title: 1999/687/EG: Kommissionens beslut av den 8 september 1999 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget (IV/34.010 Nederlandse Vereniging van Banken (GSA-avtal 1991), IV/33.793 Nederlandse Postorderbond, IV/34.234 Verenigde Nederlandse Uitgeversbedrijven och IV/34.888 Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitgevers/Nederlandse Christelijke Radio Vereniging) [delgivet med nr K(1999) 2056] (Endast den nederländska texten är giltig)

eurovoc_concepts:
Netherlands
application of EU law
credit transfer
payment
type of business

text: L 271/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 KOMMISSIONENS BESLUT av den 8 september 1999 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget (IV/34. 010 Nederlandse Vereniging van Banken (GSA-avtal 1991), IV/33. 793 Nederlandse Postor- derbond, IV/34. 234 Verenigde Nederlandse Uitgeversbedrijven och IV/34. 888 Nederlandse Organi- satie van Tijdschriften Uitgevers/Nederlandse Christelijke Radio Vereniging) [delgivet med nr K(1999) 2056] (Endast den nederländska texten är giltig) (1999/687/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1216/1999 (2), särskilt artikel 2 i denna, med beaktande av den ansökan om icke-ingripandebesked och den anmälan enligt artiklarna 2 och 4 i förordning nr 17 som inlämnades den 10 juli 1991, med beaktande av de klagomål som inlämnades den 21 januari 1991, den 7 juni 1991, den 13 september 1991, den 10 februari 1992 och den 31 oktober 1993 enligt artikel 3 i förordning nr 17, med beaktande av kommissionens beslut av den 11 juni 1993 att inleda ett förfarande om detta ärende, efter att de berörda parterna fått tillfälle att yttra sig över kommissionens anmärkningar enligt artikel 19. 1 i förordning nr 17 och kommissionens förordning nr 99/63/EEG av den 25 juli 1963 om sådana förhör som avses i artikel 19. 1 och 19. 2 i rådets förordning nr 17 (3), 81. 3 i EG-fördraget (5). Acceptgiro är ett betalsystem som ofta används av företag (betalningsmottagarna) för kundbetalningar, regelbundet t. ex. återkommande försäkringspremier och energi- och telefonräkningar, abonnemang. 2. Anmälan avser en ändrad version av ett tidigare GSA- avtal från 1985. En interbankavgift har nu införts för bearbetning av förtryckta giroblanketter med 0,30 gulden (0,14 enro) per bearbetad blankett. Interbankav- giften skall enligt GSA-avtalet betalas av den kredite- rande banken till den debiterande banken. Avgiften är avsedd att täcka en del av den debiterande bankens kostnader för bearbetningen av de förtryckta acceptgiro- blanketterna. Klagomålen efter att de berörda parterna fått tillfälle att framföra sina synpunkter (4) enligt artikel 19. 3 i förordning nr 17 när det gäller kommissionens positiva ståndpunkt rörande det anmälda kontraktet, 3. efter samråd med Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, och av följande skäl: Anmälan I. FAKTA 1. Den 10 juli 1991 anmälde Nederlandse Vereniging van Banken (nedan kallat NVB) å sina medlemmars vägnar (nedan kallat GSA-avtalet) om gemensamma ett avtal förfaranden för inbetalningar och gireringar med förtryckta giroblanketter (acceptgiro) och begärde ett icke-ingripandebesked eller ett undantag enligt artikel (1) EGT 13, 21. 2. 1962, s. 204/62. (2) EGT L 148, 15. 6. 1999, s. 5. (3) EGT 127, 20. 8. 1963, s. 2268/63. (4) EGT C 273, 9. 9. 1997, s. 12. (de Nederlandse Postorderbond) (6), Under perioden 1991-1993 mottog kommissionen ett antal klagomål från storanvändare av acceptgirosys- temet, nämligen från en branschorganisation för postor- derföretag ett förbund som tillvaratar vägtrafikanternas intressen och tillhandahåller tjänster till sina medlemmar (ANWB), en paraplyorganisation för välgörenhetsorganisationer med övervägande (Centraal Bureau Fondsenwerving), ett företag som ger ut tidskrifter och facktidskrifter (Verenigde Nederlandse Uitgeversbe- drijven, VNU) (7), en organisation som företräder de nederländska tidskriftsförlagens intressen (Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitgevers, NOTU) samt en radiokanal (Nederlandse Christelijke Radio Vereniging, NCRV) (8). inhemsk verksamhet (5) NBV har anmält GSA-avtalet 1991 på sina medlemmars vägnar, men är inte part i avtalet. NVB undertecknade GSA-avtalet 1991 med noteringen ”läst”. (6) Klagomål av den 21 januari 1991, ärende IV/33. 793. (7) Klagomål av den 7 juni 1991, den 13 september 1991 respektive den 10 februari 1992, ärende IV/34. 234. (8) Gemensamt klagomål av den 21 oktober 1993, ärende IV/34. 888. 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/29 4. 5. 6. 7. Klagomålen avser framförallt de konkurrensbegränsande effekterna av den överenskomna interbankavgiften i GSA-avtalet, vilken enligt anmälarna, i enlighet med artikel 81. 1, bör betraktas som ett prisavtal mellan bankerna. Några av de klagande anser att de kredite- rande bankernas systematiska sätt att vidarebelasta inter- bankavgiften till företagskunder som utnyttjar giroblan- ketter är att likställa med ett samordnat förfarande av det slag som avses i denna artikel. Vissa av anmälarna anser förfarandet vara en överträdelse enligt artikel 82 i fördraget eftersom de stora bankerna skulle kunna miss- bruka sin egen och kollektiva maktställning genom att ålägga företagskunderna som använder acceptgiro oskä- liga avgifter. Parterna i det anmälda avtalet GSA-avtalet är undertecknat av ABN AMRO Bank NV, Coöperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank BA, ING Bank NV (tidigare NMB Postbank Groep NV), Post- bank NV (som sedan 1992 utgör en del av ING Bank men agerar under eget namn), Nederlandse Spaarbank- bond och Interpay/BankGiroCentrale (tidigare BankGiro- (58 Centrale). Därutöver har ett stort antal banker stycken i slutet av 1997) skrivit under en anslutnings- deklaration (toetredingsverklaring) i vilken de förklarar sig beredda att uppfylla samtliga de rättigheter och skyl- digheter som följer av GSA-avtalet gentemot såväl avta- lets ursprungliga signatärer som alla övriga banker som har skrivit under anslutningsdeklarationen. Namnen på de banker som deltar i GSA-avtalet återfinns i bilaga I. ABN AMRO Bank NV (nedan kallat ABN AMRO) är ett helägt dotterbolag till ABN AMRO Holding N. V. som uppstod i samband med en sammanslagning av Alge- mene Bank Nederland NV (ABN Bank) och Amsterdam- Rotterdam Bank NV. (AMRO Bank). År 1998 uppgick antalet girokonton till ca 3,85 miljoner varav ungefär 270 000 var företagskonton. ABN AMRO:s balansoms- lutning uppgick 1997 till 836,4 miljarder gulden (380,2 miljoner euro). Därmed är ABN AMRO mätt i balan- somslutning den största nederländska banken (9). Coöperative Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank B. A. (nedan kallat Rabobank) är ett kooperativ där 445 banker innehar andelar. Var och en av dessa banker är juridiskt sett en kooperativ förening, i vilka de företag som tecknar lån automatiskt är medlemmar. Privatper- (9) Brev från NVB av den 25 mars 1997 (ärende 34. 010, s. 711 ) och brev från ABN AMRO av den 11 februari 1999. 8. 9. 10. soner kan också bli medlemmar i dessa kooperativ. Antalet kontoinnehavare vid Rabobank var 1998 ca 6,1 miljoner varav 0,6 miljoner var företagskunder. Balan- somslutningen uppgick 1998 till 423 miljarder gulden (192,3 miljoner euro). Mätt i balansomslutning är Rabo- bank Nederländernas näst största bank (10). ING Bank bildades den 1 januari 1992 genom en sammanslagning mellan försäkringsbolaget Nationale Nederlanden NV och NMB-Postbank-Groep. Den senare uppstod genom en sammanslagning tre år tidigare av Nederlandsche Middenstandsbank NV (nedan kallat företag. Antalet NMB) och Postbank, ett privata kontoinnehavare vid ING Bank uppgick 1998 till ungefär 1,2 miljoner och antalet företagskunder till ca 205 000. Postbank som utgör en del av ING Bank, men som agerar under eget namn och har ett eget girosystem, hade 7,1 miljoner privata kontoinnehavare och 560 000 företagskunder år 1998. ING Banks konsoliderade balan- somslutning låg 1998 (inklusive BBL) på runt 630 miljarder gulden (286,5 miljarder euro) (11). f. d. statligt Nederlandse Spaarbankbond är en sammanslutning av sparbanker. De fem anslutna (spar)bankerna Fortis bank, SNS bank Nederland, Samenwerkende Groninger Bonds- spaarbanken, Stichting Nutsspaarbank och Stichting Bondsspaarbank är självständiga. Sparbanksförbundet undertecknade GSA-avtalet från 1991 på sina anslutna bankers vägnar. Antalet kontohavare är ungefär 2,5 miljoner. Den totala balansomslutningen för de anslutna sparbankerna var 1998 ungefär 115 miljarder gulden (52,3 miljarder euro) (12). Interpay Nederland (nedan kallat Interpay) är en inrätt- ning för betalningstransaktioner mellan bankerna och giroinstituten som bl. a. har hand om den centraliserade Interpay är ett bearbetningen av överföringsuppdrag. samriskföretag som omfattar nästan alla allmänna banker, Rabobank samt medlemmarna Nederlandse Spaarbanksbond. Interpay uppstod den 1 januari 1994 då BankGiroCentrale (nedan kallat BGC) (som förvaltar gireringarna mellan bankerna och var den ursprungliga undertecknaren av GSA-avtalet) samman med BeaNet (bearbetning av transaktioner via betalautomater) och Eurocard Nederland (bearbetning av kreditkortstran- saktioner). gireringen mellan förvaltar bankerna, med undantag av Postbank NV, som har ett eget system. Inom ramen för ansträngningarna att skapa ett nationellt betalsystem har kopplingen mellan Inter- pays system och Postbanks system förbättrats åtskilligt. År 1998 bearbetades genom Interpay BGC 2 miljarder girotransaktioner till ett sammanlagt värde av 2 728 miljarder gulden (1 240 miljarder euro). Antalet accept- girotransaktioner var 217 miljoner år 1998 till ett värde av 84,9 miljarder gulden (38,6 miljarder euro). Ungefär 70 banker är anslutna till Interpay (13). Interpay slogs (10) Brev från Rabobank av den 17 februari 1999. (11) Brev från ING av den 17 februari 1999. (12) Brev från Nederlandse Spaarbankbond av den 18 februari 1999. (13) Brev från NVB:s advokat av den 27 mars 1997 och brev från Interpay av den 18 februari 1999. L 271/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 11. 12. 13. 14. 15. 