title: Regionsudvalgets udtalelse om «De institutionelle aspekter af udvidelsen - Lokal- og regionalstyre i Europa»

eurovoc_concepts:
European Committee of the Regions
decision-making body (EU)
enlargement of the Union
operation of the Institutions
powers of the institutions (EU)
regional and local authorities

text: 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/15 Regionsudvalget understreger 3. 14. endvidere, at EU- institutionernes valg af teknologi bør foretages under overhol- delse af reglerne om fri konkurrence, og at alle borgere bør sikres adgang hertil, uanset hvilket edb-system de anvender. 3. 15. Det påpeges også, at der må gøres en større indsats for at udbygge informationsnettene i samarbejde med de lokale myndigheder, således som det allerede sker i mange tilfælde. Disse net bør i større omfang benyttes til publikationer og gennemførelse af informationskampagner. formidling af 3. 16. Regionsudvalget er enig med Kommissionen i, at et samarbejde mellem institutionerne er nødvendigt for at nå målet om bedre lovgivning, men vil dog understrege, at målet kun kan nås gennem en revision af lovgivningsprocessen i EU samt en klar fordeling af beføjelserne mellem institutionerne. Bruxelles, den 15. september 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »De institutionelle aspekter af udvidelsen — Lokal- og regionalsty- re i Europa« (1999/C 374/05) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til præsidiets beslutning af 15. juli 1998 om i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, at fremlægge udtalelse om lokal- og regionalstyre i EU og overdrage til Underudvalget for Institutionelle Anliggender at udarbejde forslag til udtalelse, under henvisning til forslag til udtalelse (CdR 52/99 rev. 2) fra Underudvalget for Institutionelle Anliggender vedtaget den 6. juli 1999 (ordførere: Lord Hanningfield of Chelmsford og Marian Louppen- Laurant) — på den 30. plenarforsamling den 15. -16. september 1999 (mødet den 15. september) vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning Den forestående optagelse af nye medlemslande bliver den mest omfattende udvidelse i Den Europæiske Unions historie såvel med hensyn til antallet af nye medlemsstater som med hensyn til befolkningstallet. Det erkendes i almindelighed, at de strukturer, der for fyrre år siden blev skabt til et økonomisk fællesskab på seks lande, ikke længere passer til en union af femten lande, for ikke at tale om tyve eller flere. Nylige begivenheder viser klart, at der er påtrængende behov for en radikal revision af EU’s institutioner og forvaltning samt for mere demokrati og gennemsigtighed. Desuden er det nuværende EU meget tættere sammenvævet, end De Europæiske Fællesskaber var for fyrre år siden. Unionen er ikke længere en forening af hovedstæder, men er blevet et regionernes og kommunernes Europa. Oprettelsen af Regions- udvalget er den endelige anerkendelse af dette forhold. Regio- ner og byer kan betragtes som konstituerende dele af Unionen, og de spiller en afgørende rolle i Den Europæiske Unions vedvarende udviklingsproces. Den næste regeringskonference må føre til en demokratisk, decentraliseret og effektiv Europæisk Union med institutioner, der er vel rustede til at tjene over 500 millioner europæiske borgeres behov i det 21. århundrede. Yderligere udvidelse af EU er sandsynlig, hvorfor der klart er behov for at revidere de forskellige EU-institutioners roller, herunder Regionsudvalgets. Nærværende udtalelse beskæftiger sig med udvidelsens 1. 1. institutionelle aspekter for så vidt Regionsudvalget angår. Den vil gå nærmere ind på to overordnede problemområder: — Udvidelsens direkte virkninger for Regionsudvalgets ar- bejdsmåde, C 374/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 — Regionsudvalgets rolle og funktioner i forhold til de øvrige 3. Udvidelsens direkte virkninger for Regionsudvalgets EU-institutioner. arbejdsmåde 1. 1. 1. Udtalelsen har i høj grad karakter af et arbejdspapir, idet bevægelsen hen imod et udvidet EU er en udviklingsproces, og præcise detaljer om udvidelsen på indeværende tidspunkt ikke er kendt. 1. 1. 2. Regionsudvalget forventer, at der bliver behov for en ny udtalelse fra Regionsudvalget, når det bliver mere klart, hvornår og hvorledes Unionen udvides. 1. 1. 3. Regionsudvalget har en afgørende rolle at spille i knæsættelsen af subsidiaritetsprincippet i Den Europæiske Union. 2. Regionsudvalget og udvidelsen — Den aktuelle situa- tion 2. 1. De lokale og regionale politiske organer har længe været involveret i samarbejde med lande uden for EU. Regions- udvalget har også påtaget sig en ledende rolle i kommunikatio- nen med lokale og regionale myndigheder i stater, som har udtrykt interesse for medlemskab af EU, via de forskellige EU-programmer. 2. 1. 1. Regionsudvalget har oprettet en kontaktgruppe til igangsættelse af en dialog med de lokale og regionale myndig- heder i de central- og østeuropæiske stater og på Cypern. Regionsudvalgets præsidium oprettede denne gruppe den 13. maj 1998, og den har holdt en række møder og konferen- cer i forskellige ansøgerlande og vil arrangere en større konference til udarbejdelse af rapport om kontaktgruppens erfaringer i november 1999. I dette afsnit belyses nogle væsentlige interne reformer, som Regionsudvalget vil skulle overveje efter yderligere udvidelse af EU. 3. 1. Regionsudvalgets medlemmer Regionsudvalget blev oprettet 3. 1. 1. ved Maastricht- traktaten med 189 medlemmer med forbillede i Det Økonomi- ske og Sociale Udvalgs størrelse og sammensætning. Antallet blev siden forhøjet til de nuværende 222 medlemmer, da medlemslandenes kreds blev udvidet fra 12 til 15. Yderligere udvidelse kan kræve en ny forhøjelse af RU-medlemmernes antal. De nationale delegationers nuværende størrelse fremgår af bilag 1. 3. 2. Institutionernes sammensætning og udvidelsen 3. 2. 1. I Amsterdam-traktaten begrænses parlamentsmed- lemmernes antal til 700. Kommissionens størrelse er stadig under debat. 3. 3. Udvidelsen og Regionsudvalgets størrelse Efter Regionsudvalgets opfattelse foreligger der en række valgmuligheder med hensyn til dets størrelse. Som en første mulighed foreligger en fastholdelse af 3. 3. 1. status quo med 222 medlemmer og deraf følgende reduktion af de nationale delegationer ved optagelsen af nye. Hver enkelt nationale delegation ville således blive mindre ved hver ny udvidelse. 2. 1. 2. Parallelt med disse bestræbelser fra Regionsudvalgets side, har de andre EU-institutioner i længere tid haft en dialog med de forskellige ansøgerlande. De enkelte EU-lande har haft bilaterale kontakter med ansøgerlandene. 3. 3. 2. Den anden mulighed er at lade medlemstallet stige på en sådan måde, at nye nationale delegationer får samme størrelse som de nuværende i forhold til landenes størrelse. (Jf. bilag 2). Dette ville føre til et samlet medlemstal på 351. 