title: Regionsudvalgets udtalelse om «Kommuners og regioners egne initiativer som regionalpolitiske aktionsmuligheder i den europæiske konkurrence»

eurovoc_concepts:
competition
competitiveness
municipality
region
regional policy
single market

text: 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/51 Regionsudvalgets udtalelse om »Kommuners og regioners egne initiativer som regionalpolitiske aktionsmuligheder i den europæiske konkurrence« (1999/C 374/13) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til præsidiets beslutning af 10. marts 1999 om at afgive udtalelse om »Kommuners og regioners egne initiativer som regionalpolitiske aktionsmuligheder i den europæiske konkurrence« i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 1 »Regionalpolitik, Strukturfondene, Økonomisk og Social Samhørighed, Grænseoverskridende og Interre- gionalt Samarbejde«, under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 108/99 rev. 2), som blev vedtaget af Underudvalg 1 den 30. juni 1999 med Peter Menacher, overborgmester i Augsburg og medlem af præsidiet for Deutscher Städtetag, D/PPE, som ordfører — på den 30. plenarforsamling den 15. -16. september 1999 (mødet den 16. september) vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning Den Europæiske Union har sat sig som strukturpolitisk 1. 1. mål at afhjælpe de økonomiske og sociale skævheder mellem regionerne. Den »Sjette periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation og udvikling i Fællesskabets regioner«(1) konkluderer, at den tendens til øget konvergens, der blev noteret i de tidligere periodiske beretninger og samhørigheds- beretningen, fortsat gør sig gældende. Struktur- og Samhørigs- hedsfondsinterventionerne i de forgangne støtteperioder må som helhed betragtes som vellykkede. De udgør et effektivt supplement til de nationale og regionale politikker til fordel for ugunstigt stillede regioner. Denne positive udvikling kan imidlertid ikke tilsløre, at 1. 2. der stadig er betydelige regionale forskelle. Det fremgår af den fortsat høje arbejdsløshed i EU. Der er ganske vist store geografiske forskelle, men arbejdsløsheden er særlig markant i de ugunstigt stillede regioner. Den største strukturpolitiske udfordring på lokalt, regionalt, nationalt og europæisk plan består derfor i at tilvejebringe rammevilkår, der gør det muligt at skabe varige arbejdspladser. 2. Ændrede økonomisk-politiske rammevilkår 2. 1. Den planlagte udvidelse mod øst vil give EU en helt ny profil. Med udvidelsen bliver billedet af et forenet Europa en realistisk vision. Samtidig vil de nye landes integration få stor indvirkning på samfundsøkonomien i de nuværende EU-lande. Dette vil i høj grad blive mærkbart for de lokale og regionale (1) SEK(1999) 66 endelig udg. myndigheder, fordi de udsættes for øget konkurrence mellem regionerne i et Europa, der knyttes stadig tættere sammen. Ikke mindst moderniseringspresset vil vokse med de virkninger, det vil have på beskæftigelsespotentialet i regionerne. Udvidelsen mod øst, der er en logisk følge af den 2. 2. europæiske samlingsproces, står i ly af verdensøkonomiens tiltagende globalisering. De nye kommunikationsmidler og muligheden for at sende data til alle fire verdenshjørner på ingen tid vil samle stort set alle politiske, økonomiske og sociale aktører i den industrialiserede verden i et stort netværk. Dette vil umiddelbart kunne mærkes i EU’s regioner og kommuner. Denne udvikling stiller særlige krav til regionerne og kommunerne på grund af deres rolle som drivkraft for en bæredygtig økonomisk udvikling og deres nære kontakt med borgerne. 3. Kommuners og regioners egne initiativer som regio- nalpolitiske aktionsmuligheder i den europæiske kon- kurrence 3. 1. Strukturfondenes programlægning for perioden 2000- 2006 tager i det store og hele højde for ovennævnte udvikling. Fremme af en bæredygtig vækst i regionerne og styrkelse af deres konkurrenceevne betragtes som et egnet middel til at aktivere beskæftigelsespotentialet i regionerne og til at skabe og fastholde levedygtige arbejdspladser. Arbejdspladser må betragtes som levedygtige, hvis de opstår inden for en økono- misk udvikling, som opfylder bæredygtighedsprincippet. Miljø- beskyttelsen, den økonomiske effektivitet og den sociale solidaritet betragtes her som fælles nøglefaktorer i en bæredyg- tig udvikling. C 374/52 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 3. 2. På baggrund af de finansielle udfordringer, udvidelsen mod øst indebærer, blev det inden for rammerne af Agenda 2000 besluttet at koncentrere de begrænsede midler og konsekvent anvende dem til at fremme de mest trængende regioner. Dette mål indebærer implicit, at Kommissionen opfordrer alle kommunale og regionale myndigheder til selv at tage et større ansvar, uanset om der er tale om de udvalgte målområder eller områder, der ikke er støtteberettigede. I lyset af subsidiaritetsprincippet betyder det også, at alle beslutningstagere på kommunalt og regionalt plan skal være sig bevidst, hvordan de bidrager til en afbalanceret regionalud- vikling. 3. 3. Denne tanke har Europa-Kommissionen bl. a. støttet udtrykkeligt under anvendelse af artikel 10 i EFRU-forord- ningen. For regionerne og kommunerne åbner de innovative tiltag mulighed for at gennemføre udviklingspolitiske foran- staltninger af nyskabende og forbilledlig karakter. Med henblik på den hertil knyttede og hermed tilstræbte oprettelse af arbejdspladser bør — ved siden af fællesskabsinitiativerne — det nyindførte Mål 3 spille en vigtig rolle. Mål 3 må betragtes som et effektivt middel til støtte af kommuners og regioners innovationsstrategier og til styrkelse af arbejdspladspotentialet på stedet. De lokale myndigheder spiller i realiteten en aktiv rolle i forbindelse med opretholdelsen af beskæftigelsen bl. a. ved at fremme erhvervsklimaet. Den nye ESF-forordning indeholder en bestemmelse om fremme af lokale beskæftigel- sesinitiativer. Det ville derfor være ønskeligt, om det nye Mål 3 bidrager til udviklingen af nye beskæftigelsesmuligheder samt fremmer lokale beskæftigelsesinitiativer og de lokale beskæfti- gelsespagter. De lokale og regionale myndigheder gennemfører 3. 4. allerede i dag egne initiativer, både inden for og uden for rammerne af strukturfondene. Ved egne initiativer forstås her målrettet samføring af knowhow inden for politik, administra- tion, økonomi, forskning og udvikling samt uddannelse. Det fælles mål er at fremme en bæredygtig økonomisk udvikling til gavn for regionens borgere og bidrage til en langsigtet jobskabelse. Strategierne for disse initiativer går ganske vist 3. 5. i forskellige retninger, men bør orientere sig efter de fastlagte mål, som Europa-Kommissionen også redegjorde for i sit udkast til retningslinjer for programmer for perioden 2000- 2006 (1): a) styrkelse af det regionale erhvervslivs konkurrenceevne med henblik på at skabe nye, varige arbejdspladser, b) øget beskæftigelse og social samhørighed, c) udvikling af by- og landområder i et afbalanceret Europa. 3. 6. Ideelt set skal realiseringen af kommunernes og regio- nernes initiativer gå hånd i hånd med oprettelsen af såkaldte »kompetencecentre«. Ved »kompetencecenter« forstås samling af viden, kvalificeret uddannelse samt tekniske og administrati- ve infrastrukturer på et højt niveau i en fremtidsorienteret branche, som lever op til kravet om bæredygtighed. Den stærke koncentration af vigtige kompetencer i en bestemt sektor og i en bestemt region indebærer, at »kompetencecentre« kan afgrænses geografisk. Den succes, der opnås med initiativerne og den dermed 3. 7. forbundne oprettelse af »kompetencecentre«, afhænger i vid udstrækning af, at så vidt muligt alle beslutningstagere på lokalt og regionalt plan samles i omfattende netværk. Opbyg- ningen af et netværk kan ikke blot medføre synergieffekter, men sikrer også effektivitet og bred tilslutning, når de regionale udviklingsstrategier gennemføres. 4. Styrkelse af konkurrenceevnen gennem regionalpoli- tiske aktionsmuligheder Hovedformålet med kommunernes og regionernes 4. 1. egne initiativer er at styrke konkurrenceevnen. I henhold til OECD skal konkurrenceevne forstås som virksomheders, branchers, regioners, landes og tværnationale områders evne til at skabe en relativt høj indkomst og nå et højt beskæftigelses- niveau, selv om de er udsat for international konkurrence. Konkurrenceevne som en målelig størrelse, især med 4. 2. henblik på at vurdere den relative konkurrenceevne efter en interregional målestok, hviler indtil videre på et alt for spinkelt, empirisk grundlag. I den sjette periodiske beretning om den sociale og økonomiske situation påpeger Kommissionen med rette, at undersøgelser af denne art kun har begrænset udsagns- kraft. De er ikke desto mindre et første skridt til at påvise årsagssammenhænge og kan dermed understøtte vurderingen af en potentiel konkurrenceevne (2). 4. 3. Virksomhedernes, forsknings- og uddannelsesinstitu- tionernes og den offentlige forvaltnings konkurrenceevne er en afgørende faktor for regionernes økonomiske trivsel og skabelsen/bevarelsen af et højt beskæftigelsesniveau. I illustrati- ve modeller, der forsøger at skildre konkurrenceevnens mang- foldige elementer, spiller området forskning og teknologisk udvikling (FTU) en særlig rolle for oprettelsen af »kompetence- centre«. Succesrige aktiviteter inden for FTU må dog ikke betragtes isoleret. De må indgå i en buket af foranstaltninger til forbedring af trafik- og tele-infrastrukturen og af arbejdsstyr- kens kvalifikationsniveau og dermed til varig styrkelse af konkurrenceevnen i kommuner og regioner. (1) Kommissionen: Strukturfondene og samordningen med samhørig- til retningslinjer for programmer for hedsfonden — Udkast perioden 2000-2006 (KOM(1999) endelig udg. ). (2) Dette tema berøres også i den seneste undersøgelse af EURICUR: European Institute For Comparative Urban Research, Growth Clusters in European Metropolitain Cities: A New Policy Perspecti- ve, Erasmus University Rotterdam 1999. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/53 4. 4. I de mest konkurrencedygtige regioner er virksomheds- og produktionsstrukturen således præget af et højt niveau af FTU-aktiviteter. I henhold til Kommissionen kan det konstate- res, at de regioner, der lægger et strategisk innovationskoncept til grund for deres egne initiativer, som regel har størst succes. Denne fremgangsmåde inkluderer også støtte til virksomheder, så de kan kombinere deres egne midler og erfaringer med midler og erfaringer fra statslige organer, forskningsinstitutio- ner, universiteter og andre højere læreanstalter, erhvervsfrem- meinstitutter og andre virksomheder. Denne proces gør det muligt at udnytte nye teknologier mere effektivt og skaber et miljø, der fremmer såvel FTU-aktiviteter som produkt- og procesinnovationer. Målet er at tilvejebringe en »kritisk masse« af FTU-potentiale i regionerne. I forbindelse med kommunernes og regionernes initia- 4. 5. tiver spiller de politiske beslutningstagere en central rolle. Det er deres ansvar at opstille klare politiske prioriteter inden for de parametre, der er afgørende for udviklingen af et effektivt FTU-miljø: a) innovationsfremme (nye finansieringsformer, nye partner- skabsmodeller, oprettelse af teknologioverførselscentre og iværksættercentre, etc. ), b) opbygning af netværk, c) styrkelsen af arbejdskraftens knowhow, d) overtagelse af styringsfunktioner (delvist i samarbejde med andre beslutningstagere). 4. 6. Det er med andre ord de lokale og regionale myndighe- ders opgave at bane vejen for en »innovationskultur« og en »kompetencekultur« og knytte de innovations- og kompetence- bærende aktører sammen i omfattende netværk. Kommuner- nes og regionernes egne initiativer på FTU-området er et muligt middel til at identificere innovationspotentialet og videreudvikle det med henblik på at skabe nye arbejdspladser. 5. Kompetencecentre i Europa 5. 1. I forskellige europæiske regioner har man i de senere år iværksat egne initiativer både inden og uden for de støtteberettigede områder. Det fører til en sammenhobning, en »cluster-dannelse«, i bestemte brancher i regionerne, så man kan sige, at der opstår »kompetencecentre«. Men selv om sådanne »clusters« er branchespecifikke, kan de udvikle sig til drivkraft for det omgivende erhvervsliv som helhed. 5. 2. Formålet med denne udtalelse er at igangsætte en bred udveksling af erfaringer og opfattelser om de forskellige tiltag. Samtidig bør det påvises, i hvilken form de fremlagte koncepter kan tjene som model for andre regioner og kommuner for at styrke disses konkurrenceevne og beskæftigelsespotentiale. 5. 3. Den 8. juni 1999 indledte Underudvalg 1 en seminar- række om emnet »Gennemførelsen af reformen af strukturfon- dene — 2000-2006 — de lokale og regionale myndigheders bidrag« i Augsburg. På grundlag af overvejelserne i udtalelsen blev der på dette første seminar fremlagt og drøftet forskellige ansatser til initiativer iværksat af byer og regioner i EU. Konklusionerne på seminaret, der er vedføjet som bilag, giver et overblik over de forbilledlige initiativer, der blev præsenteret fra Europas forskellige regioner og kommuner. 6. Konklusioner 6. 1. Regionsudvalget er af den faste overbevisning, at det er særdeles vigtigt at fremme regionernes eget potentiale med henblik på at styrke deres konkurrenceevne. En sådan frem- gangsmåde er en grundlæggende forudsætning for at nå de mål, der er fastlagt i de beskæftigelsespolitiske retningslinjer for 1999 (1), og skabe nye varige arbejdspladser i regionerne og kommunerne. 6. 2. Regionsudvalget anerkender det store bidrag, EU’s struktur- og samhørighedsfondsinterventioner hidtil har ydet til opfyldelsen af dette mål. I mange regioner og kommuner er der med støtte fra EU indledt vellykkede udviklingsstrategier, som på langt sigt skal føre til en selvbærende vækst i regionerne og til et højere beskæftigelsesniveau. 6. 3. Regionsudvalget konstaterer, at EU-strukturpolitikkens succes ikke mindst kan tilskrives regionernes og kommunernes egen indsats. I et samspil med EU’s strukturindsats og med samhørighedsfondens interventioner sikrer deres mulighed for at handle uafhængigt, at de regionalpolitiske mål i alle regioner og kommuner kan opfyldes effektivt. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at drage 6. 4. omsorg for, at kommunerne og regionerne i reel efterlevelse af subsidiaritetsprincippet også i fremtiden har mulighed for effektivt at udfolde egne initiativer som regionalpolitiske aktionsmuligheder på det lokale eller regionale plan. Hertil kræves, at EU’s konkurrenceregler udformes så fleksibelt, at alle regioner får mulighed for at føre en effektiv regional strukturpolitik og at fremme egne initiativer. Dog er det væsentligt at opretholde en god infrastruktur i de enkelte regioner, således at de regionale myndigheder lokalt kan støtte en bæredygtig økonomisk udvikling. 6. 5. Regionsudvalget anmoder Kommissionen om at gen- nemføre detaljerede og videnskabeligt anlagte undersøgelser eller, hvis sådanne allerede foreligger, at sammenholde dem med de i denne udtalelse fremlagte temaer. Som følge af de skiftende økonomiske rammevilkår forekommer det hensigts- mæssigt at stille resultaterne af sådanne undersøgelser til rådighed for alle regioner og kommuner og udbrede kendska- bet til dem med henblik på at præsentere gennemprøvede fremgangsmåder. (1) Rådets resolution om retningslinjerne for beskæftigelsen i 1999 — EFT C 69 af 13. 3. 1999, s. 2. C 374/54 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 12. 1999 6. 6. Regionsudvalget opfordrer desuden til, at man aktivt fremmer udvekslingen mellem regionerne og kommunerne. Det vigtigste mål er her yderligere at udbygge og at opbygge netværk på europæisk plan. Det er ved at øge antallet af netværk og erfaringsudvekslingen, at kommunerne kan øge antallet af egne initiativer og tillige sikre, at de supplerer hinanden bedre i EU. Et vigtigt middel til gennemførelse af og til støtte for en sådan udveksling af erfaringer bør være det udvidede og omstrukturerede fællesskabsinitiativ INTERREG. Oprettelsen af et hertil svarende forum på Internettet ville desuden kunne være et nyttigt og værdifuldt supplement. Bruxelles, den 16. september 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget BILAG til Regionsudvalgets udtalelse Konklusionerne fra Underudvalg 1’s seminar om »Kommuners og regioners egne initiativer som regionalpoli- tiske aktionsmuligheder i den europæiske konkurrence« i Augsburg den 8. juni 1999 1. Underudvalg 1’s seminarrække om emnet »Gennemførelsen af reformen af strukturfondene — 2000-2006 — de lokale og regionale myndigheders bidrag« blev indledt den 8. Juni 1999 i Augsburg. På dette seminar skulle forskellige initiativer fra byer og regioner i EU fremlægges og drøftes. 1. 1. Analysen af de faktorer, der har indflydelse på kommuners og regioners konkurrenceevne, gav et meget differentieret billede. Alligevel er de drøftede faktorer repræsentative for situationen i de fleste europæiske regioner og kommuner. 1. 1. 1. Infrastrukturer i bredeste forstand må betragtes som den vigtigste forudsætning for enhver form for bæredygtig økonomisk udvikling. Det må dog antages, at infrastrukturforholdene vil komme til at spille en mere beskeden rolle i regionernes indbyrdes konkurrence om virksomhederne, når vi engang har nået et sammenligneligt højt udviklingsniveau på dette område. Tilnærmelsesprocessen er fortsat i gang. 1. 1. 2. Andre faktorer får stadig større betydning for regionernes succes i den europæiske konkurrence. Der er først og fremmest tale om innovationsevnen, der f. eks. kommer til udtryk i antallet af patentanmeldelser, nyetableringer osv. i de forskellige regioner. Det drejer sig om at tilvejebringe strukturer i kommunerne og regionerne, som gør det muligt at udnytte og udbygge innovationspotentialet. Dette gælder specielt inden for forskning og udvikling samt almen og erhvervsfaglig uddannelse. 1. 1. 3. Oprettelse af netværk og andre kontaktstrukturer mellem alle relevante beslutningstagere på lokalt og regionalt plan samt nye former for samarbejde mellem de forskellige samfundsgrupper baner vejen for succes i den europæiske konkurrence. I den forbindelse bør man forsøge at løsne op for stive, hierarkiske relationer mellem de forskellige beslutningsniveauer (det lokale, regionale, nationale og europæiske plan). Det endelige mål må være, at disse niveauer skal supplere hinanden effektivt. De egne initiativer, der blev fremlagt på seminaret, byder på forskellige holdepunkter for at opnå en god 1. 2. stilling i den europæiske konkurrence. 23. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 374/55 1. 2. 1. Initiativet fra byen og regionen Eindhoven/Nederlandene er et forbilledligt eksempel på, hvordan EU’s strukturpolitik kan kombineres med egne initiativer på regionalt plan. Takket være en effektiv anvendelse af EU-strukturfondsmidler (STIMULUS-programmet under mål nr. 2) kombineret med national og regional medfinansie- ring er det lykkedes at opbygge en »kritisk masse« af virksomheder og forsknings- og udviklingscentre inden for mekatronik. Dette har ført til en diversificering af regionens virksomhedsstruktur med det resultat, at arbejdsløsheden er faldet markant i de seneste år. Det bliver interessant at se, hvordan udfasningen, der skal være afsluttet inden 2006, vil indvirke på den dynamiske udviklingsproces. For kommuner og regioner bør det primære mål ved gennemførelsen af nye udviklingsstrategier være at 1. 2. 2. styrke deres eget potentiale. Det betyder, at regionerne skal foretage en analyse af deres stærke og svage sider og bevidst udbygge de stærke sider. I den forbindelse er det meget vigtigt at tage hensyn til den regionale identitet, der er forankret i befolkningens bevidsthed. Regionen Rovaniemi i Lapland/Finland og dens »Christmas Triangle«-projekt blev præsenteret som et 1. 2. 2. 1. forbilledligt eksempel inden for turisme. Der er det lykkedes at integrere vanskelige klimatiske og naturmæssige forhold i et turismekoncept, hvor temaet »jul« markedsføres med stor succes året rundt. Regionen Kalmar/Sverige har specialiseret sig i musik- og »event«-industrien kombineret med anvendelse 1. 2. 2. 2. af nye medier. På den måde har den strukturelt svage region skabt sig en ny profil. Med støtte fra den svenske regering skal disse aktiviteter, der er udviklet siden begyndelsen af 1980’erne, kontinuerligt udbygges til et high-tech-center inden for musikproduktion og »event«-organisation (»Rock’n Roll City«). Derudover lægges der stor vægt på at opbygge den relevante infrastruktur inden for forskning og erhvervsuddannelse i denne sektor. 1. 2. 3. Vellykkede, egne initiativer forudsætter ikke mindst, at regionale udviklingsforanstaltninger kan udvikles og gennemføres effektivt på stedet. Det kræver en vidtgående decentralisering af de regionalpolitiske handlings- og beslutningsbeføjelser. Dette koncept ligger til grund for miljøkompetencecenteret i Augsburg-Schwaben. Gennem en målrettet 1. 2. 3. 1. etablering og tilflytning af lykkedes regionen forsknings- og forvaltningsinstanser på miljøområdet er det Augsburg-Schwaben at udbygge sin styrke inden for miljøteknik i en sådan grad, at den nu kan trække på et bredt netværk af miljøteknologisk ekspertise. Der er oprettet et forbindelseskontor, som sikrer tætte organisatoriske bånd mellem alle berørte parter inden for områder som politik, økonomi, forskning, videnskab og uddannelse. Denne struktur sikrer også, at konceptet er transparent og nyder bred opbakning i erhvervslivet. Dette kommer f. eks. til udtryk i en vellykket etablering af et miljøteknologisk iværksættercenter. 1. 2. 3. 2. Det centrale element i »Parque Tecnologico Industriale Romano« i Rom/Italien er integrationen af en teknologisk miljøpark. Dens fornemste opgave vil være at forankre begrebet »bæredygtig byudvikling« i alle samfundsaktørers bevidsthed og dermed give byen og regionen en fælles, ny identitet på mellemlangt og langt sigt. En omdefinering af de traditionelle relationer mellem by og opland i storbyområder er en af de største udfordringer, der skal klares på regionalt plan. Sammenfattende må man konstatere, at følgende faktorer ligger til grund for vellykkede egne initiativer i 1. 3. kommuner og regioner: a) b) c) d) et tætmasket, bredtfavnende netværk mellem alle berørte aktører og beslutningstagere og udnyttelse af det synergipotentiale, det resulterer i; en fælles vilje til at profilere sig inden for en given sektor og markedsføre tilsvarende aktiviteter på en aktiv og udadrettet måde; evnen til at se regionens eget potentiale og bygge videre på det og viljen til at åbne op for nye ideer og udnytte mulighederne konsekvent


