till att lokalbefolkningen är kluven i denna fråga, vilket kan yttra sig i motstridiga krav på integrering av de bostadslösa respektive avståndstagande från dem. 2. 4. De problem som sammanhänger med hemlösheten (t. ex. bostadsbrist, tiggeri, asocialitet, möjligheter att få arbete, vård) kan inte bara angripas på lokal nivå. Vad som verkligen behövs är samarbete mellan olika lokala och regionala myndig- heter, som i och med att gränserna försvinner nu måste anlägga ett övergripande perspektiv på problemet. 2. 5. De bostadslösas situation är inte något underordnat eller marginellt problem. Det är ett centralt problem som inte kommer att få någon lösning på kort sikt. I strävan att uppnå målet att skapa en starkare ekonomisk och social sammanhållning i Europeiska unionen måste man absolut ta hänsyn till denna känsliga fråga, som i början av 2000-talet säkert fortfarande kommer att utgöra ett inslag i de europeiska städernas vardag. Regionkommittén hoppas att alla krafter sätts in för att motverka uppgivenhet inför detta tillstånd förebygga och att man vidtar kraftfulla åtgärder för att bostadslöshet. 3. En befolkningsgrupp som alltjämt är relativt okänd 3. 1. Ett problem i Europeiska unionens alla medlemsstater v) vill ReK rikta uppmärksamheten mot frågan om samman- hållning och europeisk integration i ljuset av närheten till mindre gynnade länder. 3. 1. 1. De bostadslösa kanske inte förefaller vara en angelä- genhet för EU:s institutioner. I vitboken om den europeiska socialpolitiken återfanns inget särskilt omnämnande av de bostadslösa. Men olika EU-program och -initiativ inom ramen C 293/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 för kampen mot fattigdom och utslagning (Urban, Integra, Fattigdom, projekt inom Europeiska socialfonden) har ändå gjort det möjligt att stödja nyskapande omsorgsåtgärder i medlemsstaterna. Dessutom tyder den senaste utvecklingen inom den europeiska debatten på ett tilltagande intresse för dessa frågor. 3. 1. 2. I alla EU-länder råder enighet om att hemlöshet är någonting ovärdigt för generellt sett välmående länder. I alla länder råder även enighet om att problemet är ett slags koncentrat av sociala och urbana problem. De bostadslösa kan alltså sägas företräda den synligaste delen av de utslagning som brett ut sig och alltjämt vinner terräng i Europa. 3. 1. 3. Bilden av vad fattigdom och utslagning är skiljer sig mycket åt. Att leva på gatan betraktas dock av invånarna i hela unionen som ett avgörande inslag i definitionen av fattigdom. Alla de problem som sammanhänger med människors oro, ökad långtidsarbetslöshet och de bakomliggande orsakerna till social utslagning, kan sägas komma till klart uttryck i de bostadslösas situation i merparten av unionens medlemsstater. 3. 1. 4. Sedan slutet av 1980-talet har oroande många män- niskor tvingats anpassa sig till dessa levnadsvillkor. Den objektiva ökningen av denna företeelse bekräftas genom det ökade tryck som lokala förvaltningar och föreningar utsätts för, men man vet i själva verket inte särskilt mycket om dess egentliga omfattning och man har generellt sett inte heller någon särskilt ingående kunskap om de bostadslösa själva. Den senaste tidens forskning har dock varit mycket framgångsrik. 3. 1. 5. Man känner till den extrema fattigdomens former och den mycket stor andelen ensamma män i denna befol- kningsgrupp. Det ökade inslaget av kvinnor och ungdomar har också dokumenterats i en mängd studier som utförts i ett stort antal städer i EU:s medlemsstater. Man har även kunnat konstatera att den stora konsumtionen av alkohol och narkoti- ka, det försämrade hälsotillståndet, särskilt vad gäller registrera- de fall av tuberkulos och mentalsjukdom (även om detta inte skall överdrivas) är betydande problem för folkhälsan. Slutligen har man noterat att det i en omfattning som varierar mellan de olika länderna finns ett ökande inslag av utlänningar från andra EU-stater — men även från länderna i Nordafrika, övriga Afrika och O¨ steuropa — bland de bostadslösa. O¨ kningen av andelen invandrare bland de bostadslösa är något som måste beaktas, om än i varierande grad i de olika länderna. 3. 1. 7. De bostadslösa står nu högt upp på den politiska dagordningen i medlemsländerna och stadskommunerna. Under vissa tider av året, särskilt på vintern då de stränga väderförhållandena utgör en risk, blir de bostadslösa föremål för välmotiverad välgörenhet. Under andra perioder, vanligen i turisttider, möts de hemlösa av mer negativa reaktioner, som i viss utsträckning är förståeliga men som i en mängd avseenden är värda sträng kritik. 3. 1. 8. På EU-nivå finns några frivilligorganisationer som ägnar sig åt de bostadslösas situation. Dessa organisationer stöder forskning och utövar påtryckningar på offentliga institu- tioner. De sprider information om likheter och skillnader mellan olika länder. Den europeiska paraplyorganisationen för hjälp åt bostadslösa (FEANTSA), som grundades 1989, har sedan 1991 på kommissionens uppdrag haft ansvaret för ett europeiskt observationsorgan för bostadslösa som bygger sin verksamhet utifrån ett nätverk av nationella motsvarigheter och kontakter vid universitet och högskolor. Detta observa- tionsorgan har kunnat etablera och sprida kunskaper om identifiering, inventering och analys av en befolkningsgrupp som inte fångas in av de traditionella statistiska metoderna, som vanligen utgår från begreppet hushåll. 3. 2. En heterogen befolkningsgrupp En förklaring till att de bostadslösa under mer än ett 3. 2. 1. årtionde fått allt större uppmärksamhet är att de människor som använder städernas offentliga rum på sitt eget sätt blivit allt synligare, även om man ännu inte exakt kan fastställa deras antal. Vissa former av kollektiva insatser har också gjort att de bostadslösa framträder klarare: husockupationer, grundande och utveckling av ”gatutidningar”, lobbying från militanta grupperingar, demonstrationer, ockupationer av offentliga platser eller obebodda byggnader. A¨ ven om det kan tyckas vara mycket lätt att beskriva 3. 2. 2. en befolkningsgrupp som alla europeiska medborgare kan möta på gatan, är det i själva verket särskilt svårt att få detaljkunskap om denna befolkningsgrupp, i synnerhet med tanke på att alla bostadslösa inte kan karakteriseras som dem man ser på gatorna. Att kunskap saknas om de bostadslösa beror främst 3. 2. 3. på att det inte i något land finns någon exakt definition eller klart fastlagd juridisk kategori. Begreppet bostadslös omfattar olika verkligheter i varje enskilt land. De skilda medlemsstater- nas olika definitioner, normer och praktiska insatser bidrar till denna komplexitet. Trots försök till klargörande finns inte heller på EU-nivå några fastlagda definitioner. 3. 1. 