title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Alueiden ja paikallisyhteisöjen rooli EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa"

eurovoc_concepts:
administrative structures
application of EU law
local authority
national implementing measure
region
technical barrier

text: 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/25 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Alueiden ja paikallisyhteisöjen rooli EU:n lainsäädännön täytäntöönpanossa” (1999/C 374/06) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komitean työvaliokunnan 15. heinäkuuta 1998 Euroopan yhteisön perustamissopimuk- sen 198 c artiklan 4 kohdan nojalla tekemän päätöksen laatia kyseisestä aiheesta lausunto ja antaa lausunnon valmistelu institutionaalisten asiain valiokunnan tehtäväksi, ottaa huomioon institutionaalisten asiain valiokunnan heinäkuun 6. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 51/99 rev. 2), jonka esittelijä oli Lars Nordström, hyväksyi 15. ja 16. syyskuuta 1999 pitämässään 30. täysistunnossa (syyskuun 15. päivän kokouksessa) yksimielisesti seuraavan lausunnon. 1. Johdanto 2. EY:n direktiivien saattaminen osaksi lainsäädäntöä 1. 1. Jäsenvaltiot kantavat EU:ssa yksin vastuun EU:n lainsää- dännön voimaansaattamisesta. Tämä koskee sekä yhteisön direktiivien saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä että niiden hallinnollista täytäntöönpanoa. Yksittäisissä jäsenval- tioissa nämä tehtävät voidaan kuitenkin jakaa keskushallinnon sekä alue- ja paikallisviranomaisten kesken. Monissa tapauk- sissa alueet ja paikallisyhteisöt kantavat huomattavan osan jonka EU:n lainsäädännön täytäntöönpanovelvolli- taakasta, suus synnyttää. 1. 2. Alueiden ja paikallisyhteisöjen osallistuminen jäsenval- tiotasolla EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoon heijastaa sitä käytännön merkitystä, joka EU:n lainsäädännöllä niiden kan- nalta katsottuna on. EU:n lainsäädäntö vaikuttaa yhä enemmän alue- ja paikallistason toimivaltaan kuuluviin aloihin. Siten alueiden ja paikallisyhteisöjen osallistuminen jäsenvaltiotasolla EU:n lainsäädännön voimaansaattamiseen ja täytäntöönpa- noon tarjoaa alueille ja paikallisyhteisöille merkittävän mah- dollisuuden – – – – tarjota asiantuntemuksensa käytettäväksi varmistaa, että niiden yksilölliset erityispiirteet otetaan huomioon säilyttää monimuotoisuutensa ja omaleimaisuutensa varmistaa lainsäädännön tehokas hallinnollinen täytän- töönpano kansalaisia lähellä olevalla tasolla. 1. 3. Näin ollen alueiden ja paikallisyhteisöjen osallistumi- nen EU:n lakien täytäntöönpanoon on välttämätöntä jatkoa niiden roolille EU:n lainsäädäntöprosessissa. Tämä rooli toteu- tuu alueiden komitean kautta sekä eräissä jäsenvaltioissa erityisellä lisämenettelyllä, jolla alue- ja paikallisyhteisöt osallis- tuvat maansa Eurooppa-politiikkaan. 2. 1. EU:n jäsenvaltioissa on erilaisia tapoja, joilla alueet ja paikallisyhteisöt osallistuvat EY:n direktiivien saattamiseen osaksi kansallista lainsäädäntöä. Eräissä maissa direktiivit saate- taan kansallisen lainsäädännön perusteella voimaan osittain alueiden lainsäädäntöelimissä. Tämä koskee alueita, joilla on omaa lainsäädäntövaltaa jäsenvaltion lakien niille suoman yksinomaisen toimivallan rajoissa. Toinen vaihtoehto on, että keskushallinnon lainsäädäntöelimet saattavat direktiivit voimaan yhteistyössä alueiden valtakunnallisten edustuseli- mien kanssa. Lisäksi on useita muita tapoja, joilla alue- ja paikallisyhteisöt osallistuvat EY:n direktiivien saattamiseen osaksi jäsenvaltion lainsäädäntöä. Näihin voi kuulua myös epävirallisia yhteistyömuotoja. Tällaisessa tapauksessa EU:n direktiivin saattaminen osaksi jäsenvaltion lainsäädäntöä saat- taa vaikuttaa paikallistason yhteisöille kuuluvan toimivallan käyttämiseen. Tietyissä tapauksissa EU:n säännösten soveltami- nen voi supistaa tai jopa rajoittaa paikallisyhteisöjen toiminta- kykyä ja vaikuttaa niiden talouteen. 2. 2. Alueiden ja paikallisyhteisöjen aktiivinen osallistumi- nen EY:n direktiivien voimaansaattamiseen takaa mahdollisim- man suuren joustavuuden ja alueellisten erityispiirteiden laajan huomioonottamisen. Lisäksi lainsäädäntöprosessiin tuodaan näin suuri määrä asiantuntemusta. 2. 3. Paikallisten vaatimusten huomioon ottaminen tehostaa hallintoa ja vahvistaa demokraattista oikeutusta. Se lisää myös yhteisön lakien hyväksyntää kansalaisten keskuudessa. Alueiden ja paikallisyhteisöjen erilaiset tavat osallistua 2. 4. EY:n direktiivien voimaansaattamiseen johtuvat jäsenvaltioiden erilaisista perustuslaeista. Näitä eroja on kunnioitettava. C 374/26 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 3. EU:n lainsäädännön hallinnollinen täytäntöönpano Voidaan erottaa kolme tapaa, joilla yksittäisten jäsen- 3. 1. valtioiden hallinnot panevat täytäntöön EU:n lainsäädäntöä: – Täytäntöönpanosta huolehtii pääasiassa alue- ja paikallis- hallinto. – Täytäntöönpano riippuu lakien sisällöstä, ja täytäntöönpa- nijoina ovat osittain keskushallinnon, osittain alue- ja paikallishallinnon viranomaiset. – Täytäntöönpanosta huolehtivat yksinomaan jäsenvaltion keskushallinnon viranomaiset. Vastuunjako keskus-, alue- ja paikallishallinnon välillä 3. 2. vaihtelee jäsenvaltiosta toiseen, eikä sitä ole syytä yhdenmu- kaistaa. Kunkin jäsenvaltion perustuslain puitteissa tulisi kui- tenkin huolehtia siitä, että EU:n lainsäädännön hallinnollisessa täytäntöönpanossa noudatetaan seuraavia periaatteita: – mahdollisimman suuri kansalaisläheisyys – paikallisen ja alueellisen asiantuntemuksen hyödyntäminen – hallinnon tehostaminen ottamalla huomioon erityispiirteet – väärinkäytösten valvonnan ja ehkäisyn tehostaminen lisäämällä paikallis- ja aluetason poliitikkojen vastuuta – parhaiden edellytysten luominen lakien hyväksynnälle kan- salaisten keskuudessa – hallinnollisen vastuun siirtäminen mahdollisimman lähelle kansalaisia. 3. 3. Kansalaisläheisyys on jo sinänsä etu hallinnolle. Se antaa virikkeitä demokraattiselle yhteiskunnalle ja on myös kustannustehokkain hallintotapa. Lisäksi se saattaa paikalliset ja alueelliset poliitikot suoraan vastuuseen ja antaa heille suorat valvontamahdollisuudet ehkäisten näin EU:n varojen väärinkäyttöä. 3. 4. Vastuu ja valvonta toimivat parhaiten sopivan kokoi- siksi rajatuilla alueilla. Tämä puolestaan lisää poliittisen järjes- telmän tehokkuutta ja hyväksyntää. Tästä johtuu, että – jäsenvaltioiden perustuslakioikeudellisen tilanteen erot huo- mioon ottaenkin – EU:n lainsäädännön hyvä hallinnollinen täytäntöönpano on useimmiten alue- ja paikallisviranomaisten harteilla. 4. Eräitä EU:n lainsäädännön täytäntöönpanon ongelmia 4. 1. Yleistä 4. 1. 2. Lisäksi on tärkeää muun muassa, että lainsäädäntö on yleisesti ottaen korkealaatuista ja huomioon otetaan myös sen täytäntöönpanon taloudelliset ja hallinnolliset seuraukset alue- ja paikallisviranomaisille. 4. 1. 3. Amsterdamin sopimus ja sen sisältämä pöytäkirja toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamisesta ovat sinänsä tervetullut ja selkeä ilmaus siitä, kuinka tärkeänä EU pitää tasapainoa eri tasojen (EU:n, jäsenvaltioiden, alueiden ja paikallisyhteisöjen) välillä. 4. 1. 4. Tässä yhteydessä voidaan korostaa mm. pöytäkirjan 5, 7 ja 9 kohtaa sekä sopimuksen 203 artiklaa. Erityisesti on syytä korostaa pöytäkirjaan kirjattua vaatimusta tutkia komission ehdotusten taloudelliset ja hallinnolliset vaiku- tukset. 4. 1. 5. Siten Amsterdamin sopimus muodostaa ainutlaatui- sen perustan sopusointuisen tasapainon ja yhteistyön luomi- seksi eri tasojen välille sekä alueellisten ja paikallisten edellytys- ten huomioon ottamiselle. 4. 1. 6. Lisäksi Amsterdamin sopimuksella korostetaan, kuinka tärkeää on, että EU ottaa asianmukaisesti huomioon mm. alue- ja paikallisyhteisöjen mahdollisuudet rahoittaa uuden lainsäädännön tuomat tehtävät ja selviytyä sen hallin- nollisista seurauksista. 4. 1. 7. tunnustusta sen tekemästä työstä ja esim. laadun parantamisessa saavutetusta edistyksestä. Tässä yhteydessä on myös annettava komissiolle lainsäädännön 4. 1. 8. Vaikka tässä kuvattua kehitystä voidaan pitää myön- teisenä, on syytä tarkastella eräitä aloja, joilla saattaa syntyä ongelmia alue- ja paikallistasolla. 4. 1. 9. On muistettava, että jäljempänä kuvattujen ongel- mien vakavuus voi vaihdella perinteiden, perustuslakioikeudel- lisen tilanteen ja alueellisen ja paikallisen itsehallintoasteen kaltaisten tekijöiden mukaan. 4. 2. Lainsäädännön laatu 4. 2. 1. kannalta äärimmäisen tärkeä. (1) Läheisyysperiaate on yhteisön lainsäädännön laadun On muistettava, että läheisyysperiaatetta ja siihen 4. 2. 2. liittyviä kysymyksiä koskevat näkemykset voivat poiketa toisis- taan tietyissä suhteissa. Jotkut katsovat, että läheisyysperiaatet- ta tulisi soveltaa aktiivisesti ja dynaamisesti. Toisten mielestä läheisyysperiaatteen päätarkoitus on suojella jäsenvaltioita sekä alueita ja paikallisyhteisöjä turhilta yhteisön toimilta ja rajoittaa siten EU:n ja sen toimielinten toimintakenttää eräillä aloilla. 4. 1. 1. ta on ratkaisevaa, että EU:n, paikallistason välillä vallitsee tasapaino. EU:n lainsäädännön hyvän täytäntöönpanon kannal- jäsenvaltioiden sekä alue- ja (1) Tässä yhteydessä komitea viittaa aiheesta ”Säädöskäytännön pa- rantaminen 1998 – Yhteinen vastuu” laaditussa alueiden komitean lausunnossa (CdR 50/99 fin) esitettyihin huomioihin. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/27 4. 2. 3. Myös kysymyksessä eri tasojen (EU, jäsenvaltiot sekä alueet ja paikallisyhteisöt) välisestä selvästä toimivallan jaosta voidaan erottaa erilaisia lähestymistapoja. Jotkut, esim. komis- sio, katsovat, että toimivallan tarkempi jako EU:ssa jäykistäisi yhteisön toimintaa ja voisi siten haitata yhteisön lainsäädännön edistystä. Toisten mielestä EU:ssa on tarpeen jakaa toimivalta nykyistä selkeämmin ja noudattaa läheisyysperiaatetta tiukasti. 4. 2. 4. Lisäksi termiä ”yhteisön yksinomainen toimivalta” tulkitaan eri tavoin. Komissio katsoo, että esim. kaikki yhte- näismarkkinoita koskeva lainsäädäntö kuuluu yhteisön yksin- omaiseen toimivaltaan, joten siihen ei sovelleta läheisyysperi- aatetta. Toisten mielestä yhteisön yksinomaisen toimivallan alan tulisi olla suppeampi, niin että läheisyysperiaatetta voitai- siin soveltaa useammin. 4. 2. 5. Näitä erilaisia näkemyksiä EU:n lainsäädännön laa- tuun liittyvistä tärkeistä näkökohdista voidaan jo itsessään pitää ilmauksena EU:n jäsenvaltioiden ja alueiden välisistä kulttuurisista, historiallisista ja perustuslakioikeudellisista eroista. Tässä mielessä eroja on kunnioitettava arvokkaana osana eurooppalaista vuoropuhelua. 4. 3. EU:n toiminnan lisääntyminen alueiden ja paikallisyh- teisöjen toimivaltaan tyypillisesti kuuluvilla aloilla rajoittaa alueiden ja paikallisyhteisöjen toimintakenttää. 4. 3. 