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1981/1999 av den 16 september 1999 om fastställande av importtullar inom rissektorn

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
product quality
rice

formats: pdf print

text: 17. 9. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 245/15 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1981/1999 av den 16 september 1999 om fastställande av importtullar inom rissektorn EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 3072/95 av den 22 december 1995 om den gemensamma organisationen av marknaden för ris (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2072/98 (2), med beaktande av kommissionens förordning (EG) nr 1503/96 av den 29 juli 1996 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 3072/95 vad avser importtullar inom rissektorn (3), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2831/ 98 (4), särskilt artikel 4. 1 i denna, och av följande skäl 1. 2. I artikel 11 i förordning (EG) nr 3072/95 föreskrivs att när de produkter som avses i artikel 1 i den förord- ningen importeras, skall de tullsatser som föreskrivs i den gemensamma tulltaxan tas ut. För de produkter som avses i punkt 2 i denna artikel skall emellertid import- tullen vara lika med det interventionspris som gäller för dessa produkter vid importen ökat med en särskild procentsats, om det rör sig om råris eller helt slipat ris, minskat med cif-importpriset, om denna importtull inte överstiger tullsatsen i Gemensamma tulltaxan. Enligt artikel 12. 3 i förordning (EG) nr 3072/95 skall cif-importpriserna beräknas på grundval av representa- tiva priser för produkten i fråga på världsmarknaden eller på gemenskapens importmarknad för produkten. 3. 4. 5. 6. I förordning (EG) nr 1503/96 fastställs tillämpningsföre- skrifter förordning (EG) nr 3072/95 vad avser importtullar inom rissektorn. för Importtullarna skall tillämpas tills ett nytt fastställande träder i kraft. De förblir likaså gällande om det inte finns någon börsnotering som kan utgöra referenspris i enlighet med artikel 5 i förordning (EG) nr 1503/96 under två veckor före nästa period för fastställande. För att få systemet för importtullar att fungera normalt bör vid beräkningen av dessa tullar de marknadskurser som fastställs under en referensperiod fortsätta att till- lämpas. Tillämpningen av förordning (EG) nr 1503/96 medför att det skall fastställas importtullar enligt bilagorna i denna förordning. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Importtullarna inom rissektorn som avses i artikel 11. 1 och 11. 2 i förordning (EG) nr 3072/95 skall fastställas i bilaga I i denna förordning på grundval av de faktorer som tas upp i bilaga II. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den 17 september 1999. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 16 september 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 329, 30. 12. 1995, s. 18. (2) EGT L 265, 30. 9. 1998, s. 4. (3) EGT L 189, 30. 7. 1996, s. 71. (4) EGT L 351, 29. 12. 1998, s. 25. L 245/16 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 17. 9. 1999 BILAGA I Importtullar vad gäller ris och brutet ris KN-nummer 1006 10 21 1006 10 23 1006 10 25 1006 10 27 1006 10 92 1006 10 94 1006 10 96 1006 10 98 1006 20 11 1006 20 13 1006 20 15 1006 20 17 1006 20 92 1006 20 94 1006 20 96 1006 20 98 1006 30 21 1006 30 23 1006 30 25 1006 30 27 1006 30 42 1006 30 44 1006 30 46 1006 30 48 1006 30 61 1006 30 63 1006 30 65 1006 30 67 1006 30 92 1006 30 94 1006 30 96 1006 30 98 1006 40 00 Tredje land (undantaget AVS och Bangladesh) (3) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 160,40 160,40 160,40 207,16 160,40 160,40 160,40 207,16 (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) AVS (1) (2) (3) 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 51,80 51,80 51,80 68,16 51,80 51,80 51,80 68,16 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 146,86 45,38 Importtull (5) Bangladesh (4) Basmati från Indien och Pakistan (6) Egypten (8) (EUR/t) 0,00 0,00 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 75,86 75,86 75,86 101,39 75,86 75,86 75,86 101,39 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 212,59 (7) 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 120,30 120,30 120,30 155,37 120,30 120,30 120,30 155,37 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 341,25 105,00 (1) För import av ris med ursprung i och som kommer från AVS-länderna skall importtull tillämpas inom ramen för den ordning som fastställs genom rådets ändrade förordning (EG) nr 1706/98 (EGT L 215, 1. 8. 1998, s. 12) och kommissionens förordning (EG) nr 2603/97 (EGT L 351, 23. 12. 1997, s. 22). (2) I enlighet med förordning (EEG) nr 1706/98, skall importtull inte tillämpas på produkter som har sitt ursprung i länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet och som direktimporteras till det franska utomeuropeiska departementet Réunion. (3) I artikel 11. 3 i förordning (EG) nr 3072/95 fastställs importtullen för import av ris till det franska utomeuropeiska departementet Réunion. (4) För import av ris, undantaget brutet ris (KN-nummer 1006 40 00), med ursprung i Bangladesh skall importtull tillämpas inom ramen för den ordning som fastställs genom rådets förordning (EEG) nr 3491/90 (EGT L 337, 4. 12. 1990, s. 1) och kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 862/91 (EGT L 88, 9. 4. 1991, s. 7). (5) Import av produkter med ursprung i de utomeuropeiska länderna och territorierna (ULT) skall befrias från importtull enligt artikel 101. 1 i rådets ändrade beslut 91/482/EEG (EGT L 263, 19. 9. 1991, s. 1). (6) Importtullen för råris av sorten Basmati med ursprung i Indien och Pakistan skall nedsättas med 250 EUR/t (artikel 4a i förordning (EG) nr 1503/96, ändrad). (7) Tull som fastställts i den Gemensamma tulltaxan. (8) För import av ris med ursprung i och som kommer från Egypten skall importtull tillämpas inom ramen för den ordning som fastställs genom rådets förordning (EG) nr 2184/96 (EGT L 292, 15. 11. 1996, s. 1) och kommissionens förordning (EG) nr 196/97 (EGT L 31, 1. 2. 1997, s. 53). 17. 9. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 245/17 BILAGA II Beräkning av importtull inom rissektorn 1. Importtull (EUR/ton) (1) 207,16 455,00 160,40 455,00 (1) Paddyris Brutet ris Råris Helt slipat ris Råris Helt slipat ris Indicaris Japonicaris 2. Beräkningsfaktorer: a) Cif-pris ARAG (EUR/ton) b) Pris fritt ombord (EUR/ton) c) Sjöfrakt (EUR/ton) d) Källa (1) Tull som fastställts i den Gemensamma tulltaxan. — — — — 329,87 283,43 400,50 305,54 — — — — 371,55 276,59 28,95 28,95 USDA USDA Operatör Operatör — — — —