2. 1. 3. Regionsudvalget mener, at en yderligere styrkelse af Regionsudvalgets rolle vil være påkrævet, når institutionerne tilpasses til et udvidet EU. Tilsvarende bliver der behov for ændringer for de øvrige institutioners vedkommende for at tage højde for yderligere ændringer i roller og samarbejdsfor- mer i forbindelse med en udvidet medlemskreds og et stadig mere integreret EU. Det centrale spørgsmål for Regionsudval- get er imidlertid, at EU fortsat lægger meget stor vægt på subsidiaritetsprincippet, og at dette fører til en styrkelse af Regionsudvalget i beslutningsprocessen og i kontrollen med overholdelsen af dette princip. 2. 1. 4. Den 25. marts 1998 godkendte Kommissionen til- trædelsespartnerskaber for ti central- og østeuropæiske ansø- gerlande. Regionsudvalget mener, at det bør tillægges en rolle i gennemførelsen af disse tiltrædelsespartnerskaber med henblik på udviklingen af det lokale og regionale demokrati i ansøgerlandene og styrkelsen af subsidiaritetsprincippet. 3. 3. 3. Den tredje mulighed vil være at ændre systemet mere radikalt på en sådan måde, at delegationernes størrelse mere direkte står i forhold til landenes befolkningstal, som tilfældet er i Parlamentet. Dette vil føre til i alt 206 eller 318 medlem- mer. (Jf. bilag 3). 3. 3. 4. Regionsudvalget mener, at en forhøjelse af medlems- tallet vil sikre, at nye medlemslande får lejlighed til at tilgodese passende repræsentation af både lokale og regionale politiske organer. 3. 3. 5. Regionsudvalget foreslår, at der fastlægges et maksi- mum for antallet af medlemmer af Regionsudvalget på om- kring 350. Dette vil give plads for nationale delegationer af en fornuftig størrelse med mulighed for passende repræsentation af både regionale og lokale myndigheder og for en passende geografisk spredning inden for de enkelte lande. Især må de mindre delegationer ikke beskæres så meget, at de i praksis ikke kan sikre en både regional, lokal og geografisk repræsentation. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/17 3. 3. 6. Regionsudvalget har opstillet to forskellige scenarier for en mulig udvidelse af medlemstallet ud fra antagelsen af EU-udvidelser i to omgange. Hensigten er at vise, hvorledes udvidelser vil påvirke Regionsudvalgets samlede størrelse. (Jf. bilag 4). 3. 4. Regionsudvalgets beskikkelse og sammensætning 3. 4. 1. Fremgangsmåden for udnævnelse af Regionsudval- gets medlemmer bør tages op til fornyet vurdering. Gældende praksis varierer meget fra det ene land til det andet. I forbindelse med nye medlemslandes tilkomst må dette betragtes som et vigtigt spørgsmål, som kræver indgående drøftelse for at finde frem til en position over for den næste regeringskonferen- ce. Ansøgerlandene må inddrages i denne debat. 3. 4. 2. Ansøgerlandene har forskellige interne strukturer, og uanset hvilke reformer Regionsudvalget underkastes, må der tages højde for inddragelse af både lokale og regionale myndigheder. 3. 4. 3. Regionsudvalgets sammensætning er per definition afledt af dets rolle og opgaver. Eftersom Regionsudvalget fortsat arbejder med at definere sin rolle som politisk organ i EU, og eftersom regionaliseringsprocessen, decentraliserings- processen og selvstænddiggørelsen af regionerne og kommu- nerne inden for medlemslandene er i udvikling, må debatten om Regionsudvalgets beskikkelse og sammensætning holdes åben. Debatten må tage højde for nye medlemslandes interne strukturer og på tæt hold følge debatten om institutionelle reformer i EU. til udtalelse Regionsudvalgets 3. 4. 4. 1996-regerings- konferencen (ordfører: Jordi Pujol i Soley) (1) anmodede allerede udtrykkeligt om en henvisning til dets medlemmers politiske mandat og politiske legitimitet og til, at de er udnævnt efter indstilling fra den myndighed, de repræsenterer. Anmodningen blev ikke fulgt af regeringskonferencen. Regionsudvalget genta- ger hermed sit krav om, at medlemmerne skal have politisk mandat. 3. 4. 5. I tilfælde af yderligere traktatsrevisioner eller udarbej- delse af en EU-forfatning og i forbindelse med enhver tænkelig bevægelse i retning af større harmonisering af Den Europæiske Union vil Regionsudvalget blive nødt til at drøfte og tydeliggøre sin egen rolle og position. Regionsudvalget ser gerne, at ansøgerlandene inddrages i denne debat. 3. 4. 6. nes udnævnelse skal omfatte ligestillingsaspektet. Enhver revision af fremgangsmåden for medlemmer- 3. 4. 7. Ordførerne foreslår, at man, så snart der er en vis klarhed over, hvilke nye lande der først tiltræder EU, giver disse lande observatørstatus. De skal dermed opnå ret til at sende delegationer til Regionsudvalgets møder. Dermed vil de kunne få indblik i Regionsudvalgets forretningsgang. (1) CdR 136/95 fin — EFT C 100 af 2. 4. 1996, s. 1. 3. 5. Praktiske og organisatoriske spørgsmål 3. 5. 1. spørgsmål Regionsudvalget. Naturligvis rejser der sig en lang række praktiske i medfør af enhver grundlæggende ændring i 3. 5. 2. Der vil opstå behov for at se på de interne strukturer, underudvalgenes antal og størrelse, præsidiets størrelse og sammensætning og sammensætning, medarbejderstabens andre interne ordninger. Disse forhold er i øjeblikket til drøftelse i Underudvalget for Administrative og Budgetmæssige Spørgsmål og i forretningsordensudvalget. 3. 5. 3. Når der bliver større klarhed om den forestående udvidelsesproces og dens tidsplan, vil Regionsudvalget anbefa- le, at dets sekretariat tager skridt til at sikre, at de budgetmæssi- ge følger af udvidelsen snarest belejligt bliver lagt frem for Regionsudvalgets præsidium. Der må planlægges på mellem- lang sigt under hensyntagen til udvidelsens mulige følger. 3. 5. 4. Ligesom i de øvrige institutioner må man i Regions- udvalget tage stilling til sprogspørgsmålet. I øjeblikket sørges der for oversættelse og tolkning mellem elleve sprog. Spørgs- målet må behandles inden for rammerne af det interinstitutio- nelle samarbejde og under hensyntagen til eksistensen af regionale sprog. 3. 5. 5. Både for medlemmernes og for medarbejdernes vedkommende må der ses på mulighederne for sprogkurser, udvekslingsprogrammer og fælles aktiviteter. Sådanne foran- staltninger vil kunne sikre gnidningsløs tiltrædelse og bedre kommunikation inden for og mellem institutionerne. 4. Regionsudvalgets rolle og identitet i forhold til de andre EU-institutioner I dette afsnit behandles de interinstitutionelle aspekter af udvidelsens følger for Regionsudvalget. 4. 1. 1. Unionens udvidelse vil betyde fornyet overvejelse over nogle væsentlige spørgsmål omkring den måde, EU fungerer på. Et udvidet EU vil blive nødt til at se på en række spørgsmål, herunder eventuelt vægtningen af stemmer i Rådet, Kommissionens rolle og strukturer osv. Dette afsnit går især ind på nogle af de afgørende spørgsmål omkring Regionsudval- gets rolle blandt EU-institutionerne. 4. 1. 