1. Eräillä paikallis- ja alueyhteisöjen (yksinomaiseen) toimivaltaan kuuluvilla aloilla – esim. paikallisessa ja alueelli- sessa suunnittelussa – on havaittavissa selvä (ruohonjuuritasol- ta lähtevä) halu lisätä tietojenvaihtoa, keskinäistä kuulemista ja yhteisön tason koordinointia. 4. 3. 2. Jos kulloinkin käsiteltävällä kysymyksellä on euroop- palainen ulottuvuus, kansainvälinen koordinointi on vain tervetullutta. Tällaiset aloitteet voivat kuitenkin muuttua EU:n lainsäädännöksi tai sitoviksi ohjelmiksi ja rajoittaa siten esimerkiksi alueiden ja paikallisyhteisöjen itse- näisiä suunnitteluvaltuuksia. ja sopimuksiksi On muistettava, että vapaaehtoisella yhteistyöllä ja 4. 3. 3. asianomaisten osapuolien yhteisötasoisella koordinoinnilla voidaan järjestää monia asioita. Tiettyjen päämäärien saavutta- miseksi ei välttämättä tarvita keskitettyjä EU:n lakeja tai asetuksia. 4. 3. 4. Tietyissä tapauksissa voi myös olla perusteltua harki- ta, tulisiko yhteisön toimivallan aluetta tarkentaa perussopi- muksissa. AK on katsonut tämän aiheelliseksi ja vaatinut sitä aluesuunnittelustrategian yhteydessä (1). 4. 4. Hallintokustannukset 4. 4. 1. Yhteisön lainsäädäntö ja ohjelmat – esimerkiksi tilastotietojen keruun alalla – edellyttävät usein alue- ja paikal- lisviranomaisilta huomattavaa, joskus hyötyyn nähden suhtee- tontakin hallintotyötä. Lisäksi joidenkin hallinnollisten velvoit- teiden tarkoitus on joskus epäselvä tai ne tuntuvat olevan itsetarkoituksellisia. 4. 4. 2. On ymmärrettävää, että hallintotyön lisääntyminen ilman selvää tarkoitusta tai hyötyä aiheuttaa helposti yleistä tyytymättömyyttä ja vähentää Euroopan yhdentymisen kanna- tusta. 4. 4. 3. Sekä EU:n että jäsenvaltioiden lainsäädäntö lisää alue- ja paikallisviranomaisten tehtäviä ja hallintotaakkaa, jotka joskus jopa entistä näiden on hoidettava normaaleilla (tai vähemmillä) resursseilla. Paikallis- ja alueviranomaisten kapasi- teetti hoitaa EU:n (ja jäsenvaltioiden) lainsäädännön niille antamat tehtävät on otettava huomioon uusia lakeja säädet- täessä. 4. 4. 4. EU:n toimielinten tulee tämän vuoksi tutkia yhteisön lainsäädäntö – nykyinen ja tuleva – ja poistaa kaikki vaatimuk- set, jotka eivät ole ehdottoman välttämättömiä. Tarve tulee määrittää paitsi absoluuttisesti myös suhteellisesti ottaen huo- mioon kustannus-hyötysuhde. Kaikilla hallinnollisilla vaati- muksilla täytyy olla selvä tarkoitus. 4. 5. Taloudelliset vaikutukset Tässä yhteydessä viitataan 15. marraskuuta 1995 4. 5. 1. aiheesta ”EU-lainsäädännön alueellisiin ja paikallisiin elimiin kohdistuvien taloudellisten ja hallinnollisten vaikutusten ar- viointi” annetussa alueiden komitean lausunnossa (2) esitettyi- hin huomioihin. Erityisesti on syytä muistaa epäsuhta, 4. 5. 2. joka usein vallitsee hallintokustannusten ja ”tuotoksen” välillä lukuisissa pienissä ohjelmissa, esim. rakennussuojelun alalla tapauksissa, joissa ei keskitytä alueidenvälisesti katsottuna poikkeuksellisen merkittäviin toimiin. Tämän vuoksi pienissä kehitysohjelmissa tulosten on oltava oikeassa suhteessa hallintokustannuksiin. Lisäksi tulee tarkistaa, olisiko kenties parempi keskittää varat erityisen tärkeisiin yksittäisiin toimiin. (1) AK:n lausunto ”Eurooppalainen aiheesta CdR 340/96 fin – EYVL C 116, 14. 4. 1997, s. 1. aluesuunnittelu” (2) CdR 368/95 – EYVL C 126, 29. 4. 1996, s. 1. C 374/28 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 23. 12. 1999 4. 6. Täytäntöönpano jäsenvaltioissa joihin yhteisön Ongelmat, 4. 6. 1. lainsäädännön täytäntöönpanon yhteydessä saatetaan törmätä, voivat joissain tapauksissa liittyä yksittäisten jäsenvaltioiden lainsäädäntöön tai täytäntöönpanoon. Vaikka tämä on syytä pitää mielessä, periaatteena tulee olla, että ongelmat käsitellään sillä tasolla, johon ne liittyvät. 4. 6. 2. Alue- ja paikallisviranomaisten tulee noudattaa yh- teisön direktiivien määräyksiä niiden voimaanastumisesta lähtien, vaikkei vastaavia säännöksiä olisi vielä hyväksytty valtion tasolla (tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, tunnetaan nimellä ”direktiivien vertikaaliset vaikutukset”). Alue- ja paikallisyhteisöillä on samanlainen valvonta- ja toi- meenpanotehtävä, kun yhteisön direktiivejä siirretään kansalli- seen lainsäädäntöön virheellisesti tai puutteellisesti. 5. Päätelmät ja ehdotuksia 5. 1. Lakien hyvä täytäntöönpano alkaa hyvästä lainsäädän- nöstä. Tämä merkitsee myös, että läheisyys- ja suhteellisuuspe- riaatteita on noudatettava tinkimättä. Kuten AK:n lausunnon ”Kohti todellista subsidiariteetin kulttuuria” (1) huomioissa ja päätelmissä todetaan, läheisyysperiaatetta on sovellettava joh- donmukaisesti kaikessa EU:n toiminnassa. 5. 2. Vallankäyttöä ohjaavaa läheisyysperiaatetta tulisi täy- dentää rajaamalla tehtävät tarkemmin eli luomalla vallanjakoa koskevat säännöt. Lisäksi paikallis- ja alueyhteisöille aiheutuvat taloudelli- 5. 3. set ja hallinnolliset vaikutukset on otettava asianmukaisesti huomioon pyrittäessä välttämään liiallista sääntelyä ja tarpee- tonta hallintotyötä. Olisi myös hyödyllistä, että komissio laskisi suunnittelemiensa direktiivien vaikutukset alue- ja paikallisyh- teisöjen talouteen ja että jäsenvaltiot ottaisivat nämä yhteisöt mukaan sääntelyn rahoitusvaikutusten arviointiin jo sääntelyn neuvotteluvaiheessa. 5. 4. Toisaalta alueet ja paikallisyhteisöt on saatava tehok- kaasti osallistumaan EU:n lainsäädäntöprosessiin. Tämä lisää yhteisön lakien demokraattista oikeutusta ja tehokkuutta. Näin myös säilytetään Euroopan monimuotoisuus ja lisätään huomattavasti EU:n lainsäädännön hyväksyntää kansalaisten keskuudessa. (1) CdR 302/98 fin – EYVL C 198, 14. 7. 1999, s. 73. 5. 5. Alueilla ja paikallisyhteisöillä on, kunkin jäsenvaltion perustuslaista ja historiallisesta taustasta riippuen, monia erilai- sia tapoja vaikuttaa EU:n lainsäädäntöön. Tällaisia ovat esim. virallinen osallistuminen jäsenvaltion hallituksen neuvostossa esittämien kantojen muotoiluun alueellisten edustuselinten ainakin osittain sitovien päätöslauselmien avulla tai tiettyjen alueiden tai paikallisyhteisöjen Brysselissä sijaitsevien edustus- tojen harjoittama lobbaustoiminta. Ainoa vaikutuskeino, joka on kaikkien alueiden ja paikallisyhteisöjen käytettävissä perus- tuslaillisista taustatekijöistä riippumatta, on kuitenkin alueiden komitea. 5. 6. Tämän vuoksi on oleellista, että AK:n osallistumista EU:n lainsäädäntöön tehostetaan. Tämä edellyttää mm. seu- raavaa: – Amsterdamin sopimuksen määräykset AK:n itsenäisestä hallinnosta tulee panna kokonaan täytäntöön. Tätä varten AK:lle on myönnettävä komitean itsenäisen hallinnon edellyttämät varat. AK kehottaa painokkaasti EU:n toimieli- miä huolehtimaan AK:n riittävästä rahoituksesta, joka on äärimmäisen tärkeää komitean hyvän toiminnan kannalta. – Koska mikään muu unionin toimielin ei tunne täysin EU:n lainsäädännön käytännön vaikutuksia alueisiin ja paikallisyhteisöihin, komissio tulisi velvoittaa kuulemaan AK:ta mahdollisesta yhteistyöstä jo lainsäädännön varhai- sessa valmisteluvaiheessa. Tässä yhteydessä AK viittaa aiheesta ”EU-lainsäädännön alueellisiin ja paikallisiin eli- miin kohdistuvien taloudellisten ja hallinnollisten vaikutus- ten arviointi” antamassaan lausunnossa esitettyihin huo- mioihin. AK on tyytyväinen komission tavalliseen käytäntöön 5. 7. valmistella EU:n lainsäädäntöä julkaisemalla vihreitä ja valkoi- sia kirjoja julkisen keskustelun pohjaksi. Tämä ei kuitenkaan korvaa AK:n osallistumista eräänlaisena tietopankkina konk- reettisten lainsäädäntöhankkeiden varhaisvaiheisiin. 5. 8. Se, miten ja kuinka laajasti alueet ja paikallisyhteisöt jäsenvaltion lakien nojalla voivat osallistua EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoon, riippuu kunkin jäsenvaltion sisäisestä orga- nisoinnista ja rakenteesta. Kaikissa tapauksissa olisi kuitenkin varmistettava, että alueiden ja paikallisyhteisöjen kannalta merkittävät erityiskysymykset otetaan asianmukaisesti huo- mioon. Tämä on suoran toimivallan ja kunkin alueen ja paikallisyhteisön erityispiirteiden säilyttämisen sekä paikallisen ja alueellisen asiantuntemuksen tehokkaamman hyödyntämi- sen välttämätön edellytys. Alueiden komitea toistaa kantansa, 5. 9. jonka mukaan komission ja jäsenvaltioiden hallitusten tulisi kuulla paikallis- ja aluetahoja virallisesti edustavaa alueiden komiteaa jo suun- nitteluvaiheessa lainsäädäntöä koskevista ehdotuksista, joilla voi olla kansalaisten kannalta merkittäviä vaikutuksia. 23. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 374/29 5. 10. Alue- ja paikallisviranomaisten osallistuminen EU:n lainsäädännön täytäntöönpanoon on ensiarvoisen tärkeää kan- salaisläheisyyden, tehokkuuden sekä paikallisen ja alueellisen asiantuntemuksen hyödyntämisen sekä varainkäytön tehok- kaan valvonnan kannalta. Alueille ja paikallisyhteisöille tulee myöntää riittävästi liikkumavaraa, jotta ne voivat lainsäädän- nön hallinnollisessa täytäntöönpanossa ottaa omat erityistilan- teensa huomioon. Panemalla EU:n lait täytäntöön vain jäsen- valtioiden keskushallinnon tasolla ilman alue- ja paikallishallin- non voimakasta osallistumista pystytään tuskin takaamaan tarvittavaa kansalaisläheisyyttä ja lakien hyväksyntää kansalais- ten keskuudessa. Jotta yhteisön lainsäädännön toteuttaminen olisi täy- 5. 11. dellistä ja tehokasta, alue- ja paikallishallinnolla tulee olla asianmukainen toimivalta ja resurssit valvoa toimivaltaisten lainsäädäntöviranomaisten toiminnassa ilmeneviä puutteita, epäkohtia tai virheitä siirrettäessä yhteisön direktiivejä osaksi kansallista lainsäädäntöä. 5. 12. tehdä syventäviä lisätutkimuksia: – AK:n tulisi käynnistää tutkimuksia EU:n toimien pitkäai- kaisvaikutuksista alue- ja paikallisviranomaisten toiminta- kenttään tietyillä aloilla, erityisesti kaavoituslainsäädännös- sä ja julkisissa palveluissa. Seuraavassa on ehdotuksia aiheiksi, joista AK voisi – AK:n tulisi käynnistää tutkimuksia siitä, miten komitean osallistumista EU:n lainsäädäntöön ja erityisesti sen alku- vaiheeseen voitaisiin entisestään tehostaa. – AK:n tulisi tarvittaessa käynnistää vertailevia tutkimuksia EU:n lainsäädännön täytäntöönpanosta eri aloilla. Tavoit- teena olisi hankkia lisää täytäntöönpanoa koskevaa tietoa, jota voitaisiin käyttää esimerkkinä koko yhteisön alueella. Yksi keino on käyttää nykyisiä alueiden välisen yhteistyön ja kumppanuuden ohjelmia kuten Karolusta täytäntöönpa- non tutkimiseen. – AK kehottaa komissiota esittämään luettelon nykyisistä avustusohjelmista ja budjettikohdista ja antamaan AK:lle näin mahdollisuuden arvioida täytäntöönpanoa alueilta ja paikallisyhteisöiltä edellytetyn hallintotyön sekä ohjelmien yhteisölle tuottaman lisäarvon suhteen. – Näiden tutkimusten tulosten perusteella AK:n tulisi tehdä tarvittavat aloitteet. Bryssel 15. Syyskuuta 1999. Alueiden komitean puheenjohtaja Manfred DAMMEYER