6. Beroende på vilket land det gäller och hur välfärdssys- temet är utformat antar detta problem olika former och uttryck, men i de flesta medlemsstaterna har liknande företeel- ser varit utmärkande för 1990-talet: det har grundats ”gatutid- ningar” som säljs av de bostadslösa, allmänheten ställer ökade krav på ingripanden från myndigheterna och det har tagits allt fler föreningsinitiativ som rör bostadslösa. I vissa undersökningar och i vissa nationella lagbe- 3. 2. 4. stämmelser jämställer man vanligen kringflyttande med bo- stadslösa, eftersom de saknar fast adress. Att placera dessa människor i samma kategori trots att de är så olika kan leda till allmän oklarhet. Det är dock ändå sant att frågan om mottagande av och tolerans mot kringflyttande i många avseenden ligger på samma nivå som frågan om öppenhet gentemot de hemlösa. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/27 3. 2. 5. Anledningen till att det saknas kunskap om de bostadslösa är i grund och botten att det rör sig om en extremt heterogen grupp som består av människor med mycket olika livsvillkor — det kan röra sig om alltifrån män som levt på till unga gatan under lång tid (den traditionella luffaren) kvinnor som helt nyligen kastats ut från sina bostäder. Forskning har visat att hemlöshet är en situation som varierar avsevärt över tiden. Hemlösheten kan utgöra ett övergångsske- de eller vara långvarig eller till och med permanent. En del har under en tid levt på gatan och kommer att stanna där under ytterligare lång tid, andra lever så under kort tid och kommer aldrig mer att göra det, medan ytterligare andra sporadiskt befinner sig i denna situation. Kollektiva föreställningar och offentliga reaktioner sammanfaller inte nödvändigtvis i de olika fallen. en konstant mängd. En mer sammanhängande bild av den verkliga situationen får man om man även beaktar större rörelser och individuella livsöden, samt hur enskilda människor drabbas av hemlöshet eller tar sig ur denna situation. Det är en komplicerad situation som måste förstås som en av de sista och mest påfrestande etapperna i den sociala utslagningsprocessen. 3. 2. 11. Man måste därför alltid minnas att de bostadslösa utgör en mycket heterogen grupp som aldrig kan betraktas som en fast samhällskategori. Situationer som är oerhört olika i termer av sociala band, bostäder eller social trygghet ges samma beteckning. 3. 2. 6. Hemlösheten är alltså förknippad med ett grundläg- gande problem av språklig karaktär. I den allmänna föreställ- ningsvärlden förknippas den snarare med en sorts social situation än med ett problem som gäller boendet. Bostadslösa, vagabonder, uteliggare och tiggare uppfattas vanligen som synonymer. Diskussioner om hemlöshet glider därför ofta över i diskussioner om tiggeri. Men alla som tigger är inte hemlösa och vice versa. De bostadslösas situation hänger för övrigt ofta samman med bostadsproblematiken. Men de hemlösas närvaro i Europas städer är inte bara ett bostadsproblem. Begreppet ”hemlös” används i dagligt tal för att, mer 3. 2. 7. eller mindre korrekt, beteckna en uppsättning problem som möter dem som ofta träffar på hemlösa i sitt arbete, intresserar sig för dem eller deltar i omsorgsverksamhet. Följaktligen samlar man mycket olika företeelser (bostadslöshet, utslagna människor på offentliga platser, tiggeri, lösdriveri, extrema former av fattigdom, förändringar på bostadsmarknaden och av bostadspolitiken osv. ) under en enda benämning. 3. 2. 8. De definitioner man konventionellt är enig om, men som fortfarande kan diskuteras, utgår från tillfällig eller varaktig avsaknad av fast bostad. I analyserna råder enighet om att det finns en glidande övergång mellan personer som lever på gatan och de som bor på härbärgen eller i provisoriska eller mycket dåliga bostäder. Det är alltså inte bara de som lever det hårda livet på gatan och därigenom blir synliga — eller de som upptäcks via välgörenhetsföreningar eller socialtjänst — som kan betraktas som bostadslösa. I de flesta undersökningarna läggs större tonvikt på 3. 2. 9. de sociala processer som pågår än på enbart förlust av bostaden. De hemlösa studeras följaktligen med utgångspunkt i olika utslagningsprocesser och inte bara genom observation av brister i bostadsmarknadens sätt att fungera. 3. 2. 10. I de mest djupgående undersökningarna framhålls att man alltid bör diskutera i termer av utslagningsprocesser och inte bara ägna sig åt en statistisk beskrivning av olika situationer. Sett ur detta perspektiv utgör de bostadslösa inte 3. 3. Otillförlitlig statistik 3. 3. 1. Trots dessa svårigheter och eventuellt bristande preci- sion finns ändå statistik över hemlöshet i alla länder, men också på EU-nivå. Man bör emellertid — i enlighet med rekommendationerna från de forskare och observatörer som tar fram och sprider dessa siffror — använda statistiken med viss försiktighet. 3. 3. 2. För att övertyga beslutsfattare och påverka den allmänna opinionen är det i dag nödvändigt att producera statistiska skattningar. Viljan att rikta uppmärksamheten mot de hemlösa genom en viss åtgärd har ofta lett till att man lägger fram siffror utan att klargöra bakgrunden (Vem talar man om? På vilken plats? Under hur lång tid?) och utan att använda en stringent metod för att räkna de hemlösa och göra ett urval bland dem. I aktuella beräkningar likställs mycket ofta antalet individer som är hemlösa under hela året med antalet individer som någon gång under året är hemlösa. I dessa beräkningar blandar man också ofta samman det totala antalet av olika slags personer som är hemlösa med det totala antalet personer som får hjälp av sociala organ för de hemlösa. Arbetet att mäta antalet hemlösa störs av att det är svårt att karakterisera denna befolkningsgrupp, eftersom metoderna kan variera beroende på det bakomliggande intresset hos dem som utför undersökningarna. Vissa föredrar en mer utsträckt definition (som till den hemlösa befolkningen i strikt mening även lägger personer som har undermåliga bostäder), medan andra använder en strikt definition som bara omfattar de mest marginaliserade av de allra fattigaste. 3. 3. 