2. Regionsudvalget mener, at den nye udvidelsesrunde og den forventede reform af EU’s institutionelle strukturer vil indebære et behov for styrkelse af Regionsudvalgets rolle og position, og at Regionsudvalget bør spille en mere indflydelses- rig rolle i politikudviklingen og beslutningstagningen i EU. Et stadig større antal beslutninger inden for en række politiske områder træffes nu på det subnationale niveau, og de lokale og regionale politiske organer får stadig større betydning og indflydelse i EU. Dette må afspejles i Regionsudvalgets rolle. C 374/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 4. 1. 3. Med henblik på den næste regeringskonference bør der tages skridt til en styrkelse af Regionsudvalgets rolle på en række områder. 5. Kompetenceområder 5. 1. En EU-udvidelse giver lejlighed til fornyet overvejelse over og nyvurdering af de politikområder, som Regionsudval- get i øjeblikket skal høres om. Nye landes tiltrædelse begrunder klart en styrkelse af Regionsudvalgets kompetence på en række områder af særlig betydning for de nye lande. Regionsudvalget mener, eftersom de lokale og regiona- 5. 2. le myndigheders rolle er voksende inden for offentlig sikker- hed, at dette område bør udgøre et kompetenceområde, som næste regeringskonference bør tage med. De lokale og regionale myndigheder beskæftiger sig i stigende grad med kriminalitet og andre sikkerhedsspørgsmål, og forsøgene på at finde løsninger på sikkerhedsproblemer udvikles ofte bedst inden for de lokale samfund, hvor man bedst ved, hvad der bedst passer til de særlige lokale forhold. Regionsudvalget anerkender desuden, at de lokale og regionale myndigheder i stigende grad er involveret i en lang række andre spørgsmål som f. eks. energi, informationsteknologi og SMV-vilkår. Traktatens bredt formulerede beskrivelse af kompeten- 5. 3. cen giver Regionsudvalget mulighed for at blive hørt på nye politikområder, som kan opstå i fremtiden, og som ikke altid er lette at definere. Udvidelsen vil tilføre nye, hidtil uforudsete spørgsmål og aspekter af EU-politikken, og denne fleksibilitet i adgangen til konsultere Regionsudvalget om en omfattende række spørgsmål bør fortsat eksistere. 6. Regionsudvalget og EU-beslutningsprocessen 6. 2. Der er behov for øget samarbejde mellem Regionsud- valget og de øvrige EU-institutioner. I Regionsudvalgets Politi- ske prioritering (vedtaget den 18. november 1998) udpeges udvidet kontakt på underudvalgenes (EP-udvalgene), ordfø- rernes, de politiske gruppers og de nationale delegationers niveau som væsentlige midler til forbedring af samarbejdet mellem institutionerne. I særlige tilfælde kan tænkes på nedsættelse af interinstitutionelle ad hoc-arbejdsgrupper. 7. Regionsudvalget og de andre EU-institutioner Selv om udvidelsen ikke er den eneste baggrund for behovet for en dybtgående reform af Unionens strukturer, er det sikkert og vist, at hvis intet ændrer sig, vil det eksisterende bygningsværk falde sammen under vægten af en udvidet Union. De første revner i murværket er allerede synlige. Den næste regeringskonference kan føre til yderligere ændrin- ger i den måde, hvorpå EU er struktureret og fungerer, herunder eventuelt udarbejdelsen af en EU-forfatning. Magtde- lingen vil utvivlsomt blive et stort emne i debatten. En ny forfatning for EU må udformes under hensyntagen til, at Europas regioner og lokalsamfund spiller en vigtig rolle og har vigtige beføjelser. I et sådant decentraliseret Europa, har Regionsudvalget en vigtig opgave, og forholdet til de øvrige institutioner må defineres klart. 8. Konklusioner 8. 1. Til EU-medlemskabet hører bl. a. , at ansøgerlandene tilslutter sig subsidiaritetsprincippet. For at sikre størst muligt nærdemokrati i det udvidede EU finder Regionsudvalget det derfor vigtigt, at der sker en styrkelse af det lokale og regionale demokrati i ansøgerlandene. Det opfordrer derfor EU til i sin tilpasningsstrategi at fremme en sådan udvikling i disse lande. EU-traktaten fastsætter, under hvilke omstændigheder 6. 1. Regionsudvalget har ret til at fremlægge udtalelse om forslag til EU-lovgivning inden for tidsrummet mellem fremlæggelsen af Kommissionens forslag og dets vedtagelse i Rådet. 8. 2. Størrelse En styrkelse af Regionsudvalgets rolle i EU-lovgivnings- processen ville betyde, at den igangværende regionaliserings- og decentraliseringsproces og forandringerne — i såvel EU- lande som i lande udenfor — i forholdet mellem nationalstater- ne og regionerne og kommunerne ydes retfærdighed. Regionsudvalget mener, at udvidelse af medlemslandenes kreds kræver en yderligere forhøjelse af antallet af medlemmer i Regionsudvalget. Regionsudvalget mener, at et maksimum på omkring 350 medlemmer er passende, og vil overveje forskelli- ge scenarier for fordelingen med henblik på passende repræsen- tation. I denne sammenhæng vil Regionsudvalget gentage og under- strege den i udtalelse CdR 136/95 (ordfører: Jordi Pujol i Soley) fremsatte anmodning om, at Regionsudvalget anerkendes som en fuldgyldig EU-institution. Desuden bør det kræves, at Kommissionen og Rådet begrunder det, når de beslutter ikke at følge Regionsudvalgets anbefa- linger. 8. 3. Sammensætning Med henblik på Unionens udvidelse og den forestående regeringskonference finder Regionsudvalget, at der er behov for en nyvurdering af principperne for medlemmernes udnæv- nelse. En debat om Regionsudvalgets beskikkelse og sammen- sætning skal have deltagelse af ansøgerlandene. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/19 8. 4. Regionsudvalget gentager sin anmodning fra Pujol- udtalelsen om, at traktaten formuleres, således at der henvises til dets medlemmers politiske mandat og legitimitet. 8. 5. Ansøgerlandene til den første udvidelsesrunde bør have observatørstatus, således at de kan sende repræsentanter til møder i Regionsudvalget. En ny fremgangsmåde for indstillingen af medlemmer- 8. 6. ne til udnævnelse bør respektere ligestillingsprincippet. 8. 7. Praktiske og organisatoriske spørgsmål En strategi på mellemlang sigt om budgetmæssige og organisa- toriske aspekter bør udvikles hurtigst muligt. Den skal omfatte: — størrelse og sammensætning for Regionsudvalgets organer (præsidium, underudvalg mv. ), — budgetmæssige konsekvenser, — forberedende aktiviteter såsom sprogkurser, — oversættelse og tolkning. Bruxelles, den 15. september 1999. 8. 8. Regionsudvalget og beslutningsprocessen Regionsudvalget henstiller, at dets rolle i processen for udvik- lingen af EU-lovgivningen styrkes yderligere. Desuden bør der ske en udvidelse af de politikområder, hvor Regionsudvalget er involveret, og dets nuværende kompetenceområder bør finde mere præcist udtryk i traktatsbestemmelserne. Adgangen for høring på andre områder bør bibeholdes. 8. 9. Regionsudvalget gentager Pujol-rapportens anbefaling af, at Regionsudvalget anerkendes som egentlig institution. Desuden bør det kræves af Kommissionen og Rådet, at de følge Regionsudvalgets forklarer deres grunde til anbefalinger, når dette er tilfældet. ikke at 8. 