title: Résolution sur la réunion extraordinaire du Conseil européen sur l'Espace de liberté, de sécurité et de justice (Tampere - 15 et 16 octobre 1999)

eurovoc_concepts:
European judicial area
International Criminal Tribunal
interinstitutional relations (EU)
international human rights law

text: 25. 2. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 54/93 Jeudi, 16 septembre 1999 10. Espace de liberté, de sécurité et de justice a) B5-0110/1999 Résolution sur l’élaboration de la Charte des droits fondamentaux Le Parlement européen, (cid:1) vu ses conclusions du Conseil européen de Cologne, (cid:1) vu ses propositions contenues dans ses résolutions sur la Constitution de l’Union européenne (1), notamment, et dans ses autres résolutions de nature générale sur les questions institutionnelles, adop- tées au cours de la législature 1994-1999; 1. se félicite de la décision prise lors du Conseil européen de Cologne de procéder à l’élaboration d’un projet de Charte des droits fondamentaux de l’Union européenne avant le Conseil européen de décembre 2000; 2. considère que l’élaboration de cette Charte constitue une de ses priorités de nature constitutionnelle et qu’elle implique la responsabilité conjointe des deux institutions sur lesquelles se fonde la légitimité de l’Union: le Conseil (pour les États membres) et le Parlement européen (pour les peuples européens); 3. souligne la nécessité d’une approche ouverte et novatrice concernant le caractère de la Charte, la nature des droits qui devront y figurer ainsi que son rôle et son statut dans l’évolution constitutionnelle de l’Union; 4. demande, en ce qui concerne la composition et les modalités d’organisation des travaux de l’enceinte: (cid:1) que le nombre de membres du Parlement européen soit égal au nombre de représentants des chefs d’État et de gouvernement des États membres pour conférer une visibilité à l’égalité entre ces deux composantes et afin de permettre la représentation adéquate des différents courants et sensibilités poli- tiques présentes dans le Parlement européen; (cid:1) que le rôle et l’apport essentiels des Parlements nationaux soient assurés par le canal qui paraîtra le plus efficace à la lumière d’une consultation appropriée des Présidents des Parlements nationaux; (cid:1) que les compétences du Président et du Bureau soient déterminées par l’enceinte; (cid:1) que celle-ci puisse décider l’éventuelle constitution d’un comité de rédaction et de groupes de travail; (cid:1) que la transparence des travaux soit assurée de façon appropriée; que la contribution des ONG et des citoyens soit également assurée, et que des auditions publiques soient organisées; (cid:1) que le secrétariat de l’enceinte ressorte de la responsabilité des instances participantes. charge sa Présidente de transmettre la présente résolution à la Commission, au Conseil, aux autres 5. institutions de la Communauté, ainsi qu’aux gouvernements et aux parlements des États membres. (1) JO C 120 du 16. 5. 1989, p. 51, JO C 324 du 24. 12. 1990, p. 219 et JO C 61 du 28. 2. 1994, p. 155. b) B5-0116/99 Résolution sur la réunion extraordinaire du Conseil européen sur l’Espace de liberté, de sécurité et de justice (Tampere & 15 et 16 octobre 1999) Le Parlement européen, (cid:1) vu les traités UE et CE, en général, et leurs dispositions relatives au développement de l’Union euro- péenne en tant qu’Espace de liberté, de sécurité et de justice (ELSJ), en particulier, (cid:1) vu ses résolutions antérieures sur le sujet (1), (1) JO C 219 du 30. 7. 1999, p. 5 et p. 6, et JO C 175 du 21. 6. 1999, p. 4


title: Yttrande från Regionkommittén om "Slutlig årsrapport om genomförandet av handlingsplanen för införande av avancerade televisionstjänster i Europa (Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén)"

eurovoc_concepts:
European television
electrical industry
high-definition television
television