title: Verordnung (EG) Nr. 1964/1999 der Kommission vom 15. September 1999 zur Änderung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand

eurovoc_concepts:
export refund
raw sugar
white sugar

formats: pdf print

text: L 244/10 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 16. 9. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 1964/1999 DER KOMMISSION vom 15. September 1999 zur Änderung der Ausfuhrerstattungen für Weißzucker und Rohzucker in unverändertem Zustand DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 des Rates vom 30. Juni 1981 über die gemeinsame Marktorganisation für Zucker (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1148/98 der Kommission (2), insbesondere auf Artikel 19 Absatz 4 zweiter Unterabsatz, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) Die Erstattungen, die bei der Ausfuhr von Weiß- und Rohzucker anzuwenden sind, wurden durch die Verord- nung (EG) Nr. 1921/1999 (3) festgesetzt. Die Anwendung der in der Verordnung (EG) Nr. 1921/ 1999 enthaltenen Modalitäten auf die Angaben, über die die Kommission gegenwärtig verfügt, führt dazu, daß die derzeit geltenden Ausfuhrerstattungen entsprechend dem Anhang zu dieser Verordnung zu ändern sind — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Erstattungen bei der Ausfuhr in unverändertem Zustand der in Artikel 1 Absatz 1 Buchstabe a) der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 genannten und nicht denaturierten Erzeugnisse, die im Anhang der Verordnung (EG) Nr. 1921/1999 festgesetzt wurden, werden wie im Anhang angegeben geändert. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 16. September 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 15. September 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 177 vom 1. 7. 1981, S. 4. (2) ABl. L 159 vom 3. 6. 1998, S. 38. (3) ABl. L 238 vom 9. 9. 1999, S. 6. 16. 9. 1999 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 244/11 zur Verordnung der Kommission vom 15. September 1999 zur Änderung der Ausfuhrerstattungen für Weiß- zucker und Rohzucker in unverändertem Zustand ANHANG Erzeugniscode 1701 11 90 9100 1701 11 90 9910 1701 11 90 9950 1701 12 90 9100 1701 12 90 9910 1701 12 90 9950 Betrag der Erstattung — in EUR/100 kg — 43,51 42,32 43,51 42,32 (1) (1) (2) (1) (1) (2) — in EUR/1 % Saccharose × 100 kg — 1701 91 00 9000 0,4730 1701 99 10 9100 1701 99 10 9910 1701 99 10 9950 — in EUR/100 kg — 47,30 46,00 46,00 — in EUR/1 % Saccharose × 100 kg — 1701 99 90 9100 0,4730 (1) Dieser Betrag gilt für Rohzucker mit einem Rendementwert von 92 v. H. Wenn der Rendementwert des ausgeführten Rohzuckers von 92 v. H. abweicht, wird der anwendbare Erstattungsbetrag gemäß den Bestimmungen von Artikel 17a Absatz 4 der Verordnung (EWG) Nr. 1785/81 errechnet. (2) Diese Festsetzung wurde ausgesetzt durch die Verordnung (EWG) Nr. 2689/85 der Kommission (ABl. L 255 vom 26. 9. 1985, S. 12), geändert durch die Verordnung (EWG) Nr. 3251/85 (ABl. L 309 vom 21. 11. 1985, S. 14)