16. NVB bildades den 8 maj 1989 med målet att tillvarata de i Nederländerna verksamma kreditinstitutens intressen, såväl nationella som internationella, samt att främja den nederländska bankverksamheten i allmänhet. Nästan alla banker är medlemmar av NBV. NBV anmälde visserligen GSA- avtalet å sina medlemmars vägnar, men är inte själv en undertecknande part i avtalet. i Nederländerna verksamma som är Acceptgirosystemet Allmänt Anmälan och klagomålen rör det nederländska acceptgi- rosystemet. Detta system med förtryckta giroblanketter är avsett för inrikesbetalningar, dvs. betalningar mellan gäldenärer och (kommersiella) betalningsmottagare med konto i Nederländerna. Dessa betalningar är regelbundet återkommande och av obligatorisk karaktär och uppstår i situationer där gäldenären och betalningsmottagaren inte möts direkt (distansbetalning). Exempelvis gäller detta prenumerationer, energi- och telefonräkningar, beställning på avbetalning, försäkringar och dylikt. Acceptgiro används alltså inte av detaljhandeln eller av hotell- och restaurangbranschen, där en personlig kontakt finns mellan gäldenär och betalningsmottagare. Kundens bank (den debiterande banken) konverterar koderna till elektronisk form med speciella maskiner (optiska läsare) och belastar kundens konto. Ju fler av uppgifterna på blanketten som är kodade, desto mer automatiskt kan bearbetningen ske. Uppgifter som inte är kodade måste matas in i datasystemet manuellt (14). Därefter överför den debiterande banken de (elektro- niska) uppgifter som behövs för i att betalningsmottaga- rens konto skall kunna krediteras till den aktuella bank- girocentralen, dvs. Postbanks girocentral respektive Interpay (för de övriga bankerna). Härvid görs ingen skillnad mellan intrabanktransaktioner transak- tioner där gäldenären och betalningsmottagaren har samma bank) och interbanktransaktioner. Enligt banken motverkas på detta sätt en fragmentisering av informa- tionen. Girocentralen sorterar alla inkomna betalnings- transaktioner efter kreditkonto och skickar vidare infor- mationen till den krediterande banken, om så behövs via det andra girosystemet. (dvs. Acceptgirosystemets fördelar Fördelen med acceptgirosystemet jämfört med andra betalsystem, t. ex. vanlig girering och checker, är att bear- betningen av blanketterna och effektueringen av betal- ningstransaktionen i hög utsträckning kan ske automa- tiskt. Bearbetningskostnaderna är därför relativt låga samtidigt som transaktionerna kan genomföras snab- bare. Acceptgirosystemet administrativa fördelar för betalningsmottagande företag som arbetar med ADB-system. De kan få uppgifter om bearbetade giroblanketter från sin bank i elektronisk form (band eller disketter) och anpassa dessa uppgifter till sina egna administrativa till besparingar eftersom betalningarna inte längre behöver registreras separat i företagets egen bokföring. Dessutom får betal- ningsmottagarna sina pengar snabbare. system. Detta leder även har Hur systemet fungerar Acceptgirosystemets utveckling att använda acceptgirosystemet introducerades på marknaden i Acceptgirosystemet slutet av 70-talet som en gemensam betalprodukt från Postbank och de övriga bankerna och fungerar som följer (se schema i bilaga II). Det företag som beslutar sig (betalningsmot- för tagaren) tecknar ett avtal med sin bank (den krediterande banken). I avtalet fastläggs på vilka villkor företaget kan använda sig av acceptgirosystemet. Efter leverans eller samtidigt med leveransen av en produkt eller tjänst sänder företaget en acceptgiroblankett till kunden (gälde- nären). Acceptgiroblanketterna kan av betalningsmot- tagaren i standardiserad form beställas hos banken eller direkt från ett tryckeri och den kodas så mycket som möjligt i förväg av företaget. I sin mest kodade form konto- innehåller nummer, kundens kontonummer, summan som skall betalas samt fakturanummer. Dessa upplysningar anges som sifferkoder acceptgiroblanketten. Kunden behöver därefter endast underteckna blanketten och sända den till sin egen bank. acceptgiroblanketten företagets på 17. I Nederländerna är acceptgiro en mycket utbredd betal- ningsmetod. År 1998 genomfördes via Interpay BGC ungefär 217 miljoner sådana betalningstransaktioner till ett sammanlagt värde av ca 84,9 miljarder gulden (38,9 miljarder euro) (15). Postbanks girocentral bearbetade 1998 [. ] (*) betalningstransaktioner via acceptgiro till ett värde av [. ]* (16). Under tidsperioden 1985-1998 steg antalet företag som tecknade avtal med sina banker om användande av förtryckta giroblanketter från 54 140 till 97 676 (17). (14) Flera banker håller f. n. på att förbättra den mer avancerade bildtek- niken som ersättning för optisk läsning. Betalningsmottagare som önskar återfå en acceptgirohandling efter bearbetningen (användare av stora acceptgiron) har sedan början av 1996 tillsänts bildavtryck av acceptgiron som konverterats till elektronisk information (Inter- pays årsberättelse för 1996 (15) Brev från Interpay av den 18 februari 1999. (*) Delar av denna text har utformats så att konfidentiella uppgifter inte skall röjas. Dessa delar omges av en hakparentes och är marke- rade med en asterisk. (16) Brev från ING bank av den 17 februari 1999. (17) Se fotnot 8, brev från Interpay av den 18 februari 1999 och brev från ING Bank av den 17 februari 1999. 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/31 18. De tre största bankerna som deltar i acceptgirosystemet är Postbank, ABN AMRO bank och Rabobank. Enligt bankernas egna uppgifter tecknades år 1998 ungefär 91 % av alla acceptgiroavtal med dessa tre banker och de genomförde 86 % av alla betalningsuppdrag samt 70 % av alla krediteringar vilket motsvarade 87 % av värdet på alla betalningarna och 50 % av värdet på alla kreditering- arna (18). 19. 20. Interbankavgiftens tillkomst Enligt NVB, som alltså anmälde GSA-avtalet för sina medlemmars räkning, medförde samordningen av de två i Nederländerna existerande gireringssystemen, dvs. Interpays gireringssystem (ursprungligen Bank Giro Centrale) och Postbanks gireringssystem inom ramen för strävandena att skapa ett nationellt betalsystem, till en ökad användning av acceptgiro (och därmed också till en ökning av de absoluta beloppen för bearbetningskost- nader) (19). För att betalsystemet skulle fungera på bästa möjliga sätt var det enligt NVB nödvändigt att den debi- terande banken utförde uppgifter, nämligen elektronisk konvertering av skriftliga betalningsuppdrag, för den krediterande banken. GSA-avtalet (främst den däri medtagna enhetliga interbankavgiften) innehåller, enligt NVB, ett erkännande av att den krediterande banken profiterar på tjänster som utförs av den debiterande banken och proportionellt bidrar till ersättningen av de kostnader som uppstår till följd av dessa tjänster (20). Det ursprungligen anmälda avtalet GSA-avtalet som trädde i kraft den 1 juli 1991 och gäller tills vidare är i grund och botten en modifierad version av 1985 års GSA-avtal (inte som sådan anmäld till kommissionen). Ändringarna består främst i att en enhetlig ersättning på 0,30 gulden (0,14 euro) införts per bearbetad giroblankett, som den krediterande banken betalar till den debiterande banken för bearbet- (interbankavgift). ningen Därvid föreskrivs det uttryckligen att det står deltagande banker fritt att vidarebelasta kostnaderna för bearbet- ningen av de förtryckta giroblanketterna till andra än den krediterande banken. acceptgiroblanketterna av (18) Se fotnot 8. (19) 1997 avslutades kopplingen mellan bankernas betalsystem via Interpay och Postbank till ationaal Betalings Circuit (Årsberättelse NVB 1998). (20) Förtydliganden till anmälan den 10 juli 1991 och ytterligare fdrtyd- liganden den 17 september 1991. 21. 22. 23. Nivån på interbankavgiften fastlades 1991 på grundval av de faktiska kostnaderna för elektronisk konvertering av betalningsuppgifter vid den bank som, enligt NVB, hade den effektivaste bearbetningsmetoden. Eftersom bankerna anser att både den debiterande och den kredi- terande banken gynnas i lika hög utsträckning av att den debiterande banken bearbetar uppdragen, fastlades inter- bankavgiften till halva bearbetningskostnaden som den debiterande banken hade. I GSA-avtalet anges vidare att deltagarna är skyldiga att använda vissa blanketter och specifikationer vid det tekniska informationsutbytet. Dessutom anges ett antal ämnen som måste omfattas av mer detaljerade regler. De relevanta specifikationerna och de närmare reglerna ingår inte i anmälan och omfattas således inte av detta förfarande. Vidare ingår i den ursprungligen anmälda avtalsver- sionen en bestämmelse om att deltagare skall avhålla sig från att bevilja särskilda förmåner till betalningsmotta- garna vid kreditering av ett visst konto. Det var även till en början förbjudet att införa en egen acceptgiropro- cedur under avtalets löptid. 24. I motsats till det tidigare GSA-avtalet från 1985 är det enskilda anmälda GSA-avtalet undertecknat bankerna i stället för av NVB. Ett sekretariat (BGC) vakar över att avtalet efterlevs. av de 25. 26. Ändringar som gjorts efter samråd med kommis- sionen i det ursprungligen anmälda avtalet Vid överläggningarna i början av 1992 med de banker som omfattades av GSA-avtalet invände kommissionens tjänstegrenar mot tre konkurrensbegränsande inslag i det anmälda avtalet, som skulle göra det omöjligt att bevilja undantag. Den första invändningen gällde förbudet mot att bevilja betalningsmottagarna särskilda förmåner för en viss typ av kreditkonto (artikel 4), den andra invänd- ningen gällde förbudet mot att införa egna acceptgiro- procedurer (artikel 14) och den tredje gällde den enhet- liga interbankavgiften (artikel 5). Enligt bankerna ingick de förstnämnda två bestämmel- serna även i det tidigare GSA-avtalet för att koppla ihop de båda gireringssystemen (dvs. Postbanks system och BGC:s) och säkra den integrerade betalningsprodukten acceptgiro. Parterna ansåg att de båda bestämmelserna inte längre var oumbärliga varför de avskaffades fr. o. m. den 26 mars 1992. L 271/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 27. interbankavgift) Den tredje bestämmelsen om (fast ändrades också den 26 mars 1992. Enskilda banker kunde nu bilateralt enas om att ta ut en lägre avgift än 0,30 gulden (0,14 euro) som ersättning för bearbetning av förtryckta giroblanketter. Den fasta interbankavgiften fick därmed karaktären av ett avgiftstak. I detta samman- hang betonades ånyo att det stod såväl den avsändande som den krediterande banken fritt att vidarebelasta kost- naderna för att bearbeta giroblanketterna till andra berörda parter. Den ändrade texten i artikel 5 lyder på följande sätt: ”Som ersättning för de kostnader som uppstår hos det debiterande kreditinstitutet i samband med bear- betandet av de förtryckta giroblanketterna inom ramen för GSA-systemet, vilket även gagnar det krediterande kreditinstitutet, skall det debiterande enskilda banker bilateralt institutet, ta ut ett kommer överens om ett belopp på 0,30 gulden per bearbetad giroblankett av det krediterande institutet. lägre belopp, såvida inte Detta belopp har beräknats på grundval av de uppmätta kostnaderna för ett så effektivt bearbe- tande som möjligt av förtryckta giroblanketter och kommer att justeras om det visar sig att dessa kost- nader har förändrats. Ett beslut om att ändra beloppet kan fattas efter förslag från vilket institut som helst som är anslutet till GSA-avtalet, varvid förslaget skall åtföljas av ett dokument som tydligt styrker att en varaktig förändring av de ovannämnda kostnaderna har ägt rum. I samband med kostnadsersättningen enligt denna artikel har de enskilda institut som är anslutna till GSA (debiterande och krediterande institut) frihet att välja huruvida de vill belasta andra parter med kost- naderna för att bearbeta förtryckta giroblanketter enligt detta system. ” Förfarandet Avslag av begäran om provisoriska åtgärder 29. 30. 31. 