10. Regionsudvalgets plads i Unionens institutionelle struktur Regionsudvalget agter at udvikle sit samarbejde med de andre EU-institutioner, og dét navnlig i perioden umiddelbart op til udvidelsen og regeringskonferencen. I praksis kunne dette blandt andet ske ved, at der oprettes fællesudvalg sammen med Europa-Parlamentet, og ordføreren foreslår, at Regionsudval- gets sekretariat tager skridt til at sikre, at de første sådanne møder kan finde sted så hurtigt som muligt. Desuden vil Regionsudvalget fortsat arbejde med at definere og understrege sin egen rolle og position, især med henblik på muligheden af yderligere europæisk integration. 8. 11. Regionsudvalget må fortsat udvikle sin bistand til de lande, der søger optagelse i Den Europæiske Union. Regionsudvalget bør yde støtte, hjælp og information i et samvirke med de andre EU-institutioner. De lokale og regionale politiske organer i ansøgerlandene må fra begyndelsen fuldt ud inddrages i udvidelsesprocessen. Til dette formål nedsættes blandede udvalg, hvori spørgsmål vedrørende de lokale og regionale myndigheder skal drøftes. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget C 374/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 BILAG I til Regionsudvalgets udtalelse Delegationernes nuværende størrelse. Den nuværende størrelse af de nationale delegationer i Regionsudvalget. Land Østrig Belgien Danmark Finland Frankrig Tyskland Grækenland Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Spanien Sverige Storbritannien Antal medlemmer af den natio- nale delegation 12 12 9 9 24 24 12 9 24 6 12 12 21 12 24 Regionsudvalgets nuværende samlede medlemstal: 222. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/21 BILAG II til Regionsudvalgets udtalelse Størrelsen af ansøgerlandenes delegationer i Regionsudvalget under forudsætning af uændret fordelingsnøgle. Befolkningstal — Skøn for juli 1998 Antal medlemmer i RU Land Befolkning Polen Ungarn Tjekkiet Slovenien Estland Cypern Malta Letland Litauen Slovakiet Bulgarien Rumænien 38 606 922 10 208 127 10 286 470 1 971 739 1 421 335 748 982 379 563 2 385 396 3 600 158 5 392 982 8 240 426 22 395 848 21 12 12 6 6 6 6 9 9 12 12 18 (Kilde: Central Intelligence Agency (CIA) World Factbook 1998) Den angivne delegationsstørrelse er en tilnærmelse baseret på landets befolkningstal og under den forudsætning, at Regionsudvalget i alt har 351 medlemmer. C 374/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 BILAG III til Regionsudvalgets udtalelse Delegationsstørrelse baseret på Parlamentets fordelingsnøgle. Tyskland UK Frankrig Italien Spanien Nederlandene Grækenland Belgien Portugal Sverige Østrig Danmark Finland Irland Luxemburg EU i alt Antal MEP Antal MRU Option 1 Option 2 Nuværende antal 99 87 87 87 64 31 25 25 25 22 21 16 16 15 6 50 44 44 44 32 16 13 13 13 11 11 8 8 8 3 33 29 29 29 21 10 8 8 8 7 7 5 5 5 2 24 24 24 24 21 12 12 12 12 12 12 9 9 9 6 626 318 206 222 Tabellen viser Regionsudvalgets samlede størrelse under den forudsætning, at delegationerne baseres på to, hhv. tre gange så stort befolkningstal per medlem som delegationerne i Parlamentet. Option 1: dobbelt så stort befolkningstal per medlem som for Parlamentets vedkommende. Option 2: tre gange så stort befolkningstal per medlem som for Parlamentets vedkommende. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/23 BILAG IV til Regionsudvalgets udtalelse Bilaget viser forøgelsen af Regionsudvalget ved to yderligere EU-udvidelsesrunder. Forudsætningen er naturligvis på nuværende tidspunkt til en vis grad spekulativ, eftersom ansøgerlandenes situation kan ændre sig. Disse hypoteser kan dog være til støtte for Regionsudvalgets medlemmer i overvejelserne over spørgsmålet om forsamlingens størrelse. Første udvidelsesrunde tænkes at omfatte: Land Polen Ungarn Tjekkiet Slovenien Estland Cypern Malta Hvilket ville give et Regionsudvalg på: 222 + 69 = 291. En yderligere udvidelsesrunde kunne omfatte: Land Letland Litauen Slovakiet Bulgarien Rumænien Hvilket ville give et Regionsudvalg på: 222 + 129 (60+69) = 351. Antal MRU 21 12 12 6 6 6 6 Antal MRU 9 9 12 12 18 C 374/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 BILAG V til Regionsudvalgets udtalelse Intern struktur i ansøgerlandene i første optagelsesrunde Land Antal regionale myndigheder eller mellemliggende myndighedsniveauer Antal lokale myndigheder Valgsystemer Den Tjekkiske Republik 8 regioner (kraje). 6 242 kommuner (heriblandt 487 med bystatus). Cypern Estland Ungarn Polen Intet regionalt niveau. 6 di- 32 kommuner. strikter under centralregerin- gens myndighed. Borgmesteren vælges direkte. Kommunalrådene vælges også direkte og antallet af medlemmer afhænger af vælgernes antal og er på mindst 8 og højst 26. Intet regionalt niveau, men 254 lokalmyndigheder heriblandt Kommunalrådet vælges direkte. Borgmesteren vælges 15 »amter« (maakond). (linn) og 209 blandt kommunalrådets medlemmer. 45 bykommuner landkommuner (vald). Intet regionalt niveau, men 3 156 kommuner (heraf 2 900 di- Det lokale niveau repræsenteres af et direkte valgt kommu- striktskommuner). 4 forskellige nalråd. I de mindste valgkredse vælges borgmesteren direkte 19 »amter«. typer af kommuner: 1 143 almin- af almindelige borgere, medens han i de største valgkredse delige kommuner, 277 større kom- vælges af kommunalrådet. muner og 155 byer og 8 større byer. 16 voivodier repræsenteret 2 468 kommuner, herunder byer Det af »sejmik wojewo´dzki« (voivo- og landsbyer. die-forsamlinger). »amter« (»powiat«) 373 lokale niveau repræsenteres af kommunalrådene »Gmina«, som vælges direkte efter forholdstalsmetoden. Antallet af medlemmer går fra 15-100 afhængigt af kom- munernes størrelse. Kommunalrådene vælger en borgme- ster »Wojt« i landsbyer, en »Burmistrz« i mindre byer. Slovenien Intet regionalt niveau. 60 lokale administrative enheder, Kommunerne ledes af en borgmester (»zupun«), som vælges hvis ledere udnævnes af indenrigs- direkte, og af kommunalrådet (»obciinski svet« eller »mestni ministeren. 147 kommuner. svet«)


title: Parecer do Comité das Regiões sobre «A aplicação do direito da UE pelas autarquias regionais e locais»

eurovoc_concepts:
administrative structures
application of EU law
local authority
national implementing measure
region
technical barrier

formats: html pdf print