formats: html pdf print

text: 23. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 374/41 Yttrande från Regionkommittén om ”Slutlig årsrapport om genomförandet av handlingsplanen för införande av avancerade televisionstjänster i Europa (Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén)” (1999/C 374/10) BAKGRUND Kommissionens rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén ”Slutlig årsrapport om genomförandet av handlingsplanen för införande av avancerade televisionstjänster i Europa ” (KOM(1998) 441 slutlig). Presidiets beslut av den 15 juli 1998 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget ge utskott 3 — transeuropeiska nät, transporter, informationssamhället — i uppdrag att utarbeta kommitténs yttrande. Det utkast till yttrande (CdR 61/99 rév. 1) som antogs av utskott 3 den 15 april 1999 (föredragande: Roberto Pella, I-PPE). Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 30:e plenarsession den 15–16 september 1999 (sammanträdet den 16 september). 1. Inledning 1. 1. Genom rådets beslut 93/424/EEG av den 22 juli 1993 (1) fastställdes en handlingsplan för att påskynda utveck- lingen av marknaden för avancerade televisionstjänster genom användning av bredbildsformatet 16:9. Handlingsplanen skulle genomföras från det datum beslutet antogs till och med den 30 juni 1997. 1. 2. Målet var att skapa en kritisk massa av avancerade televisionstjänster i 16:9-format och att producera ett tillräck- ligt stort och hela tiden ökande antal program med en hög teknisk kvalitet i detta format för att nå högsta möjliga tittarsiffror. 1. 3. Inledningsvis var det bara betal-TV-abonnenter som tittade på digitala TV-program på apparater med 16:9 format (vilket är förhållandet mellan bildskärmens bredd och höjd). Idag finns det mer än 2 miljoner TV-apparater av den här typen, vilket innebär att 16:9-formatet blir allt vanligare i hemmen. Formatet ersätter den traditionella bildskärmen med förvanskad bild med en skärm som liknar biografernas. 1. 5. Enligt beslutet om handlingsplanen skall en rapport om det föregående årets verksamhet föreläggas Europaparla- mentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten för 1994 presenterades den 16 juni 1. 6. 1995 (2), rapporten för 1995 den 26 juli 1996 (3) och den senaste rapporten offentliggjordes i juli förra året. Det aktuella dokumentet behandlar rapporten för verksamheten under 1996 och 1997. 1. 7. För att täcka de extra kostnaderna som introduktionen av det nya formatet innebär avsattes gemenskapsmedel på total 228 miljoner ecu från halvårsskiftet 1993 till halvårsskif- tet 1997. Dessa medel kunde sökas i olika ansökningsom- gångar. 116,2 miljoner ecu delfinansierade 25 422 program- timmar i bredbildsformat 16:9, varav 105,2 miljoner ecu gick till att producera 16 856 nya programtimmar och 11 miljoner ecu till ”remastering” av 8 565 timmar. 1. 8. Den 31 juli 1997 beviljade kommissionen de sista finansiella bidragen enligt handlingsplanen: 7,8 miljoner ecu som stöd till televisionen för att sprida program med det nya formatet och 9,5 miljoner ecu för att stimulera produktionen av denna programtyp. 1. 4. Följaktligen utgör 16:9-formatet detta decenniums stora utmaning. Det ger en bild utan de traditionella systemens förvanskningar, ett digitalt stereoljud och en bildkvalitet som är väl lämpad för och förhöjer det estetiska värdet i fiction, dokumentärfilm, sportsändningar och kulturprogram. 1. 9. Dokumentet utgör en slutlig årsrapport om den verk- samhet inom ramen för handlingsplanen som avslutades i december 1998 (när de kontrakt som beviljades i ansöknings- omgång 97/1 löpte ut). (1) EGT L 196, 5. 8. 1993, s. 48. (2) KOM(95) 263 slutlig, 16. 6. 1995. (3) KOM(96) 346 slutlig, 26. 7. 1996. C 374/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 23. 12. 1999 1. 10. En utvärdering kommer att offentliggöras under 1999. Denna utvärdering kommer att innehålla en bedömning av de effekter handlingsplanen haft på marknaden och inom berörda sektorer. Ansökningsomgången för utarbetandet av rapporten torde offentliggöras under sommaren. 2. Rapportens innehåll I rapporten redogörs för de resultat som hittills upp- I del A behandlas 2. 1. nåtts vad gäller handlingsplanens mål. sändningstjänster och i del B programproduktion. Rapporten behandlar i synnerhet de resultat som 2. 2. uppnåtts genom de båda ansökningsomgångarna (96/1 och 97/1). 2. 3. I samband med ansökningsomgång 97/1 kunde den italienska offentliga televisionen för första gången utnyttja de tillgängliga gemenskapsmedlen. Av rapporten framgår att det med tanke på andra länders erfarenheter vore rimligt att förvänta sig att det offentliga sändningsföretaget RAI skulle vara det företag som introducerade 16:9-sändningar i Italien, och detta redan under föregående år. De första sändningarna tillhandahölls i stället av små, regionala TV-stationer (ansök- ningsomgång 95/3). Vid ansökningsomgång 96/1 beviljades dock sex sändningsföretag bidrag: för första gången två nationella företag (Gruppo Cecchi Gori) samt fyra regionala. Vad gäller sändningsformatet fick bredbildstelevisionen 2. 4. starkt stöd både från betal-TV-företagen och de offentliga sändningsföretagen. Betal-TV-företagens ekonomiska intresse för formatet visade sig i deras redan befintliga analoga tjänster. De bidrog också till att skapa ett underlag med tillräckligt många 16:9-mottagare hos abonnenterna redan innan de digitala tjänsterna spreds ytterligare. De offentliga sändningsfö- retagen har å sin sida lugnat kommissionen som i början var orolig över att bredbildstelevisionen inte skulle vara lika attraktiv för betal-TV-abonnenterna som för den betydligt större publiken för allmänt tillgängliga sändningar. 2. 5. Vad gäller produktionen är det två yrkeskategorier som har kunnat utnyttja handlingsplanen: oberoende producenter (45 % av medlen för att producera 31 % av programtimmarna) och sändningsföretag (55 % av medlen för att producera 60 % av programtimmarna). 2. 6. Vad gäller produkterna skiljer man mellan nyproduce- rade program och remastering av redan befintliga program för att kunna sända dem i 16:9-format. Mellan 1993 och 1997 delfinansierades 16 856 nya programtimmar i 16:9-formatet genom handlingsplanen. av dessa var 50 % av mer bestående karaktär (2 223 timmar fiction, 4 001 timmar dokumentärer och 2 515 timmar kulturevenemang), 29 % var studioprogram (5 043 timmar tävlingar och direktsändningar där publiken deltar), 20 % var sportevenemang (3 445 timmar) och endast 1,1 % var tecknad film (130 timmar). 2. 7. Vad gäller sändningsföretag och producenter framträ- der dock följande scenario: 70 % av de program som produce- rades av sändningsföretag var program av ”dagsländekaraktär” — direktsändningar, studioprogram och sportsändningar — medan de återstående 30 % var kulturprogram, dokumentärer och fiction. 85 % av de program som producerades av oberoende producenter var dokumentärer och fiction (katalog- verk). Återstoden av den oberoende produktionen var sänd- ningar av kulturevenemang. 2. 8. Generellt var det 625-videon som dominerade de analoga 16:9-tjänsterna med 11 780 timmar, varav 80 % pro- ducerades av sändningsbolagen. 1 250-video (högupplösning) hade endast 2 779 produktionstimmar (vilket är nästan hälften av timantalet för 1993) som bestod framför allt av sportevene- mang med hög profil (OS och VM), kulturevenemang och dokumentärer med kreativt innehåll. Den estetiska kvaliteten hos högupplösningstekniken kombinerad med återutsändning i 16:9-format är anledningen till att de mest prestigefyllda evenemangen sänds i just detta format. 2. 9. Remastering är en teknik som används för att föra över program som finns på ett originalband (främst biofilmer) till ett annat originalband som är kompatibelt med sändning i 16:9-format. Tekniken användes mycket i samband med lanseringen av 16:9 (8 565 programtimmar), eftersom sänd- ningstiden kan fyllas mycket billigare än med nya produktio- ner, och om originalet är av god kvalitet kan detta göras mycket snabbt. 2. 10. I och med att marknaden för 16:9-tjänster hela tiden blir större kan de europeiska programkatalogerna för det nya formatet erbjuda allt fler program. Katalogernas spridning kommer med tiden att leda till att utbudet ökar, medan efterfrågan på remastering av program minskar. Remasteringen har i själva verket minskat från 12 % programtimmar i ansökningsomgång 93/1 till 4 % i ansökningsomgång 97/1, vilket visar att behovet av remastering förmodligen kommer att bli försvinnande litet. 3. Kommissionens meddelande och framtida mål 3. 1. Målet med handlingsplanen var att bidra till spridning- en av 16:9-apparaterna på marknaden. Med ett underlag på 2 miljoner 16:9-apparater, vilket var målsättningen för 1997, tror kommissionen att 16:9-formatet kan bli ekonomiskt bärkraftigt i framtiden. Kommissionen anser att marknaden har utvecklats avsevärt och planerar inte någon uppföljning till handlingsplanen. När det väl finns ett underlag av TV-apparater med bredbildsskärm är det inte längre fråga om bara en intressant teknisk möjlighet: formatet finns redan på markna- derna inte bara i Europa, utan också i Japan och USA. 3. 2. Den europeiska audiovisuella industrin kommer under kommande år att vara tvungen att allt oftare konkurrera på den internationella marknaden, både vad gäller produktion av teknisk utrustning och program i 16:9-format. 23. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 374/43 3. 3. Teknisk innovation utgör dessutom en ständig utma- ning och den enda möjligheten för den europeiska industrin inom denna sektor att bibehålla konkurrenskraften på de internationella marknaderna. En aspekt man inte får glömma är den pågående digitala revolutionen, som kommer att leda till betydande kvalitetsförbättringar för programproduktionen i det nya televisionsformatet. 3. 4. Under de närmaste åren måste man utveckla ett partnerskapssystem mellan medlemsstaterna för att optimera och samordna forsknings- och produktionssatsningarna och för att Europa därmed skall kunna konkurrera ut motsvarande produktion i USA och Japan. 3. 5. Kommissionen anser att handlingsplanen på ett effek- tivt sätt har hjälpt till att introducera det nya formatet samt att förbereda konsumenter, sändningsföretag och producenter inför lanseringen av digitala tjänster i 16:9-format. 3. 6. De digitala bredbildsapparaternas introduktion på marknaden har på ett avgörande sätt gynnat försäljningen under 1998. En betydande ökning kan noteras i Storbritannien, och ännu större är ökningen i Nederländerna och Belgien. Den högsta marknadspenetrationen har noterats i Nederländerna med 6,5 % av 6,5 miljoner abonnenter, vilket motsvarar 400 000 nya TV-apparater. I allmänhet är det betal-TV-abonnenter som i första 3. 7. I Frankrike, Belgien och hand skaffar TV i 16:9-format. Nederländerna producerar och sänder betal-TV-företagen allt fler program i det nya formatet. I Storbritannien räknar de största TV-bolagen (inklusive BBC) med en snabb övergång till 16:9-format. 3. 8. Sändning i 16:9-format kommer att underlätta anpass- ningar i samband med ett eventuellt införande av högupplös- ningsteknik i Europa. USA har redan infört specialbestämmel- ser för att påskynda såväl produktion som sändning i hög- upplösningsteknik. De val som görs på andra sidan Atlanten kommer troligtvis att även påverka situationen i Europa. 3. 9. För att inte bara tvingas att passivt rätta sig efter val som gjorts på annat håll bör man beakta de riktlinjer som tillämpas av länder utanför Europa och ställa nödvändiga resurser till förfogande för såväl teknisk forskning som produk- tion av TV-program i 16:9-format. På så sätt kan Europa bli en ledande och välinformerad aktör på den internationella arenan. 3. 10. Det bör framhållas att de största TV-tillverkarna i Europa (Thompson och Philips) är verksamma i USA. Enligt kommissionen kommer marknaden för den stora allmänheten i USA att inriktas på mindre bildskärmar med högupplösnings- mottagning, samtidigt som den smalare marknaden för bild- skärmar av biograftyp (home theater) kommer att fortsätta växa. 4. Slutsatser och rekommendationer Kommittén ser mycket positivt på kommissionens 4. 1. meddelande, som på ett överskådligt och uttömmande sätt beskriver de resultat som uppnåtts vad gäller audiovisuella sändningar i 16:9-format. Kommissionens meddelande är mycket idérikt och ger en utförlig bild av läget på televisions- området och den audiovisuella industrin under de närmaste åren. 4. 2. Kommittén delar kommissionens uppfattning att läget på den europeiska marknaden för 16:9-format är tillfredsställ- ande, även vad gäller antalet TV-apparater: försäljningssiffrorna för marknaden för bredbildsapparater har ökat från över 220 000 sålda apparater 1995 till 800 000 1997, och år 2000 räknar man med att det finns 3 500 000 bredbildsapparater i Europa. 4. 3. Kommittén stöder helt och fullt kommissionens stånd- punkt att den europeiska audiovisuella industrin måste kunna möta internationell konkurrens, och att man därför måste utforma strategier och åtgärder för att dels få till stånd en fortsatt utveckling av tekniska innovationer, dels uppnå den utvecklingsnivå som krävs för att garantera konkurrenskraften internationellt sett. 4. 4. Kommittén noterar med tillfredsställelse att handlings- planen har garanterat marknadstillgången på digitala tjänster i bredbildsformat i de medlemsstater där sändningsföretagen har satsat på sändningar via bredbildsapparater som förberetts för digitala sändningar. Det faktum att betal-TV-abonnenterna i stor utsträckning är de som också skaffar 16:9-for- matsapparater visar att marknadskonvergens nu nästan har uppnåtts för dessa två sektorer och att utvecklingen av det nya formatet alltså går hand i hand med introduktionen av digital-TV. 4. 5. Kommittén kan konstatera att 16:9-formatet snabbt slagit igenom i hela världen, särskilt i Japan där 50 % av TV-apparaterna är i 16:9-format, och i USA där det tack vare ett ”våghalsigt” initiativ nu finns planer på ett särskilt system för högupplösnings-TV. Detta system skall bli helt igenom digitalt och sändas via existerande kanaler genom signalkom- pression, men utan att man behöver sända via satellit, som är betydligt besvärligare ur såväl ekonomisk som organisatorisk synvinkel. 4. 6. Kommittén anser att när man väl uppnått en bas av bredbildsapparater, vars ägare har kunnat dra nytta av den första fasens digital-TV-program från betal-TV-företagens sändningar via kabel och satellit, bör den andra fasen karaktäri- seras av gratis marksändningar. Regionkommittén anser att införandet av teknik för digitala marksändningar (DAB, DVB-T), efter beaktande av konsumentaspekterna, förutsätter att man studerar ett antal scenarier för övergången till denna teknik. Medlemsstaterna måste dessutom tillsammans med de lokala och regionala myndigheterna samt med beaktande av sändningsföretagens, olika sammanslutningars och producen- ternas ståndpunkter utarbeta lämpliga strategier för arbetet med att ersätta de nuvarande analoga sändningarna med digitala sändningar. Regionkommittén efterlyser en dialog mellan medlemsstaterna på detta område samt förhandlingar om en gemensam europeisk strategi. C 374/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 23. 12. 1999 Eftersom elektronikmarknaden nu är mättad kvantita- 4. 7. tivt sett (antalet TV-apparater per invånare är högt) och prismässigt relativt stabil, anser kommittén att en expansion endast kan ske i fråga om tekniska innovationer samt att en förutsättning för konkurrenskraft är att man kan erbjuda bättre tjänster till samma pris. Man bör även vara medveten om att för att man skall kunna åstadkomma några större konkreta förändringar måste framstegen inom högupplösningstekniken omfatta hela bildproduktionskedjan och även vara inriktade på en fullständigt digital bildteknik, så som är fallet i USA och Japan. 4. 8. Om man vill uppnå liknande resultat i Europa bör man enligt kommittén särskilt främja 16:9-sändningar på mindre utvecklade marknader. Kommittén hoppas att kommissionen kommer att 4. 9. främja produktionen och genom olika former av subventioner stärka produktionen av europeiska audiovisuella programkata- loger i 16:9-format för dokumentärer och smalare kultur- eller sportevenemang. Sådana program av mer bestående karaktär gör det möjligt för miljontals människor att lära känna olika lokala förhållanden (på regions- och kommunnivå), alltifrån seder och bruk, historia och kultur till ekonomi och turism. För att allmänheten lättare ska få tillgång till informa- 4. 9. 1. tion från lokala myndigheter har centraler för automatisk information per telefon utvecklats de senaste åren. På grund av förfarandet med inspelade svar på tonvalstelefon är det ofta svårt och tidsödande att få fram den önskade informationen. I samband med att utvecklingen av digital och interaktiv televi- sion går framåt är det lämpligt att uppmana kommissionen att främja produktionen av lokala program och interaktiva tjänster. 4. 10. Med tanke på de rika möjligheter som Europa står inför på detta område hoppas kommittén att kommissionen, även efter det att slutrapporten om sändningar i 16:9-format offentliggjorts i slutet av året, kommer att fortsätta att upp- muntra och stödja ny teknik inom den audiovisuella sektorn och framväxten av nya sändningsföretag, i synnerhet på regional och lokal nivå. En förebild utgör den strategi man tillämpat i USA, där betydande stimulansåtgärder vidtagits till Bryssel den 16 september 1999. förmån för samtliga sändningsföretag som på kort tid lyckats anpassa sig till nya digitala sändningsstandarder. 4. 11. På marknaden finns det olika typer av bredbildsappa- rater, och kommittén hoppas att sändningsföretag och tillver- kare kan utveckla ett nära samarbete och agera som verkliga partners beträffande det nya formatet. På så sätt kan de komplettera varandra i samband med skapandet av ett rikt programutbud så att sändningar i 16:9-format blir allmänt tillgängliga över hela Europa. 4. 12. Kommittén hoppas att den europeiska audiovisuella industrin lyckas med att modernisera och expandera samtidigt, för att kunna mäta sig i den internationella konkurrensen. För att uppnå detta måste industrin passera den tröskel som krävs för att få igång en egen dynamik så att sändningar i 16:9-format blir allmänt tillgängliga i Europa. 4. 13. Kommittén menar dock att det svåraste hindret för en vittgående spridning av 16:9-formatet har visat sig vara av ren ekonomisk natur. Den teknik som krävs är oerhört kostsam, och en forskning för att kunna utveckla denna teknik förutsätter dessutom sådana enorma ekonomiska resurser som till och med marknadens ekonomiskt starkaste privata aktörer har svårt att uppbringa. Det är av största vikt att man gör allt man kan för att se till att anpassningsåtgärderna inom denna sektor kan samordnas i framtiden, så att den europeiska dimension kan uppnås som är en förutsättning för att den europeiska audiovisuella industrins konkurrenskraft på den internationella marknaden skall kunna säkerställas. 4. 14. Kommittén anser att de krafter som redan finns i Europa måste stärkas ytterligare för att kunna göra sig gällande. Från kommissionens sida skall detta göras i första hand genom nya finansieringsansökningsomgångar, som en uppföljning av handlingsplanen. Detta skall inte bara gälla avancerade televisionstjänster, utan även radiosektorn där de privata ekonomiska resurserna är mycket begränsade. Kommittén delar sändningsföretagens uppfattning att 4. 15. 16:9-formatet utgör en av de främsta faktorerna för att digitala sändningar skall bli ”framtidens television” — och som framgår av uppgifterna i kommissionens rapport är digitaliseringen redan ett faktum och sprids nu mer och mer. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER


title: Ψήφισμα σχετικά με τον καταστροφικό σεισμό της Αθήνας στις 7 Σεπτεμβρίου 1999