3. Statistiska beräkningar har utförts i alla EU-stater, ofta med utgångspunkt i sammanställningar från välgörenhets- organisationer och ibland på grundval av uppgifter från offentliga organ. Dessa statistiska uppgifter har sammanställts och spritts av FEANTSA, som framhåller att man måste använda dem med försiktighet (tabell A). Uppgifterna ger snarare en bild av omsorgssystemets omfattning i varje enskild medlemsstat än en välunderbyggd bedömning av det verkliga problemet. Dessutom färgas de av den definition man lokalt använder för detta problem. Eftersom de olika uppgifterna inte är lika välgrundade och inte heller utgår från samma grupp av personer, kan man inte göra några mer omfattande jämförelser mellan de olika länderna. De ger dock en fingervisning om problemets vidd och en föreställning om hur olika situationerna är. C 293/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 TABELL A Beräkning av det genomsnittliga antalet personer per år som fått hjälp av socialtjänst eller välgörenhetsinrättningar för hemlösa i början av 1990-talet Land Tyskland O¨ sterrike Belgien Danmark Spanien Finland Frankrike Grekland Irland Italien Luxemburg Nederländerna Portugal För en genomsnittsdag eller på den dag då undersökningen gjordes Under loppet av ett år 490 700 876 450 6 100 4 000 2 947 8 000 4 000 8 400 5 500 4 000 11 000 5 500 250 000 346 000 5 500 2 667 5 6000 194 7 000 3 000 7 700 3 700 7 8000 200 12 000 4 000 460 000 14 000 Storbritannien/Nordirland 283 000 Sverige 9 903 Källa: FEANTSA. dag Varje anlitar omkring 1,1 miljoner 3. 3. 4. EU- medborgare olika hjälporgan för hemlösa. På årsbasis stiger denna siffra till 1,8 miljoner. Enligt FEANTSA:s beräkningar lever nära 18 miljoner EU-medborgare i mycket undermåliga bostäder eller i ”icke-konventionella” bostäder, dvs. i lokaler som inte är avsedda för boende. 3. 3. 5. Det skall framhållas att uppgifterna från vissa länder (Tyskland, Belgien, Danmark, Finland, Storbritannien, Sverige) visar att antalet mottagare av stöd från hjälporgan för hemlösa sjunker under den senaste perioden, utan att man därför alltid kan dra slutsatsen att antalet hemlösa sjunkit eller stagnerat, eller till och med ökat. 3. 3. 6. Dessa siffror visar dock att detta problem antar mycket olika former i Europeiska unionen utan att sambandet mellan problemet och välfärdssystemens olika utformning i de skilda medlemsstaterna nödvändigtvis är särskilt starkt. Problemet förefaller vara statistiskt marginellt i vissa sydeuro- peiska länder (Spanien, Grekland, Portugal) och i vissa länder i norr (Danmark, Finland, Sverige). Det tycks också vara margi- nellt i O¨ sterrike men betydligt mer omfattande i Tyskland, Frankrike, Italien och Storbritannien. 3. 3. 7. På grund av den stora efterfrågan på statistik har en mängd vetenskapliga undersökningar avseende antalet hemlösa genomförts på senare tid. Dessa undersökningar har gjort det möjligt att ta tag i de svårigheter som uppstår när man vill fastställa antalet hemlösa, att klargöra metodologiska och etiska problem vid studier av de hemlösa och att pröva metoder som bör göra det möjligt att skapa ett bättre underlag än de ungefärliga beräkningar som aktörerna inom omsorgsinstanserna varit tvungna att arbeta med. 3. 3. 8. I dessa undersökningar har man framhållit det be- gränsade värde som ligger i att bara ta fram statistiska uppgifter, och man har i stället gått över till att intressera sig för de förhållanden som karakteriserar enskilda personer och deras utveckling över tiden. Metoder för att fastställa antalet hemlösa och för att göra en mer övergripande bedömning av denna befolkningsgrupp har därför utarbetats och prövats i praktiken (opinionsmätningar, stickprovsundersökningar av hjälporgan, uppskattningar av relationen mellan antalet hemlö- sa som bor på gatan och antalet hemlösa i härbärgen). I studier som inom kort kommer att genomföras i vissa länder i Europeiska unionen skall förfaranden användas som garanterar ett visst mått av tillförlitlighet. Fortfarande har man inte på EU-nivå några mer ingående kunskaper om hur hemlösa flyttar mellan olika länder. De som verkar inom omsorgssystemen har emellertid påpekat detta problem, särskilt vad beträffar ungdomar som till exempel åker mellan olika festivaler, och det skulle vara mycket värt att få större kunskaper på detta område. 4. Komplexa problem med varierande lösningar 4. 1. Ett ytterst komplicerat socialt problem 4. 1. 1. Åtskilliga undersökningar visar vilka politiska och sociala förändringar som mest har bidragit till att de bostadslö- sas antal har ökat. Man kan peka på: utvecklingen av olika former av fattigdom, utsatthet och långtidsarbetslöshet, av- vecklingen av de psykiatriska vårdenheterna, drog- och alko- holproblem, ökningen av antalet ensamstående föräldrar, reducerad socialhjälp i vissa länder, en utveckling av socialhjäl- pen som uppfattas som abnorm på andra håll, svårigheten att få tillgång till bostäder. Beroende på de olika samhällsaktörernas synsätt är 4. 1. 2. frågan om de bostadslösa framför allt ett bostadsproblem, ett arbetslöshetsproblem, ett befolkningsproblem, ett problem som har samband med psykisk sjukdom, ett missbrukspro- i blem, ett problem som har samband med misshandel hemmet, ett problem som beror på nedskärningar i det sociala trygghetssystemet eller dess ohämmade tillväxt, ett problem som har samband med familjens försvagade ställning samt ett problem som har samband med ökningen eller förändringen av fattigdomen. 4. 1. 3. Man kan försöka förklara problemet med de bostads- lösa enligt två olika linjer. Man kan ägna sig åt att analysera strukturella problem (arbetslöshet, förändringar på bostads- marknaden osv. ). Man kan också inrikta sig på mer personliga orsaker som leder till att en människa blir bostadslös (personlig 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/29 kris, sjukdom, socialt missgynnad grupp osv. ). De som före- språkar orsaksmodeller som bygger på individvariabler kritise- rar dem som tror på strukturella orsaker och menar att de inte tar hänsyn till speciella förhållanden. De som anser att den strukturella dynamiken är avgörande kritiserar dem som inriktar sig på olika enskilda fall och menar att man därigenom skuldbelägger de bostadslösa. 4. 1. 4. Den bästa lösningen återfinns utan tvivel någonstans mittemellan ett utpräglat strukturellt synsätt och en individba- serad metod. De mest avancerade analyserna framhåller beho- vet av att närmare knyta samman å ena sidan utvecklingen på bostadsmarknaden, de olika hjälpfunktionerna och arbets- marknaden och å andra sidan mer individuella faktorer som lösare sociala band (särskilt familjebanden), vissa personliga brister eller extremt dåliga sociala bakgrundsförutsättningar. Bostadslöshetens rötter skall varken sökas i enbart strukturella problem eller i enbart individuella problem, utan snarare i samspelet mellan dessa båda problemkategorier. Denna kombination av olika faktorer ger upphov till en negativ spiral som kan driva ut vissa personer på gatan; det ena problemet förvärrar det andra. 4. 1. 5. Problemet med de bostadslösa är kopplat både till problemet med att institutionerna inte är strukturellt anpassade och problemet med att man inte tillräckligt avhjälper vissa personliga svagheter. 4. 1. 