28. Kommissionen avslog i sitt beslut av den 7 februari 1992 en begäran från en av anmälarna, Nederlandse Postorderbond, om att vidta provisoriska åtgärder. Kommissionen underkände bl. a. ståndpunkten att en till- lämpning av GSA-avtalet leder till allvarliga skador för medlemmarna i Nederlandse Postorderbond, eftersom uttaget av interbankavgiften beror på enskilda beslut av de berörda bankerna. Samtidigt menade kommissionen att det vid första påseende inte går att anta att de neder- ländska bankerna enats, eller infört ett samordnat förfa- rande, om att alltid ta ut interbankavgiften av betalnings- mottagarna. Inte heller är det enligt kommissionen tal eftersom om allvarliga irreparabla skador och i Nederlandse Postorderbond helt eller medlemmar delvis kan vidarebelasta sina kunder för bankernas avgift eller kräva tillbaka dem via nationella domstolar om det fastställs att avgifterna är olagliga. Detta beslut har inte överklagats. Kommissionens invändningar av den 14 juni 1993 Den 14 juni 1993 sände kommissionen ett meddelande om invändningar till NVB i vilket förklaras att GSA-avta- lets multilateralt fastlagda interbankavgift bryter mot artikel 81. 1 i EG-fördraget och att den inte uppfyller villkoren för undantag enligt artikel 81. 3. Dessa invänd- ningar återkallades av kommissionen den 20 juni 1997. Synpunkter från berörda parter tillkännagivande, till bankernas beslut att I ett som offentliggjordes den 9 september 1997 i enlighet med artikel 19. 3 i rådets förordning nr 17, förklarade kommissionen att den avser att inta en gynnsam ståndpunkt till det anmälda avtalet. I detta sammanhang hänvisade kommissionen särskilt informera användarna inom företagssektorn om det faktum att interbankavgiften utgör ett standardbelopp och om interbankavgifternas storlek samt eventuella ändringar av hänvisade ovan kommissionen till bankernas beslut att, på kommissio- nens anmodan, regelbundet granska storleken av inter- bankavgiften i ljuset av en rapport om självkostnaden gjord av en oberoende expert genom användning av den mest effektiva bearbetningsmetoden. interbankavgift. nämnda formellt Vidare I enlighet med detta offentliggjorda tillkännagivande har kommissionen mottagit (gemensamma) synpunkter från Nederlandse Postorderbond, ANWB, Centraal Bureau Fondsen Werving, Verenigde Nederlandse Uitgeversbe- drijven, Nederlandse Organisatie van Tijdschriften Uitge- vers och Nederlandse Christelijke Radio Vereniging (samtliga anmälare i detta ärende, se punkt 3 ovan, och nedan så benämnda) (21). Dessa synpunkter underteck- nades av OverlegOrgaan Nutsvoorzieningen och Gebrui- kersplatform Betalingsverkeer. kan synpunkter sammanfattas Anmälarnas enligt följande. Först och främst menar de att GSA-avtalets interbankavgift principiellt inte överensstämmer med Europaparlamentets och rådets direktiv 97/5/EG av den 27 januari 1997 om gränsöverskridande betalningar (22) i vilket utgångspunkten är att uppdragsgivaren skall ta på sig kostnaderna för gireringar, om något annat inte överenskommits med banken. Därnäst menar anmälarna att legitima skäl saknas för att införa en interbankavgift, och särskilt inte att integrera Nederländernas båda betal- system. Anmälarna förnekar vidare att den krediterande banken skulle profitera på tjänster som utförs av den debiterande banken. Enligt dem belastar betalningsupp- dragsrelaterade bearbetningskostnader, t. ex. att göra uppdragen betalningsklara, den debiterande banken. Anmälarna visar att ett omvänt kostnadsincitament skapas genom att kostnader som hör hemma hos uppdragsgivaren flyttas över till betalningsmottagarna. (21) Brev av den 14 oktober 1997 (ärende 33. 793, s. 794). (22) EGT L 43, 14. 2. 1997, s. 25. 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/33 II. RÄTTSLIG BEDÖMNING Autogirotransaktionen utförs helt och hållet elektroniskt och blanketter behövs inte alls. Det är således rimligt att bankerna kan erbjuda produkten autogiro billigare till betalningsmottagaren än produkten acceptgiro. Relevant marknad Relevant produktmarknad Acceptgirosystemet utsätts endast i begränsad utsträck- ning för konkurrens från andra betalsystem. Eftersom acceptgiro är avsett för situationer utan direktkontakt mellan betalningsmottagare och gäldenär (distansbetal- ning) utgör ”överdiskbetalning”, t. ex. med kontanter eller betalkort som PINpas (nationella betalkort) och chipknip/ chipper (elektroniska pengar som används nationellt), inte något reellt alternativ till acceptgirosystemet. Betalsystem som i princip är väl lämpade för distansbetalningar är: gireringar (enkla bankgirouppdrag), checkar, elektroniska banktjänster och autogiro. Med undantag för – i viss omfattning – autogiro kan dock dessa betalsystem inte för alla anses som reella alternativ till acceptgiro av följande skäl. Enkel girering och checkar är inte något reellt alternativ eftersom bearbetningskostnaderna är relativt höga. Den elektroniska konverteringen av skriven information som möjliggör en effektuering av transaktionen med datorer är relativt dyrbar. Vidare har båda betalsystemen stora administrativa betalningsmottagarna jämfört med acceptgiro. Elektroniska banktjänster är heller inte något reellt alternativ, då antalet privata kontoinnehavare med lämplig utrustning (persondator med modem) ännu är relativt litet. nackdelar för Endast autogiro är i viss omfattning ett reellt alternativ till acceptgirosystemet. Autogiro är liksom acceptgiro särdeles lämpat för regelbundet återkommande betal- ningar. Kunden bemyndigar betalningsmottagaren att utan föregående uppdrag direktdebitera hans konto vid vissa betalningar. Kunden kan om så erfordras återkalla sådana debiteringar i efterhand. Det finns dock även skillnader mellan acceptgiro och autogiro. Banker som vänder sig till privatpersoner och mindre företag erbjuder i regel både acceptgiro och autogiro. För bankerna är dock autogirobearbetningen avsevärt billigare än acceptgireringar, eftersom relevanta uppgifter för att effektuera betalningen redan levererats elektroniskt av betalningsmottagarna. Någon ytterligare elektronisk konvertering av tryckt text behövs alltså inte. 32. 33. 34. 35. 36. 37. 38. De båda betalsystemen har också andra egenskaper som kan leda till att gäldenären föredrar acceptgiro framför autogiro. Följande skäl kan här främst spela en roll. För det första måste en kund som använder acceptgiro före varje betalning lämna ett särskilt betalningsuppdrag genom att underteckna acceptgiroblanketten och sända den till sin bank. Kunden kan också bege sig direkt till sin bank med acceptgiroblanketten och kontant betala in beloppet i fråga mot en extra kostnad (t. ex. om transak- tionskontots saldo uppvisar underskott). Acceptgiro ger kunden större kontroll över när och hur en betalning skall ske jämfört med autogiro, där kontrollen äger rum efteråt. Vissa kunder föredrar därför acceptgirosystemet framför autogirosystemet. En fördel med autogiro för kunden (och för betalningsmottagaren) är att betal- ningen alltid sker i tid, varför straffavgifter för sena betalningar undviks. Dessutom slipper kunden själv göra något. För det andra kan gäldenärens val mellan båda betal- systemen bero på relationen mellan kunden och före- taget. I praktiken verkar kunder främst använda sig av autogiro om de haft långvariga relationer med företag som de dessutom har stort förtroende för, t. ex. allmän- nyttiga företag. relationen är mer temporär, t. ex. vid tidskriftsabonnemang, används auto- giro i avsevärt mindre omfattning. I vissa situationer, t. ex. vid månatliga hypoteksavbetalningar och räntebe- talning till vissa försäkringsgivare, har kunden inget val utan måste använda autogiro. I andra fall där Ovannämnda skillnader tyder således på att autogiro inte är utbytbart mot acceptgiro. Vid sidan av dessa olikheter är emellertid också priset en faktor att beakta (23) Skill- nader i de avgifter som bankerna eller betalningsmotta- garna tar ut av sina kunder (gäldenärerna) för använd- ning av de båda betalsystemen kan vara en faktor vid kundens val mellan acceptgiro och autogiro. Kort efter GSA-avtalets tillkomst i juli 1991 övergick bankerna till att ta ut en avgift av sina kunder (betalningsmottagarna) för användning av acceptgiro. Vissa betalningsmottagare, t. ex. många postorderfirmor och tidnings- och tidskrifts- utgivare, tar själva ut dessa kostnader helt eller delvis av sina egna kunder, genom att differentiera sina priser beroende på om kunden använder acceptgiro eller auto- giro, t. ex. genom att ge rabatt för autogirobetalningar. Om det är billigare för kunden att betala via autogiro än acceptgiro kan det antas att ett antal kunder (gäldenärer) övervinner sina betänkligheter gentemot autogiro. Det finns dock inga kvantitativa siffror som illustrerar detta (23) kommissionens relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning (EGT C 372, 9. 12. 1997, s. 5). om definitionen tillkännagivande av L 271/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 inte alla betalningsmottagare mot bakgrund av att (synbarligen) tar ut kostnaderna för användning av acceptgiro och att dessa kostnader när så sker vanligen inte är så höga. Artikel 81. 1 Avtal mellan företag 39. 40. Det kan konstateras att bruket av acceptgiro sedan 1992 gradvis har sjunkit något. Antalet acceptgirouppdrag (inklusive ”actie-accept”-uppdrag) som bearbetades via Interpay/BGC var 1991 ungefär 237 miljoner (med ett totalt värde på 101 miljarder gulden) och 1998 cirka 217 miljoner (således en nedgång med ungefär 7,6 % på fyra år). Under samma period ökade bruket av autogiro kraftigt. År 1991 var antalet autogirouppdrag cirka 227 miljoner (till ett totalbelopp på cirka 224 miljarder gulden) och 1998 ungefär 534 miljoner (således en ökning på ungefär 135 %) (24). Den ökade användningen av autogiro kan främst tillskrivas bankernas och betal- ningsmottagarnas informationskampanjer (under mottot ”Måttbeställd betalning”) som inriktades på att främja bruket av billigare betalsystem. Enligt Interpay ökar autogiroanvändningen på bekostnad av acceptgiro, framför allt vad gäller privata gäldenärer, och på bekostnad av handskrivna överföringar (25). Sammanfattningsvis kan det trots de skillnader som finns mellan acceptgiro och autogiro antas att gäldenärer i viss omfattning kommer att gå över till autogiro om acceptgiro relativt sett skulle bli dyrare än autogiro. Det faktum att användningen av acceptgiro gått ner något sedan 1992, kort efter anförandet av avgifter för accept- giro från betalningsmottagaren och därmed eventuella avgiftsuttag av gäldenären, skulle kunna vara en antydan om detta. Av vikt är också att den kampanj ”Måttbeställd betalning” som drivits av bankerna och betalningsmotta- garna med uppenbar framgång har lett till en nedgång för acceptgiro till förmån för autogiro. Autogiro är således i viss omfattning att betrakta som ett substitut för acceptgiro. Acceptgiro och autogiro bör därigenom anses som relevant produktmarknad. Relevant geografisk marknad 41. Mot bakgrund av att acceptgiro är ett inrikes betal- system, dvs. avsett för betalningar mellan gäldenärer och betalningsmottagare med konto i en bank i Nederlän- derna som deltar i acceptgirosystemet, är den geogra- fiska relevanta marknaden den nederländska marknaden. 42. De banker som undertecknat GSA-avtalet respektive en anslutningsförklaring är företag i den mening som avses i artikel 81. 1. GSA-avtalet är således ett avtal mellan företag i den mening som avses i artikel 81. 1. Begränsning av konkurrensen 43. 44. 