eurovoc_concepts:
Greece
earthquake
seismic monitoring

text: 25. 2. 2000 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των C 54/107 Πε΄µπτη, 16 Σεπτεµβρίου 1999 1. εγκρι΄νει την προ΄ταση της Επιτροπη΄ς, ο΄πως τροποποιη΄θηκε· καλει΄ την Επιτροπη΄ να τροποποιη΄σει αναλο΄γως την προ΄ταση΄ της, συ΄µφωνα µε το α΄ρθρο 250, παρα΄γραφος 2. 2 της Συνθη΄κης ΕΚ· καλει΄ το Συµβου΄λιο να το ενηµερω΄σει, εφο΄σον προτι΄θεται να αποµακρυνθει΄ απο΄ το κει΄µενο που ενε΄κρινε το 3. Κοινοβου΄λιο, ζητει΄ να κληθει΄ να γνωµοδοτη΄σει εκ νε΄ου, εφο΄σον το Συµβου΄λιο προτι΄θεται να επιφε΄ρει ουσιαστικε΄ς τρο- 4. ποποιη΄σεις στην προ΄ταση της Επιτροπη΄ς· 5. αναθε΄τει στην Προ΄εδρο΄ του να διαβιβα΄σει την παρου΄σα γνω΄µη στο Συµβου΄λιο και την Επιτροπη΄. 14. Σεισµοι΄ στην Τουρκι΄α και την Ελλα΄δα α) B5-0072, 0077, 0087, 0088, 0104 και 0109/1999 Ψη΄φισµα σχετικα΄ µε τον σεισµο΄ στην Τουρκι΄α Το Ευρωπαι¨κο΄ Κοινοβου΄λιο, A. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι τις πρω΄τες πρωινε΄ς ω΄ρες της 17ης Αυγου΄στου 1999 ε΄νας καταστρεπτικο΄ς σεισµο΄ς, εντα΄σεως 7,4 βαθµω΄ν της κλι΄µακας Ρι΄χτερ, ε΄πληξε την πυκνοκατοικηµε΄νη και ε΄ντονα βιοµηχανικη΄ βο- ρειοδυτικη΄ περιοχη΄ της Τουρκι΄ας, B. Γ. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι ο εν λο΄γω σεισµο΄ς ει΄χε ως αποτε΄λεσµα πα΄νω απο΄ 15. 000 νεκρου΄ς, 25. 000 τραυ- µατι΄ες, εκτεταµε΄νες υλικε΄ς καταστροφε΄ς και πολλε΄ς χιλια΄δες αγνοουµε΄νους, λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι η απουσι΄α οργανω΄σεως κατα΄ τη δια΄ρκεια των ηµερω΄ν που ακολου΄θησαν τον κατα- στροφικο΄ σεισµο΄ ει΄χε ως αποτε΄λεσµα να καθυστερη΄σουν οι εργασι΄ες των σωστικω΄ν συνεργει΄ων, ∆. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι η ΕΕ παρε΄χει ανθρωπιστικη΄ βοη΄θεια στις περισσο΄τερο πληγει΄σες περιοχε΄ς, εκφρα΄ζει την ειλικρινη΄ του συµπα΄θεια και αλληλεγγυ΄η προς την Τουρκι΄α και τους συγγενει΄ς και φι΄λους 1. ο΄λων ο΄σων ε΄χουν σκοτωθει΄ η΄ τραυµατισθει΄· χαιρετι΄ζει το ε΄ργο των σωστικω΄ν συνεργει΄ων των κρατω΄ν µελω΄ν και καλει΄ την Επιτροπη΄ να διερευνη΄σει τις 2. δυνατο΄τητες βελτιω΄σεως της αποτελεσµατικο΄τητας της παρεχο΄µενης βοη΄θειας σε µει΄ζονες ανθρωπιστικε΄ς κατα- στροφε΄ς εντο΄ς η΄ εκτο΄ς της ΕΕ και να υποβα΄λει ε΄κθεση στο Κοινοβου΄λιο σχετικα΄ µε τις εργασι΄ες της· πιστευ΄ει ο΄τι πρε΄πει να εξετασθει΄ επειγο΄ντως το ενδεχο΄µενο δηµιουργι΄ας ενο΄ς Ευρωπαι¨κου΄ Ερευνητικου΄ Ινστι- 3. του΄του για τη συστηµατικη΄ µελε΄τη και την εφαρµογη΄ νε΄ων µεθο΄δων εγκαι΄ρου προειδοποιη΄σεως της σεισµικη΄ς δραστηριο΄τητας· αναθε΄τει στην Προ΄εδρο΄ του να διαβιβα΄σει το παρο΄ν ψη΄φισµα στο Συµβου΄λιο, την Επιτροπη΄, την κυβε΄ρνηση 4. της Τουρκι΄ας και τη Μεγα΄λη Τουρκικη΄ Εθνοσυνε΄λευση. β) B5-0074, 0076, 0086, 0089 και 0102/1999 Ψη΄φισµα σχετικα΄ µε τον καταστροφικο΄ σεισµο΄ της Αθη΄νας στις 7 Σεπτεµβρι΄ου 1999 Το Ευρωπαι¨κο΄ Κοινοβου΄λιο, A. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη τον καταστροφικο΄ σεισµο΄ εντα΄σεως 5,9 βαθµω΄ν της κλι΄µακας Ρι΄χτερ που σηµειω΄θηκε στις 7 Σεπτεµβρι΄ου 1999 στην περιοχη΄ της Αθη΄νας, B. Γ. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη το γεγονο΄ς ο΄τι περισσο΄τερα απο΄ 100 α΄τοµα ε΄χουν σκοτωθει΄, πολλε΄ς εκατοντα΄δες ε΄χουν τραυµατισθει΄, πολλε΄ς χιλια΄δες κτι΄ρια και κατοικι΄ες ε΄χουν καταστραφει΄, ενω΄ πολλε΄ς εκατοντα΄δες α΄λλα ε΄χουν υποστει΄ ζηµι΄ες, καθω΄ς επι΄σης και ο΄τι ε΄χουν ση΄µερα πληγει΄ περισσο΄τερα απο΄ 60. 000 α΄τοµα, λαµβα΄νοντας υπο΄ψη τις ζηµι΄ες που ε΄χουν υποστει΄ κτη΄ρια της πο΄λεως των Αθηνω΄ν, ο΄πως ιστορικα΄ µνηµει΄α, το Αρχαιολογικο΄ Μουσει΄ο της πο΄λεως, εκκλησι΄ες και νοσοκοµει΄α, C 54/108 Πε΄µπτη, 16 Σεπτεµβρίου 1999 Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των EL 25. 2. 2000 εκφρα΄ζει τη βαθια΄ του συµπα΄θεια προς τις οικογε΄νειες των θυµα΄των και το συ΄νολο των κατοι΄κων της 1. Αττικη΄ς· 2. εξαι΄ρει τις προσπα΄θειες των σωστικω΄ν συνεργει΄ων που ε΄λαβαν µε΄ρος στην αναζη΄τηση επιζω΄ντων· ζητει΄ απο΄ την Επιτροπη΄, το Συµβου΄λιο και τους α΄λλους αρµο΄διους οργανισµου΄ς να εξετα΄σουν ο΄λες τις 3. δυνατο΄τητες προκειµε΄νου να συνδρα΄µουν χωρι΄ς καθυστε΄ρηση τα θυ΄µατα και να αποκαταστη΄σουν ταχε΄ως τις ζηµι΄ες· πιστευ΄ει ο΄τι πρε΄πει να εξετασθει΄ επειγο΄ντως το ενδεχο΄µενο δηµιουργι΄ας ενο΄ς Ευρωπαι¨κου΄ Ερευνητικου΄ Ινστι- 4. του΄του για τη συστηµατικη΄ µελε΄τη και την εφαρµογη΄ νε΄ων µεθο΄δων εγκαι΄ρου προειδοποιη΄σεως της σεισµικη΄ς δραστηριο΄τητας· καλει΄ την Επιτροπη΄ να διερευνη΄σει τις δυνατο΄τητες βελτιω΄σεως της αποτελεσµατικο΄τητας της παρεχο΄µενης 5. βοη΄θειας σε µει΄ζονες ανθρωπιστικε΄ς καταστροφε΄ς εντο΄ς η΄ εκτο΄ς της Ευρωπαι¨κη΄ς Ενω΄σεως, ο΄πως η συγκρο΄τηση ενο΄ς ειδικου΄ σω΄µατος προστασι΄ας των πολιτω΄ν που θα συντονι΄ζει τις σωστικε΄ς οµα΄δες και την υλικη΄ βοη΄θεια των κρατω΄ν µελω΄ν, και να υποβα΄λει ε΄κθεση στο Κοινοβου΄λιο σχετικα΄ µε τις εργασι΄ες της· αναθε΄τει στην Προ΄εδρο΄ του να διαβιβα΄σει το παρο΄ν ψη΄φισµα στην Επιτροπη΄, το Συµβου΄λιο, την Ελληνικη΄ 6. Κυβε΄ρνηση, τις αρµο΄διες αρχε΄ς της Αττικη΄ς και στην πο΄λη των Αθηνω΄ν. 15. Νταγκεστα΄ν B5-0071, 0078, 0085, 0090, 0095 και 0103/1999 Ψη΄φισµα σχετικα΄ µε την ε΄νοπλη συ΄γκρουση στη ∆ηµοκρατι΄α του Νταγκεστα΄ν στη Ρωσι΄α Το Ευρωπαι¨κο΄ Κοινοβου΄λιο, 4 ε΄χοντας υπο΄ψη τη συ΄µφωνη γνω΄µη του της 30η΄ς Νοεµβρι΄ου 1995 σχετικα΄ µε τη συ΄ναψη Συµφωνι΄ας Εται- ρικη΄ς Σχε΄σης και Συνεργασι΄ας µεταξυ΄ των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των και των κρατω΄ν µελω΄ν τους, αφενο΄ς, και της Ρωσικη΄ς Οµοσπονδι΄ας, αφετε΄ρου (1), καθω΄ς και τη συ΄µφωνη γνω΄µη του της 11ης Ιουνι΄ου 1997 σχετικα΄ µε τη συ΄ναψη Πρωτοκο΄λλου στη Συµφωνι΄α Εταιρικη΄ς Σχε΄σης και Συνεργασι΄ας µεταξυ΄ των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοι- νοτη΄των και των κρατω΄ν µελω΄ν τους, και της Ρωσικη΄ς Οµοσπονδι΄ας (2), 4 ε΄χοντας υπο΄ψη την υποστη΄ριξη της ΕΕ στη συνεχιζο΄µενη ανα΄πτυξη της συνεργασι΄ας στο πλαι΄σιο του Συµ- βουλι΄ου Παρευξεινι΄ων Χωρω΄ν, 4 ε΄χοντας υπο΄ψη την Κοινη΄ Στρατηγικη΄ της Ευρωπαι¨κη΄ς Ένωσης για τη Ρωσι΄α, που εγκρι΄θηκε απο΄ το Συµβου΄- λιο τον Ιου΄νιο του 1999, 4 ε΄χοντας υπο΄ψη τη δη΄λωση της Προεδρι΄ας του Συµβουλι΄ου εξ ονο΄µατος της Ευρωπαι¨κη΄ς Ενω΄σεως σχετικα΄ µε την κατα΄σταση στη ∆ηµοκρατι΄α του Νταγκεστα΄ν καθω΄ς και τη δη΄λωση του προεδρευ΄οντος του ΟΑΣΕ σχε- τικα΄ µε την κατα΄σταση στο Νταγκεστα΄ν, µε ηµεροµηνι΄α 13 Αυγου΄στου 1999, A. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι η Ευρωπαι¨κη΄ Ένωση ε΄χει δεσµευθει΄ στην ενι΄σχυση της στρατηγικη΄ς εταιρικη΄ς σχε΄σης µε τη Ρωσι΄α απο΄ πλευρα΄ς οικονοµικη΄ς ολοκλη΄ρωσης και συνεργασι΄ας, µε παρα΄λληλη διατη΄ρηση της σταθε- ρο΄τητας και της ασφα΄λειας στην Ευρω΄πη και πε΄ραν αυτη΄ς, B. Γ. ∆. Ε. εµµε΄νοντας στην εδαφικη΄ ακεραιο΄τητα της Ρωσικη΄ς Οµοσπονδι΄ας, εκτιµω΄ντας ο΄τι η Ρωσικη΄ Οµοσπονδι΄α αντιµετωπι΄ζει σοβαρη΄ οικονοµικη΄, δηµοσιονοµικη΄, κοινωνικη΄ και θεσµικη΄ κρι΄ση, θορυβηµε΄νο απο΄ τις βι΄αιες επιθε΄σεις στην επικρα΄τεια της ∆ηµοκρατι΄ας του Νταγκεστα΄ν οι οποι΄ες διαπρα΄τ- τονται απο΄ εξτρεµιστικε΄ς ε΄νοπλες δυνα΄µεις που εισε΄ρχονται απο΄ την Τσετσενι΄α, ανησυχω΄ντας για την κλιµα΄κωση της ε΄νοπλης συ΄γκρουσης µεταξυ΄ των εξτρεµιστικω΄ν ε΄νοπλων δυνα΄µεων και του ρωσικου΄ στρατου΄, συ΄γκρουση η οποι΄α προκαλει΄ πολλα΄ θυ΄µατα και προ΄σφυγες µεταξυ΄ του α΄µαχου πλη- θυσµου΄ στο Νταγκεστα΄ν και τη ∆ηµοκρατι΄α της Τσετσενι΄ας, (1) (2) EE C 339 της 18. 12. 1995, σελ. 45. EE C 200 της 30. 6. 1997, σελ. 66