6. Problemet med de bostadslösa är också mycket komplext om man tänker på hur det yttrar sig konkret i vardagen. Förutom problemet med att inte ha logi handlar det också, och ibland framför allt, om arbete, hälsa och en självsvåldig attityd. Vissa bostadslösa bor i härbärgen eller har tillfällig logi, och deras främsta problem är att de inte kommer in på arbetsmarknaden. Andra har framför allt svåra hälsoproblem som hindrar dem från att finna en bostad eller behålla en. Sedan finns det de som på grund av sitt uppträdande gör sig skyldiga till förargelseväckande beteende på de offent- liga platser som de har som tillflyktsort. Den mer eller mindre olagliga verksamhet som de bedriver för att överleva kan i viss mån betecknas som förargelseväckande beteende (upplopp, hotfullt beteende, aggressivt tiggeri). Detta kan leda till att livskvaliteten i städerna blir försämrad och att känslan av otrygghet ökar. 4. 1. 7. Politiska åtgärder som skall ge tillgång till bostad måste ses som ett led i mer generella stödåtgärder för social integration, så att man gör en samlad insats för den nödställda personen och sålunda garantera hälsovård samt tillgång till arbetsmarknaden. 4. 2. Det dagliga problemet med tillsynen av offentliga platser Problemet med de bostadslösa blir påtagligt 4. 2. 1. för kommunerna och dem som ansvarar för ordningen på offent- liga platser (stationer, köpcentrum, parker osv. ) i och med att de dagligen måste sköta tillsynen av dessa offentliga platser. 4. 2. 2. Det sägs ofta att de bostadslösa (deras blotta närvaro eller deras beteende) ger anledning till en känsla av otrygghet. De bostadslösa själva lever för övrigt i en särskilt brutal och farlig miljö. Problemet med de bostadslösa har en uppenbar 4. 2. 3. betydelse i den mycket aktuella debatten om trygghet och säkerhet. Lokala stadgor för att förhindra tiggeri har utvecklats i vissa städer i Europeiska unionen (i Belgien, Frankrike, Nederländerna, Storbritannien och Tyskland) sedan mitten av 90-talet. Dessa stadgor har givit upphov till politiska diskussioner och viktiga debatter om friheten att uppehålla sig var man vill och om yttrandefriheten. Dessa kommunala åtgärder, som i hög grad kan kritiseras, stöds ofta av en inte så liten del av befolkningen och är ett uttryck för en allmän inställning som på engelska går under beteckningen NIMBY som betyder ”Not In My Back Yard”, eller NIMEY som betyder ”Not In My Electoral Yard”. Rent konkret innebär det att man oroar sig för eller motsätter sig att bli granne med hjälpinrättningar för bostadslösa. Problemet med de bostadslö- sa försvåras på grund av detta dilemma som innebära att man vanligtvis har medlidande för de bostadslösa och gärna ser att de tas om hand, men det skall helst inte vara där man själv bor. 4. 2. 4. På så sätt modererar de upprörda kollektiva reaktio- ner som finns inför problemet i bostadskvarter eller städer det alltför enkla konstaterandet att det finns en enhällig medkänsla för de bostadslösa. Sådana reaktioner uppstår ofta för att man alltför lätt frestas att utestänga andra, men detta visar i alla händelser att det inte räcker att bara anslå en medlidande och barmhärtig ton. Problemet med de bostadslösa handlar också om att andra människor känner sig otrygga och blir ofredade. Detta är något som polis och ansvariga för tillsynen av offentliga platser måste lösa. 4. 2. 5. Problemet med de bostadslösa belyser de svårigheter som offentliga organ har med att lösa dessa komplicerade problem och att finna lämpliga resurser för att tillgodose olika krav samt att tillmötesgå olika krav på insatser från medborgare som känner medlidande eller rädsla när de träffar på de bostadslösa på gatorna. Den gyllene medelvägen går naturligt- vis någonstans mellan utfrysning å ena sidan och änglalik barmhärtighet å andra sidan. Vissa människor måste ständigt påminnas om sina förpliktelser och andra om att visa större tolerans. 4. 2. 6. Det finns verkligen inte något mirakelrecept för att komma till rätta med detta dilemma. Man kan dock konstatera att lyckade insatser har gjorts för att förbättra förhållandena på offentliga platser och för allmänheten och de bostadslösa som rör sig där. Det är företag, säkerhetsansvariga och kommuner som genomfört sådana insatser, och exempel finns i hela Europeiska unionen. Regionkommittén menar att det vore intressant att ett erfarenhetsutbyte kom till stånd för att diskutera dessa insatser och utvärdera dem med avseende på resultat, rimlighet och möjligheten att genomföra dem någon annanstans. C 293/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 4. 3. En fråga om lokalt samarbete 4. 3. 1. Frågan om de bostadslösa är en realitet på lokal nivå. Den ger i sin tur upphov till den nödvändiga frågan om samarbete mellan städer inom samma område. En snabb historisk återblick är nödvändig för att förstå betydelsen av detta. När städer började växa fram blev lösdriveri ett 4. 3. 2. mycket svårt problem överallt i Europa för de lokala beslutsfat- tarna. Under medeltiden kunde hjälpen till lösdrivare, som definierades på olika sätt beroende på de lokala sociala och politiska förhållandena, ombesörjas på stadsnivå. Ingen stad kunde dock ensam åta sig all hjälpverksamhet inom en region. Det fanns endast två möjligheter för städerna. Antingen kunde de ta emot de fattiga som knackade på porten eller så kunde de köra iväg dem. Om ett samhälle av religiösa eller politiska skäl beslutat att ta emot fattiga, kunde man där inte vara säker på att andra samhällen gjorde likadant eller om de tvärtom utnyttjade denna gästfrihet för att skicka iväg lösdrivare. Det rådde således spänning mellan lösdriveriets regionala karaktär och hjälpens lokala förankring. I och med att antalet fattiga och lösdrivare tilltog ökade denna spänning vid början av den moderna tiden. Statsmakterna överallt i Europa ingrep för att se till att de fattiga hade anknytning till ett bestämt område. Resurserna för att ta emot dem var dock otillräckliga och systemet kunde lätt bringas i gungning av ett krig, en epidemi eller en dålig skörd. 4. 3. 3. I och med att städerna och det ömsesidiga beroendet dem emellan växte, ingrep centralmakten för att tillförsäkra att en regional jämvikt i hjälpverksamheten skapades för att komplettera de lokalt baserade välgörenhetssystemen som blivit otillräckliga. De fattiga stängdes inte längre in enbart för att försörjas eller straffas. De blev förelagda en uppgift som syftade till att omvända dem, straffa dem eller omskola dem. Välgörenhetsinrättningar hyste alla sorters människor och använde skiftande former av tvång, bland annat arbetstvång. Principen gick ut på att anställa arbetsföra fattiga i en självfinansierad hjälpverksamhet. Den centrala statsmakten spelade här en avgörande roll i stödet till städerna. Med ett litet stöd till en lokal struktur för mottagning kunde man bevara sammanhållningen sedd i stort. De europeiska staternas delta- gande i kampen mot lösdriveri och i stödet till de fattiga har således stadigt ökat. De lokala organens självständighet utplånades genom framväxten av stater som efterhand tog makten över samhällena inom det egna territoriet. lösdriveriet utan en central, regelskapande myndighet. Statens åtgärder har här till syfte att organisera övervakningen av rörligheten och samarbetet mellan städerna. Centralmaktens engagemang kan emellertid inte helt och hållet undanröja det dilemma som kommunerna ställs inför. 