45. Relationerna mellan avtalets fyra parter inblandade Liksom i de flesta andra betalsystem är i princip fyra parter gäldenären acceptgirosystemet: i gäldenärens (uppdragsgivaren), betalningsmottagaren, bank och betalningsmottagarens bank (26). Varje part står i direkt relation till två andra parter. T. ex. har den kredi- terande banken å ena sidan en direktrelation med den debiterande banken, vilket kommer till uttryck i GSA- avtalet, och å andra sidan med betalningsmottagaren, som är fastlagt i acceptgiroavtalet. De olika relationerna i fyrpartsbetalsystemet bör ses som en helhet. Prisöverens- kommelser i en av relationerna kan skapa en reaktion i de andra relationerna och därmed få följder för använd- ningen av betalsystemet som sådant. Det anmälda avtalet hänför sig vad avser avgiften för bearbetningskostnaderna för acceptgirot direkt till rela- tionen mellan den krediterande och den debiterande banken (interbankrelation). Prisöverenskommelser mellan bankerna kan dock även få följder såväl för relationen mellan den krediterande banken och betalningsmot- tagaren som för relationen mellan betalningsmottagaren och gäldenären, och därmed för hur acceptgirosystem som sådant fungerar. Den krediterande banken kan ju besluta att interbankavgiften genom att höja den kommission som begärs av betal- ningsmottagaren. Betalningsmottagaren kan i sin tur besluta sig för att ta ut dessa extra kostnader av kunder som använder sig av acceptgiro. I detta fall kan kunden besluta sig för att byta till ett annat betalsystem som den egna eller en konkurrerande bank erbjuder dem. ta ut kostnaderna för Denna potentiella ström av beslut och motbeslut är en särskiljande egenskap hos betalsystem som t. ex. accept- girosystemet och bör beaktas vid undersökningen av förekomsten av konkurrensbegränsningar. En prisrestrik- tion i en av betalsystemets fyra relationer, som t. ex. en multilateral interbankavgift, kan inte beaktas på ett adekvat sätt endast genom att man studerar effekten i denna relation, utan också genom att man även studerar effekterna inom alla relationer och därmed på effekterna på betalsystemet som sådant. (24) BGC:s Årsberättelse 1993, Interpays årsberättelse 1996, brev från Interpay av den 18 februari 1999. (25) Interpays årsberättelse 1996, s. 30 och 31. (26) Gäldenären kan ha samma bank som betalningsmottagaren och då är det fråga om en ”intrabanktransaktion”. 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/35 Den multilaterala interbankavgiften 46. Tekniskt sett kan ett enhetligt acceptgirosystem, dvs. ett betalsystem som betalningsmottagarna och gäldenärerna kan använda sig av oavsett vilken bank de har ett konto hos, endast existera på vissa multilaterala grunder. Kollektiva överenskommelser om tekniska specifika- tioner och proceduraspekter av transaktionsbearbet- ningen är nödvändiga för att systemet skall fungera väl. Vidare måste praktiskt sett de banker som berörs av transaktionen vara ense om den eventuella ömsesidiga kostnadsavräkningen – dvs. om en avgift skall tas ut eller ej, och hur stor den eventuella avgiften skall vara. Med tanke på de speciella egenskaperna hos betalsystem, som exempelvis acceptgiro, måste förhandlingarna givetvis ske på förhand, dvs. faktiskt används av bankerna för att behandla kundernas betal- ningstransaktioner. Av karaktären på betalsystemet följer att gäldenären och betalningsmottagaren från det ögon- blick betalningstransaktionen sätts igång måste vara säkra på att transaktionen omedelbart utförs av de berörda bankerna. Eftersom valet av bank för transak- tionen bestäms av deras respektive kontoinnehavare som använder sig av produkten acceptgiro blir bankerna från detta ögonblick förpliktade parter, dvs. parter som är skyldiga att samarbeta med varandra. Prisförhandlingar är således endast reella om de sker på förhand. Om bankerna tar ut en interbankavgift kan enighet om hur stor denna skall vara i princip uppnås såväl bilateralt som multilateralt. innan betalsystemet 47. I det aktuella fallet har bankerna beslutat sig för en enhetlig multilateral avgift, som sedan 1992 är maximi- avgift. Det är även möjligt att ett antal banker tar initi- ativ till att enas om bilaterala avgifter och att de andra bankerna sedan ansöker om anslutning hos en av dessa banker så att denna serie av bilaterala avgifter även gäller för dem (27). Bankerna kan även multilateralt enas om en viss formel för beräkningen av interbankavgiften, med olika parametrar från bank till bank (28). 49. 50. 51. 52. att själva bestämma sin egen avgiftspolicy därigenom avsevärt begränsas (29). Härav följer att de multilateralt fastställda interbankavgifterna som avses i artikel 5 i GSA-avtalet är konkurrensbegränsande i den mening som avses i artikel 81. 1, eftersom de begränsar friheten för de banker som biträtt avtalet att i bilaterala förhand- lingar fastställa storleken på ersättningen för bearbetning av acceptgiroblanketter (30). Praxis visar att bilaterala förhandlingar om interbankav- gifter för elektronisk bearbetning av acceptgiro tekniskt är möjliga. Så fanns innan GSA-avtalet trädde i kraft bilaterala överenskommelser om ersättningar för dessa kostnader mellan vissa stora banker. Visserligen kan de banker som deltar i GSA-avtalet, efter ändringen av den fasta avgiften till en maximiavgift den 26 mars 1992, bilateralt komma överens om en (lägre) för behandlingen av acceptgiroblan- interbankavgift ketter. Hittills har dock ingen av de deltagande bankerna gjort bruk av denna möjlighet. Ändringarna av interbankavgiften från fast avgift till maximiavgift har således inte haft någon praktisk betydelse. I sitt meddelande om gränsöverskridande girosystem hänvisade kommissionen till att den begränsning av interbankavgiften konkurrensen som den enhetliga medför, sannolikt även fått till följd att bankernas bete- ende gentemot sina kunder påverkas negativt. I acceptgi- rosystemet har interbankavgiften en konkurrenshäm- mande effekt på relationen mellan (de krediterande) bankerna och deras kunder, eftersom den krediterande banken som måste stå för interbankavgiften systematiskt belastar sina kunder (betalningsmottagarna) med denna. De avgifter som olika banker tar ut av betalningsmotta- garna för bearbetningen av acceptgiroblanketterna är visserligen inte enhetliga, men genom uttaget av inter- bankavgiften har avgifterna höjts nästan på samma strukturella sätt. Interbankavgiften fungerar alltså i reali- teten som minsta avgift när det gäller avgifter som tas ut av kunderna. Enligt svaren på en begäran om upplysningar den 23 december 1991 till de tre stora bankerna verkar det som om ingen av dessa tre banker före introduktionen av interbankavgiften (direkt) tog ut några kostnader från företagskunderna för användning av acceptgiro och att en avgift på 0,45 gulden (odokumenterad bokföring) infördes av ABN AMRO fr. o. m. den 1 juli 1991 (det datum då GSA-avtalet trädde i kraft 1991), av Rabobank fr. o. m. den 1 september 1991 (på så sätt att avgiften på 0,45 gulden gällde som minimiavgift, beroende på antal, typ och vilken information som lämnas) och av dåva- rande NMB Postbank Groep fr. o. m. den 1 januari 1992 (31). Därvid bekräftade NMB Postbank uttryckligen 48. Kommissionen anser att en överenskommelse om en bilateral interbankavgift normalt inte omfattas av artikel 81. 1. En överenskommelse om en multilateral inter- bankavgift däremot är en begränsning av konkurrensen som omfattas av artikel 81. 1, eftersom bankernas frihet (27) Såsom var fallet innan GSA-avtalet trädde i kraft 1991. (28) Som t. ex. var fallet i Nederländerna fram till 1998 vad gäller bank- omater. (29) Meddelande om tillämpning av EG:s konkurrensregler på gränsöver- skridande girosystem (EGT C 251, 27. 9. 1995, s. 3) punkt 40. (30) Jfr Nederlandse Vereniging van Banken (kommissionens beslut 89/ 512/EEG, (EGT L 253, 30. 8. 1989, s. 1) skäl 56). NVB:s överkla- gande av detta beslut bifölls inte av förstainstansrätten den 17 september 1992 (mål T-138/89, Rec. 1992 II-2181). (31) På grundval av svaren från olika banker på den begäran om upplysningar som gjordes den 5 augusti 1997 och den 18 januari 1999 framgår att nästan alla dessa banker 1997–1999 tog ut en standardavgift på 0,45 gulden (odokumenterad bokföring), även om undantag i praktiken från denna standardavgift är möjliga. L 271/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 53. 54. att företagskunderna fick betala hälften av kostnaderna för att elektroniskt bearbeta acceptgiron, dvs. beloppet för interbankavgiften (32). Av dokumenten i ärendet att döma verkar även Rabobank, ABN AMRO och andra deltagare i GSA-avtalet helt ha tagit ut interbankavgiften av sina kunder (33). låter ta ut Det har inte påvisats att bankerna hade ingått en över- enskommelse om att systematiskt interbankav- giften. GSA-avtalet dem uttryckligen själva bestämma om de skall ta ut kostnaderna. Om bankerna enskilt fattar beslut om att ta ut den berörda avgiften är detta en direkt följd av GSA-avtalets existens, eftersom detta utgör en kostnadspost för den krediterande banken som inte fanns tidigare. Utan interbankavgift skulle det inte finnas någon kostnad att ersätta. I denna mening har den överenskomna interbankavgiften en konkurrens- begränsande effekt på relationerna mellan den kredite- rande banken och betalningsmottagaren. Den multilaterala interbankavgiftens konkurrensbegräns- ande effekt på relationen mellan den krediterande banken och kunden förstärks därigenom att var och en av de deltagande bankerna för acceptgirotransaktioner inom banken har infört en lika stor avgift för sina kunder (betalningsmottagarna) som för acceptgirotrans- aktioner mellan olika banker, även om GSA-avtalet endast avser transaktioner mellan olika banker. Häri- genom blir det omöjligt för betalningsmottagare som är företag att undkomma avgiften för användning av acceptgiroblanketter. Om avgifter inte togs ut eller om de var lägre för acceptgirotransaktioner inom banken skulle kunderna ju ha kunnat öppna konton på flera banker för att utföra sina transaktioner inom banken och därigenom undvika de (högre) avgifter som tas ut för acceptgirotransaktioner mellan olika banker. 55. Konkurrensbegränsningen är märkbar eftersom alla banker som i Nederländerna deltar i acceptgirosystemet är bundna till GSA-avtalet. Avtalet är marknadstäckande. En tillräckligt stark konkurrens mellan olika system kan medföra en begränsning av interbankavgiftens effekter på de taxor som kunderna får betala, åtminstone då ingen jämförbar interbankavgift existerar i de andra systemen (34). Det enda alternativet till acceptgirosys- (32) Bilaga 8 till svaret från NMB Postbank Groep av den 29 januari 1992. Se även ING Banks brev av den 21 januari 1993 till en affärsförbindelse. (33) Se brev till affärsförbindelser från ABN AMRO av den 18 oktober 1991 och den 24 oktober 1991, brev från ABN Bank Nederland av den 4 juli 1991, brev från Rabobank Heerlen av den 31 mars 1992, brev från Hollandse Koopmansbank av den 6 februari 1992, brev från Bank Mendes Gans NV av den 18 december 1991 och brev från Commerzbank Nederland NV av den 13 november 1993. (34) Se i samband med detta även punkterna 41 och 42 i meddelandet om gränsöverskridande girosystem (se fotnot 29). temet, dvs. i viss omfattning – autogirot, omfattas dock även av en interbankavgift. 56. GSA-avtalet är således ett avtal som syftar till och även har till följd att konkurrensen inom EG förhindras, begränsas eller snedvrids främst genom att inköps- och försäljningspriserna fastställs direkt eller indirekt i den mening som avses i artikel 81. 1 a. förhållande till GSA-avtalet. I tillkännagivandet enligt artikel 19. 