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Ehdotus - Neuvoston asetus (EY) kalastus- ja vesiviljelytuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä"

eurovoc_concepts:
aquaculture
common organisation of markets
fishery product

text: 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/71 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Ehdotus – Neuvoston asetus (EY) kalastus- ja vesiviljely- tuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä” (1999/C 374/16) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle ja Euroopan parlamentille aiheesta ”Kalastustuottei- den markkinoiden tulevaisuus Euroopan unionissa: vastuu, kumppanuus, kilpailukyky” KOM(97) 719 lopull. , ottaa huomioon ehdotuksen neuvoston direktiiviksi aiheesta ”Neuvoston asetus (EY) kalastus- vesiviljelytuotteiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä” KOM(1999) 55 lopull. – 99/0047 CNS (1), ja ottaa huomioon Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1992 Rio de Janeirossa järjestämän ympäristö- jossa käsitellään avomeren elollisten ja kehityskonferenssin ja erityisesti Agenda 21:n kohdan 17, luonnonvarojen kestävää käyttöä ja säilyttämistä, ottaa huomioon komission 4. maaliskuuta 1999 perustamissopimuksen 198 c artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokunnan 7. toukokuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n ”Maatalous – Maaseudun kehittäminen – Kalatalous” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 2:n kesäkuun 16. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen CdR 182/99 rev. 1, jonka esittelijät olivat Simon Day (UK, PPE) ja Siwert Nordwall (S, PSE), hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 16. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 2. Asetusehdotus Komission tiedonannossa (2) annettiin joitakin suunta- 1. 1. linjoja, miten voitaisiin kehittää kalastustuotteiden markkinoi- ta. Teollisuutta kuultiin laajalti, ja komissio on sittemmin julkaissut viralliset ehdotuksensa neuvoston kehotuksesta. 1. 2. Eräät keskusteluissa esille tuodut näkökulmat on käsi- telty jo julkaistuissa ehdotuksissa, ja niitä alueiden komitea on jo kommentoinut. Lisäehdotuksia on odotettavissa markkinoi- den avoimuudesta. 1. 3. Nyt käsiteltävän ehdotuksen kalastus- ja vesiviljelytuot- teiden alan yhteisestä markkinajärjestelystä on tarkoitus korva- ta 17. joulukuuta 1992 alkaen voimassa ollut asetus (asetus [ETY] N:o 3759/92 (3)) sekä yhdistää yhdeksi asetukseksi neu- voston asetus (ETY) N:o 105/76 (4) kalatalousalan tuottajaorga- nisaatioiden hyväksymisestä ja N:o 1772/82 (5) tuottajaorgani- saatioiden yleisistä säännöistä. (1) EYVL C 78, 20. 3. 1999, s. 1. (2) KOM(1997) 719 lopull. , 16. 12. 1997. (3) EYVL L 388, 31. 12. 1992, s. 1–36. (4) EYVL L 20, 28. 1. 1976, s. 39–41. (5) EYVL L 197 6. 7. 1982, s. 1–2. 2. 1. Asetuksessa ehdotetaan kalastus- ja vesiviljelytuottei- den markkinajärjestelyjen perinpohjaista tarkistusta. Tarkoi- tuksena on erityisesti – vaikuttaa kalavarojen vastuulliseen hoitoon yhteisellä markkinajärjestelyllä – parantaa markkinoiden avoimuutta ja tuotteiden tunte- musta myös kuluttajien kannalta – – – – – lisätä erityisesti tuottajaorganisaatioiden vastuuta kalavaro- jen hoidon ja hyödyntämisen parantamisesta kannustaa alan toimijoiden väliseen kumppanuuteen toi- minnan tehostamiseksi suosia ennusteiden lisäämistä tuottajaorganisaatioissa, jotta ne voivat mukauttaa tarjontaa kysyntään edistää markkinoiden vakautta kannustamalla kiinteisiin hintasopimuksiin uudistaa interventiomekanismeja tehokkuuden lisäämi- seksi C 374/72 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 – – lisätä kilpailukykyä selventää ja yksinkertaistaa voimassa olevia sääntöjä. 2. 2. Asetusehdotuksen 1–3 artiklassa ei muuteta voimassa olevaa asetusta, vaikka kalastustuotteiden määritelmää onkin selvennettävä. Luonnoksesta syntyy vaikutelma, että vesiviljely- tuotteita ainoastaan viljellään muttei pyydetä merestä. Siinä ei tehdä eroa luonnonvaraisten lajien – esim. taskurapujen ja merisiilien – ja toisaalta yksinomaan viljeltyjen lajien, kuten osterien välillä. On myös lajeja joita voidaan sekä pyytää luonnosta että viljellä, esim. kampa- ja sinisimpukat. Ehdotuk- sen 1 artiklan taulukon luettelossa mainitaan useita tapoja käsitellä äyriäisiä ja nilviäisiä, mutta kaikkialla EU:n alueella käytettävää puhdistusmenetelmää siinä ei mainita. Joka tapauk- sessa selvästi paikallaan pysyvien ja viljelyyn soveltumattomien lajien kuten kaksikuoristen nilviäisten (simpukka, huotrasim- pukka, sydänsimpukka), vatsajalkaisten nilviäisten (merikorva), kaksikuoristen epäparisimpukoiden (kampasimpukka) ja han- henkaulan kaltaisten äyriäisten, joita pyydetään luonnonsär- kiltä, tulee saada sama kohtelu kuin silloin, kun niitä tuotetaan vesiviljelmillä. 2. 3. Asetusehdotuksen 4 artiklassa on uusi säännös, jonka mukaan vähittäiskaupalta edellytetään asianmukaista mer- kintää. Merkinnästä on käytävä ilmi lajin paikallinen myyntini- mike, tuotantomenetelmä (pyynti tai viljely) ja maantieteellinen pyyntialue valtameren tai meren tarkkuudella. Komitea on tyytyväinen siihen minimivaatimuksena, mutta toivoo edel- leen, että kalastus- ja vesiviljelytuotteita merkitään nykyistä enemmän paikallisesti. Kalastustuotteiden markkinoinnin, mm. kalastus- ja vesiviljelytuotteiden telehuutokaupan kannal- ta on tärkeää noudattaa laatuvaatimuksia. Laatuvaatimuksista on päätetty asetuksessa (ETY) N:o 103/76 (1), jonka jäsenvaltiot ovat toimeenpanneet. 2. 4. Ehdotuksen 5–12 artiklassa käsitellään tuottajaorgani- saatioita. Ne ovat itse asiassa hankkijaosuuskuntia, jotka on perustettu avustamaan avomeren kalastusteollisuutta kalan säännöllisessä tarjonnassa markkinoille kiintiöiden asettamissa rajoissa silloin kun kiintiöt ovat asianmukaisia. Organisaatiot voivat myös soveltaa interventiopolitiikkaa kalan hinnan säi- lyttämiseksi vakaana. 2. 5. Näin ollen 5 artiklassa annetaan säännöt tuottajaorga- nisaatioiden toiminnalle ja määritellään niiden jäsenten velvol- lisuudet. Uutta säännöstä ehdotetaan 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan 4 luetelmakohdassa. Vaikkei se kuulu suoranai- sesti markkinointiorganisaatioiden alaan, se kannustaa tuotta- jia ottamaan huomioon meriympäristön herkkyyden ja käyttämään kalastuskeinoja, jotka osaltaan edistävät luonnon- varojen kestävää käyttöä. 2. 6. Jäsenvaltiot hyväksyvät tuottajaorganisaatiot, ja 6 ar- tiklassa annetaan ohjeet hyväksynnästä ja sen peruuttamisesta. ja kiistatilanteessa Menettelystä säädetään 38 artiklassa, välittäjänä toimii kalastustuotteiden hallintokomitea, jossa kaikki jäsenvaltiot ovat edustettuina. Asetusehdotuksen 7 artiklassa myönnetään 6 artik- 2. 7. lassa säädetyn oikeuden lisäksi jäsenvaltioille päätösvalta hyväksyä tuottajaorganisaatiot, jotka ovat hyväksyneet suunni- telman tiettyjen kalastustuotteiden laadun ja kaupan pitämisen parantamiseksi asetuksen (EY) N:o 2406/96 (2) mukaisesti. Tältä osin on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota ennen kaikkea perheyritysten tai yritysryhmittymien ja vähittäis- myyntiketjujen ja supermarkettien väliseen sisäiseen integroi- tumiseen. Kuten olemme aikaisemmissa lausunnoissa mainin- neet, uskomme, että kalastusteollisuutta on tuettava tavalla, joka ei syrji mitään osapuolta, ja että tukea ei rajoiteta maantieteellisesti jäsenvaltioiden oikkujen mukaan. 2. 8. Jäsenvaltiot voivat 8 artiklan perusteella, tietyissä olo- suhteissa ja väljästi ottaen taata, etteivät tuottajaorganisaatioi- hin kuulumattomat rapauta tuottajajärjestöjen hintavakausta- voitteita. Ehdotuksen 9 artiklassa säädetään tietyissä olosuh- teissa maksettavista hyvityksistä. Vaikka 8 artiklassa toistetaan asetuksen (ETY) N:o 3759/92 5 artiklan sisältö, siinä on yksi merkittävä ero entiseen: muihin kuin jäseniin sovelletaan säädöksiä korkeintaan 12 kuukautta. Ei ole ilmeistä, onko tätä säännöstä tarkoitus tarkistaa säännöllisesti, mutta ehdotuksen perusteella voidaan olettaa, että vuosi on ehdoton enimmäis- aika. 2. 9. Ehdotuksen 10 artiklassa vaaditaan, että kaikkien tuot- tajaorganisaatioiden on ennen kalastusvuoden alkua toimitet- tava viranomaisille toimenpideohjelma, josta käy ilmi kaupan pitämistä koskeva suunnitelma sekä suunnitelma jäsenten saaliin hallinnasta. Tuottajaorganisaatiolta peruutetaan hyvitys, jos suunnitelmia ei toimiteta tai jos organisaatio ei kykene toteuttamaan suunnitelmiaan. Jos tuottajaorganisaatiolle lan- getetaan seuraamuksia kahdesti, kolmannen kerran jälkeen siltä peruutetaan hyväksyntä. 2. 10. Ehdotuksessa esitetyssä muodossa 10 artikla on toteuttamiskelvoton. On perusteltua laatia suunnitelma kau- pan pitämisestä ennen ensimmäistä vuotta, mutta pyyntisuun- nitelmista on mahdotonta päättää lopullisesti ennen kuin pyyntikiintiöistä on päätetty. Käytännössä niistä saatetaan päättää jopa vasta kun pyyntivuotta on kulunut kuusi kuukaut- ta. Se, että kaikkiin lajeihin ei sovelleta pyyntikiintiöitä, ei poista tarvetta lykätä pyyntisuunnitelman laatimista, sillä kiin- tiön määrä vaikuttaa kiintiöttömien lajien pyyntimääriin. Kun otetaan huomioon 10 artiklan tuottajaorganisaa- 2. 11. tioille aiheuttamat lisävelvollisuudet, jäsenvaltiot ovat velvolli- sia 11 artiklan nojalla myöntämään organisaatiolle lisätukea viiden vuoden ajan alkaen siitä vuodesta, jonka aikana ne ovat saaneet hyväksynnän. jotka pystyvät osoittamaan, Asetusehdotuksen 12 artiklassa luvataan lisähyvitys 2. 12. tuottajaorganisaatiolle, että vähintään 10 % niiden tuotannosta myydään ennakkomyynti- sopimusten nojalla. Säännöksen tarkoitus on osoittaa, että ko. sopimukset helpottavat tuotannon suunnittelua. Hyvitystä voidaan myöntää 1 päivästä tammikuuta 2001 viiden vuoden (1) EYVL L 20, 28. 1. 1976, s. 29–34. (2) EYVL L 334 23. 12. 1996, s. 1–15. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/73 valvonnan sääntelystä ajan, jolloin uuden asetuksen ehdotetaan tulevan voimaan. Vuonna 1998 Euroopan komissio kuitenkin julkaisi ehdotuk- (ETY) sia N:o 2847/93 (1) muuttamiseksi. Yhdessä niistä esitetään jäsen- valtioille mahdollisuutta vaatia, että kala kaupataan huuto- kauppakeskuksessa. Jos ehdotus hyväksytään, säännös olisi ristiriidassa asetusehdotuksen 12 artiklan kanssa tai ainakin se johtaisi syrjintään. asetuksen annetun 2. 13. Asetusehdotuksen 13–16 artiklassa käsitellään toimi- alakohtaisia organisaatioita ja sopimuksia. Vaikka tuottajaorga- nisaatioilla tarkoitetaankin avomeren kalastusteollisuutta, voi- daan hyväksyntä myöntää tietyin edellytyksin ja tiettyjen toimintojen osalta organisaatioille tai liitoille, jotka edustavat merkittävää osuutta tuotannosta, kaupasta tai kalastustuottei- den jalostuksesta. Tässä tarkoitettuja hyväksyttäviä toimintoja ovat mm. markkinoiden parhaan mahdollisen toiminnan saavuttamiseksi tähtäävien tekniikkojen tutkiminen ja kehittä- minen, myös tieto- ja viestintätekniikan alalla; kalastustuottei- den alueelliset nimitykset ja tuotteiden laadun parantamiseen tähtäävän koulutuksen järjestäminen. Mitään kilpailua estävää toimintaa sen sijaan ei hyväksytä. Ehtojen täyttämättä jättämi- nen johtaa hyväksynnän peruuttamiseen. Ei-jäsenille ja tuotta- jaorganisaatioihin rinnastettaville säännöt ovat samat. Päinvas- toin kuin tuottajaorganisaatioille toimialakohtaisille organisaa- tioille ei myönnetä erityistä hyvitystä, mutta komitean mielestä markkinatehokkuuden parantamiseksi olisi syytä myöntää 3-vuotista tukea organisaatioiden perustamisen helpottamisek- si. Hyväksynnän harkinnanvaraisuutta ei pitäisi muuttaa pa- koksi, edellyttäen tietysti että ehdot täyttyvät. Asetusehdotuksen 17–24 artiklassa käsitellään inter- 2. 