text: 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/25 Parecer do Comité das Regio˜ es sobre «A aplicaça˜o do direito da UE pelas autarquias regionais e locais» O COMITE´ DAS REGIO˜ ES, (1999/C 374/06) Tendo em conta a decisa˜o da Mesa de 15 de Julho de 1998 de autorizar a elaboraça˜o de um parecer sobre o tema em epı´grafe, com base no nu´ mero 4 do artigo 198. o-C do Tratado que institui as Comunidades Europeias, e de encarregar a Comissa˜o de Assuntos Institucionais da elaboraça˜o dos respectivos trabalhos; Tendo em conta o projecto de parecer da Comissa˜o de Assuntos Institucionais adoptado em 6 de Julho de 1999 (CdR 51/99 rev. 2), sendo relator Lars Nordström, adoptou, na 30. a reunia˜o plena´ria de 15 e 16 de Setembro de 1999 (sessa˜o de 15 de Setembro), o presente parecer por unanimidade. 1. Introduça˜o 2. Transposiça˜ o das directivas da CE para o direito nacional 1. 1. So´ os Estados-Membros respondem perante a UE pela transposiça˜o da legislaça˜o da Unia˜o. Isto vale tanto para a transposiça˜o das directivas da CE para o direito nacional como para a sua execuça˜o. Porém, em cada Estado-Membro, as funço˜ es correspondentes podem ser repartidas entre o governo central e as autarquias regionais e locais. Em muitos casos, estas suportam uma parte considera´vel dos encargos que resultam desta obrigaça˜o de transposiça˜o da legislaça˜o da UE. 1. 2. A participaça˜o das autarquias regionais e locais no processo de transposiça˜o da legislaça˜o da UE para cada paı´s reflecte a importância pra´tica de que esta legislaça˜o para elas se reveste. Cada vez mais o direito da UE afecta domı´nios de competência regional e local. Consequentemente, a inclusa˜o das autarquias regionais e locais no processo de transposiça˜o da legislaça˜o comunita´ria para o direito nacional e na respectiva execuça˜o administrativa oferecem a essas autarquias uma importante oportunidade para: — contribuı´rem com a sua competência técnica; — fazerem por as suas caracterı´sticas individuais e especı´ficas serem atendidas; — preservarem a sua diversidade e especificidade e — permitirem uma administraça˜o eficiente da aplicaça˜o das normas a um nı´vel pro´ ximo dos cidada˜os. Para as autarquias locais e regionais, a participaça˜o na 1. 3. transposiça˜o da legislaça˜o da UE é uma extensa˜o necessa´ria do seu envolvimento na processo legislativo da Unia˜o, envolvi- mento que, actualmente, se da´ através do Comité das Regio˜ es e, em alguns Estados-Membros, ainda através de um processo especial de associaça˜o das autarquias regionais e locais à polı´tica europeia dos governos centrais. 2. 1. Nos Estados-Membros da UE, existem diversas formas de chamar o poder local e regional a participar na transposiça˜o das directivas comunita´rias. Em alguns paı´ses, essas directivas sa˜o, em parte, transpostas para o direito nacional pelos o´ rga˜os legislativos das regio˜ es. E´ assim nas regio˜ es que, no âmbito das competências exclusivas que lhes sa˜o conferidas pelo direito nacional, dispo˜ em de competências legislativas pro´ prias. Outra possibilidade é a transposiça˜o ser feita pelos o´ rga˜os legislativos do governo central em colaboraça˜o com um o´ rga˜o de representaça˜o nacional do poder regional. Existem, ainda, va´rias outras formas de intervença˜o das autarquias regionais e locais neste processo de transposiça˜o, entre as quais podem estar, também, modalidades informais de cooperaça˜o. Neste contexto, a transposiça˜o das directivas comunita´rias pode repercutir-se no exercı´cio das competências das autarquias locais. A aplicaça˜o das normas comunita´rias pode, em certos casos, circunscrever, entenda-se limitar, a capacidade de exercı´- cio das autarquias e ter consequências financeiras para o orçamento das mesmas. 2. 2. A participaça˜o activa das autarquias neste trabalho de transposiça˜o permite a maior flexibilidade e uma extensa consideraça˜o das especificidades regionais. Por outro lado, promove-se o aproveitamento de um grau particularmente elevado de competência técnica para o processo legislativo. A adaptaça˜o às exigências locais permite melhorar a 2. 3. eficiência administrativa e aumentar a legitimaça˜o democra´tica, contribuindo, ainda, para que a legislaça˜o comunita´ria seja mais bem aceite pelo cidada˜o. 2. 4. As diferentes formas de participaça˜o das autarquias regionais e locais na transposiça˜o das directivas da CE para o direito nacional dependem do pano de fundo constitucional especı´fico de cada Estado-Membro. Estas diferenças têm de ser cabalmente respeitadas. C 374/26 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 12. 1999 3. Aplicaça˜ o da legislaça˜ o da UE pelas administraço˜ es E´ possı´vel identificar três formas de execuça˜o da 3. 1. legislaça˜o da UE pelas administraço˜ es de cada Estado-Membro, dependendo de a competência executiva residir: — principalmente nas administraço˜ es regionais/locais; — em parte nos o´ rga˜os nacionais e noutra parte nos o´ rga˜os administrativos regionais/locais, dependendo da incidência material; — exclusivamente nos poderes centrais dos Estados- -Membros. 3. 2. A repartiça˜o de responsabilidades entre autoridades nacionais, regionais e locais varia de paı´s para paı´s, na˜o sendo deseja´vel qualquer harmonizaça˜o neste domı´nio. Cumpriria, na˜o obstante, cuidar de que, dentro do enquadramento constitucional de cada Estado-Membro, a aplicaça˜o administra- tiva da legislaça˜o da UE se norteasse pelos seguintes princı´pios: — maior proximidade possı´vel do cidada˜o; 4. 1. 2. Outro aspecto essencial é que a legislaça˜o seja, na sua generalidade, de boa qualidade e que sejam tidas em linha de conta as implicaço˜ es econo´ micas e administrativas da sua aplicaça˜o para as autarquias regionais e locais. 4. 1. 3. O Tratado de Amsterda˜o e o seu protocolo relativo à aplicaça˜o dos princı´pios da subsidiariedade e da proporcionali- dade sa˜o uma expressa˜o clara e oportuna da importância atribuı´da pela UE ao equilı´brio entre os va´rios nı´veis (UE, Estados-Membros, autarquias regionais e locais). Refiram-se, neste contexto, designadamente, os 4. 1. 4. pontos 5, 7 e 9 do Protocolo e o artigo 203. o do Tratado. Concretamente, convém realçar a codificaça˜o, no protocolo, da exigência de analisar as consequências financeiras e adminis- trativas das propostas da Comissa˜o. 4. 1. 5. O Tratado de Amsterda˜o constitui, por este motivo, um bom fundamento para criar um equilı´brio ponderado, alicerçando uma cooperaça˜o entre os va´rios nı´veis que tenha em consideraça˜o as especificidades regionais e locais. — aproveitamento das competências técnicas locais e regio- nais disponı´veis; — eficiência administrativa ganha com o atendimento das caracterı´sticas especı´ficas; 4. 1. 6. Com o Tratado de Amsterda˜o fica, ainda, explı´cito que a UE toma em consideraça˜o se as autarquias regionais e locais têm capacidade para financiar atribuiço˜ es adicionais que lhes advenham de novos textos legislativos e para gerir as incidências administrativas destes. — controlo mais eficaz e reforço da prevença˜o de abusos, através da responsabilizaça˜o dos polı´ticos locais e regio- nais; e Neste contexto, é forçoso reconhecer igualmente o 4. 1. 