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1960/1999 της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεμβρίου 1999, για καθορισμό των κατ' αποκοπή τιμών κατά την εισαγωγή για τον καθορισμό της τιμής εισόδου ορισμένων οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit
stone fruit

text: L 244/2 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 16. 9. 1999 I (Πράξεις για την ισχύ των οποίων απαιτείται δηµοσίευση) ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1960/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 15ης Σεπτεµβρίου 1999 για καθορισµό των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή για τον καθορισµό της τιµής εισόδου ορισµένων οπωροκηπευτικών Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, (2) Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 3223/94 της Επιτροπής, της 21ης ∆εκεµβρίου 1994, σχετικά µε τις λεπτοµέρειες εφαρµογής του καθεστώτος κατά την εισαγωγή οπωροκηπευτικών (1), όπως τροπο- ποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1498/98 (2), και ιδίως το άρθρο 4 παράγραφος 1, Εκτιµώντας: (1) ότι ο κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 3223/94, σε εφαρµογή των αποτελεσµάτων των πολυµερών εµπορικών διαπραγµατεύ- σεων του Γύρου της Ουρουγουάης, προβλέπει τα κριτήρια για τον καθορισµό από την Επιτροπή των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή από τρίτες χώρες, για τα προϊόντα και τις περιόδους που ορίζονται στο παράρτηµά του· ότι, σε εφαρµογή των προαναφερθέντων κριτηρίων, οι κατ’ αποκοπή τιµές κατά την εισαγωγή πρέπει να καθοριστούν, όπως αναγράφονται στο παράρτηµα του παρόντος κανονι- σµού, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Οι κατ’ αποκοπή τιµές κατά την εισαγωγή που αναφέρονται στο άρθρο 4 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 3223/94 καθορίζονται όπως αναγράφονται στον πίνακα που εµφαίνεται στο παράρτηµα. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει στις 16 Σεπτεµβρίου 1999. Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 15 Σεπτεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 337 της 24. 12. 1994, σ. 66. (2) ΕΕ L 198 της 15. 7. 1998, σ. 4. 16. 9. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 244/3 του κανονισµού της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεµβρίου 1999, για τον καθορισµό των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή για τον καθορισµό τιµών εισόδου ορισµένων οπωροκηπευτικών ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ Κωδικός ΣΟ Κωδικός τρίτης χώρας (1) (σε EUR/100 χιλιόγραµµα) Κατ’ αποκοπή τιµή κατά την εισαγωγή 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0806 10 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 0809 30 10, 0809 30 90 0809 40 05 052 060 999 628 999 052 999 388 524 528 999 052 064 400 999 388 400 508 512 528 800 804 999 052 064 388 720 999 052 999 052 064 624 999 116,8 49,8 83,3 125,1 125,1 70,6 70,6 83,1 77,2 59,2 73,2 92,9 68,5 237,8 133,1 60,0 50,3 20,3 61,8 45,5 180,8 76,4 70,7 81,9 45,4 46,9 88,4 65,7 104,0 104,0 46,7 46,2 184,9 92,6 (1) Ονοµατολογία των χωρών που καθορίζεται από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2645/98 της Επιτροπής (ΕΕ L 335 της 10. 12. 1998, σ. 22). Ο κωδικός «999» αντιπροσωπεύει «άλλες καταγωγές»


title: The Cohesion Fund and the environment : Portugal.

eurovoc_concepts:
Cohesion Fund
EU financial instrument
Portugal
drinking water
environmental policy
rail network
road network
transport policy
waste management
wastewater


title: 1999/628/EF, EKSF, Euratom: Afgørelse truffet af repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer den 15. september 1999 om udnævnelse af en dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol

eurovoc_concepts:
Court of Justice of the European Union
appointment of staff
member of the Court of Justice (EU)

formats: html pdf print

text: L 248/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 9. 1999 AFGØRELSE TRUFFET AF REPRÆSENTANTERNE FOR MEDLEMSSTATERNES REGERINGER om udnævnelse af en dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol den 15. september 1999 (1999/628/EF, EKSF, Euratom) REPRÆSENTANTERNE FOR REGERINGERNE FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS MEDLEMSSTATER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 223, under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, særlig artikel 32b, under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 139, og ud fra følgende betragtning: I henhold til artikel 5 og 7 i protokollen vedrørende statutten for EF's Domstol og de tilsvarende bestemmelser i protokollerne vedrørende statutterne for EKSF's og Euratoms Domstol, og efter at John MURRAY er fratrådt, skal der udnævnes en dommer for resten af John MURRAYs embedsperiode — TRUFFET FØLGENDE AFGØRELSE: Artikel 1 Fidelma MACKEN udnævnes herved til dommer ved De Europæiske Fællesskabers Domstol fra datoen for hendes edsaflæggelse til den 6. oktober 2003. Denne afgørelse offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Artikel 2 Udfærdiget i Bruxelles, den 15. september 1999. A. SATULI Formand


title: KIRJALLINEN KYSYMYS E-1613/99 esittäjä(t): Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) komissiolle. Maamiinojen vastainen taistelu.

eurovoc_concepts:
EU initiative
anti-personnel weapon
disarmament
explosive
international conference
military equipment