14. vention periaatteita, joista ensimmäinen liittyy hinnoitteluun. Tuottajaorganisaatioille myönnetään 17 artiklassa oikeus vah- vistaa tuotteille vetäytymishinta, joka itse asiassa on rajahinta, jota halvemmalla ne eivät myy. Tapa, jolla markkinoilta vedetyt tuotteet poistetaan, ei saa haitata kyseessä olevan tuotteen tavanomaista markkinointia. Tuottajaorganisaatioilla on val- tuudet korvata interventiorahastosta tuottajien myymätön saalis. Interventiorahastoa kartutetaan osittain onnistuneesta myynnistä maksettavilla maksuilla. Jäsenvaltioille on ilmoitet- tava yksityiskohtainen luettelo tuotteista, joihin käytäntöä sovelletaan, vetäytymishintojen soveltamisajanjakso sekä suunniteltujen ja toteutuneiden vetäytymishintojen tasot. 2. 15. Ehdotetun asetuksen 18 artiklan nojalla kalastustuot- teiden hallintokomitea vahvistaa ennen kalastusvuoden alkua jota noudatetaan koko EU:n kalastustuotteille ohjehinnan, alueella koko kalastusvuoden ajan tai osan vuotta. Ohjehintaa vahvistettaessa otetaan huomioon kolmena edeltävänä vuonna saatujen hintojen keskiarvo, senhetkiset tarjonnan ja kysynnän näkymät sekä tarve vakauttaa hintoja, välttää tarpeettomien ylijäämien syntyminen ja tasapainottaa tuottajien ja kuluttajien etuja. (1) EYVL L 261, 20. 10. 1993, s. 1–16. 2. 16. Asetusehdotuksen 20 artiklassa määritellään yhteisön vetäytymishinnaksi 70–90 % ohjehinnasta. Siihen vaikuttavat myös tietyt oikaisuerät, mutta vetäytymishinta ei milloinkaan ylitä 90 %:a. 2. 17. Asetusehdotuksen 21 artiklassa säädetään markki- noilta vetämisen korvaamisesta tuottajaorganisaatioille, jotka toteuttavat hintainterventiota. Tuottajaorganisaatioiden on käytettävä yhteisön vetäytymishintaa ohjeenaan, mutta niille sallitaan 10 %:n vaihteluväli kumpaankin suuntaan, jolloin hinnassa heijastuvat ennen kaikkea markkinahintojen kausi- vaihtelut. Taloudellisia korvauksia myönnetään ainoastaan siinä tapauksessa, että markkinoilta vedetyt tuotteet myydään muuhun tarkoitukseen kuin ihmisravinnoksi tai tavalla, josta ei aiheudu haittaa tavanomaiselle kaupan pitämiselle. 2. 18. Taloudellisen korvauksen määrä ja markkinoilta ve- dettävien tuotteiden määrä laskee vähitellen vuosien 2001, 2002 ja 2003 aikana. Tuottajaorganisaatioiden odotetaan korvaavan se omista interventiorahastoistaan. Taloudellinen korvaus, jota ehdotetaan 21 artiklan 3 kohdan a alakohdassa, on merkittävästi pienempi kuin tämänhetkinen järjestely. Samalla kun tunnustetaan tarve vähentää riippuvuutta inter- ventiosta, ehdotettujen vähennysten mittasuhteet ovat koh- tuuttomat. Tuotteille, jotka on vedetty myynnistä, koska ne eivät 2. 19. vastaa vetäytymishintaa, ja eräille tuotteille, joille ei ole löytynyt ostajaa yhteisön vetäytymishinnalla (10 %:n vaihteluväli huo- mioon ottaen) ja on sen jälkeen varastoitu tai säilytetty, voidaan maksaa siirtotukea 23 artiklan nojalla. Korvausvaati- muksille on rajansa, ja missään tapauksessa hyvitys ei saa ylittää säilytyksestä tai varastoinnista aiheutuvia kustannuksia. Hyväksyttyihin jalostustoimiin on liitetty marinointi. Artiklan harkinnanvaraisuus pitäisi muuttaa pakollisuudeksi, joka se on asetuksessa (ETY) N:o 3759/92. 2. 20. Säännöksen tarkoituksena on kannustaa tuottajaorga- nisaatioita käyttämään keinoa pikemminkin väliaikaisena kuin pysyvänä markkinoilta vetämisenä, ja hyvitysjärjestelmän uu- distamisen tarkoituksena on kannustaa siihen. Kalastusteolli- suuden resursseista puhuttaessa tämä on järkevä suuntaus. 2. 21. Artiklan 17 nojalla omat vetäytymishintansa vahvis- taneille tuottajaorganisaatioille voidaan maksaa kiinteämääräi- nen hyvitys. Olemme tyytyväisiä, että se on pakollista. Ehdo- tuksen 24 artiklan 5 kohta näyttää kuitenkin olevan ristiriidas- sa tämän kanssa. Joka tapauksessa määrät, joista kiinteähintais- ta korvausta voidaan maksaa, pitäisi pysyttää alkuperäisessä asetuksessa (ETY) N:o 3759/92 säädetyssä muodossa. Asetusehdotuksen 25 artiklassa säädetään yksityisen 2. 22. varastoinnin tuesta tuotteille, jotka on jäädytetty aluksella. Nämä säännöt pätevät myös 23 artiklassa käsiteltyyn siirtotu- keen, mutta samasta syystä kuin tässä edellä olevassa kohdassa harkinnanvaraisuus pitäisi poistaa. C 374/74 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 2. 23. Asetusehdotuksen 26–27 artiklassa käsitellään jalos- tusteollisuuteen tarkoitettua tonnikalaa. Euroopan komissio katsoo, että koska hyvitysten periaatteissa ei ole tapahtunut suuria muutoksia, maksujen maksamisen kynnys on liian korkea ja näin ollen johtaa todennäköisesti maksuihin, joita maksetaan riittämättömin perustein. Ehdotetaan, että kynnystä alennetaan 91 %:stä 85 %:een yhteisön tuottajahinnoista. Alueiden komitea ei ole samaa mieltä komission kanssa vaan katsoo, että maksukynnys tulisi säilyttää 91 prosentissa. 2. 24. Asetusehdotuksen 28–30 artiklassa käsitellään yh- teisön ulkopuolisten maiden kanssa käytävää kauppaa. Jotta voidaan taata tuotteiden kilpailukykyinen ja vakaa tarjonta jalostusteollisuudelle – ennen kaikkea niiden tuotteiden osalta, joita EU ei pysty toimittamaan tai joiden toimitukset ovat riittämättömät – ehdotetaan tällaisia tuotteita koskevien tulli- maksujen suspendoimista. Näin tehdään ainoastaan, mikäli tuontiarvo on yhtä suuri tai suurempi kuin EU:ssa vahvistettu interventiohinta. Alueiden komitea katsoo kuitenkin, että tietyt ”arat tuotteet” kuten paloiteltu tonnikala on otettava huomioon ja sisälly- tettävä edelleen nykyiseen kiintiöjärjestelmään. Niihin tulee myös soveltaa edelleen 24 prosentin suuruista yhteisön tulli- maksua. 2. 25. Asetusehdotuksen 31–43 artikloissa on joitain yleisiä säännöksiä. Merkittävin niistä on kalastustuotteiden hallinto- komitean perustaminen 37 artiklan nojalla, sen päätäntävalta kiistakysymyksissä ja mahdollisuus toteuttaa uusia toimenpi- teitä 38 artiklan nojalla. 2. 26. Liitteen kustannustaulukosta käy ilmi, että – – – – – – vuodesta 2000 vuoteen 2003 ja siitä eteenpäin yhteisön markkinoilta vetämisestä ja siirroista aiheutuvat vuosittai- set menot vähenevät 12 miljoonasta 7 miljoonaan euroon vuosittaiset säilyvät ennallaan 3,5 miljoonassa eurossa itsenäiset markkinoilta vetämiset ja siirrot vuodesta 2000 vuoteen 2002 ja siitä eteenpäin yksityisestä varastoinnista aiheutuvat vuosittaiset menot kohoavat 0,5 miljoonasta 2 miljoonaan euroon tonnikalaa koskevasta tasaushyvityksestä aiheutuvat vuo- sittaiset menot vähenevät neljästä miljoonasta 2,5 miljoo- naan euroon vuodesta 2001 alkaen uusista tuottajaorganisaatioille myönnettävistä hyvityksistä koituvat menot ovat keskimäärin 5,25 miljoonaa euroa ensimmäisten kolmen vuoden ajan ja 3 miljoonaa euroa viimeisten kahden vuoden ajan; vuodesta 2005 alkaen ainoastaan uudet organisaatiot voivat saada tukea. Menojen arvioidaan olevan 0,5 miljoonaa euroa vuodessa tuottajaorganisaatioille sopimusmyynnistä myönnettävä hyvitys on arviolta 1,7 miljoonaa euroa vuonna 2001, 2, 7 miljoonaa euroa vuonna 2002 ja 4,7 miljoonaa euroa vuonna 2005 – markkinajärjestelyjen uudistukseen liittyvä lisähyvitys maksanee 3 miljoonaa euroa vuonna 2001 ja nousee viiteen miljoonaan euroon vuonna 2003 ja 2,7 miljoonaan euroon vuosina 2004 ja 2005. Taulukossa on se- littämättömät 4,5 miljoonaa euroa vuodelle 2006. Jos tämä summa poistetaan, sarakkeen yhteenlasku pitää paik- kansa. 2. 27. Kun lukuja tarkastellaan sellaisenaan ja otetaan huo- mioon, että ne ovat arvioituja enimmäismääriä, yhtenäismark- kinoiden kalastustuotantoa tuetaan 20 miljoonalla eurolla vuonna 2000 ja 25 miljoonalla vuonna 2005, jonka jälkeen tuki laskee 22,7 miljoonaan euroon vuosina 2004–2005 ja siitä edelleen 15,5 miljoonaan euroon vuonna 2006; olettaen, että 4,5 miljoonan euron varausta ei ole (ks. edellinen kohta). 3. Päätelmät 3. 1. Asetusehdotuksella vahvistetaan paljolti voimassaole- via asetuksia, mutta pääpaino on tehokkuuden lisäämisellä, ja tuottajajärjestöjen todetaan vaikuttavan siihen myönteisesti. On kuitenkin ensiarvoisen tärkeää, että asetuksesta heijastuvat käytännön kysymykset ennen kaikkea markkinointi- ja pyynti- suunnitelmien antamisen aikataulujen osalta. 3. 2. On tarpeen taata kaikkien jäsenvaltioiden yhtäläiset käytännöt, ja näin ollen syrjinnän mahdollisuudet tulee poistaa. 3. 3. Tehokuutta voidaan lisätä rohkaisemalla kalahuuto- kauppojen hoitajia ja kalastajia yhteistyöhön ja viestintään kaikilla EU:n alueilla sekä käymällä kalastus- ja vesiviljelytuot- teiden telehuutokauppoja. Tähän tavoitteeseen pääsemistä helpottaisi, jos telehuutokauppojen käytön lisäämistä tuettai- siin taloudellisesti. 3. 4. Kannatamme ehdotuksia parantaa merkintöjä ja lisätä niihin alkuperämerkinnät. Merkintöjä voidaan kehittää edel- leen ja laajentaa ne kattamaan alueelliset nimikkeet ja markki- noinnin. Ehdotus on kuitenkin hyvä minimivaatimuksena. 3. 5. Interventiotuen vähentäminen asettaa EU:n tuottajat mahdollisesti huonompaan asemaan kuin yhteisön ulkopuolis- ten maiden tuottajat. On oltava varovainen, ettei se johda kalastustuotteiden tuonnin lisääntymiseen EU:n oman kalas- tusteollisuuden kustannuksella. 4. Suositukset Ehdotamme seuraavia muutoksia asetusehdotukseen: (i) 4 artiklan 2 kohta: lisätään sanan ”ilmoitetaan” jälkeen seuraavasti: ”, huolehtien siitä, ettei se estä kalastus- ja vesiviljelytuotteiden paikallisia nimityksiä erityisesti tapauksissa, joissa se parantaa kuluttajatiedotusta ja kulut- tajien luottamusta, vähintäänkin. ” 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/75 (ii) 5 artikla kohdan 1 b alakohdan 4 luetelmakohta: muute- taan kuulumaan seuraavasti: ”kannustetaan käyttämään kalastuskeinoja, jotka parhaiten ylläpitävät luonnonvaro- jen tasapainoa ja säilyvyyttä. ” (iii) 7 artiklan 1 kohta: muutetaan alku kuulumaan seuraavas- ti: ”Jäsenvaltiot myöntävät. ” (iv) 8 artikla: korvataan ”kahdentoista kuukauden kuluessa” seuraavasti ”kahdentoista kuukauden kuluessa ilman vuo- sitarkastusta”. (v) 10 artiklan 1 kohta: poistetaan ”Ennen kalastusvuoden alkua” ja lisätään artiklan 1 kohdan b alakohdassa sanan ”saaliista” jälkeen seuraavasti: ”; suunnitelma on toimitet- tava kahden kuukauden kuluessa siitä päivästä, jolloin tuottajaorganisaatio on saanut virallisesti tiedoksi kaikkia lajeja koskevat kiintiöt kyseiselle kalastusvuodelle”. (vi) 12 artiklan 1 kohta: lisätään alkuun seuraavasti: ”Huoli- matta vastakkaisista määräyksistä”. (vii) 13 artiklan 1 kohta: Muutetaan alku seuraavaksi: ”Jäsen- valtiot hyväksyvät”. (viii) 13 artikla: lisätään uusi numeroitu kohta 8 seuraavasti: ”Jäsenvaltiot myöntävät perustamistukea toimialakohtai- sille organisaatiolle kolmen vuoden ajan 11 artiklan säännösten mukaisesti. ” Bryssel 16. syyskuuta 1999. (ix) 21 artiklan 3 kohdan a alakohdan i luetelmakohta: korva- luetelmakohdassa ”5 %””8 %”:lla, luetelmakohdassa ”8 %””10 %”:lla ja b alakohdassa ii taan ”2 %””5 %”:lla; iii ”8 %””10 %”:lla. (x) 23 artiklan 3 kohta, ensimmäinen alakohta: muutetaan ”voidaan myöntää” seuraavasti: ”myönnetään” ja toinen alakohta: muutetaan ”ei voi ylittää” seuraavasti: ”ei ylitä”. (xi) 24 artiklan 5 kohta: poistetaan ensimmäinen virke koko- naan ja korvataan toisessa virkkeessä ”edellisessä alakoh- dassa mainituista vuotuisista määristä” seuraavasti: ”ky- seessä olevista ja 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti kaupan asetetuista tuotteista”. (xii) 25 artiklan 2 kohta: muutosehdotus ei koske suomenkie- listä toisintoa. (xiii) Jalostusteollisuuteen tarkoitetun tonnikalan hyvitysmak- sujen käynnistyskynnys tulee säilyttää 91 prosentissa. (xiv) Olisi varauduttava taloudelliseen tukeen, jolla rohkaistaan kalahuutokauppojen pitäjiä ja kalastajia yhteistyöhön ja tiedonvälitykseen EU:n eri alueilla sekä käymään kalastus- ja vesiviljelytuotteiden telehuutokauppoja. (xv) Lisätään miekkakala liitteiden I ja II luetteloihin tuoreista tai jäädytetyistä tuotteista, jotka voivat saada yksityiselle varastoinnille myönnettävää yhteisön tukea. (xvi) Tiettyjen paloitellun tonnikalan kaltaisten herkkien tuot- teiden sisällyttämistä liitteeseen V tulisi harkita uudelleen. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Verordening (EG) nr. 1982/1999 van de Commissie van 16 september 1999 houdende vaststelling van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector granen en de sector rijst, uitgevoerd in de vorm van niet in bijlage I bij het Verdrag vermelde goederen