3 i förordning nr 17, inta en uttalade kommissionen att den avser att I i gynnsam ståndpunkt ljuset av EG-domstolens dom av den 21 januari 1999, Bagnasco v Banca popolare di Novara (i de förenade målen C-215/96 och C-216/96) (35), har kommissionen kommit till den slutsatsen att GSA-avtalet inte faller för artikel 81. 1 eftersom inom tillämpningsområdet kravet på att avtalet skall ha en märkbar effekt på handeln mellan medlemsstaterna inte är uppfyllt. Detta kan förklaras på följande sätt. Inverkan på handeln mellan medlemsstaterna Allmänt 57. 58. 59. För att ett avtal mellan företag skall inverka menligt på handeln mellan medlemsstaterna måste det, enligt fast rättspraxis, gå att med tillräckligt stor sannolikhet och på basis av objektiva rättsliga eller faktiska omständig- heter förutse att detta direkt, faktiskt eller potentiellt kan påverka handeln mellan medlemsstaterna som hindrar målet att uppnå en inre på ett marknad (36). Den menliga inverkan på handeln mellan medlemsstaterna är i regel följden av olika faktorer, som var för sig inte i sig behöver vara avgörande (37). indirekt, sätt fast samtidigt Det är rättspraxis att artikel 81. 1 i fördraget endast är tillämplig på avtal där det kan fast- ställas att de påtagligt kan inverka på handeln mellan medlemsstaterna (38). För att besvara frågan om GSA-avtalet, och bestäm- melsen om interbankavgiften i synnerhet, kan påverka handeln mellan medlemsstaterna, måste mot bakgrund av EG-domstolens ovannämnda rättspraxis, följande faktorer tas i beaktande. (35) Ännu inte offentliggjorda i rättsfallssamlingen. (36) Se bl. a. EG-domstolens dom av den 11 juli 1985 i mål 42/84, Remia mot kommissionen, Rec. 1985, s. 2545. (37) Se bl. a. EG-domstolens dom av den 15 december 1994 i mål C-250/92, DLG, Rec. s. I-5641, punkt 54. (38) Se bl. a. EG-domstolens dom av den 17 juli 1997 i mål C-219/95, Ferriere Nord mot kommissionen, REG 1997, s. I-4411, punkt 19. 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/37 GSA-avtalet berör hela Nederländernas territorium system) bör det således konstateras att acceptgirots ”gränsöverskridande” karaktär är mycket liten. 60. Man måste uppmärksamma att GSA-avtalet och särskilt interbankavgiften omfattar hela Nederländernas territo- rium. Alla banker som vill erbjuda acceptgirotjänster i Nederländerna är i realiteten nödsakade att underteckna GSA-avtalet. Eftersom betalningsmottagarna och gälde- närerna inte nödvändigtvis har konton i samma bank måste bankerna vara säkra på att den acceptgiroblankett som deras kund använder även accepteras av den bank som kundens motpart använder sig av. 61. 62. I EG-domstolen har i ett antal domar fastslagit att metoder som begränsar konkurrensen och som omfattar en medlemsstats hela territorium har karaktären att de leder till en uppdelning av marknaderna på nationell basis, och därigenom lägger hinder i vägen för den ekonomiska att skapa (39). Dock kan man inte på grundval av detta i sig dra slutsatser om att påverkan på handeln mellan medlemsstaterna skulle vara märkbar. För att göra en bedömning måste även andra faktorer beaktas. Därvid är följande fakta viktiga (40). som fördraget integrering avser Ekonomiska aktiviteter som berörs av acceptgiro Deltagande i acceptgirosystemet är inte begränsat till företag (betalningsmottagare) och privata kontoinneha- vare (uppdragsgivare) som är etablerade i Nederländerna, utan är öppet för var och en med konto i en bank som deltar i acceptgirosystemet. De ekonomiska aktiviteter där betalningen sker med acceptgiro är dock till största delen territorium antingen genom avtalsbestämmelser eller till följd av sin karaktär, t. ex. leverans av gods och tjänster (gas, elektri- citet, telefon) (41). Vad gäller efterfrågan på acceptgiro- system (dvs. kunder – betalningsmottagare och gälde- närer – som använder sig av acceptgiro som betal- till Nederländernas begränsade (39) Se bl. a. EG-domstolens domar av den 17 oktober 1972 i mål 8/72, Cementhandelaren mot kommissionen, Rec. 1972, s. 977, punkt 29, förstainstansrättens dom av den 21 februari 1995, i mål T-29/ 92, SPO mot kommissionen, REG 1995 s. II-289, punkt 229. (40) Se fotnot 34. (41) Jfr ABI, kommissionens beslut 87/103/EEG (EGT L 43, 13. 2. 1987, s. 51) skäl 37. 63. 64. Deltagande av icke nederländska banker Inte endast efterfrågan utan även utbudet av acceptgiro- produkter (dvs. banker som erbjuder acceptgiro) bör icke nederländska banker beaktas. Det står klart att genom avdelningskontor (filialer) (42) och dotterbolag (43) deltar i acceptgirosystemet i stor utsträckning. Enligt uppgift från NVB deltog i slutet av 1997 58 banker i acceptgirosystemet och av dessa var 27 utländska. Av dessa utländska banker var tio banker från länder inom EU (fem dotterbolag och fem avdelningskontor). Dock är andelen av dessa utländska banker i acceptgirosystemet relativt ringa. Av de totalt nära 100 000 acceptgiroav- talen 1997 var den övervägande delen (ungefär 91 %) för de stora bankernas räkning (ABN AMRO, Rabo, ING bank och Postbank). De utländska bankernas andel av antalet tecknade acceptgiroavtal uppgick till mindre än 1 %. De utländska bankernas andel av antalet bearbetade acceptgirotransaktioner är även mycket ringa: mindre än 1 % för debiteringar och mindre än 5 % för krediter- ingar (44). Icke nederländska bankers deltagande i GSA-avtalet I mitten av 1997 var totalt 115 banker aktiva på den nederländska marknaden. Av dessa var 68 nederländska banker och 47 utländska banker (nämligen 19 gemen- skapsbanker (dvs. utländska banker från gemenskaps- länder) och 28 banker från tredje land) (45). Drygt en tredjedel av de utländska banker som är aktiva i Neder- länderna har alltså inte acceptgiro bland sina produkter. Vad beträffar de 28 utländska banker som erbjuder acceptgiro och som anslutit sig till GSA-avtalet kan det, med tanke på den relativt ringa betydelse som acceptgi- roprodukten har för dem (se skäl 63 ovan), knappast sägas att utbudet av produkten acceptgiro är av vikt för deras beslut att ta sig in på den nederländska mark- naden. 65. Det kan sammanfattningsvis med hänsyn till ovan nämnda omständigheter inte anses att GSA-avtalet på ett märkbart sätt påverkar handeln mellan medlemsstaterna. (42) Eftersom utländska moderbolag har starka finansiella bindningar med sina i Nederländerna etablerade filialer bör filialerna betraktas som en förlängning av moderbolaget, oavsett deras juridiska status. Även verksamheten i som en del av filialer måste därför handeln mellan medlemsstaterna. Se EG-domstolens dom av den 27 januari 1987 i mål 45/85, Verband der Sachversicherer mot kommissionen, Rec. 1987, s. 458. ses (43) Nederländska riksbanken (De Nederlandsche bank) betraktar i Nederländerna etablerade dotterföretag till utländska banker som utländska banker, för såvitt utlänningar har intressen på 50 % eller mer (se DNB:s årsberättelse 1991 och svar från DNB efter begäran om upplysningar den 5 augusti 1997). NVB behandlar även själv dessa definitioner (se NVB:s årsberättelse för 1998, s. 54). Av Bagnasco-målet (se fotnot 35) framgår att EG-domstolen inte bara filialernas deltagande vara av vikt utan även utländska anser bankers dotterföretags deltagande när det gäller att fastställa om det kan vara frågan om påverkan på handeln mellan medlemsstaterna. (44) Brev från NVB av den 25 mars 1997 och den 8 mars 1999. (45) Detta gäller universalbanker, kooperativa banker, sparbanker och från NVB av den 18 juli till brevet hypoteksbanker (bilaga VI 1997). L 271/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 De finns på grundval av de faktauppgifter som kommissionen förfogar över inte anledning att vidta några åtgärder enligt artikel 81. 1 i fördraget mot det av Nederlandse Vereniging van Banken (NVB) anmälda GSA-avtalet från 1991. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till: De Nederlandse Vereniging van Banken Singel 236 NL-1016 AB Amsterdam Utfärdat i Bryssel den 8 september 1999. På kommissionens vägnar Karel VAN MIERT Ledamot av kommissionen 21. 10. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 271/39 BILAGA I Översikt över de deltagande bankerna i GSA-avtalet (31. 12. 1997) 1. ABN AMRO Bank NV 2. Aegon Bank NV 3. Asahi Bank (Nederland) NV 4. ASR Bank NV 5. AVCB Bank NV 6. Banco do Brasil SA 7. Banco do Estado de São Paulo SA 8. Banco Exterior de España SA 9. Bank Bercoop NV 10. Bank Brussel Lambert NV 11. Bank Insinger de Beaufort NV 12. Bank Labouchere NV 13. Bank Mendes Gans NV 14. NV Bank Nederlandse Gemeenten 15. Bank of America NT & SA 16. Bank of Tokyo-Mitsubishi (Holland) NV 17. Banque Artesia Nederland NV 18. Barclays Bank PLC 19. Chang Hwa Commercial Bank (Europe) NV 20. Citibank NA 21. Commerzbank Nederland NV 22. Crediet & Effectenbank NV 23. Dai-Ichi Kangyo Bank Nederland NV 24. NV De Indonesische Overzeese Bank 25. De Nederlandsche Bank NV 26. Delta Lloyd Bank NV 27. Demir-Halk Nederland NV 28. Deutsche Bank AG 29. F. van Lanschot Bankiers NV 30. FGH Bank NV 31. Fortis Bank Nederland NV 32. Frieslandbank NV 33. Fuji Bank Nederland NV 34. Generale Bank Nederland NV 35. GWK Bank NV 36. Hollandse Koopmansbank NV 37. ING Bank NV 38. Kas-Associatie NV 39. KBC Bank Nederland NV 40. Koçbank Nederland NV 41. Korea Exchange Bank 42. Lloyds Bank PLC 43. MeesPierson NV 44. National Bank of Greece 45. Nederlandse Waterschapsbank NV 46. OHRA Bank NV 47. OV-Bank NV 48. Postbank NV 49. Rabobank Nederland 50. Roparco NV 51. San Paolo Bank 52. SBS-Agro Bank Nederland NV 53. SNS Bank Nederland NV 54. Staal Bankiers NV 55. Theodoor Gilissen Bankiers NV 56. Tokai Bank Nederland NV 57. Triodosbank NV 58. United Garanti Bank International NV L 271/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 21. 10. 1999 r a k c i k s s a n r e t t e k n a l b o r i g t p e c c a m r o f k s i n o r t k e l e i r e t f i g p p u ) ” A S G ” ( k n a b t s o P t i u c r i c o r i G r e l l e C G B / y a p r e t n I a n m o k n i a l l a r a r e t r o s : n e l a r t n e c o r i g k n a b ) r e t t e k n a l b o r i g ( r e n o i t k a s n a r t s g n n l a t e b i a g i r ö h e b e d l l i t m e d r a k c i k s h c o a n r e k n a b I I A G A L I B ) o r i g t p e c c a ( r e t t e k n a l b o r i g a t k c y r t r ö f d e m r a g n i r e r i g h c o i r a g n n l a t e b n i r ö f n e d n a r a f r ö f a m m a s n e m e G : i g n n t e b r a e b r a r e t r e v n o k t k s i n o r t k e l e l l i t t a m r o f a n r e t t e k n a l b o r i g t p e c c a n e k n a b e d n a r e t i b e d n e d n e t f l ä h ( ) F I M ( t f i g v a k n a b r e t n i l a r e t a l i t l u m r e d a n t s o k s n e k n a b e d n a r e t i b e d n e d v a a v i t k e f f e t s e m n e d d e m ) n e d o t e m s g n n t e b r a e b i n e k n a b e d n a r e t i d e r k n e d n e r ä n e d l ä g d n u k e d a d o k g ä v r ö f i r a k c i k s r e t t e k n a l b o r i g t p e c c a g n i r e t i b e d e d a n k c e t r e d n u r a k c i k s r e t t e k n a l b o r i g t p e c c a g n i r e t i d e r k e r a g a t t o m s g n n l a t e b i r e l l e - n o f e l e t , - i g r e n e :. x e. t , g a t e r ö f r e d r o t s o p i g n n l a t e b s n a t s i d a n r e d n u k s g a t e r ö f t f i g v a n e s g g ä l å n i s r ö f v a i g n n d n ä v n a o r i g t p e c c a