text: 20. 6. 2000 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 170 E/51 Onko komission mielest(cid:228) syyt(cid:228) hankkia asianmukaisia takuita siit(cid:228), mihin tarkoitukseen maksetut summat ovat menneet, ja etenkin jo my(cid:246)nnettyjen, mutta ei viel(cid:228) maksettujen summien k(cid:228)ytt(cid:246)tarkoituksista? Chris Pattenin komission puolesta antama vastaus (6. lokakuuta 1999) jotka koskevat Ven(cid:228)j(cid:228)ll(cid:228) harjoitettavaa Komissio on tietoinen tiedotusv(cid:228)lineiss(cid:228) esitetyist(cid:228) ep(cid:228)ilyist(cid:228), rahanpesua, sek(cid:228) lis(cid:228)(cid:228)ntyv(cid:228)st(cid:228) huolestuneisuudesta, jota v(cid:228)itteet Ven(cid:228)j(cid:228)lle my(cid:246)nnettyjen avustusvarojen v(cid:228)(cid:228)rink(cid:228)yt(cid:246)st(cid:228) aiheuttavat. Luonnollisestikin meid(cid:228)n on odotettava yhteis(cid:246)n ja Yhdysvaltojen k(cid:228)ynniss(cid:228) olevien tutkimusten tuloksia. Yhteis(cid:246)n tukitoimet koostuvat p(cid:228)(cid:228)osin avustuksista, ja ne toteutetaan osana Tacis-ohjelmaa. Kyseiset varat k(cid:228)ytet(cid:228)(cid:228)n yhteis(cid:246)n yritysten Ven(cid:228)j(cid:228)lle tarjoaman teknisen asiantuntija-avun ja neuvontapalveluiden maksa- miseen sek(cid:228) elintarvikeapuun, jota valvotaan ja arvioidaan tarkasti. Varat eiv(cid:228)t mene suoraan Ven(cid:228)j(cid:228)lle. Lis(cid:228)ksi Ven(cid:228)j(cid:228)lle ei t(cid:228)ll(cid:228) hetkell(cid:228) my(cid:246)nnet(cid:228) yhteis(cid:246)n lainoja eik(cid:228) Euroopan investointipankin (EIP) valtuus antaa lainoja yhteis(cid:246)n ulkopuolisille valtioille koske Ven(cid:228)j(cid:228)(cid:228). Ven(cid:228)j(cid:228)lle viet(cid:228)v(cid:228)ksi tarkoitetun mutta Puolaan p(cid:228)(cid:228)tyneen voin osalta komissio palauttaa mieleen, ett(cid:228) tapaus on per(cid:228)isin vuosilta 1991(cid:129)1992. Ven(cid:228)j(cid:228)lle tarkoitetun voin ostaja oli er(cid:228)s yhteis(cid:246)n taloudellinen toimija. Lis(cid:228)ksi h(cid:228)nen asiakkaansa olivat puolalaisia v(cid:228)litt(cid:228)ji(cid:228). Niinp(cid:228) on vaikea muodostaa mit(cid:228)(cid:228)n suoraa yhteytt(cid:228) niihin v(cid:228)itteisiin, joita arvoisan parlamentin j(cid:228)senen kysymys koskee. Arvoisaa parlamentin j(cid:228)sent(cid:228) pyydet(cid:228)(cid:228)n lis(cid:228)ksi tutustumaan komission julkilausumaan, parlamentille 16. syyskuuta 1999 k(cid:228)ydyn keskustelun yhteydess(cid:228). joka annettiin (2000/C 170 E/056) KIRJALLINEN KYSYMYS E-1613/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) komissiolle (15. syyskuuta 1999) Aihe: Maamiinojen vastainen taistelu Edellinen Euroopan komissio oli hyvin aktiivinen maamiinojen vastaisessa taistelussa. Mihin toimiin uusi komissio aikoo ryhty(cid:228) n(cid:228)iden toimien jatkamiseksi? Onko komissio valmis kutsumaan kansainv(cid:228)lisen konferenssin uudestaan koolle ja jos se n(cid:228)in aikoo, milloin ja miss(cid:228) t(cid:228)llainen konferenssi on suunnitteilla pit(cid:228)(cid:228)? Christopher Pattenin komission puolesta antama vastaus (11. lokakuuta 1999) Neuvoston p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)slauselman 11913/96 ja parlamentin p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)slauselman A4-0149/95 mukaisesti komissio pyrkii lis(cid:228)(cid:228)m(cid:228)(cid:228)n osallistumistaan kansainv(cid:228)lisiin ponnisteluihin maamiinoja koskevan maailmanlaajuisen ongelman ratkaisemiseksi, viittaamalla erityisesti Ottawan sopimuksen sitoumuksiin. Jalkav(cid:228)kimiinojen vastaista toimintaa koskeva asetusluonnos ja komission samaa aihetta koskeva tiedonanto annetaan parlamentille ja neuvostolle vuoden 1999 loppuun menness(cid:228). T(cid:228)ss(cid:228) yhteydess(cid:228) kiinnitet(cid:228)(cid:228)n erityist(cid:228) huomiota komission, j(cid:228)senvaltioiden ja kansainv(cid:228)listen toimintojen tehostettuun koordinointiin, ja Yhdistyneit(cid:228) kansakuntia tuetaan toimintojen p(cid:228)(cid:228)koordinaattorina. Komis- sion laajempia toimia, kuten kansainv(cid:228)listen konferenssien j(cid:228)rjest(cid:228)mist(cid:228) harkitaan uuden asetuksen hyv(cid:228)k- C 170 E/52 Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti FI 20. 6. 2000 symisen yhteydess(cid:228), ja tiiviiss(cid:228) yhteisty(cid:246)ss(cid:228) Yhdistyneiden kansakuntien ja muiden t(cid:228)m(cid:228)n alueen toimijoi- den kanssa. N(cid:228)ill(cid:228) n(cid:228)kymin l(cid:228)hitulevaisuudessa ei aiota j(cid:228)rjest(cid:228)(cid:228) isoa kansainv(cid:228)list(cid:228) konferenssia. (2000/C 170 E/057) KIRJALLINEN KYSYMYS P-1616/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Stanislaw Tillich (PPE-DE) komissiolle (7. syyskuuta 1999) Aihe: Komission henkil(cid:246)st(cid:246) Voiko komissio ilmoittaa parlamentille, kuinka paljon ylim(cid:228)(cid:228)r(cid:228)isi(cid:228) toimihenkil(cid:246)it(cid:228) (auxiliaires), paikallisia toimihenkil(cid:246)it(cid:228) ja erityisneuvonantajia se on palkannut vakituisten ja m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)aikaisten virkamiesten lis(cid:228)ksi unionin talousarviovaroista ja millaisista summista on kyse? Voiko komissio antaa my(cid:246)s tarkempia tietoja ns. henkil(cid:246)st(cid:246)s(cid:228)(cid:228)nt(cid:246)jen soveltamisalaan kuulumattomasta henkil(cid:246)st(cid:246)st(cid:228), joka ty(cid:246)skentelee esimerkiksi erillisvirastoissa, teknisen avun toimistoissa (TAO) tai kansain- v(cid:228)lisiss(cid:228) j(cid:228)rjest(cid:246)iss(cid:228) (esim. Balkanin asioissa)? Kuinka monta virkaa on t(cid:228)ytt(cid:228)m(cid:228)tt(cid:228)? Neil Kinnockin komission puolesta antama vastaus (6. lokakuuta 1999) Elokuun 31. p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) 1999 komissio ty(cid:246)llisti: Nimike M(cid:228)(cid:228)r(cid:228) Budjettikohta Ylim(cid:228)(cid:228)r(cid:228)iset toimihenkil(cid:246)t Erityisneuvonantajat Unionin toimipaikkojen paikalliset toimihenkil(cid:246)t Edustusten paikalliset toimihenkil(cid:246)t 1 310 31 192 1 696 (1) A-7000 A-1113 A-1112 A-6001 (euroina) Vuoden 1999 m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)- rahat 36 310 000 165 000 6 850 000 37 550 000 (1) (1) Huolto- ja turvahenkil(cid:246)st(cid:246)st(cid:228) paikallisella sopimuksella palkattua henkil(cid:246)kuntaa arvioidaan olevan enint(cid:228)(cid:228)n 203 henke(cid:228), joiden kokonaiskustannukset ovat noin 650 000 euroa. Osaa edustustoissa toimivasta teknisen avun henkil(cid:246)kunnasta ei ole sis(cid:228)llytetty edell(cid:228) mainittuihin henki- l(cid:246)st(cid:246)resursseihin. Henkil(cid:246)kuntaa on noin 150 henke(cid:228) vuodessa, ja kustannukset rahoitetaan talousarvion B-osan osastosta B7-5. Erillisvirastojen henkil(cid:246)st(cid:246)hallinto on itsen(cid:228)inen. Niiden lakis(cid:228)(cid:228)teinen henkil(cid:246)kunta on noin 1 200 henke(cid:228). Komissiolla ei t(cid:228)ll(cid:228) hetkell(cid:228) ole tietoja erillisvirastoissa ty(cid:246)skentelev(cid:228)n muun kuin lakis(cid:228)(cid:228)teisen henkil(cid:246)- kunnan m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)st(cid:228). Sen selvitt(cid:228)miseksi kussakin 11 erillisvirastossa olisi teht(cid:228)v(cid:228) v(cid:228)liaikainen kartoitus. Seuraavassa vastaukset muihin erityiskysymyksiin: Tuoreimman syys-lokakuussa 1998 toteutetun teknist(cid:228) apua koskevan tutkimuksen tulosten mukaan komissiolle ty(cid:246)skentelevien teknisen avun toimistojen (TAO) kustannukset ovat noin 200 miljoonaa euroa. Komission mukaan teknisen avun toimistoissa vuosittain ty(cid:246)skentelevien henkil(cid:246)iden m(cid:228)(cid:228)r(cid:228) oli noin 1000 henke(cid:228). Lukuun ei kuitenkaan ole j(cid:228)rjestelm(cid:228)llisesti sis(cid:228)llytetty toimistojen palkkaamaa avustavaa henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228) (kuten sihteerist(cid:246)). Lis(cid:228)ksi teknisen avun toimistojen tulos ilmaistaan tietyn palvelun toimittamisen muodossa (tuotto) eik(cid:228) k(cid:228)ytettyin(cid:228) henkil(cid:246)st(cid:246)resursseina (panos). Toimistojen ty(cid:246)llist(cid:228)m(cid:228)n


title: Πρόταση κανονισμού (ΕΚ) του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου και του Συμβουλίου που παρατείνει την ισχύ του κανονισμού (ΕΚ) αριθ. 443/97 σχετικά με τις δράσεις ενίσχυσης των εκριζωθέντων πληθυσμών στις αναπτυσσόμενες χώρες της Ασίας και της Λατινικής Αμερικής

eurovoc_concepts:
Asia
Latin America
aid to refugees
development aid
humanitarian aid