eurovoc_concepts:
cereals
export refund
rice

text: L 245/18 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 17. 9. 1999 VERORDENING (EG) Nr. 1982/1999 VAN DE COMMISSIE van 16 september 1999 houdende vaststelling van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector granen en de sector rĳst, uitgevoerd in de vorm van niet in bĳlage I bĳ het Verdrag vermelde goederen DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, Gelet op Verordening (EEG) nr. 1766/92 van de Raad van 30 juni 1992 houdende een gemeenschappelĳke ordening der markten in de sector granen (1), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Veror- dening (EG) nr. 1253/1999 (2) en met name op artikel 13, lid 3, Gelet op Verordening (EG) nr. 3072/95 van de Raad van 22 december 1995 houdende een gemeenschappelĳke ordening van de rĳstmarkt (3), gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 2072/ 98 (4), en met name op artikel 13, lid 3, (1) (2) (3) (4) Overwegende dat overeenkomstig artikel 13, lid 1, van Verordening (EEG) nr. 1766/92 en artikel 13, lid 1, van Verordening (EG) nr. 3072/95 het verschil tussen de noteringen of de prĳzen op de wereldmarkt voor de in artikel 1 van deze beide verordeningen bedoelde producten enerzĳds en de prĳzen in de Gemeenschap anderzĳds door een restitutie bĳ de uitvoer kan worden overbrugd; Overwegende dat in Verordening (EG) nr. 1222/94 van de Commissie van 30 mei 1994 tot vaststelling van de gemeenschappelĳke uitvoeringsbepalingen voor de rege- ling aangaande de toekenning van restituties bĳ uitvoer en de criteria voor de vaststelling van het restitutiebe- drag betreffende bepaalde landbouwproducten, uitge- voerd in de vorm van goederen die niet onder bĳlage I van het Verdrag vallen (5), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Veror- dening (EG) nr. 1702/1999 (6), is omschreven voor welke van die producten een restitutie dient te worden vastgesteld bĳ uitvoer in de vorm van goederen, bedoeld naar gelang van het geval in bĳlage B bĳ Verordening (EEG) nr. 1766/92 of bĳlage B bĳ Verordening (EG) nr. 3072/95; Overwegende dat overeenkomstig artikel 4, lid 1, eerste alinea, van Verordening (EG) nr. 1222/94 de restitutie per 100 kg van elk van de betrokken basisproducten voor iedere maand moet worden vastgesteld; Overwegende dat de naleving van de verplichtingen die zĳn aangegaan met betrekking tot de restitutie die kan worden toegekend bĳ uitvoer van landbouwproducten die zĳn verwerkt in niet onder bĳlage I bĳ het Verdrag vallende goederen, in het gedrang kan komen door de (1) PB L 181 van 1. 7. 1992, blz. 21. (2) PB L 160 van 26. 6. 1999, blz. 18. (3) PB L 329 van 30. 12. 1995, blz. 18. (4) PB L 265 van 30. 9. 1998, blz. 4. (5) PB L 136 van 31. 5. 1994, blz. 5. (6) PB L 201 van 31. 7. 1999, blz. 30. (5) (6) vaststelling vooraf van hoge restituties; dat derhalve in deze situatie vrĳwaringsmaatregelen moeten worden genomen zonder dat daardoor de sluiting van langeter- mĳncontracten wordt verhinderd; dat de vaststelling van een specifieke restitutie voor de voorfixatie van restitu- ties een maatregel is die aan deze verschillende doelstel- lingen beantwoordt; Overwegende dat ingevolge de regeling tussen de Euro- pese Gemeenschap en de Verenigde Staten van Amerika met betrekking tot de uitvoer van deegwaren uit de Gemeenschap naar de Verenigde Staten, goedgekeurd bĳ Besluit 87/482/EEG van de Raad (7), de restitutie voor goederen van de GN-codes 1902 11 00 en 1902 19 00 naar gelang van de bestemming dient te worden gediffe- rentieerd; Overwegende dat, overeenkomstig artikel 4, lid 5, onder b), van Verordening (EG) nr. 1222/94, indien het onder artikel 4, lid 5, onder a) van deze Verordening bedoelde bewĳs niet wordt geleverd, wordt aan de goederen een verlaagde restitutievoet toegekend rekening houdend met het bedrag van de productierestitutie, al naar gelang krachtens Verordening (EEG) nr. 1722/93 van de Commissie (8), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 87/1999 (9), van toepassing op het verwerkte basis- product, dat van kracht was tĳdens de veronderstelde periode waarin de goederen werden vervaardigd; (7) Overwegende dat het Comité van beheer voor granen geen advies heeft uitgebracht binnen de door zĳn voor- zitter bepaalde termĳn, HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De restituties die worden toegepast voor de in bĳlage A van Verordening (EG) nr. 1222/94 genoemde basisproducten die tevens zĳn bedoeld in artikel 1 van Verordening (EEG) nr. 1766/92 of artikel 1, lid 1, van de gewĳzigde Verordening (EG) nr. 3072/95 en die worden uitgevoerd in de vorm van goederen vermeld in bĳlage B van Verordening (EEG) nr. 1766/ 92, respectievelĳk bĳlage B van Verordening (EG) nr. 3072/95, worden vastgesteld zoals in de bĳlage is opgenomen. Artikel 2 Deze verordening treedt in werking op 17 september 1999. (7) PB L 275 van 29. 9. 1987, blz. 36. (8) PB L 159 van 1. 7. 1993, blz. 112. (9) PB L 9 van 15. 1. 1999, blz. 8. 17. 9. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 245/19 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselĳk in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 16 september 1999. Voor de Commissie Frits BOLKESTEIN Lid van de Commissie L 245/20 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 17. 9. 1999 bĳ de verordening van de Commissie van 16 september 1999 houdende vaststelling van de restituties die worden toegepast voor bepaalde producten van de sector granen en de sector rĳst, uitgevoerd in de vorm van niet in bĳlage I bĳ het Verdrag vermelde goederen BĲLAGE GN-code Omschrĳving (1) 1001 10 00 Harde tarwe: – in geval van uitvoer van goederen van de GN-codes 1902 11 en 1902 19 naar de Verenigde Staten van Amerika – in andere gevallen 1001 90 99 Zachte tarwe en mengkoren: – in geval van uitvoer van goederen van de GN-codes 1902 11 en 1902 19 naar de Verenigde Staten van Amerika – in andere gevallen: – – in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, van Verordening (EG) nr. 1222/94 (2) – – in andere gevallen 1002 00 00 Rogge 1003 00 90 1004 00 00 1005 90 00 Gerst Haver Maïs, gebruikt in de vorm van: – zetmeel: – – in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, van Verordening (EG) nr. 1222/94 (2) – – in andere gevallen – glucose, glucosestroop, maltodextrine, maltodextrinestroop van de GN-codes 1702 30 51, 1702 30 59, 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90, 1702 90 50, 1702 90 75, 1702 90 79, 2106 90 55 (3): – – in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, van Verordening (EG) nr. 1222/94 (2) – – in andere gevallen – andere (als zodanig) Aardappelzetmeel van GN-code 1108 13 00 gelĳkgesteld aan een verwerkingsproduct van maïs: – in aanmerking genomen op grond van artikel 4, lid 5, van Verordening (EG) nr. ex 1006 30 1222/94 (2) – in andere gevallen Volwitte rĳst: – rondkorrelig – halflangkorrelig – langkorrelig 1006 40 00 Breukrĳs 1007 00 90 Graansorgho (EUR/100 kg) Restitutievoet per 100 kg basisproduct Bĳ vaststelling vooraf van de restituties Overige gevallen — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — 0,650 1,000 1,983 0,818 3,050 4,617 3,656 3,950 2,899 5,689 2,239 5,029 5,689 2,899 5,689 9,400 9,400 9,400 2,300 3,656 (1) Voor de landbouwproducten verkregen door verwerking van het basisproduct en/of gelĳkgesteld, moeten de coëfficiënten vermeld in bĳlage E bĳ de gewĳzigde Verordening (EG) nr. 1222/94 bĳ de Commissie (PB L 136 van 31. 5. 1994, blz. 5), worden gebruikt. (2) De goederen die in aanmerking komen, zĳn aangeduid in bĳlage I bĳ de gewĳzigde Verordening (EEG) nr. 1722/93 van de Commissie (PB L 159 van 1. 7. 1993, blz. 112). (3) Voor stropen van de GN-codes 1702 30 99, 1702 40 90 en 1702 60 90, verkregen door het mengen van glucose- en fructosestropen, geeft alleen glucosestroop recht op uitvoerrestitutie


title: Reglamento (CE) n° 1988/1999 de la Comisión, de 16 de septiembre de 1999, por el que se fija el elemento corrector aplicable a la restitución para los cereales

eurovoc_concepts:
cereals
export
export refund

text: 17. 9. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 245/27 REGLAMENTO (CE) No 1988/1999 DE LA COMISIÓN de 16 de septiembre de 1999 por el que se fija el elemento corrector aplicable a la restitución para los cereales LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece una organización común de mercados en el sector de los cereales (1), cuya última modifi- cación la constituye el Reglamento (CE) no 1253/1999 (2), y, en particular, el apartado 8 de su artículo 13, (1) (2) Considerando que, en virtud de lo dispuesto en el apar- tado 8 del artículo 13 del Reglamento (CEE) no 1766/92, la restitución que se aplica a una exportación que deba realizarse durante el período de validez del certificado será, si así se solicitare, la aplicable a las exportaciones de cereales el día de la presentación de la solicitud de certificado; que, en tal caso, puede aplicarse a la restitu- ción un elemento corrector; Considerando que el Reglamento (CE) no 1501/95 de la Comisión, de 29 de junio de 1995, por el que se esta- blecen las disposiciones de aplicación del Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo en lo que respecta a la concesión de las restituciones por exportación y las medidas que deben adoptarse en caso de perturbación en el sector de los cereales (3), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2513/98, permite la fijación de un elemento corrector para los productos a que se refiere la letra c) del apartado 1 del artículo 1 del Reglamento (CEE) no 1766/92; que elemento corrector debe calcularse atendiendo a los elementos que figuran en el artículo 1 del Reglamento (CE) no 1501/95; ese (3) (4) (5) (6) Considerando que la situación del mercado mundial o las exigencias específicas de determinados mercados pueden requerir la diferenciación del elemento corrector de acuerdo con su destino; Considerando que el elemento corrector debe fijarse al mismo tiempo que la restitución y de acuerdo con el mismo procedimiento y puede ser modificado en el intervalo entre dos fijaciones; Considerando que de las disposiciones anteriormente mencionadas se desprende que el elemento corrector debe fijarse con arreglo al Anexo del presente Regla- mento; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de los cereales, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Se fija en el Anexo el elemento corrector aplicable a las restitu- ciones fijadas por anticipado para las exportaciones de cereales, contemplado en las letras a), b) y c) del apartado 1 del artículo 1 del Reglamento (CEE) no 1766/92, excepto para la malta. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 17 de septiembre de 1999. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 16 de septiembre de 1999. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión (1) DO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) DO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) DO L 147 de 30. 6. 1995, p. 7. L 245/28 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 17. 9. 1999 del Reglamento de la Comisión, de 16 de septiembre de 1999, por el que se fija el elemento corrector aplicable a la restitución para los cereales ANEXO Código de producto Destino (1) Corriente 9 1o plazo 10 2o plazo 11 3o plazo 12 4o plazo 1 5o plazo 2 6o plazo 3 (en EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 01 01 — 03 02 — 01 — 01 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 0 — 0 0 — 0 0 — 0 — — — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –1,00 — 0 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –2,00 — –1,00 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –1,37 –1,28 –1,18 –1,09 –1,02 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –3,00 — –2,50 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –3,43 –3,20 –2,95 –2,73 –2,55 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –4,00 — –6,00 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –8,22 –7,68 –7,08 –6,54 –6,12 — — 0 — — 0 0 — 0 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) Los destinos se identificarán como sigue: 01 todos los terceros países, 02 otros terceros países, 03 Estados Unidos, Canadá y México. Nota: Las zonas serán las que se delimitan en el Reglamento (CEE) no 2145/92 de la Comisión (DO L 214 de 30. 7. 1992, p. 20), modificado