title: Commission Regulation (EC) No 1928/1999 of 8 September 1999 fixing the import duties in the rice sector

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
rice

formats: pdf print

text: L 238/26 EN Official Journal of the European Communities 9. 9. 1999 COMMISSION REGULATION (EC) No 1928/1999 of 8 September 1999 fixing the import duties in the rice sector THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EC) No 3072/95 of 22 December 1995 on the common organisation of the market in rice (1), as last amended by Regulation (EC) No 2072/98 (2), Having regard to Commission Regulation (EC) No 1503/96 of 29 July 1996 laying down detailed rules for the application of Council Regulation (EC) No 3072/95 as regards import duties in the rice sector (3), as last amended by Regulation (EC) No 2831/98 (4), and in particular Article 4(1) thereof, (1) Whereas Article 11 of Regulation (EC) No 3072/95 provides that the rates of duty in the Common Customs Tariff are to be charged on import of the products referred to in Article 1 of that Regulation; whereas, however, in the case of the products referred to in paragraph 2 of that Article, the import duty is to be equal to the intervention price valid for such products on importation and increased by a certain percentage according to whether it is husked or milled rice, minus the cif import price provided that duty does not exceed the rate of the Common Customs Tariff duties; (2) Whereas, pursuant to Article 12(3) of Regulation (EC) No 3072/95, the cif import prices are calculated on the basis of the representative prices for the product in question on the world market or on the Community import market for the product; (3) Whereas Regulation (EC) No 1503/96 lays down detailed rules for the application of Regulation (EC) No 3072/95 as regards import duties in the rice sector; (4) Whereas the import duties are applicable until new duties are fixed and enter into force; whereas they also remain in force in cases where no quotation is available from the source referred to in Article 5 of Regulation (EC) No 1503/96 during the two weeks preceding the next periodical fixing; (5) Whereas, in order to allow the import duty system to function normally, the market rates recorded during a reference period should be used for calculating the duties; (6) Whereas application of Regulation (EC) No 1503/96 results in import duties being fixed as set out in the Annexes to this Regulation, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The import duties in the rice sector referred to in Article 11(1) and (2) of Regulation (EC) No 3072/95 shall be those fixed in Annex I to this Regulation on the basis of the information given in Annex II. This Regulation shall enter into force on 9 September 1999. Article 2 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 8 September 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 329, 30. 12. 1995, p. 18. (2) OJ L 265, 30. 9. 1998, p. 4. (3) OJ L 189, 30. 7. 1996, p. 71. (4) OJ L 351, 29. 12. 1998, p. 25. 9. 9. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 238/27 ANNEX I Import duties on rice and broken rice (EUR/t) CN code 1006 10 21 1006 10 23 1006 10 25 1006 10 27 1006 10 92 1006 10 94 1006 10 96 1006 10 98 1006 20 11 1006 20 13 1006 20 15 1006 20 17 1006 20 92 1006 20 94 1006 20 96 1006 20 98 1006 30 21 1006 30 23 1006 30 25 1006 30 27 1006 30 42 1006 30 44 1006 30 46 1006 30 48 1006 30 61 1006 30 63 1006 30 65 1006 30 67 1006 30 92 1006 30 94 1006 30 96 1006 30 98 1006 40 00 Third countries (except ACP and Bangladesh) (3) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) (7) 168,39 168,39 168,39 211,47 168,39 168,39 168,39 211,47 434,33 434,33 434,33 (7) 434,33 434,33 434,33 (7) 434,33 434,33 434,33 (7) 434,33 434,33 434,33 (7) (7) ACP (1) (2) (3) 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 76,44 54,60 54,60 54,60 69,67 54,60 54,60 54,60 69,67 139,62 139,62 139,62 146,86 139,62 139,62 139,62 146,86 139,62 139,62 139,62 146,86 139,62 139,62 139,62 146,86 45,38 Duties (5) Bangladesh (4) Basmati India and Pakistan (6) 0,00 0,00 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 111,06 79,86 79,86 79,86 101,39 79,86 79,86 79,86 101,39 202,26 202,26 202,26 212,59 202,26 202,26 202,26 212,59 202,26 202,26 202,26 212,59 202,26 202,26 202,26 212,59 (7) Egypt (8) 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 173,10 126,29 126,29 126,29 158,60 126,29 126,29 126,29 158,60 325,75 325,75 325,75 341,25 325,75 325,75 325,75 341,25 325,75 325,75 325,75 341,25 325,75 325,75 325,75 341,25 105,00 (1) The duty on imports of rice originating in the ACP States is applicable, under the arrangements laid down in Council Regulation (EC) No 1706/98 (OJ L 215, 1. 8. 1998, p. 12) and amended Commission Regulation (EC) No 2603/97 (OJ L 351, 23. 12. 1997, p. 22). (2) In accordance with Regulation (EC) No 1706/98, the duties are not applied to products originating in the African, Caribbean and Pacific States and imported directly into the overseas department of Réunion. (3) The import levy on rice entering the overseas department of Réunion is specified in Article 11(3) of Regulation (EC) No 3072/95. (4) The duty on imports of rice not including broken rice (CN code 1006 40 00), originating in Bangladesh is applicable under the arrangements laid down in Council Regulation (EEC) No 3491/90 (OJ L 337, 4. 12. 1990, p. 1) and amended Commission Regulation (EEC) No 862/91 (OJ L 88, 9. 4. 1991, p. 7). (5) No import duty applies to products originating in the OCT pursuant to Article 101(1) of amended Council Decision 91/482/EEC (OJ L 263, 19. 9. 1991, p. 1). (6) For husked rice of the Basmati variety originating in India and Pakistan, a reduction of EUR 250 per tonne applies (Article 4a of amended Regulation (EC) No 1503/96). (7) Duties fixed in the Common Customs Tariff. (8) The duty on imports of rice originating in and coming from Egypt is applicable under the arrangements laid down in Council Regulation (EC) No 2184/96 (OJ L 292, 15. 11. 1996, p. 1) and Commission Regulation (EC) No 196/97 (OJ L 31, 1. 2. 1997, p. 53). L 238/28 EN Official Journal of the European Communities 9. 9. 1999 ANNEX II Calculation of import duties for rice 1. Import duty (EUR/tonne) (1) 211,47 455,00 168,39 434,33 (1) Paddy Indica rice Japonica rice Husked Milled Husked Milled Broken rice 2. Elements of calculation: (a) Arag cif price (EUR/tonne) (b) fob price (EUR/tonne) (c) Sea freight (EUR/tonne) (d) Source (1) Duties fixed in the Common Customs Tariff. — — — — 325,24 281,80 392,81 362,26 — — — — 364,41 333,86 28,40 28,40 USDA USDA Operators Operators — — — —


title: 1999/659/CE: Décision de la Commission, du 8 septembre 1999, portant fixation de l'attribution indicative aux États membres des dotations relatives aux mesures de développement rural au titre du Fonds européen d'orientation et de garantie agricole, section «Garantie», pour la période 2000-2006 [notifiée sous le numéro C(1999) 2843]

eurovoc_concepts:
EAGGF Guarantee Section
EU Member State
aid to agriculture
rural development

formats: html pdf print

text: 6. 10. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 259/27 DÉCISION DE LA COMMISSION du 8 septembre 1999 portant fixation de l'attribution indicative aux États membres des dotations relatives aux mesures de développement rural au titre du Fonds européen d'orientation et de garantie agricole, section «Garantie», pour la période 2000-2006 [notifiée sous le numéro C(1999) 2843] (1999/659/CE) LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, (5) vu le traité instituant la Communauté européenne, vu le règlement (CE) no 1257/1999 du Conseil du 17 mai 1999 concernant le soutien au développement rural par le Fonds européen d'orientation et de garantie agricole (FEOGA) (1), et notamment son article 46, paragraphe 2, considérant que, conformément à l'article 35, para- graphe 2, premier tiret, du règlement (CE) no 1257/ 1999, l'attribution des crédits d'engagement destinés aux mesures des programmes de l'objectif no 1 est à cofinancer par le FEOGA, section «Garantie»; développement relevant rural de (6) (7) considérant que, conformément à l'article 35, para- graphe 2, deuxième tiret, du règlement (CE) no 1257/ 1999, le soutien communautaire en faveur des autres mesures de développement rural est à cofinancer par le FEOGA, section «Garantie»; considérant que le paragraphe 23 des conclusions de la présidence du Conseil européen de Berlin des 24 et 25 mars 1999 fixe les montants relatifs aux perspectives financières en matière de développement rural et de mesures d'accompagnement financés par le Fonds euro- péen d'orientation et de garantie agricole, section «Garantie», pour la période 2000-2006; considérant que, conformément à l'article 46, para- graphe 2, du règlement (CE) no 1257/1999, la Commis- sion fixe des dotations initiales relatives à des mesures de le cadre du développement rural cofinancées dans sur une base FEOGA, annuelle, allouées aux États membres, sur la base de critères objectifs qui tiennent compte des situations et des besoins particuliers ainsi que des efforts à consentir, notamment en matière d'environnement, de création d'emplois et d'entretien du paysage; section «Garantie», ventilées considérant que, en raison des difficultés structurelles particulières que connaissent les zones rurales éligibles au titre de l'objectif no 2 des Fonds structurels, la Commission doit faire en sorte que, dans la programma- tion des mesures de développement rural, l'intensité de l'aide communautaire par habitant soit sensiblement plus élevée dans les zones ne relevant pas de l'objectif no 1 ou de l'objectif no 2 pour ce qui est des mesures visées à l'article 33 du règlement (CE) no 1257/1999; considérant qu'il a été tenu compte des engagements pris au paragraphe 22 des conclusions de la présidence du Conseil européen de Berlin des 24 et 25 mars 1999; considérant que, conformément à l'article 46, para- graphe 3, du règlement (CE) no 1257/1999, la Commis- sion adaptera les dotations initiales en fonction des dépenses réelles et des prévisions de dépenses révisées soumises par les États membres en tenant compte des objectifs des programmes, A ARRÊTÉ LA PRÉSENTE DÉCISION: Article premier Les dotations initiales allouées aux États membres pour les mesures de développement rural cofinancées par le FEOGA, section «Garantie» pour la période 2000-2006 sont celles qui sont définies à l'annexe. Les États membres sont destinataires de la présente décision. Article 2 Fait à Bruxelles, le 8 septembre 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) (2) (3) (4) (1) JO L 160 du 26. 6. 1999, p. 80. L 259/28 FR Journal officiel des Communautés européennes 6. 10. 1999 ANNEXE Soutien en faveur du développement rural (2000-2006) Dotations pour les États membres Dotation financière (1) État membre Moyenne annuelle (en millions d'euros) (prix de 1999) Belgique Danemark Allemagne Grèce Espagne France Irlande Italie Luxembourg Pays-Bas Autriche Portugal Finlande Suède Royaume-Uni 50 46 700 131 459 760 315 595 12 55 423 200 290 149 154 % 1,2 1,1 16,1 3,0 10,6 17,5 7,3 13,7 0,3 1,3 9,7 4,6 6,7 3,4 3,5 Total 4 339 100 (1) Pour le calcul de l'allocation annuelle par État membre pour la période 2000- 2006, les pourcentages indiqués dans le tableau s'appliquent aux montants figurant dans les perspectives financières annuelles inscrits au paragraphe 23 des conclusions de la présidence du Conseil européen de Berlin


title: Regulamento (CE) n° 1920/1999 da Comissão, de 8 de Setembro de 1999, que fixa os preços representativos e os montantes dos direitos adicionais aplicáveis na importação dos melaços no sector do açúcar

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price
sugar

text: L 238/4 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 9. 9. 1999 REGULAMENTO (CE) N. o 1920/1999 DA COMISSÃO de 8 de Setembro de 1999 que fixa os preços representativos e os montantes dos direitos adicionais aplicáveis na importação dos melaços no sector do açúcar A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) n. o 1785/81 do Conselho, de 30 de Junho de 1981, que estabelece a organi- zação comum de mercado no sector do açúcar (1), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 1148/98 da Comissão (2), Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 1422/95 da Comissão, de 23 de Junho de 1995, que estabelece as regras de aplicação relativas à importação de melaços no sector do açúcar e que altera o Regulamento (CEE) n. o 785/68 (3), e, nomeadamente, o n. o 2 do seu artigo 1. o e o n. o 1 do seu artigo 3. o, (1) (2) (3) Considerando que o Regulamento (CE) n. o 1422/95 prevê que o preço CIF de importação do melaço, a seguir designado «preço representativo», é estabelecido em conformidade com o Regulamento (CEE) n. o 785/68 da Comissão (4); que este preço se entende fixado para a qualidade-tipo definida no artigo 1. o do citado regula- mento; Considerando que o preço representativo do melaço é calculado relativamente a um local de passagem da fron- teira da Comunidade, que é Amesterdão; que esse preço deve ser calculado a partir das possibilidades de compra mais favoráveis no mercado mundial estabelecidas com base nas cotações ou preços desse mercado ajustados em função das eventuais diferenças de qualidade relativa- mente à qualidade-tipo; que a qualidade-tipo do melaço foi definida pelo Regulamento (CEE) n. o 785/68; Considerando que, para a determinação das possibili- dades de compra mais favoráveis no mercado mundial, devem ser tidas em conta todas as informações relativas às ofertas feitas no mercado mundial, aos preços regis- tados nos mercados importantes de países terceiros e às operações de venda concluídas no âmbito do comércio internacional, de que a Comissão tem conhecimento, quer através dos Estados-membros quer pelos seus próprios meios; que, aquando dessa determinação, se pode tomar por base, nos termos do artigo 7. o do Regu- lamento (CEE) n. o 785/68, uma média de vários preços, desde que essa média possa ser considerada representa- tiva da tendência efectiva do mercado; (4) Considerando que aquelas informações não são tidas em conta quando a mercadoria não tiver qualidade sã, leal e comerciável ou quando o preço de oferta indicado apenas se referir a uma pequena quantidade não repre- (1) JO L 177 de 1. 7. 1981, p. 4. (2) JO L 159 de 3. 6. 1998, p. 38. (3) JO L 141 de 24. 6. 1995, p. 12. (4) JO L 145 de 27. 6. 1968, p. 12. sentativa do mercado; que os preços de oferta que possam ser da tendência efectiva do mercado devem igualmente ser excluídos; considerados não representativos Considerando que, a fim de se obterem dados compará- veis relativos ao melaço da qualidade-tipo, é necessário, consoante a qualidade do melaço objecto de oferta, aumentar ou diminuir os preços em função dos resul- tados obtidos mediante aplicação do artigo 6. o do Regu- lamento (CEE) n. o 785/68; Considerando que um preço representativo pode ser excepcionalmente mantido a um nível constante durante um período limitado se o preço de oferta que serviu de base para o estabelecimento anterior do preço represen- tativo não tiver chegado ao conhecimento da Comissão e se os preços de oferta disponíveis, afigurando-se insufi- cientemente representativos da tendência efectiva do mercado, implicarem alterações bruscas e consideráveis do preço representativo; Considerando que, quando o preço de desencadeamento relativo ao produto em causa e o preço representativo forem diferentes, devem ser fixados direitos de impor- tação adicionais nas condições referidas no artigo 3. o do Regulamento (CE) n. o 1422/95; que, no caso de suspensão dos direitos de importação em aplicação do artigo 5. o do Regulamento (CE) n. o 1422/95, devem ser fixados montantes específicos para esses direitos; Considerando que a aplicação dessas disposições conduz à fixação dos preços representativos e dos direitos adicionais de em causa conforme indicado no anexo do presente regulamento; importação dos produtos Considerando que as medidas previstas no presente regulamento estão em conformidade com o parecer do Comité de Gestão do Açúcar, (5) (6) (7) (8) (9) ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1. o Os preços representativos e os direitos adicionais aplicáveis na importação dos produtos referidos no artigo 1. o do Regula- mento (CE) n. o 1422/95 são fixados conforme indicado no anexo. Artigo 2. o O presente regulamento entra em vigor em 9 de Setembro de 1999. 9. 9. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 238/5 O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 8 de Setembro de 1999. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão do regulamento que fixa os preços representativos e os montantes dos direitos adicionais aplicáveis na impor- tação dos melaços no sector do açúcar ANEXO Código NC Montante do preço representativo por 100 kg líquido do produto em causa Montante do direito adicional por 100 kg líquido do produto em causa (em EUR) Montante do direito a aplicar na importação devido à suspensão referida no artigo 5. o do Regulamento (CE) n. o 1422/95 por 100 kg líquido do produto em causa (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 6,19 7,48 0,28 0,00 — — (1) Fixação para a qualidade-tipo tal como definida no artigo 1. o do Regulamento (CEE) n. o 785/68, alterado. (2) Este montante substitui, nos termos do artigo 5. o do Regulamento (CE) n. o 1422/95, a taxa dos direitos da Pauta Aduaneira Comum fixada para esses produtos