text: 25. 1. 2000 EL ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237) C 21 E/65 —æ(cid:252)(cid:244)Æ(cid:243)(cid:231) ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı· (¯˚) (cid:244)(cid:239)ı ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:239)ı· ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı ŒÆØ (cid:244)(cid:239)ı (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı (cid:240)(cid:239)ı (cid:240)ÆæÆ(cid:244)(cid:229)(cid:223)(cid:237)(cid:229)Ø (cid:244)(cid:231)(cid:237) Ø(cid:243)(cid:247)ı· (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı· (¯˚) ÆæØŁ. 443/97 (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:220) (cid:236)(cid:229) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:228)æ(cid:220)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)ŒæØ(cid:230)øŁ(cid:221)(cid:237)(cid:244)ø(cid:237) (cid:240)º(cid:231)Łı(cid:243)(cid:236)(cid:254)(cid:237) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:240)(cid:244)ı(cid:243)(cid:243)(cid:252)(cid:236)(cid:229)(cid:237)(cid:229)(cid:242) (cid:247)(cid:254)æ(cid:229)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) `(cid:243)(cid:223)Æ(cid:242) ŒÆØ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¸Æ(cid:244)Ø(cid:237)ØŒ(cid:222)(cid:242) `(cid:236)(cid:229)æØŒ(cid:222)(cid:242) (2000/C 21 E/12) COM(1999) 443 (cid:244)(cid:229)ºØŒ(cid:252) (cid:151) 1999/0194(COD) ((cid:213)(cid:240)(cid:239)(cid:226)º(cid:222)Ł(cid:231)Œ(cid:229) Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) 15 (cid:211)(cid:229)(cid:240)(cid:244)(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 1999) (cid:212)ˇ ¯(cid:213)(cid:209)(cid:217)—`(cid:218)˚ˇ ˚ˇ(cid:201)˝ˇ´ˇ(cid:213)¸(cid:201)ˇ ˚`(cid:201) (cid:212)ˇ (cid:211)(cid:213)(cid:204)´ˇ(cid:213)¸(cid:201)ˇ (cid:212)˙(cid:211) ¯(cid:213)(cid:209)(cid:217)—`(cid:218)˚˙(cid:211) ¯˝(cid:217)(cid:211)˙(cid:211) ¯˛¯˜(cid:217)(cid:211)`˝ (cid:212)ˇ˝ —`(cid:209)ˇ˝(cid:212)` ˚`˝ˇ˝(cid:201)(cid:211)(cid:204)ˇ: ¢æŁæ(cid:239) 1 ‚(cid:247)(cid:239)(cid:237)(cid:244)Æ(cid:242) ı(cid:240)(cid:252)ł(cid:231): (cid:244)(cid:231) (cid:243)ı(cid:237)Ł(cid:222)Œ(cid:231) ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:223)(cid:228)æı(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:222)(cid:242) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:252)(cid:244)(cid:231)(cid:244)Æ(cid:242), ŒÆØ Ø(cid:228)(cid:223)ø(cid:242) (cid:244)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 179, (cid:240)Ææ(cid:220)ªæÆ(cid:246)(cid:239)(cid:242) 1, (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:240)æ(cid:252)(cid:244)Æ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222)(cid:242), Æ(cid:240)(cid:239)(cid:246)Æ(cid:243)(cid:223)(cid:230)(cid:239)(cid:237)(cid:244)Æ(cid:242) (cid:243)ı·(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231) (cid:228)ØÆ(cid:228)ØŒÆ(cid:243)(cid:223)Æ (cid:244)(cid:239)ı (cid:220)æŁæ(cid:239)ı 251 (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:237)Ł(cid:222)Œ(cid:231)(cid:242), ¯Œ(cid:244)Ø(cid:236)(cid:254)(cid:237)(cid:244)Æ(cid:242): (1) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:239) ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:252)(cid:242) (¯˚) ÆæØŁ. 443/97 (cid:244)(cid:239)ı (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:220) (cid:236)(cid:229) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:228)æ(cid:220)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)ŒæØ(cid:230)øŁ(cid:221)(cid:237)(cid:244)ø(cid:237) (cid:240)º(cid:231)Łı(cid:243)(cid:236)(cid:254)(cid:237) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:240)(cid:244)ı(cid:243)(cid:243)(cid:252)(cid:236)(cid:229)(cid:237)(cid:229)(cid:242) (cid:247)(cid:254)æ(cid:229)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) `(cid:243)(cid:223)Æ(cid:242) ŒÆØ (cid:244)(cid:231)(cid:242) ¸Æ(cid:244)Ø(cid:237)ØŒ(cid:222)(cid:242) `(cid:236)(cid:229)æØŒ(cid:222)(cid:242) (cid:240)Æı·(cid:229)Ø (cid:237)Æ Ø(cid:243)(cid:247)ı·(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) 31 ˜(cid:229)Œ(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 1999• 1. (cid:212)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 14, (cid:228)(cid:229)ı·(cid:244)(cid:229)æ(cid:239) (cid:229)(cid:228)(cid:220)(cid:246)Ø(cid:239), (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı· (¯˚) ÆæØŁ. 443/97 (cid:244)(cid:239)ı (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı Æ(cid:237)(cid:244)ØŒÆŁ(cid:223)(cid:243)(cid:244)Æ(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)Æ (cid:229)(cid:238)(cid:222)(cid:242): «¯(cid:246)Ææ(cid:236)(cid:252)(cid:230)(cid:229)(cid:244)ÆØ (cid:221)ø(cid:242) (cid:244)Ø(cid:242) 31 ˜(cid:229)Œ(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 2000» 2. (cid:212)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 6, (cid:240)Ææ(cid:220)ªæÆ(cid:246)(cid:239)(cid:242) 1, (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı· (¯˚) ÆæØŁ. 443/97 (cid:244)(cid:239)ı (cid:211)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:223)(cid:239)ı Æ(cid:237)(cid:244)ØŒÆŁ(cid:223)(cid:243)(cid:244)Æ(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)Æ (cid:229)(cid:238)(cid:222)(cid:242): «1. ˙ (cid:229)Œ (cid:236)(cid:221)æ(cid:239)ı(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:252)(cid:244)(cid:231)(cid:244)Æ(cid:242) (cid:247)æ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:228)(cid:252)(cid:244)(cid:231)(cid:243)(cid:231) (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)æ(cid:220)(cid:243)(cid:229)- ø(cid:237), (cid:243)ı·(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)Æ (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 1, ŒÆºı·(cid:240)(cid:244)(cid:229)Ø (cid:240)(cid:229)æ(cid:223)(cid:239)(cid:228)(cid:239) (cid:240)(cid:221)(cid:237)(cid:244)(cid:229) (cid:229)(cid:244)(cid:254)(cid:237) (1996-2000). (cid:212)(cid:239) (cid:240)(cid:239)(cid:243)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)Ø(cid:239)(cid:237)(cid:239)(cid:236)ØŒ(cid:222)(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220)(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:246)Ææ(cid:236)(cid:239)ª(cid:222) (cid:244)(cid:239)ı (cid:240)Ææ(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)ªæ(cid:220)(cid:236)(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:242), ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:240)(cid:229)æ(cid:223)(cid:239)(cid:228)(cid:239) 1996 (cid:221)ø(cid:242) 2000 Æ(cid:237)(cid:221)æ(cid:247)(cid:229)(cid:244)ÆØ (cid:243)(cid:229) 280 (cid:229)ŒÆ(cid:244)(cid:239)(cid:236)(cid:236)ı·æØÆ (cid:229)ıæ(cid:254). ˇØ (cid:229)(cid:244)(cid:222)(cid:243)Ø(cid:229)(cid:242) (cid:240)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:254)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:229)ªŒæ(cid:223)(cid:237)(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:237) Ææ(cid:236)(cid:252)(cid:228)ØÆ ªØÆ (cid:244)(cid:239)(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)- ß(cid:240)(cid:239)º(cid:239)ªØ(cid:243)(cid:236)(cid:252) Ææ(cid:247)(cid:222), (cid:243)(cid:244)Æ (cid:240)ºÆ(cid:223)(cid:243)ØÆ (cid:244)ø(cid:237) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)Ø(cid:239)(cid:237)(cid:239)(cid:236)ØŒ(cid:254)(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)(cid:239)(cid:240)(cid:244)Ø- Œ(cid:254)(cid:237). » ¢æŁæ(cid:239) 2 (2) (cid:252)(cid:244)Ø Ł(cid:229)øæ(cid:229)(cid:223)(cid:244)ÆØ (cid:243)Œ(cid:252)(cid:240)Ø(cid:236)(cid:239) (cid:237)Æ (cid:240)ÆæÆ(cid:244)ÆŁ(cid:229)(cid:223) (cid:231) Ø(cid:243)(cid:247)ı·(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)ı· (cid:221)ø(cid:242) (cid:244)Ø(cid:242) 31 ˜(cid:229)Œ(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 2000 ŒÆØ, (cid:243)ıª(cid:247)æ(cid:252)(cid:237)ø(cid:242), (cid:237)Æ (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)Ææ(cid:236)(cid:239)(cid:243)Ł(cid:229)(cid:223) (cid:244)(cid:239) (cid:240)(cid:239)(cid:243)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)Ø(cid:239)(cid:237)(cid:239)(cid:236)ØŒ(cid:222)(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220)(cid:242) ŒÆŁ(cid:254)(cid:242) ŒÆØ (cid:231) (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:240)(cid:229)æ(cid:223)(cid:239)(cid:228)(cid:239)(cid:242), (cid:240)(cid:239)ı Æ(cid:237)Æ(cid:246)(cid:221)æ(cid:239)(cid:237)(cid:244)ÆØ (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:220)æŁæ(cid:239) 6, (cid:240)Ææ(cid:220)ªæÆ(cid:246)(cid:239)(cid:242) 1 (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:236)(cid:239)ı· (¯˚) ÆæØŁ. 443/97, ˇ (cid:240)Ææ(cid:254)(cid:237) ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:252)(cid:242) Ææ(cid:247)(cid:223)(cid:230)(cid:229)Ø (cid:237)Æ Ø(cid:243)(cid:247)ı·(cid:229)Ø (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:244)æ(cid:223)(cid:244)(cid:231) (cid:231)(cid:236)(cid:221)æÆ Æ(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)(cid:223)(cid:229)ı(cid:243)(cid:222) (cid:244)(cid:239)ı (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø- (cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237). ˇ (cid:240)Ææ(cid:254)(cid:237) ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:252)(cid:242) (cid:229)(cid:223)(cid:237)ÆØ (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:236)(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:252)(cid:242) ø(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:242) (cid:252)ºÆ (cid:244)Æ (cid:236)(cid:221)æ(cid:231) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆØ Ø(cid:243)(cid:247)ı·(cid:229)Ø (cid:220)(cid:236)(cid:229)(cid:243)Æ (cid:243)(cid:229) Œ(cid:220)Ł(cid:229) Œæ(cid:220)(cid:244)(cid:239)(cid:242) (cid:236)(cid:221)º(cid:239)(cid:242)


title: KIRJALLINEN KYSYMYS E-1630/99 esittäjä(t): Paulo Casaca (PSE) komissiolle. Sokeri ja neuvoston asetuksen (ETY) 1600/92 tarkistaminen.

eurovoc_concepts:
Azores
agricultural production
aid to agriculture
common agricultural policy
processing industry
sugar
sugar beet