4. 3. 6. I dag tar återigen varje enskild lokal myndighet endast hand om de fattiga som den anser att den ansvarar för, samtidigt som man bekymrar sig över grannstädernas inställning. Det gemensamma ansvaret för frågan om de bostadslösa är vidare en fråga om jämvikt och organisation på det lokala planet. För en kommun handlar det om att minimera de sociala och politiska kostnader som är förknippade med att ta emot bostadslösa, samtidigt som man respekterar sina juridiska och moraliska åtaganden. Det gäller dock fortfarande att avgöra vilka som är ”rätt” bostadslösa att ta emot och vilka som bör tas om hand av andra kommuner. Detta alltid mycket godtyckliga val görs på grundval av den urgamla uppdelningen mellan ”behövande” fattiga och övriga. 4. 3. 7. Frågan om de bostadslösa framstår dock fortfarande som ett problem i samarbetet mellan lokala myndigheter i en tid då de administrativa systemen har svårt att anpassa sig till de realiteter som i dag gäller på det lokala planet. Den kollektiva hanteringen av de bostadslösa kan härvid betraktas som ett oupphörligt bollande med personer och ansvar. Problemet har blivit ännu mer akut när medlemsstaterna öppnat sina gränser och det sker en invandring av missgynnade människor främst från eftersatta grannländer. Regionkom- mittén menar att det rimligen tillhör EU:s ansvar att bättre analysera frågan för att sedan försöka reglera den på ett rättvist och effektivt sätt. Gemenskapsnivån är anpassad för att ta hand om problem med betydande transnationella inslag. 4. 4. Hur frågan om rätten till bostad har utvecklats 4. 4. 1. I och med att de bostadslösas situation alltmer har uppmärksammats och tack vare olika organisationers och den allmänna opinionens påtryckningar har de inhemska regeringarna börjat ta itu med frågan om rätten till bostad i respektive länder. 4. 3. 4. De centrala myndigheterna trodde först och främst att de fattigas rörlighet skulle bromsas upp genom skyldigheten för varje församling att hjälpa sina nödlidande. Illusionen om tvångsarbete spred sig ända tills detta visade sig ineffektivt. 4. 3. 5. Denna beskrivning av hur lösdriveriet åtgärdats under historiens lopp belyser dagens situation. Den lärdom som kan dras av denna modell är att autonoma samhällen visat sig oförmögna till kollektiva åtgärder för att bemästra 4. 4. 2. De 15 medlemsstaterna har alla ratificerat de interna- tionella dokumenten om mänsklig värdighet. De erkänner underförstått att en av människans grundläggande rättigheter är rätten till rimliga boendeförhållanden eftersom det är en grundförutsättning för ett värdigt liv. Efter FN-konferensen Habitat II i juni 1996, där det kom fram en viss åsiktsmotsätt- ning mellan USA och EU beträffande rätten till bostad, utkristalliserades en europeisk uppfattning om rätten till bostad, vilken innebär att de olika länderna förpliktar sig att försöka uppfylla den rättigheten — även om förhållanden, tillvägagångssätt och nationell lagstiftning varierar. 13. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 293/31 4. 4. 3. Rätten till bostad finns inskriven i vissa medlemssta- ters konstitution (Belgien, Finland, Nederländerna, Portugal, Spanien och Sverige). I Frankrike utgör den en målsättning av konstitutionellt värde. I Storbritannien och Irland finns det lagar som inte direkt erkänner rätten till bostad, men de åtgärdar problemet med bostadslösa genom att anmoda kom- munerna att ordna bostad åt vissa behövande kategorier av bostadslösa (Storbritannien) eller bara att räkna de bostadslösa och fastställa kriterier för förtur till bostad (Irland). I Tyskland är det delstaternas ansvar att se till att ingen behöver bo på gatan. Delstaterna kan genom påbud tvångsförvalta tomma bostäder. I Danmark är kommunerna skyldiga att tillhandahålla en lämplig bostad. verkan, eftersom den till sin natur är en kompletterande hjälp för stunden. De har också kunnat konstatera att akuthjälpen tenderar att institutionaliseras så till vida att åtgärder som varit tänkta att fungera tillfälligt blir bestående, utan att det ekonomiska stödet nödvändigtvis förstärks, eller utan att de bostadslösa har en verklig chans att en gång för alla ta sig ur den utslagningsprocess de befinner sig i. Man har också framhållit att en viss uppdelning av det allmännas åtgärder när det gäller hälsa, bostäder, sysselsättning och det sociala skyddsnätet utgör en stötesten. Det handlar här om ett allvarligt problem som man inte får försumma när det gäller att förstärka EU:s politik till förmån för ekonomisk och social sammanhållning. 4. 5. Lösningar för att möta det akuta behovet De bostadslösa har trätt 4. 5. 1. fram och fått mycket uppmärksamhet i media, och lyckats få allmänhet och myndig- heter att reagera genom att påvisa upprörande förhållanden och ge uttryck för sin förbittring. Detta har lett till att man börjat tala om en social krissituation, vilket på sina håll ifrågasätts. Sedan ett tiotal år tillbaka har resurserna för att ta 4. 5. 2. hand om bostadslösa ökat markant, särskilt för dem som är i akut behov av bostad. Man har tagit fram specifika lösningar och avsatt särskilda medel till de bostadslösa. De traditionella lösningarna för att ordna logi och mat har konsoliderats och utgör numera ett komplicerat system av hjälpverksamhet som drivs av organisationer och av samhället. Vissa nya typer av verksamhet har skapats på senare tid (uppsökande lag med hjälparbetare, dagcentra, anpassade bostadsformer osv. ). Dia- metralt olika aktörer, både yrkesfolk och frivilliga, verkar numera med en mängd mycket olika resurser. 4. 5. 3. I en juridiskt komplicerad situation med många befogenhetskonflikter och finansieringssvårigheter är det stä- derna och hjälporganisationerna som har kunnat tänka i nya banor. Det är framför allt på lokal nivå som man experimente- rat med banbrytande åtgärder och bestämmelser med stöd av partnerskap mellan kommuner samt föreningslivet. 4. 5. 4. Det förblir dock ett faktum att huvuddelen av det allmännas åtgärder i samtliga länder består i att vidta akuta åtgärder för att ordna bostad och mottagande, snarare än att utgöra en verklig strategi som kunde ligga till grund för en bostadspolitik och för social integration. När det gäller system för att i akuta fall ta emot 4. 