title: Решение на Комисията от 8 септември 1999 година относно третирането на възстановяване на ДДС за данъчно незадължени единици и за данъчно задължени единици, за техните освободени дейности, за целите на прилагането на Директива 89/130/EИО, Евратом на Съвета относно хармонизирането на образуването на брутния национален продукт по пазарни цени (нотифицирано под номер C(1999) 2533)Текст от значение за ЕИП.

eurovoc_concepts:
VAT
economic convergence
gross national product
market prices
redemption
tax exemption

formats: html pdf print xhtml

text: 42 BG Официален вестник на Европейския съюз 09/т. 2 31999D0622 17. 9. 1999 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ L 245/51 РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА от 8 септември 1999 година относно третирането на възстановяване на ДДС за данъчно незадължени единици и за данъчно задължени единици, за техните освободени дейности, за целите на прилагането на Директива 89/130/EИО, Евратом на Съвета относно хармонизирането на образуването на брутния национален продукт по пазарни цени (нотифицирано под номер C(1999) 2533) (текст от значение за ЕИП) (1999/622/EО, Евратом) КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ, ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ: като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, като взе предвид Директива 89/130/EИО, Евратом на Съвета от 13 февруари 1989 г. относно хармонизирането на образуването на брутния национален продукт по пазарни цени (1), и по-специално член 1 от нея, (1) (2) (3) (4) като има предвид, че Европейската система на интегрирани икономически сметки (ESA, второ издание) не определя изрично третирането на възстановяване на ДДС за единици, които не са данъчно задължени, и за единици, които са данъчно задължени, за техните освободени дейности; като има предвид, че за целите на изчисляването на брутен национален продукт по пазарни цени (БНПпц) съгласно член 1 от Директива 89/130/EИО, Евратом е необходимо да се изясни третирането на възстановяване на ДДС за еди- ници, които не са данъчно задължени, и за единици, които са данъчно задължени, за техните освободени дейности, за целите на ESA, второ издание; като има предвид, че Шеста директива 77/388/EИО на Съвета от 17 май 1977 г. относно хармонизирането на законодателствата на държавите-членки за данъците върху оборота — обща система на данъка върху добавената стой- ност: уеднаквена основа за оценка (2), последно изменена с Директива 1999/59/ЕО (3), определя понятията за данъчно задължено лице, данъчно незадължено лице, и за освобо- дена от облагане дейност; като има предвид, че мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на Комитета, създаден съгласно член 6 от Директива 89/130/EИО, Евратом, Член 1 При формирането на националните единни сметки за целите на прилагането на Директива 89/130/EИО, Евратом възстановяването на ДДС, възникнал върху техните покупки, към: — лица, които не са данъчно задължени, — лица, които са данъчно задължени, за техните освободени дей- ности, се третира съгласно ЕSA, второ издание, като текущи трансфери (в разпределението на приходната сметка — C3) или капиталови трансфери (в капиталовата сметка — C5), а не по начин, прило- жим за приспадане на ДДС. За хармонизираното прилагане на настоящото решение лицата, които не са данъчно задължени, са определените в член 4 от Шеста директива 77/388/EИО, Евратом, а предвидените освободени дей- ности — изброените в член 13 от Шеста директива 77/388/EИО, Евратом. Член 2 Разпоредбите на член 1 се прилагат за данни на БНП, изпратени съгласно Директива 89/130/EИО, Евратом, за годините след 1988 г. Адресати на настоящото решение са държавите-членки. Член 3 Съставено в Брюксел на 8 септември 1999 година. За Комисията Yves-Thibault DE SILGUY Член на Комисията (1) ОВ L 49, 21. 2. 1989 г. , стр. 26. (2) ОВ L 145, 13. 6. 1977 г. , стр. 1. (3) ОВ L 162, 26. 6. 1999 г. , стр. 63


title: Kommissionens förordning (EG) nr 1929/1999 av den 8 september 1999 om ändring av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

text: 9. 9. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 238/29 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 1929/1999 av den 8 september 1999 om ändring av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING framtid bör det korrektionsbelopp som för närvarande tillämpas på exportbidraget för spannmål ändras. med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 3. samma Korrektionsbeloppet procedur som exportbidraget; det kan ändras under perioden mellan fastställelserna. fastställas skall efter med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av mark- naden för spannmål (1), senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1253/1999 (2), särskilt artikel 13. 8 i denna, och av följande skäl: 1. 2. Det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 1902/1999 (3). för På grundval av dagens cif-priser och cif-priser terminsleverans och med hänsyn till den utveckling som kommer att ske på marknaden inom en överskådlig HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Det korrektionsbelopp som avses i artikel 1. 1 a, b och c i förordning (EEG) nr 1766/92 och som tillämpas på förutfast- ställda exportbidrag för de produkter som avses, med undantag av malt, ändras till det som anges i bilagan till den här förord- ningen. Denna förordning träder i kraft den 9 september 1999. Artikel 2 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 8 september 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 160, 26. 6. 1999, s. 18. (3) EGT L 233, 3. 9. 1999, s. 29. L 238/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 9. 9. 1999 till kommissionens förordning av den 8 september 1999 om ändring av det korrektionsbelopp som tillämpas på exportbidraget för spannmål BILAGA Produktnummer Bestämmelseland (1) Nuvarande 9 Period 1 10 Period 2 11 Period 3 12 Period 4 1 Period 5 2 Period 6 3 (EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 01 01 — 03 02 — 01 — 01 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 0 — 0 0 — 0 0 — 0 — — — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –1,00 — 0 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — 0 0 0 0 0 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –2,00 — –1,00 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –4,80 –4,48 –4,13 –3,82 –3,57 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –3,00 — –3,00 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –8,22 –7,68 –7,08 –6,54 –6,12 — — 0 — — 0 0 — 0 — — –4,00 — –5,00 0 — –25,00 0 — 0 — — — — — –10,96 –10,24 –9,44 –8,72 –8,16 — — 0 — — 0 0 — 0 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) Bestämmelseländerna identifieras på följande sätt: 01 alla tredje länder, 02 andra tredje länder, 03 Förenta staterna, Kanada och Mexiko. Obs: Zonerna är de som definieras i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 2145/92 (EGT L 214, 30. 7. 1992, s. 20)


title: Publications clés de l'Union européenne 1999-2000 : Extrait du catalogue général des publications.

eurovoc_concepts:
EU publication
catalogue


title: Reglamento (CE) n° 1918/1999 de la Comisión, de 8 de septiembre de 1999, por el que se establecen valores globales de importación para la determinación del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas

eurovoc_concepts:
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit
stone fruit

text: 9. 9. 1999 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 238/1 I (Actos cuya publicación es una condición para su aplicabilidad) REGLAMENTO (CE) No 1918/1999 DE LA COMISIÓN de 8 de septiembre de 1999 por el que se establecen valores globales de importación para la determinación del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, (2) Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CE) no 3223/94 de la Comisión, de 21 de diciembre de 1994, por el que se establecen disposiciones de aplicación del régimen de importación de frutas y hortalizas (1), modificado en último lugar por el Reglamento (CE) no 1498/ 98 (2), y, en particular, el apartado 1 de su artículo 4, (1) Considerando que el Reglamento (CE) no 3223/94 esta- blece, en aplicación de los resultados de las negocia- ciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay, los criterios para que la Comisión fije los valores a tanto alzado de importación de terceros países correspon- dientes a los productos y períodos que se precisan en su anexo; Considerando que, en aplicación de los criterios antes indicados, los valores globales de importación deben fijarse en los niveles que figuran en el anexo del presente Reglamento, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Los valores globales de importación a que se refiere el artículo 4 del Reglamento (CE) no 3223/94 quedan fijados según se indica en el cuadro del anexo. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 9 de septiembre de 1999. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 8 de septiembre de 1999. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión (1) DO L 337 de 24. 12. 1994, p. 66. (2) DO L 198 de 15. 7. 1998, p. 4. L 238/2 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 9. 9. 1999 del Reglamento de la Comisión, de 8 de septiembre de 1999, por el que se establecen los valores globales de importación para la determinación del precio de entrada de determinadas frutas y hortalizas ANEXO Código NC 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0806 10 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 0809 30 10, 0809 30 90 0809 40 05 Código país tercero (1) Valor global de importación (EUR/100 kg) 052 060 999 628 999 052 999 052 388 524 528 999 052 064 400 999 388 400 404 508 512 524 528 800 804 999 052 064 388 999 052 999 052 064 066 068 400 624 999 103,9 68,2 86,1 125,1 125,1 69,2 69,2 70,3 68,9 68,6 69,3 69,3 82,0 46,6 225,6 118,1 62,8 54,3 74,5 23,1 50,3 46,0 20,1 57,6 49,5 48,7 81,3 63,3 71,8 72,1 103,7 103,7 44,6 46,6 73,6 42,0 130,3 184,8 87,0 (1) Nomenclatura de países fijada por el Reglamento (CE) no 2645/98 de la Comisión (DO L 335 de 10. 12. 1998, p. 22). El código «999» significa «otros orígenes»


title: A Bizottság 1922/1999/EK rendelete (1999. szeptember 8.) az egyes közösségi vizeken a 8 m teljes hosszt meghaladó hajók merevítőrudaszsákháló-használatának engedélyezési feltételei tekintetében a 850/98/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról

eurovoc_concepts:
fishing area
fishing permit
fishing regulations
fishing vessel
weights and measures