text: C 170 E/56 Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti FI 20. 6. 2000 Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (11. lokakuuta 1999) Riisin yhteisest(cid:228) markkinaj(cid:228)rjestelyst(cid:228) annetun neuvoston asetuksen (EY) N :o 3072/95 (1) 6 artiklaa muutettiin Kreikan viranomaisten pyynn(cid:246)st(cid:228) Kreikan kansallisen perusalan jakamiseksi kahdeksi perus- alaksi: I. Thessalonikin, Serresin ja Phtiotiden departementit 22 330 hehtaaria. II. muut departementit 2 561 hehtaaria. Arvoisa parlamentin j(cid:228)sen totesi jo kysymyksess(cid:228)(cid:228)n, ett(cid:228) II perusalan (cid:148)muut departementit(cid:148) kylvetty pinta- ala (5 180 hehtaaria) ylitti huomattavasti perusalan (2 561 hehtaaria), mink(cid:228) vuoksi korvausmaksun alentaminen oli asetuksen (EY) N :o 3072/95 6 artiklan 5 kohdan mukaisesti 100 prosenttia. Komissio pohtii parhaillaan Kreikan viranomaisten (cid:228)skett(cid:228)in esitt(cid:228)m(cid:228)n pyynn(cid:246)n perusteella mahdollisuutta ehdottaa neuvostolle asetuksen (EY) N :o 3072/95 6 artiklan muuttamista siten, ett(cid:228) Kavalan ja Etoloa- karnanican alueet, jotka nyky(cid:228)(cid:228)n kuuluvat II perusalaan (muut departementit), siirret(cid:228)(cid:228)n I perusalaan. T(cid:228)m(cid:228)n toimenpiteen j(cid:228)lkeen II perusalan ylitt(cid:228)misen vaara olisi huomattavasti pienempi. (1) EYVL L 329, 30. 12. 1995. (2000/C 170 E/063) KIRJALLINEN KYSYMYS E-1630/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Paulo Casaca (PSE) komissiolle (15. syyskuuta 1999) Aihe: Sokeri ja neuvoston asetuksen (ETY) 1600/92 tarkistaminen Sokerin tuotannolla ja jalostamisella on Azorien itsehallintoalueeseen kuuluvalle San Miguelin saarelle eritt(cid:228)in suuri taloudellinen merkitys. Yht(cid:228)(cid:228)lt(cid:228) sokerin tuotanto ja jalostaminen takaa yli sadan ty(cid:246)paikan s(cid:228)ilymisen paikallisessa puhdistamossa, toisaalta sen avulla edistet(cid:228)(cid:228)n j(cid:228)rkev(cid:228)(cid:228) maataloutta: yhdist(cid:228)m(cid:228)ll(cid:228) sokerijuurikkaan viljely muiden lajien viljelyyn mahdollistetaan tehokas maan vuorok(cid:228)ytt(cid:246). Neuvoston asetuksella (ETY) 1600/92 (1) (POSEIMA) on suojeltu merkitt(cid:228)v(cid:228)ll(cid:228) tavalla tiettyj(cid:228) maatalous- tuotteita, kuten sokerijuurikasta. jotka liittyv(cid:228)t my(cid:246)nnetyn kiinti(cid:246)n pienuuteen sek(cid:228) maatalouden ongelmiin, Kuitenkin monesta syyst(cid:228), sokerijuurikkaan tuotanto on v(cid:228)hentynyt vuosi vuodelta. N(cid:228)in ollen sokerin tuotanto- ja jalostusmahdolli- suudet Azoreilla ovat jatkossa kyseenalaisia, ellei mit(cid:228)(cid:228)n tehd(cid:228) tilanteen parantamiseksi. Eik(cid:246) komissio katso, ett(cid:228) EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen yhteist(cid:228) maatalouspolitiikkaa koskevien periaatteiden sek(cid:228) K(cid:246)lnin Eurooppa-neuvoston syrj(cid:228)isimpi(cid:228) alueita koske- vien p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)sten mukaisesti olisi syyt(cid:228) tarkistaa neuvoston asetusta (ETY) 1600/92 niin, ett(cid:228) sokerin tuotanto ja jalostaminen voisi jatkua Azoreilla? (1) EYVL L 173, 27. 6. 1992, s. 1. Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (25. lokakuuta 1999) Tiettyj(cid:228) maataloustuotteita hyv(cid:228)ksi 15 p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) kes(cid:228)kuuta 1992 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) 1600/92 kiinnitet(cid:228)(cid:228)n erityist(cid:228) huo- miota sokerijuurikkaan viljelyyn ja sen jalostamiseen sokeriksi. Asetuksessa s(cid:228)(cid:228)det(cid:228)(cid:228)n sokerijuurikkaan hehtaarituesta sek(cid:228) tuesta sen jalostamiseen sokeriksi. erityistoimenpiteist(cid:228) ja Madeiran koskevista Azorien 20. 6. 2000 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 170 E/57 korjattujen juurikkaiden asetuksen Azoreilla (ETY) 1600/92 25 artiklassa tarkoitetun erityistuen m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)n tarkistamisesta 12 p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) maaliskuuta 1998 annetussa komission asetuksessa (EY) 562/98 (1) juurikkaan jalostamiseen my(cid:246)nnett(cid:228)v(cid:228)(cid:228) tukea korotetaan 10 eurosta 27 euroon sadalta kilogrammalta. sokeriksi my(cid:246)nnett(cid:228)v(cid:228)n, jalostamiseen valkoiseksi N(cid:228)ist(cid:228) toimenpiteist(cid:228) huolimatta sokerijuurikkaan viljely on Poseima-ohjelman sille antaman piristysruis- keen j(cid:228)lkeen j(cid:228)lleen taantunut vuodesta 1994 l(cid:228)htien. T(cid:228)m(cid:228) ep(cid:228)suotuisa kehitys ei kuitenkaan vaikuta suoraan jalostusteollisuuteen, joka voi itse tuoda ja puhistaa raakasokeria Azorien tarpeiden t(cid:228)ytt(cid:228)miseksi. Teollisuuden taloudelliset olosuhteet eiv(cid:228)t suinkaan ole heikentyneet, koska se voi tuoda raakasokerinsa maailmanmarkkinahintaan (tai vastaavan suuruisella tuella ostaessaan kiinti(cid:246)iden mukaisesti sokeria yhtei- s(cid:246)st(cid:228)). Azorien maanviljelij(cid:246)iden siirtymiselle sokerijuurikkaan viljelyst(cid:228) muihin tuotantosuuntiin onkin haettava syit(cid:228) maataloustuotannon yleisist(cid:228) edellytyksist(cid:228). Sokeriteollisuuden elinkelpoisuus on pikemminkin sidok- sissa sokerin kulutukseen, joka viime vuosina on ollut laskussa. Tuodun raakasokerin jalostuskapasiteettia s(cid:228)(cid:228)nnell(cid:228)(cid:228)n erityisen hankintaj(cid:228)rjestelm(cid:228)n periaatteiden mukaan, joista on mainittava erityisesti paikallisten tarpeiden kattaminen. Komissio arvioi tarvittaessa uudelleen n(cid:228)it(cid:228) kysymyksi(cid:228) Poseima-ohjelman tarkistusvaiheessa Portugalin viranomaisten pyynn(cid:246)st(cid:228). (1) EYVL L 76, 13. 3. 1998. (2000/C 170 E/064) KIRJALLINEN KYSYMYS E-1631/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Paulo Casaca (PSE) komissiolle (15. syyskuuta 1999) Aihe: Azorien itsehallintoalueen sokerikiinti(cid:246) Asiakirjassa Portugalin liittymisest(cid:228) Euroopan yhteis(cid:246)ihin (II osa XIV luku c kohta, s. 426) Azorien itsehallintoalueelle sijoittautuneen sokerintuotantoyrityksen kiinti(cid:246)ksi vahvistettiin 10 000 tonnia juurikas- sokeria. T(cid:228)h(cid:228)n liittyi oikeus tuoda t(cid:228)m(cid:228)n tuotannon ja 20 000 tonnin m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)n v(cid:228)list(cid:228) erotusta vastaava m(cid:228)(cid:228)r(cid:228) raakasokeria alennetuin tullimaksuin. 27 p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) marraskuuta 1992 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) 3484/92 (1) t(cid:228)t(cid:228) m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)(cid:228) v(cid:228)hennettiin kuitenkin 10 000 tonniin, joka on sama kuin neuvoston asetuksessa (ETY) 1600/92 (2) s(cid:228)(cid:228)detty m(cid:228)(cid:228)r(cid:228). ˜skett(cid:228)in Euroopan komissio tulkitsi voimassa olevaa s(cid:228)(cid:228)nn(cid:246)st(cid:246)(cid:228) niin, ett(cid:228) t(cid:228)m(cid:228) tuontiraakasokerista puhdistetun sokerin m(cid:228)(cid:228)r(cid:228) v(cid:228)hennet(cid:228)(cid:228)n 6 500 tonniin, eik(cid:228) sek(cid:228)(cid:228)n vaihtoehto ole poissuljettu, ett(cid:228) komissio ehdottaa Azorien itsehallintoalueen kiinti(cid:246)n pienent(cid:228)mist(cid:228) entisest(cid:228)(cid:228)nkin. Pit(cid:228)(cid:228)k(cid:246) komissio t(cid:228)t(cid:228) Azorien itsehallintoalueen jatkuvaa ja j(cid:228)rjestelm(cid:228)llist(cid:228) sokerinjalostamiskiinti(cid:246)iden v(cid:228)hent(cid:228)mist(cid:228) EY:n perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohdan mukaisena. (1) (2) EYVL L 353, 3. 12. 1992, s. 8. EYVL L 173, 27. 6. 1992, s. 1. Franz Fischlerin komission puolesta antama vastaus (18. lokakuuta 1999) On totta, ett(cid:228) ennen Poseima-ohjelmaa Azorien sokeriteollisuudella oli oikeus jalostaa raakasokeria m(cid:228)(cid:228)r(cid:228), joka oli paikallisen juurikassokerintuotannon ja 20 000 tonnin v(cid:228)linen erotus. Poseima-ohjelman mukai- sessa erityisess(cid:228) hankintaj(cid:228)rjestelm(cid:228)ss(cid:228) raakasokeria voidaan tuoda maailmanmarkkinahinnoin (tai voidaan my(cid:246)nt(cid:228)(cid:228) vastaavaa tukea, jos k(cid:228)ytet(cid:228)(cid:228)n yhteis(cid:246)n kiinti(cid:246)(cid:246)n kuuluvaa raakasokeria), ja jalostusoikeus koskee enint(cid:228)(cid:228)n 10 000 sokeritonnia, joiden tarkoituksena on kattaa Azorien sokerin tarve n(cid:228)ill(cid:228) erityisedellytyk- sill(cid:228)


title: PERGUNTA ESCRITA E-1632/99 apresentada por Paulo Casaca (PSE) à Comissão. Abuso de posição dominante no mercado do açúcar na Região Autónoma dos Açores.

eurovoc_concepts:
Azores
competition law
discriminatory price
dominant position
sugar