5. 5. och inhysa människor verkar det nu lämpligt att noggrant utvärdera de olika åtgärderna för att skapa sig en bild av svårigheterna och bedöma resultaten. Det verkar som om vissa centra och vissa typer av åtgärder har möjliggjort ett värdigt och effektivt mottagande som uppskattas av människor i svårigheter. I andra fall kan föreslagen hjälp avvisas av bostadslösa med hänsyn till att förhållandena är outhärdliga på grund av trångboddhet och våld. 4. 5. 6. Observatörer och mer direkt berörda är överens om att akuthjälp är nödvändig men att den också har begränsad 5. Slutsatser Regionkommittén har genom EG-fördraget dels fått en roll som företrädare för lokala och regionala myndigheter, dels behörighet att yttra sig om frågor som berör ekonomisk och social sammanhållning och särskilda åtgärder inom ramen för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Mot denna bakgrund vill Regionkommittén framföra fem rekommendationer och kommentarer. 5. 1. Att stödja program för forskning om bostadslösa 5. 1. 1. Forskningen om de bostadslösa uppvisar vissa para- doxer. Få samhällsgrupper har fått så stor uppmärksamhet inom medierna, politiken och forskningen. En uppsjö av tidningsartiklar, konferenser, böcker, enkäter och tal har ägnats åt fenomenet. Forskningen har huvudsakligen bedrivits utifrån tre perspektiv: de bostadslösa som socialt fenomen, som uttryck för en livsstil och som målgrupp för olika åtgärder. 5. 1. 2. Forskningsinsatserna har obestridligen lett till en bättre förståelse för de bostadslösa, som i början av 1990-talet framstod som en ny, obestämd och ogripbar grupp. A¨ ndå verkar de samlade kunskaperna vara föga spridda och dåligt utnyttjade av de offentliga myndigheter. De ger dessutom sällan några konkreta svar på politikernas, journalisternas och invånarnas många frågor. Ett nytt program måste bygga på uppnådda forsk- 5. 1. 3. ningsresultat i nära samarbete med berörda politiska och sociala aktörer. Vissa outforskade frågor bör undersökas närmare, till exempel hemlösa som flyttar runt i EU:s olika medlemsstater eller principerna för omsorgspolitiken. Andra frågor som redan har behandlats i ett fåtal undersökningar bör studeras mer ingående, till exempel det ökande antalet hemlösa kvinnor och de bostadslösas kontakter med sin familj. C 293/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 13. 10. 1999 5. 1. 4. Detta program skulle kunna leda till en europeisk konferens med en större institution som huvudarrangör och med medverkan av politiker på toppnivå, lokala myndigheter och icke-statliga organisationer. Konferensen skulle kunna vara ett led i kommissionens arbete med ”morgondagens stad”. 5. 2. Att vidareutveckla ett system för kunskaps- och erfarenhetsut- byte 5. 2. 1. Många som har studerat problematiken kring hem- löshet har uppmärksammat bristen på utbyten mellan städer och mellan aktörer på EU-nivå. Många nätverk, huvudsakligen av föreningskaraktär, utbyter redan kunskaper och erfarenheter och för en intensiv diskussion på EU-nivå. Förutom FEANTSA kan man nämna Europeiskt nätverk av föreningar för kamp mot fattigdom och social utslagning (EAPN) och det nätverk som bildats kring ”Europeisk stadga för rätt till bostad och kamp mot social utslagning”. 5. 2. 2. Regionkommittén föreslår att en lätt struktur, som bygger på dessa sammanslutningars kunskaper och metoder, skapas på EU-nivå i syfte att kartlägga och sprida (via rapporter, seminarier och Internet) erfarenheter, väl fungerande metoder och lokala undersökningar. Det handlar om att utifrån lokala myndigheters perspektiv stödja och komplettera det arbete som utförs av FEANTSA. 5. 2. 3. Utbyte av erfarenheter och insatser skall ses som ett led i en gradvis harmonisering av organ och verktyg för garanti och rätt till bostad, inom ramen för medlemsstaternas bestämmelser. 5. 3. Strukturfonderna och den ekonomiska och sociala utslagningen antas till förmån för missgynnade personer. Trots att man i gemenskapstexterna ofta hänvisar till sysselsättningen och arbetsmarknaden bör man ändå betona att de lokala och regionala myndigheterna vidtar förebyggande åtgärder (bostä- der, hälsa, läs- och skrivundervisning, etc. ) som på sikt möjliggör en återanpassning till yrkeslivet. Dessa åtgärder bör kunna ingå i de nationella strategierna för sysselsättningen som ligger till grund för de nationella programmen för mål 3. 5. 3. 2. Regionkommittén anser att stödmedlen måste vara relativt flexibla för att kunna underlätta genomförandet av lokala projekt som bidrar till ökad integration och närmare samarbete inom EU. 5. 4. Att närmare studera principen om rätt till bostad på EU-nivå 5. 4. 1. En egen bostad är en grundförutsättning för att en person skall kunna få fotfäste i samhället och på arbetsmarkna- den. ReK uppmanar därför gemenskapens institutioner att närmare studera principen om rätt till rimliga boendeförhål- landen. 5. 5. Iakttagelse beträffande fattiga grannländer och den nya migra- tionen 5. 5. 1. Regionkommittén vill fästa uppmärksamheten på problemen i samband med att fattiga personer flyttar från ett land till ett annat. 5. 5. 2. Hemlösheten aktualiserar problemet med fattigdom i rika länder och problemet med öppenhet och tolerans mot utsatta människor som korsar EU:s gränser. Bland de hemlösa i vissa EU-länder är allt fler utländska medborgare, särskilt politiska men också ekonomiska flyktingar från framför allt O¨ steuropa. Denna migration skall inte dramatiseras men är inte desto mindre en realitet. 5. 3. 1. Regionkommittén konstaterar att EU-insatser kan vara värdefulla på detta område. Kommittén rekommenderar därför att Europeiska socialfondens mål uttryckligen skall omfatta även denna problematik via stödet till projekt för kamp mot ekonomisk och social utslagning. På så sätt kan man förbättra människors möjligheter att integreras på arbetsmarknaden. A¨ ven inom ramen för Feder och gemen- skapsinitiativen Urban och Interreg bör det finnas stödåtgärder som främjar integrationen av de bostadslösa. Det är viktigt att Europeiska socialfonden i framtiden stödjer de initiativ som 5. 5. 3. Denna känsliga fråga bör betonas starkt inför utvidg- ningen av unionen och med hänsyn till det viktiga målet ekonomisk och social sammanhållning. Det nuvarande proble- met med migration från mindre gynnade länder väcker frågan om den framtida integrationen av dessa länder, den tekniska frågan om hur dessa företeelser skall hanteras och den smärtsamma frågan hur man skall förhålla sig till dessa människors svårigheter, som är särskilt påtagliga när det gäller ofta mycket unga barn som driver omkring på gatorna i Europas städer. Bryssel den 3 juni 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


eurovoc_concepts:
energy distribution
energy production
energy transport
means of public conveyance
public contract
telecommunications

text: 3. 6. 1999 EN Official Journal of the European Communities C 156/3 Communication from the Commission pursuant to Article 8 of Directive 93/38/EEC (1999/C 156/03) (Text with EEA relevance) List of services regarded as excluded from the scope of Council Directive 93/38/EEC of 14 June 1993 coordinating the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and telecommunications sectors pursuant to Article 8 thereof telecommunications operators; however, Directive 93/38/EEC is applicable in particular to contracts awarded by its constraints are no longer justified where there is effective competition after the recent liberalisation of this sector. For this purpose Article 8 of the Directive lays down that where there is effective competition in the telecommunications services market, the procurements for the provision of these services may be exempted from the scope of the Directive. In its communication on public procurement in the European Union (1) it would examine whether this Article could be applied. the Commission indcated that of the European Communities (2), In a notice published on 2 September 1998 in the Official the Commission Journal invited contracting entities in the telecommunications sector to notify it, under Article 8(2) of Directive 93/38/EEC, of any telecommunications services they regarded as excluded from the scope of to Article 8(1) thereof, on the ground that other entities were free to offer the and substantially under the same conditions (3). that Directive, pursuant same geographical services in the same area Moreover, in its fourth report on the implementation of the the Commission telecommunications regulatory package (4), noted the progress achieved by the Member States in implementing the legislative framework underpinning the full liberalisation of telecommunications markets. In particular, it noted that the national regulatory authorities are operational in all Member States and have started to apply the principles set out in the regulations. Justice of factors submitted by the operators as indicating the existence, as a matter of law and of fact, of a competitive situation as referred to by the Court of the European Communities in its judgment of 26 March 1996 in Case C-392/93 The Queen v. H. M. Treasury, ex parte British Tele- communications plc (5) in connection with the interpretation of the same article in an earlier directive (6) and, on the other, on the progress achieved by the Member States in implementing the regulations on telecommunications and the tangible results in the Member States’ telecommunications markets of effective application of the measures transposed into national law, as indicated by the data contained in the aforementioned fourth report. Liberalisation has now occurred in the telecommuni- cations sector and effective competition exists in most Member States, despite the fact that some Member States still benefit from transitional periods as regards the implementation of the telecommunications regulatory package. the above, the Commission is publishing, In view of for information purposes, the following list of telecommunications services exempted from the scope of Directive 93/38/EEC by virtue of Article 8 thereof. The list will be updated according to developments in the conditions of effective competition in tele- communications markets in question. The effect of the appli- cability of Article 8(1) that purchases by the entities providing an excluded service within the geographical area concerned will no longer be subject to the detailed provisions of the Directive. is The analysis of the declarations of exemption from the contracting entities was based, on the one hand, on the (1) (cid:145)Public procurement in the European Union(cid:146), Communication of the Commission of 11 March 1998 (COM(1998) 143 final). (2) Notice to contracting entities in the telecommunications sector (98/C 273/07) (OJ C 273, 2. 9. 1998, p. 12). (3) 32 contracting entities from the Member States replied to the Commission’s invitation. (4) Communication to the Council, the European Parliament, Economic and Social Committee and the Committee of Regions (COM(1998) 594 of 25 November 1998). the the The categorisation of the services has been done to facilitate the task of analysing competition and to help industry understand the practical the telecommunications impact of liberalisation on the application of procurement rules. Taken togehter, the Commission considers that these categories cover all of the telecommunications services referred to in Article 1(14) and (15) of the Directive and comply with the termi- nology used in Article 1(4)(c)(ii) of that Directive. (5) [1996] ECR I, p. 1631. (6) Council Directive 90/531/EEC of 17 September 1990 on the procurement procedures of entities operating in the water, energy, transport and telecommunications sectors (OJ L 297, 29. 10. 1990, p. 1). C 156/4 EN Official Journal of the European Communities 3. 6. 1999 Categories of services exempted Geographical areas concerned Public fixed telephony: Public mobile telephony: (cid:151) satellite services (cid:151) transmission of data/value-added services (telephone cards, Internet, call-back connection) Belgium, Denmark, Germany, Ireland, Sweden, United Kingdom Spain, Italy, Netherlands, Austria, France, Finland, Belgium, Denmark, Germany, Greece, France, Portugal, Finland, Sweden, United Kingdom Spain, Italy, Netherlands, Austria, Ireland, Belgium, Denmark, Germany, Ireland, Finland, Sweden, United Kingdom Italy, Netherlands, Austria, Spain, France, Portugal, Belgium, Denmark, Germany, Ireland, Finland, Sweden, United Kingdom France, Italy, Luxembourg, Netherlands, Austria, Spain, Notice of the expiry of certain anti-dumping measures (1999/C 156/04) The Commission gives notice that the anti-dumping measures mentioned below have expired. This notice is published in accordance with Article 11(2) of Council Regulation (EC) No 384/96 of 22 December 1995 (1) on protection against dumped imports from countries not members of the European Community, as last amended by Council Regulation (EC) No 905/98 (2). Product Country of origin or exportation Measures Reference Date of expiry Ammoniumnitrate Lithuania Undertaking Decision 94/293/EC 22. 5. 1999 (OJ L 129, 21. 5. 1994) (1) OJ L 56, 6. 3. 1996, p. 1. (2) OJ L 128, 30. 4. 1998, p. 18


title: Dictamen del Comité de las Regiones «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo relativa a la aplicación de gravámenes a los vehículos industriales por el uso de determinadas infraestructuras»

eurovoc_concepts:
EC Directive
axle tax