text: 04/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 151 31999R1922 L 238/8 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 1999. 9. 9. A BIZOTTSÁG 1922/1999/EK RENDELETE (1999. szeptember 8. ) az egyes közösségi vizeken a 8 m teljes hosszt meghaladó hajók merevítőrudaszsákháló-használatának engedélyezési feltételei tekintetében a 850/98/EK tanácsi rendelet alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, tekintettel a legutóbb az 1459/1999/EK rendelettel (1) módosított, a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biz- tosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló, 1998. március 30-i 850/98/EK tanácsi rendeletre (2) és különö- sen annak 29. cikke (6) bekezdésére, (8) (9) mivel indokolt a legutóbb az 1999/202/EK határozattal (3) módosított 55/87/EGK bizottsági a 3407/93/EK rendelettel (5) módosított 3554/90/EGK bizottsági rendelet (6) hatályon kívül helyezése; rendelet (4) és mivel az e rendeletben előírt intézkedések összhangban vannak a Halászati és Akvakultúraágazati Irányítóbizottság véleményével, (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7) mivel a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a) pontja előírja a nyolc méter teljes hosszt meghaladó, mere- vítőrudas zsákhálós halászhajó kategóriájának létrehozá- sát, amely hajók a fent említett 29. cikk (1) bekezdésében említett övezetekben halászhatnak, olyan merevítőrudas zsákhálókkal, amelyek együttes rúdhosszúsága nem haladja meg a kilenc métert; mivel ebbe a kategóriába azon merevítőrudas zsákhálóval felszerelt halászhajók tartoznak, amelyek e rendelet rendel- kezéseinek hatálybalépésekor megfelelnek a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a) és c) pontjában fog- lalt feltételeknek, valamint az említett övezetekbe való belépéshez szükséges, a lobogó szerinti tagállam jogszabá- lyai alapján meghatározott technikai követelményeknek; mivel a 850/98/EK rendelet 29. cikkének (3) bekezdése előírja a nyolc méter teljes hosszt meghaladó merevítőru- das zsákhálóval felszerelt halászhajó kategóriájának létre- hozását, amely hajók 80-99 mm-es hálószembőségű olyan merevítőrudas zsákhálókat használhatnak, amelyek együt- tes rúdhosszúsága meghaladja a kilenc métert; mivel ebbe a kategóriába azon merevítőrudas zsákhálóval felszerelt halászhajók tartoznak, amelyek a 850/98/EK ren- delet 29. cikke (2) bekezdésének a) pontjában meghatáro- zott kategóriába tartoznak, és amelyek elsődleges tevé- kenysége a közönséges homoki garnélarák halászata; mivel szükséges meghatározni a kritériumokat annak meg- határozására, hogy egy merevítőrudas zsákhálóval felsze- relt halászhajó elsődleges tevékenysége a közönséges homoki garnélarák halászata; mivel szükséges meghatározni a fenti kategóriákba tartozó hajók jegyzékének összeállítására és módosítására vonat- kozó eljárások részletes szabályait; mivel indokolt, hogy az e rendeletben meghatározott fel- tételek hatékonyságát időközönként, tudományosan érté- keljék; (1) HL L 168. , 1999. 7. 3. , 1. o. (2) HL L 125. , 1998. 4. 27. , 1. o. ELFOGADTA EZT A RENDELETET: 1. cikk (1) Minden tagállam biztosítja, hogy a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a), b) és c) pontjában, a rendelet 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen, a merevítőrudas zsákhálók használatára engedélyezett halászhajóinak nyilvántar- tott összesített motorteljesítménye nem haladja meg az e rendelet mellékletében az adott tagállam tekintetében meghatározott határértéket. (2) Minden tagállam legkésőbb 2001. február 1-jéig véglegesen tájékoztatja a Bizottságot a 2001. január 1-jén ténylegesen meg- lévő hajókra vonatkozóan az (1) bekezdésben említett összesített motorteljesítmény határértékéről. A Bizottság megvizsgálja a tagállam által nyújtott tájékoztatást, ellenőrzi, hogy az megegyezik-e a Bizottság saját adatbázisában található adatokkal, és legkésőbb 10 munkanapon belül értesíti a tagállamot megállapításáról. I. CÍM A kilenc métert meg nem haladó együttes rúdhosszúságú merevítőrudas zsákhálóval végzett halászat feltételei 2. cikk Minden tagállam összeállítja az olyan halászhajók jegyzékét, ame- lyek – 1999. december 31-én éjfélkor jogosultak a 850/98/EK ren- delet 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen mere- vítőrudas zsákháló használatára, és – megfelelnek azon tagállam törvényeiben foglalt technikai követelményeknek, amelynek lobogója alatt hajóznak, és amelyben az adott területen merevítőrudas zsákhálóval tör- ténő halászatra bejegyezték azokat. (3) HL L 70. , 1999. 3. 17. , 20. o. (4) HL L 8. , 1987. 1. 10. , 1. o. (5) HL L 310. , 1993. 12. 14. , 19. o (6) HL L 346. , 1990. 12. 11. , 11. o 152 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 04/4. kötet 3. cikk – a halászhajó teljes fogásának súlyából a közönséges homoki garnélarák súlya legkevesebb 50 % legyen. A jegyzékben fel kell sorolni azokat a halászhajókat, amelyek a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében különleges halászati engedélyt kaptak. A jegyzéket a 2943/95/EK bizottsági rendelet (1) 2. és 3. cikkével összhangban kell összeállítani. A végleges jegyzéket legkésőbb 2000. március 1-jéig kell benyújtani a Bizottságnak. A jegyzékben feltétlenül fel kell tüntetni minden halászhajó belső flotta-nyilvántartási számát és a nemzetközi rádióhívójelét. 4. cikk (1) Amennyiben a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésé- nek d) pontja alapján a jegyzékben szereplő valamely halászhajó helyébe másik halászhajó vagy halászhajók kerülnek: – a tagállam haladéktalanul visszavonja a jegyzékből kivett halászhajó részére kiadott különleges halászati engedélyt, és – a tagállam kiállítja az új különleges halászati engedélyt vagy engedélyeket a helyettesítő halászhajó vagy halászhajók részére, mielőtt ez a halászhajó vagy halászhajók használná(k) merevítőrudas zsákhálóját/zsákhálójukat a 850/98/EK rende- let 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen. (2) Amennyiben egy halászhajó motorját lecserélik a 850/98/EK rendelet 29. cikke (2) bekezdésének e) pontja alapján: – a tagállam a motorcserét követően haladéktalanul visszavonja az azon halászhajó részére kiállított különleges halászati enge- délyt, amelynek motorját cserélték, és – a tagállam a motorcserét követően kiállítja az új különleges halászati engedélyt e halászhajó részére, mielőtt ez a halász- hajó használná merevítőrudas zsákhálóját a 850/98/EK rende- let 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen. II. CÍM rúdhosszúságú A kilenc métert meghaladó együttes merevítőrudas zsákhálóval történő halászat feltételei 80–99 mm hálószembőségű háló alkalmazása esetén 5. cikk Minden tagállam évente összeállítja azoknak a halászhajóknak a jegyzékét, amelyek a 2. cikkben említett jegyzékbe tartoznak, és elsődleges tevékenységük a közönséges homoki garnélarák halá- szata. Egy ilyen halászhajó jegyzékbe kerülésének feltétele az, hogy a jegyzék készítését megelőző naptári évben: – a halászhajónak a közönséges homoki garnélarák értékesí- téséből származó jövedelme, a halászhajó teljes, első kézből való eladásainak arányában számítva, keresetének legkevesebb 50 %-át tegye ki, vagy (1) HL L 308. , 1995. 12. 21. , 15. o. A 2000. évre vonatkozó jegyzék összeállításakor azonban a tagál- lamok az 1998-as vagy az 1999-es évek adatai alapján is felve- hetnek hajókat a jegyzékbe. 6. cikk A jegyzék tartalmazza azokat a halászhajókat, amelyeknek a 850/98/EK rendelet 29. cikkének (3) bekezdése értelmében kiegészítő különleges halászati engedélyt adtak ki. A jegyzéket a 2943/95/EK bizottsági rendelet 2. és 3. cikkével összhangban kell összeállítani. A 2000. évre vonatkozó végleges jegyzéket legkésőbb 2000. március 1-jéig kell benyújtani a Bizottságnak. A tüntetni minden halászhajó jegyzékben feltétlenül flotta-nyilvántartási nemzetközi a valamint rádióhívójelét. fel kell számát, 7. cikk (1) A 850/98/EK rendelet 29. cikkének (3) bekezdésében említett kiegészítő különleges halászati engedélyek éves felülvizsgálatát az érintett tagállam legkésőbb április 15-ig elvégzi. A felülvizsgálat- kor a tagállam ellenőrzi, hogy a kiegészítő különleges halászati engedéllyel rendelkező hajó teljesíti-e a 850/98/EK rendelet 29. cikkének (3) bekezdésében és az e rendelet 5. cikkében foglalt követelményeket. Amennyiben a vizsgálat azt mutatja, hogy egy halászhajó nem felel meg az előírásoknak, annak a halászati enge- délyét legkésőbb az adott év május 1-jéig véglegesen visszavon- ják, kivéve, ha valamely hajó vis maior következtében nem tudott megfelelni a követelményeknek. (2) Amennyiben az illetékes hatóságok bármikor úgy találják, hogy egy halászhajó nem felel meg a 850/98/EK rendelet 29. cik- kének (3) bekezdésében és az e rendelet 5. cikkében foglalt köve- telményeknek, az a tagállam, amelynek lobogója alatt az adott hajó hajózik, haladéktalanul és véglegesen visszavonja a kiegé- szítő különleges halászati engedélyt. 8. cikk Amennyiben a 850/98/EK rendelet 29. cikkének (3) bekezdése értelmében az 5. cikkben említett jegyzékben szereplő valamely halászhajó vagy halászhajók helyébe másik halászhajó vagy halászhajók lépnek: – a tagállam a cserét követően haladéktalanul visszavonja a jegy- zékből kivett halászhajó vagy halászhajók részére kiállított kie- gészítő különleges halászati engedélyt vagy engedélyeket, és – a tagállam kiállítja az új kiegészítő különleges halászati enge- délyt a helyettesítő halászhajó részére, mielőtt ez a halászhajó használná merevítőrudas zsákhálóját a 850/98/EK rendelet 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen. 04/4. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 153 III. CÍM Általános és záró rendelkezések 9. cikk 10. cikk A tagállamok együttműködnek annak érdekében, hogy évente tudományosan értékeljék az e rendeletben meghatározott feltételek hatásait. A 2001. évtől a Bizottság évente megkapja ezt az értékelést. (1) A tagállamok a jegyzékek bármely változásáról tájékoztatják a Bizottságot. A tagállamok külön megjelölik azokat a halászha- jókat, amelyeket felvettek vagy kivettek a jegyzékekből, a vissza- vont különleges halászati engedélyeket és kiegészítő különleges halászati engedélyeket, valamint a kiállított új különleges halászati engedélyeket és kiegészítő különleges halászati engedélyeket. (2) Amikor a Bizottság az 1627/94/EK tanácsi rendelet (1) 7. cik- kével összhangban jóváhagyott egy jegyzéket, a tagállam haladék- talanul megküldi a jegyzéket az e rendelet mellékletében említett összes többi tagállamnak. Továbbá, a tagállam haladéktalanul értesíti ezeket a tagállamokat a jegyzékben bekövetkező bármi- lyen változásról. 11. cikk Az 55/87/EGK és a 3554/90/EGK rendelet hatályát veszti. 12. cikk E rendelet az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő hetedik napon lép hatályba. Ezt a rendeletet 2000. április 1-jétől kell alkalmazni, kivéve az 1. , 2. , 3. , 5. és 6. cikket, amelyet 2000. január 1-jétől kell alkalmazni. Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Kelt Brüsszelben, 1999. szeptember 8-án. a Bizottság részéről Franz FISCHLER a Bizottság tagja (1) HL L 171. , 1994. 7. 6. , 7. o. 154 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 04/4. kötet MELLÉKLET A 850/98/EK rendelet 29. cikkének (1) bekezdésében említett területen belül a rendelet 29. cikke (2) bekezdésének a), b) és c) pontja értelmében engedélyezett merevítőrudas zsákhálókkal felszerelt halászhajók legnagyobb összesített motorteljesítménye: Belgium Dánia Németország Franciaország Hollandia Egyesült Királyság 16 931 kW 5 556 kW 53 552 kW 564 kW 51 487 kW 5 705 kW


title: WRITTEN QUESTION No. 1560/99 by Daniel VARELA SUANZES- CARPEGNA Fish product canning industry and aquaculture in the European Union

eurovoc_concepts:
EU policy
European Commission
cannery
development aid
fishery produce
fishery product
food aid
humanitarian aid
powers of the institutions (EU)
sales promotion