7. trabalho realizado pela Comissa˜o e os progressos alcançados, por exemplo, na melhoria da qualidade da legislaça˜o. — as melhores condiço˜ es para obter receptividade dos cida- da˜os; — responsabilidade administrativa atribuı´da ta˜o pro´ ximo do cidada˜o quanto possı´vel. A proximidade do cidada˜o constitui, por si so´ , um 3. 3. trunfo para a administraça˜o. Estimula a sociedade democra´tica, além de ser o modo mais eficiente de administrar. Por outro lado, possibilita uma responsabilizaça˜o directa e o controlo dos polı´ticos locais e regionais, prevenindo, desse modo, utilizaço˜ es abusivas dos fundos comunita´rios. E´ em a´reas de dimensa˜o limitada que melhor se 3. 4. consegue garantir a responsabilizaça˜o e o controlo, o que, por sua vez, contribui para a eficiência e a aceitaça˜o do sistema polı´tico. Assim, sem menoscabo das diferentes realidades constitucionais dos Estados-Membros, uma boa aplicaça˜o administrativa da legislaça˜o comunita´ria depende, na maioria dos casos, dos o´ rga˜os regionais e locais. 4. Alguns problemas na execuça˜ o da legislaça˜o da UE 4. 1. Observaço˜es na generalidade Assinalem-se, porém, apesar dessa evoluça˜o positiva, 4. 1. 8. alguns domı´nios em que podem surgir problemas no plano regional e local. Tenha-se em mente que o peso atribuı´do aos proble- 4. 1. 9. mas a seguir enunciados pode variar em funça˜o de va´rios factores, tais como as tradiço˜ es, a situaça˜o constitucional e o grau de autonomia regional e local. 4. 2. A qualidade da legislaça˜o 4. 2. 1. tância para a qualidade da legislaça˜o da UE(1). O princı´pio de subsidiariedade é de extrema impor- E´ preciso estar ciente de que as concepço˜ es do 4. 2. 2. princı´pio de subsidiariedade e temas adjacentes podem divergir em mu´ ltiplos aspectos. Por um lado, ha´ aqueles que entendem que o princı´pio da subsidiariedade deve ser aplicado de forma dinâmica. Mas ha´ também os que redargu´ em que o principal objectivo do princı´pio de subsidiariedade é proteger os Estados- -Membros, as regio˜ es e as autarquias locais de intervença˜o excessiva da Comunidade e restringir, pois, o raio de acça˜o da UE e das suas instituiço˜ es em certos domı´nios. Para a boa execuça˜o da legislaça˜o da UE, é fundamen- 4. 1. 1. tal que haja um equilı´brio entre a UE, os Estados-Membros e os nı´veis descentralizados, as autarquias regionais e locais. (1) Refiram-se, a propo´ sito, as observaço˜ es constantes do projecto de parecer do CR sobre o tema «Legislar melhor 1998. Uma responsabilidade a partilhar» — CdR 50/99 fin. 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/27 4. 2. 3. Analogamente, ha´ va´rias o´ pticas a respeito da demar- caça˜o clara de competências entre os va´rios nı´veis (UE, Estados-Membros e autarquias regionais/locais). Uns (por exemplo, a Comissa˜o) argumentam que uma definiça˜o mais exacta das competências da UE agiria em detrimento da flexibilidade da acça˜o comunita´ria e seria, por isso, um estorvo ao desenvolvimento do direito comunita´rio. Outros defendem a necessidade de determinar mais claramente as competências da UE, além de reclamarem aplicaça˜o estrita do princı´pio da subsidiariedade. Ha´, ainda, diferenças na interpretaça˜o do termo 4. 2. 4. «competências exclusivas da Comunidade». A Comissa˜o reivin- dica, nomeadamente, que toda a legislaça˜o reguladora do mercado interno faz parte da esfera das competências exclusi- vas da Comunidade, na˜o estando, por consequência, sujeita ao princı´pio de subsidiariedade. Outros defendem que é preciso restringir mais a esfera das competências exclusivas da Comu- nidade, permitindo aplicaça˜o mais frequente do princı´pio de subsidiariedade. 4. 2. 5. Podem ver-se estas concepço˜ es divergentes sobre importantes aspectos da qualidade da legislaça˜o da UE como um espelho das diferenças — culturais, histo´ ricas e constitucio- nais — entre os Estados-Membros e as regio˜ es da Unia˜o. Nesta linha de pensamento, ha´ que respeitar plenamente a diversidade como valiosa componente do dia´logo europeu. Reforçar a intervença˜o da UE em domı´nios que perten- 4. 3. cem, tradicionalmente, à esfera de competências das autarquias regionais e locais equivale a reduzir a margem de acça˜o destas. 4. 3. 1. Em certos domı´nios de competência (exclusiva) das autarquias regionais e locais, por exemplo, o ordenamento local e regional do territo´ rio, observa-se uma aspiraça˜o clara de maior intercâmbio de informaça˜o, consulta recı´proca e coordenaça˜o ao nı´vel europeu (na linha «da base para o topo»). Quando dada matéria tem uma dimensa˜o europeia, 4. 3. 2. so´ se pode prezar haver coordenaça˜o transnacional. No entanto, semelhantes iniciativas podem culminar em legislaça˜o da UE ou em programas e acordos com cara´cter vinculativo, coarctando, assim, por exemplo, os poderes exclusivos das autarquias regionais e locais em matéria de ordenamento. 4. 3. 3. Ora, na˜o se pode esquecer que a cooperaça˜o e a coordenaça˜o volunta´rias entre as partes interessadas à escala europeia ja´ podem resolver muitos problemas. A consecuça˜o de certos objectivos na˜o exige forçosamente legislaça˜o euro- peia centralizada. 4. 3. 4. Além disso, sera´ oportuno, em certos casos, reflectir se é de definir com maior precisa˜o no Tratado o âmbito da competência comunita´ria. O CR ja´ se pronunciou sobre o assunto em ocasia˜o anterior, no parecer sobre o ordenamento do territo´ rio na Europa (1), em que considera imprescindı´vel essa especificaça˜o, pensando, expressamente, na estratégia regional e local de ordenamento do territo´ rio. 4. 4. Encargos administrativos 4. 4. 1. A legislaça˜o e os programas comunita´rios, designada- mente, no domı´nio da recolha de dados estatı´sticos, exigem frequentemente das autarquias regionais e locais esforços administrativos considera´veis, por vezes desproporcionados aos benefı´cios colhidos. Além disso, os objectivos de certas obrigaço˜ es administrativas sa˜o, por vezes, obscuros, ou elas parecem ter passado a representar um fim em si mesmo. E´ compreensı´vel que uma carga administrativa cres- 4. 4. 2. cente, sem objectivo ou benefı´cio evidentes, dê azo fa´cil à instalaça˜o de uma sensaça˜o de mal-estar e faça vergar o apoio à integraça˜o europeia. 4. 4. 3. As autarquias regionais e locais sa˜o confrontadas com o aumento das suas incumbências e da consequente carga administrativa, emanadas tanto de legislaça˜o europeia como nacional, que têm de cumprir com a sua capacidade normal (em certos casos, até, com capacidades reduzidas). Por isso, antes de se adoptarem novos diplomas, convém verificar primeiro se as autarquias regionais e locais têm condiço˜ es para realizarem as tarefas que lhes sa˜o atribuı´das pela legislaça˜o europeia (e nacional). Neste contexto, é imperativo que as instituiço˜ es da 4. 4. 4. UE examinem minuciosamente a legislaça˜o europeia — tanto a vigente como a nova — e suprimam todas as exigências que na˜o sejam estritamente necessa´rias. Esta necessidade deve ser demonstrada na˜o so´ em termos absolutos como em termos relativos, contemplando o factor custos/benefı´cios, e a finali- dade das exigências administrativas tem de ser bem clara. 