charges for use of infrastructure
commercial vehicle
proposal (EU)
transport infrastructure

text: 13. 10. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 293/21 Dictamen del Comité de las Regiones «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo relativa a la aplicacio´ n de grava´menes a los vehı´culos industriales por el uso de determinadas infraestructuras» EL COMITE´ DE LAS REGIONES, (1999/C 293/04) vista la lista de la Comisio´ n con las propuestas pendientes a 1 de mayo de 1999 en las que se produce un cambio de fundamento jurı´dico o de procedimiento debido a la entrada en vigor del Tratado de Amsterdam (SEC (1999) 581 final); vista la Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo relativa a la aplicacio´ n de grava´menes a los vehı´culos industriales por el uso de determinadas infraestructuras [COM(96) 331 final — 96/0182 (COD), antiguo 96/0182 (SYN)] (1); vista la decisio´ n del Consejo comunicada mediante carta de 3 de mayo de 1999 de consultar al Comité sobre el tema de acuerdo con el primer pa´rrafo del artı´culo 265 y el artı´culo 71 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea; vista la decisio´ n de la Mesa, de 7 de mayo de 1999, de designar como ponentes generales a los Sres. Weingartner y Lebrun, con el fin de elaborar un dictamen al respecto de conformidad con el artı´culo 39 del Reglamento Interno del Comité de las Regiones; visto su anterior Dictamen sobre la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a la aplicacio´ n de grava´menes a los vehı´culos industriales por el uso de determinadas infraestructuras» [COM(96) 331 final — 96/0182 (SYN)] (CDR 364/96 fin) aprobado el 16 de enero de 1997 (ponentes: Sres. Lebrun y Weingartner) (2), en su 29o Pleno, celebrado los dı´as 2 y 3 de junio de 1999 (sesio´ n del 3 de junio), ha aprobado por unanimidad el presente Dictamen. 1. El Comité de las Regiones reitera el contenido del Dictamen sobre la «Propuesta de Directiva del Consejo relativa a la aplicacio´ n de grava´menes a los vehı´culos industriales por el uso de determinadas infraestructuras» aprobado en el Pleno del 16 de enero de 1997. 3. El Comité de las Regiones lamenta profundamente que el Consejo, en la posicio´ n comu´ n, haya tenido muy poco en cuenta los aspectos esenciales y las consideraciones generales del dictamen anterior del CDR. 2. El Comité de las Regiones lamenta profundamente que el Consejo no haya respetado el procedimiento previsto en el artı´culo 265 del Tratado, en el que se establece que el plazo no podra´ ser inferior a un mes a partir de la fecha de la notificacio´ n que, a tal fin, se curse al Presidente del Comité de las Regiones. La carta del Consejo, con fecha de 3 de mayo de 1999, en la que se fijaba la fecha del 3 de junio de 1999 para emitir el dictamen no llego´ al CDR hasta el 5 de mayo de 1999. (1) DO C 59 de 29. 2. 1997, p. 9. (2) DO C 116 de 14. 4. 1997, p. 58. Bruselas, el 3 de junio de 1999. El Comité celebra que el Parlamento Europeo haya 4. afirmado claramente en sus deliberaciones que debe escucharse al Comité. Lamenta, no obstante, que el Parlamento Europeo haya aprobado la posicio´ n comu´ n del Consejo de acuerdo con el apartado 2 del artı´culo 251 del Tratado, a pesar de que no se diera al Comité la oportunidad de emitir un dictamen con anterioridad. El Comité observa que pueden haberse producido vicios sustanciales de forma tal como se establece en el artı´culo 230 del Tratado, por lo que toda persona fı´sica o jurı´dica podra´ interponer recurso, de acuerdo con el cuarto pa´rrafo del artı´culo 230 del Tratado. El Presidente del Comité de las Regiones Manfred DAMMEYER


title: Règlement (CE) n° 1167/1999 de la Commission, du 3 juin 1999, modifiant le règlement (CE) n° 831/97 fixant des normes de commercialisation applicables aux avocats

eurovoc_concepts:
fresh fruit
marketing standard
preparation for market
product quality
tropical fruit

text: L 141/4 FR Journal officiel des Communautés européennes 4. 6. 1999 RÈGLEMENT (CE) No 1167/1999 DE LA COMMISSION du 3 juin 1999 modifiant le règlement (CE) no 831/97 fixant des normes de commercialisation applicables aux avocats LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: vu le traité instituant la Communauté européenne, (CE) no 2200/96 du Conseil du 28 vu le règlement octobre 1996 portant organisation commune des marchés dans le secteur des fruits et légumes (1), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 857/1999 (2), et notamment son article 2, paragraphe 2, (1) (2) considérant que le règlement (CE) no 831/97 de la Commission (3) fixe la norme de commercialisation pour les avocats; l’Europe les pays membres de considérant que la norme CEE-ONU FFV-42 concernant la commercialisation et le contrôle de la qualité commerciale des avocats livrés au trafic la international entre Commission économique pour des Nations unies (CEE/ONU) et à destination de ces pays, a été modifiée lors des dernières sessions du groupe de travail de la normalisation des denrées périssables et du développement de la qualité de la CEE/ONU; considérant que l’article 2, paragraphe 2, du règlement (CE) no 2200/96 prévoit qu’il est tenu compte, lors de l’adoption de normes concer- nant les fruits et légumes, des normes CEE/ONU recommandées par ce groupe de travail; considé- rant qu’il est donc souhaitable de procéder à l’har- monisation de la norme communautaire pour les avocats avec la norme CEE/ONU correspondante; Article premier L’annexe du règlement comme suit: (CE) no 831/97 est modifiée 1) Au II titre «DISPOSITIONS CONCERNANT LA QUALITÉ», point A (caractéristiques minimales), deuxième alinéa, première phrase, les termes «fermes au point d’expédition, et» sont ajoutés après «doivent être». 2) Au titre V «DISPOSITIONS CONCERNANT LA PRÉSEN- TATION», point A (homogénéité), le premier alinéa est remplacé par le texte suivant [y compris la note de bas de page (1)]: «Le contenu de chaque colis doit être homogène et ne comporter que des avocats de même origine, variété, qualité, coloration (1) et calibre. (1) Un changement de couleur des fruits dans les variétés à peau sombre n’est pas considéré comme un défaut, mais la coloration des fruits dans chaque colis doit être uniforme au point d’expédition. » Article 2 (3) considérant que les mesures prévues au présent règlement sont conformes à l’avis du comité de gestion des fruits et légumes frais, Le présent règlement entre en vigueur le troisième jour suivant celui de sa publication au Journal officiel des Communautés européennes. Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 3 juin 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 297 du 21. 11. 1996, p. 1. (2) JO L 108 du 27. 4. 1999, p. 7. (3) JO L 119 du 8. 5. 1997, p. 13