4. 5. Impacto financeiro Sa˜o aqui relevantes as observaço˜ es do parecer do 4. 5. 1. Comité das Regio˜ es, de 15 de Novembro de 1995, sobre a avaliaça˜o das consequências financeiras e administrativas da legislaça˜o comunita´ria para as autoridades locais e regionais (2). 4. 5. 2. Neste contexto, merecem também referência especial as frequentes disparidades entre custos administrativos e resultados que se observam em numerosos programas menores de ajuda — por exemplo, no sector da conservaça˜o arquitecto´ - nica, quando os programas na˜o se concentram em medidas de significado supra-regional excepcional. Assim, no caso de programas de desenvolvimento de menor dimensa˜o, o «retorno» tera´ de ser proporcional aos encargos administrati- vos. Além disso, impo˜ e-se verificar se na˜o seria mais conve- niente privilegiar a concentraça˜o de fundos em medidas individuais de especial importância. (1) CdR 340/96 fin «O ordenamento do territo´ rio na Europa» — JO C 116 de 14. 4. 1997, p. 1. (2) CdR 368/95 — JO C 126 de 29. 4. 1996, p. 1. C 374/28 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 12. 1999 4. 6. A transposiça˜o nos Estados-Membros 4. 6. 1. Os problemas que podem surgir na execuça˜o da legislaça˜o da UE remontam, em certos casos, à legislaça˜o interna ou à transposiça˜o realizada no Estado-Membro. Embora se tenha de admitir este facto, tera´ de prevalecer o princı´pio de que o melhor nı´vel para resolver os problemas é o nı´vel que os problemas afectam. As autarquias locais e regionais têm obrigaça˜o de 4. 6. 2. cumprir as disposiço˜ es das directivas comunita´rias a partir da data da entrada em vigor das mesmas, mesmo que (ainda) na˜o tenha sido adoptada legislaça˜o correspondente por parte das instâncias nacionais (segundo a jurisprudência do Tribunal de Justiça relativa aos «efeitos verticais das directivas»). Ana´logo acompanhamento e aplicaça˜o do direito comunita´rio compe- tem às autarquias locais e regionais em caso de transposiça˜o erro´ nea ou inexacta das directivas comunita´rias para o direito nacional. 5. Concluso˜ es e propostas 5. 1. Uma boa execuça˜o começa por uma boa legiferaça˜o. Isto significa, por um lado, que os princı´pios de subsidiariedade e de proporcionalidade têm de ser integralmente aplicados. Reafirmando as concluso˜ es do relato´ rio do CR «Para uma nova cultura de subsidiariedade» (1), o princı´pio de subsidiariedade deve ser constantemente aplicado em todas as a´reas de actividade da UE. 5. 2. O princı´pio da subsidiariedade, regra para o exercı´cio de competências, deve ser completado por uma regra para a atribuiça˜o de competências, que permita uma demarcaça˜o clara de funço˜ es. Ha´ também que considerar devidamente as consequên- 5. 3. cias financeiras e administrativas para as autoridades locais e regionais, com o objectivo de evitar excesso de regulamentaça˜o e burocracia desnecessa´ria. Por outro lado, seria interessante que a Comissa˜o, no quadro das propostas que devera´ apresen- tar, pudesse quantificar o impacto financeiro para as autarquias das directivas comunita´rias iniciadas e que os Estados- -Membros incluı´ssem as autarquias territoriais na avaliaça˜o dos custos financeiros das regulamentaço˜ es em fase de negociaça˜o. 5. 4. Por outro lado, as autarquias regionais e locais têm de ser incluı´das o mais eficazmente possı´vel na legiferaça˜o comunita´ria. Isto reforçara´ a legitimidade e efica´cia da legis- laça˜o da UE e ajudara´, além disso, a preservar a diversidade na Europa, contribuindo significativamente para a aceitaça˜o da legislaça˜o da Unia˜o pelos cidada˜os. (1) CdR 302/98 fin — JO C 198 de 14. 7. 1999, p. 73. 5. 5. Consoante os fundamentos constitucionais e histo´ ricos nacionais respectivos, as autarquias dispo˜ em de va´rios modos de exercer influência no processo legislativo comunita´rio. Por exemplo, a participaça˜o oficial na formulaça˜o da posiça˜o dos governos nacionais no Conselho, através de resoluço˜ es pelo menos parcialmente vinculativas do o´ rga˜o representativo das regio˜ es existente no Estado-Membro ou de actividades de pressa˜o levadas a cabo por representaço˜ es especiais de determi- nadas regio˜ es ou das autarquias locais em Bruxelas. Contudo, o u´ nico meio de exercer influência ao dispor de todas as autarquias regionais ou locais, independentemente da sua realidade constitucional nacional, é o CR. 5. 6. Assim, é fundamental reforçar a efica´cia da participaça˜o do CR no processo legislativo da UE. Para isso, é necessa´rio, inter alia: — que as disposiço˜ es do Tratado de Amsterda˜o sobre uma estrutura administrativa pro´ pria do CR sejam aplicadas integralmente. Para isso, o CR tera´ que dispor dos fundos necessa´rios para tal estrutura. O CR solicita, com insistên- cia, que as instituiço˜ es da UE garantam os fundos adequa- dos para o CR, condiça˜o indispensa´vel ao seu bom e pleno funcionamento; — visto que nenhuma outra instituiça˜o da UE pode dispor de um conhecimento completo do impacto pra´tico da legislaça˜o da UE nas autarquias regionais e locais, deve ficar previsto que, durante a fase preparato´ ria de elaboraça˜o de legislaça˜o comunita´ria, a Comissa˜o haja de consultar preliminarmente o CR sobre a pertinência de uma coope- raça˜o. A este respeito, o CR remete para as concluso˜ es do seu parecer sobre as consequências financeiras e administrativas da legislaça˜o da UE para as autarquias regionais e locais. A pra´tica habitual da Comissa˜o de preparar a legislaça˜o 5. 7. comunita´ria através da publicaça˜o de livros verdes e brancos para discussa˜o pu´ blica apraz ao CR. Porém, esta pra´tica na˜o elimina a necessidade de participaça˜o do CR nas fases preliminares de projectos legislativos concretos, a fim de explorar os conhecimentos e experiência de que é deposita´rio. 5. 8. A natureza e extensa˜o da participaça˜o das autarquias regionais e locais no processo de transposiça˜o para o direito nacional depende da organizaça˜o e estrutura interna de cada Estado-Membro. Na˜o obstante, em todos os casos, havera´ que garantir que as preocupaço˜ es especı´ficas das autarquias sejam tomadas em consideraça˜o. Este é um pressuposto indispensa´vel à preservaça˜o das competências oficiais directas e das caracte- rı´sticas especı´ficas de cada regia˜o ou municı´pio, bem como para um maior aproveitamento das competências técnicas locais e regionais. 5. 9. Por isto, o Comité das Regio˜ es reafirma o seu ponto de vista de que a Comissa˜o e os governos dos Estados-Membros deveriam consultar oficialmente o Comité das Regio˜ es, na sua qualidade de representaça˜o das instâncias locais e regionais, logo na fase preparato´ ria de propostas legislativas susceptı´veis de consequências significativas para os cidada˜os. 23. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 374/29 5. 10. A execuça˜o da legislaça˜o comunita´ria pelas autarquias regionais e locais tem muita importância, se se quiser conseguir proximidade do cidada˜o e eficiência, se se quiserem incorporar as competências técnicas locais e regionais e controlar o mais eficazmente possı´vel a boa utilizaça˜o dos fundos. As autarquias regionais e locais devem ter suficiente margem de manobra para uma execuça˜o administrativa da legislaça˜o que corres- ponda à situaça˜o especı´fica. A execuça˜o da legislaça˜o da UE apenas pelas administraço˜ es nacionais, sem uma participaça˜o forte das administraço˜ es regionais e locais, dificilmente garan- tira´ a necessa´ria proximidade do cidada˜o e a boa aceitaça˜o do direito da UE por este. 5. 11. A fim de conseguir uma completa e eficaz aplicaça˜o do direito comunita´rio é necessa´rio que as autarquias locais e regionais possuam as competências e os recursos adequados para acompanhar situaço˜ es de transposiça˜o erro´ nea ou inade- quada ou, mesmo, de na˜o transposiça˜o de directivas comunita´- rias por parte das autoridades legislativas competentes. As seguintes propostas destinam-se a uma pesquisa 5. 12. mais aprofundada do CR: — O CR devera´ realizar estudos sobre os efeitos a longo prazo das actividades da UE sobre a margem de manobra das autarquias regionais e locais em a´reas especı´ficas, em especial em matéria de quadro legal do ordenamento e de serviços pu´ blicos. Bruxelas, 15 de Setembro de 1999. — O CR devera´ estudar as possibilidades de aumentar ainda mais a efica´cia da participaça˜o do CR no processo legisla- tivo da UE. Prestar atença˜o especial a uma participaça˜o maior na primeira fase do processo. — O CR devera´, se necessa´rio, realizar estudos comparativos sobre a transposiça˜o da legislaça˜o da UE em a´reas especı´fi- cas de seu interesse, com o objectivo de conhecer melhor as transposiço˜ es, o que podera´ servir para destacar alguns exemplos de interesse para toda a Comunidade. Uma via possı´vel seria utilizar, para essa investigaça˜o, os programas existentes de promoça˜o da cooperaça˜o inter-regional e da parceria, por exemplo o Karolus. — O CR recomenda à Comissa˜o que adiante uma lista dos programas de ajuda existentes e das respectivas rubricas orçamentais que permita ao CR avaliar a transposiça˜o em ordem ao esforço administrativo exigido às autarquias regionais e locais, bem como ao valor acrescentado europeu dos programas. — De conformidade com os resultados dos referidos estudos, o CR faria o necessa´rio para iniciar as acço˜ es que se impusessem. O Presidente do Comité das Regio˜es Manfred DAMMEYER


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1972/1999 της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεμβρίου 1999, για την τροποποίηση του κανονισμού (ΕΟΚ) αριθ. 3600/92 σχετικά με τον καθορισμό των λεπτομερών κανόνων εφαρμογής του πρώτου σταδίου του προγράμματος εργασίας που αναφέρεται στο άρθρο 8 παράγραφος 2 της οδηγίας 91/414/ΕΟΚ του Συμβουλίου σχετικά με τη διάθεση στην αγορά φυτοπροστατευτικών προϊόντων

eurovoc_concepts:
exchange of information
marketing
marketing standard
pharmaceutical product
plant health product
standing committee (EU)

text: 16. 9. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 244/41 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1972/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 15ης Σεπτεµβρίου 1999 για την τροποποίηση του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 3600/92 σχετικά µε τον καθορισµό των λεπτοµερών κανόνων εφαρµογής του πρώτου σταδίου του προγράµµατος εργασίας που αναφέρεται στο άρθρο 8 παράγραφος 2 της οδηγίας 91/414/ΕΟΚ του Συµβουλίου σχετικά µε τη διάθεση στην αγορά φυτοπροστατευτικών προϊόντων Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: (4) ότι τα µέτρα που προβλέπονται στον παρόντα κανονισµό είναι σύµφωνα µε τη γνώµη της µόνιµης φυτοϋγειονοµικής επιτροπής, τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, την οδηγία 91/414/ΕΟΚ του Συµβουλίου, της 15ης Ιουλίου 1991, σχετικά µε τη διάθεση στην αγορά φυτοπροστατευτικών προϊόντων (1), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από την οδηγία 1999/1/ΕΚ της Επιτροπής (2), και ιδίως το άρθρο 8 παράγραφος 2, Εκτιµώντας: (1) (2) ότι η επαναξιολόγηση των δραστικών ουσιών που έχουν ήδη τεθεί στην αγορά δύο χρόνια µετά την ηµεροµηνία κοινο- ποίησης της οδηγίας 91/414/ΕΟΚ βάσει του άρθρου 8 παράγραφος 2 της οδηγίας αυτής, οργανώνεται από την Επιτροπή σε πρόγραµµα συνεργασίας και συντονισµού που θεσπίζεται στον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 3600/92 της Επι- τροπής (3), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονι- σµό (ΕΚ) αριθ. 1199/97 (4), βάσει του οποίου τα κράτη µέλη αναλαµβάνουν ειδικά καθήκοντα συµβολής στην επιστηµονική και τεχνική εκτίµηση που αποτελούν τη βάση για τη λήψη κανονιστικών αποφάσεων σε κοινοτικό επίπεδο· ότι είναι αναγκαίο τα ενδιαφερόµενα µέρη να έχουν πρό- σβαση το νωρίτερο δυνατόν στις ενηµερωµένες πληροφορίες σχετικά µε τις δοκιµές και τις µελέτες επί των οποίων έχουν υποβληθεί αξιώσεις για την προστασία των στοιχείων καθώς επίσης όσον αφορά δοκιµές και µελέτες που µπορούν να ζητηθούν αργότερα ώστε να ολοκληρωθεί η αξιολόγηση και να ληφθεί απόφαση για την σχετική δραστική ουσία· ότι το κράτος µέλος εισηγητής πρέπει να θέτει στην διάθεση τα εν λόγω στοιχεία· (3) ότι ο κανονισµός (ΕΟΚ) αριθ. 3600/92 θα πρέπει εποµένως να τροποποιηθεί για να διασφαλιστεί η πρόσβαση των ενδια- φερόµενων µερών σ’αυτές τις πληροφορίες· ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Η δεύτερη πρόταση του δεύτερου εδαφίου του άρθρου 7 παράγρα- φος 3, του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 3600/92 τροποποιείται ως εξής: «Το κράτος µέλος εισηγητής διαθέτει κατόπιν ειδικής αιτήσεως ή διατηρεί για ενηµέρωση από τα ενδιαφερόµενα µέρη τα ακόλουθα στοιχεία: — τις πληροφορίες που αναφέρονται στο στοιχείο δ) της παραγράφου 1, εκτός των στοιχείων τα οποία έχουν θεω- ρηθεί εµπιστευτικά σύµφωνα µε το άρθρο 14 της οδηγίας, — την ονοµασία της αµιγούς δραστικής ουσίας, — την περιεκτικότητα της δραστικής ουσίας στο µεταποιηµένο υλικό, — τον κατάλογο των τυχόν στοιχείων που απαιτούνται για να εξετασθεί η ενδεχόµενη καταχώρηση της δραστικής ουσίας στο παράρτηµα Ι της οδηγίας, κατά πρώτο όπως έχουν περιληφθεί στην έκθεση του εισηγητή και κατά δεύτερο έχουν οριστικοποιηθεί µετά τις διαβουλεύσεις της Επι- τροπής µε τους εµπειρογνώµονες που αναφέρονται στο επόµενο εδάφιο. » Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει την 1η Οκτωβρίου. Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 15 Σεπτεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 230 της 9. 8. 1991, σ. 1. (2) ΕΕ L 21 της 28. 1. 1999, σ. 21. (3) ΕΕ L 366 της 15. 12. 1992, σ. 10. (4) ΕΕ L 170 της 28. 6. 1997, σ. 19