text: C 170 E/58 Jornal Oficial das Comunidades Europeias PT 20. 6. 2000 Tendo em conta estes limites, a Comissªo estabelece anualmente estimativas das necessidades dos A(cid:231)ores e fixa as quantidades a importar, tomando em considera(cid:231)ªo, nomeadamente, a produ(cid:231)ªo local a partir de beterraba. Com a fixa(cid:231)ªo em 6 500 toneladas para a campanha de 1999/2000 (quantidade igual (cid:224) fixada para 1998/1999), a quota mÆxima de produ(cid:231)ªo de a(cid:231)œcar nªo foi reduzida. Esta quota pode ser sempre utilizada para a produ(cid:231)ªo local de a(cid:231)œcar de beterraba; apenas se limitou a importa(cid:231)ªo de a(cid:231)œcar bruto ao abrigo do regime espec(cid:237)fico de abastecimento. Assim sendo, nªo Ø curial falar-se de uma redu(cid:231)ªo progressiva e sistemÆtica das quotas para refina(cid:231)ªo de a(cid:231)œcar na Regiªo Aut(cid:243)noma dos A(cid:231)ores, considerando a Comissªo, consequentemente, que a aplica(cid:231)ªo do programa Poseima nªo pıe em causa o no 2 do artigo 299o (ex-artigo 227o) do Tratado CE. (2000/C 170 E/065) PERGUNTA ESCRITA E-1632/99 apresentada por Paulo Casaca (PSE) (cid:224) Comissªo (15 de Setembro de 1999) Objecto: Abuso de posi(cid:231)ªo dominante no mercado do a(cid:231)œcar na Regiªo Aut(cid:243)noma dos A(cid:231)ores A empresa produtora de a(cid:231)œcar estabelecida na Regiªo Aut(cid:243)noma dos A(cid:231)ores representa uma parte muito reduzida e decrescente das quotas de a(cid:231)œcar atribu(cid:237)das pelas institui(cid:231)ıes europeias a Portugal. Nos œltimos meses, o a(cid:231)œcar proveniente de refinarias sediadas no Continente tem chegado aos estabelecimentos comerciais dos A(cid:231)ores a pre(cid:231)os consideravelmente inferiores aos praticados nos estabe- lecimentos comerciais do Continente, apesar dos custos de transporte para esta Regiªo Aut(cid:243)noma. Nªo considera a Comissªo Europeia que a prÆtica de pre(cid:231)os diferenciados para o a(cid:231)œcar entre o Continente e a Regiªo Aut(cid:243)noma dos A(cid:231)ores por parte das empresas que dominam o mercado pode constituir um caso de abuso de posi(cid:231)ªo dominante? Que tenciona a Comissªo Europeia fazer nesta situa(cid:231)ªo? Resposta dada por Franz Fischler em nome da Comissªo (18 de Outubro de 1999) O mercado do a(cid:231)œcar dos A(cid:231)ores estÆ integrado no mercado comunitÆrio e encontra-se, portanto, aberto aos fornecimentos provenientes de outras regiıes. O a(cid:231)œcar produzido nos A(cid:231)ores, pelo contrÆrio, nªo tem as mesmas possibilidades, por ser produzido em condi(cid:231)ıes espec(cid:237)ficas preferenciais. Os benef(cid:237)cios estªo reservados para a produ(cid:231)ªo local de beterraba e a indœstria transformadora, assim como para os consumidores desta regiªo, em conformidade com os objectivos do programa Poseima. Se se verificam expedi(cid:231)ıes de a(cid:231)œcar do Continente para os A(cid:231)ores, tal deve-se ao facto de os pre(cid:231)os praticados nesta Regiªo permitirem (cid:224)s empresas em causa obter um lucro comparÆvel ao que Ø poss(cid:237)vel realizar no Continente. Em princ(cid:237)pio, as condi(cid:231)ıes espec(cid:237)ficas de que beneficia a empresa a(cid:231)ucareira dos A(cid:231)ores deveriam permitir-lhe abastecer o mercado local a pre(cid:231)os competitivos, dado que aquelas condi(cid:231)ıes dªo a essa a(cid:231)ucareira a possibilidade de comprar o a(cid:231)œcar bruto ao pre(cid:231)o do mercado mundial e vender o a(cid:231)œcar refinado ao pre(cid:231)o comunitÆrio. Sendo a produ(cid:231)ªo local de beterraba muito reduzida actualmente, a elevada margem de refina(cid:231)ªo Ø obtida sobre a maior parte do a(cid:231)œcar produzido. Por conseguinte, a Comissªo entende que nªo deve intervir no sentido indicado pelo Senhor Deputado. Remete-se ainda o Senhor Deputado para as respostas dadas pela Comissªo (cid:224)s suas perguntas escritas E-1630/99 (1) e E-1631/99 (2). (1) Ver p. 56. (2) Ver p. 57


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1964/1999 της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεμβρίου 1999, για τροποποίηση των επιστροφών κατά την εξαγωγή της λευκής ζάχαρης και της ακατέργαστης ζάχαρης σε φυσική κατάσταση

text: L 244/10 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 16. 9. 1999 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1964/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 15ης Σεπτεµβρίου 1999 για τροποποίηση των επιστροφών κατά την εξαγωγή της λευκής ζάχαρης και της ακατέργαστης ζάχαρης σε φυσική κατάσταση Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 1785/81 του Συµβουλίου, της 30ής Ιουνίου 1981, περί κοινής οργανώσεως αγοράς στον τοµέα της ζάχαρης (1), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1148/98 της Επιτροπης (2), και ιδίως το άρθρο 19 παράγραφος 4 δεύτερο εδάφιο, Εκτιµώντας: (1) (2) ότι οι επιστροφές που εφαρµόζονται κατά την εξαγωγή για τη λευκή ζάχαρη και την ακατέργαστη ζάχαρη έχουν καθο- ρισθεί από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1921/1999 της Επι- τροπής (3)· ότι η εφαρµογή των λεπτοµερειών που αναφέρονται στον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1921/1999 στα στοιχεία για τα οποία έλαβε γνώση η Επιτροπή οδηγεί στην τροποποίηση των επιστροφών κατά την εξαγωγή, οι οποίες ισχύουν σήµερα, σύµφωνα µε το παράρτηµα του παρόντος κανονισµού, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Οι επιστροφές κατά την εξαγωγή, σε φυσική κατάσταση και όχι µετουσιωµένων, των προϊόντων που αναφέρονται στο άρθρο 1 παράγραφος 1 στοιχείο α) του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1785/81 και καθορίζονται στο παράρτηµα του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1921/ 1999 είναι τροποποιηµένες σύµφωνα µε τα ποσά που ορίζονται στο παράρτηµα. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει στις 16 Σεπτεµβρίου 1999. Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 15 Σεπτεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 177 της 1. 7. 1981, σ. 4. (2) ΕΕ L 159 της 3. 6. 1998, σ. 38. (3) ΕΕ L 238 της 9. 9. 1999, σ. 6. 16. 9. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 244/11 του κανονισµού της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεµβρίου 1999, για τροποποίηση των επιστροφών κατά την εξαγωγή της λευκής ζάχαρης και της ακατέργαστης ζάχαρης σε φυσική κατάσταση ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ Κωδικός προϊόντος Επιστροφή 1701 11 90 9100 1701 11 90 9910 1701 11 90 9950 1701 12 90 9100 1701 12 90 9910 1701 12 90 9950 — EUR/100 kg — 43,51 42,32 43,51 42,32 (1) (1) (2) (1) (1) (2) 1701 91 00 9000 0,4730 — EUR/1 % ζαχαρόζης × 100 kg — 1701 99 10 9100 1701 99 10 9910 1701 99 10 9950 — EUR/100 kg — 47,30 46,00 46,00 1701 99 90 9100 0,4730 — EUR/1 % ζαχαρόζης × 100 kg — (1) Το παρόν ποσό εφαρµόζεται στην ακατέργαστη ζάχαρη αποδόσεως 92 %. Αν η απόδοση της εξαγόµενης ακατέργαστης ζάχαρης απέχει κατά 92 %, το ποσό της εισφοράς που εφαρµόζεται υπολογίζεται σύµφωνα µε τις διατάξεις του άρθρου 17α παράγραφος 4 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1785/81. (2) Καθορισµός που αναστέλλεται από τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 2689/85 της Επιτροπής (ΕΕ L 255 της 26. 9. 1985, σ. 12), όπως τροποποιήθηκε από τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 3251/85 (ΕΕ L 309 της 21. 11. 1985, σ. 14)


title: Commission Regulation (EC) No 1964/1999 of 15 September 1999 altering the export refunds on white sugar and raw sugar exported in the natural state

text: L 244/10 EN Official Journal of the European Communities 16. 9. 1999 COMMISSION REGULATION (EC) No 1964/1999 of 15 September 1999 altering the export refunds on white sugar and raw sugar exported in the natural state THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organisation of the markets in the sugar sector (1), as last amended by Commission Regulation (EC) No 1148/98 (2), and in particular the second subparagraph of Article 19(4) thereof, (1) Whereas the refunds on white sugar and raw sugar exported in the natural state were fixed by Commission Regulation (EC) No 1921/1999 (3); (2) Whereas it follows from applying the detailed rules contained in Regulation (EC) No 1921/1999 to the information known to the Commission that the export refunds at present in force should be altered to the amounts set out in the Annex hereto, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The export refunds on the products listed in Article 1(1)(a) of Regulation (EEC) No 1785/81, undenatured and exported in the natural state, as fixed in the Annex to Regulation (EC) No 1921/1999 are hereby altered to the amounts shown in the Annex hereto. This Regulation shall enter into force on 16 September 1999. Article 2 This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 15 September 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 177, 1. 7. 1981, p. 4. (2) OJ L 159, 3. 6. 1998, p. 38. (3) OJ L 238, 9. 9. 1999, p. 6. 16. 9. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 244/11 to the Commission Regulation of 15 September 1999 altering the export refunds on white sugar and raw sugar exported in its unaltered state ANNEX Product code 1701 11 90 9100 1701 11 90 9910 1701 11 90 9950 1701 12 90 9100 1701 12 90 9910 1701 12 90 9950 Amount of refund — EUR/100 kg — 43,51 42,32 43,51 42,32 (1) (1) (2) (1) (1) (2) 1701 91 00 9000 0,4730 — EUR/1 % of sucrose × 100 kg — 1701 99 10 9100 1701 99 10 9910 1701 99 10 9950 — EUR/100 kg — 47,30 46,00 46,00 1701 99 90 9100 0,4730 — EUR/1 % of sucrose × 100 kg — (1) Applicable to raw sugar with a yield of 92 %; if the yield is other than 92 %, the refund applicable is calculated in accordance with the provisions of Article 17a (4) of Regulation (EEC) No 1785/81. (2) Fixing suspended by Commission Regulation (EEC) No 2689/85 (OJ L 255, 26. 9. 1985, p. 12), as amended by Regulation (EEC) No 3251/85 (OJ L 309, 21. 11. 1985, p. 14)


title: QUESTION ECRITE no 1621/99 de Raffaele COSTA Perception de commissions élevées sur le change lires/ francs à l'aéroport de Bruxelles

eurovoc_concepts:
Belgium
bank charges
exchange rate
publishing of prices
single exchange-rate policy


title: SKRIFTLIG FRÅGA E-1635/99 från Graham Watson (ELDR) till kommissionen. Förbud mot export av kalvar.

eurovoc_concepts:
United Kingdom
international sanctions
slaughter premium
veal

text: C 219 E/14 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 1. 8. 2000 Betr(cid:228)ffande fr(cid:229)gan om huruvida liknande situationer f(cid:246)rekommer i de (cid:246)vriga medlemsstaterna, p(cid:229)minner kommissionen om ovann(cid:228)mnda artikel 295 i EG-f(cid:246)rdraget. Medlemsstaterna och offentliga bolag har full r(cid:228)tt att investera i ekonomisk verksamhet s(cid:229) l(cid:228)nge konkurrensrreglerna inte (cid:246)vertr(cid:228)ds. (2000/C 219 E/018) SKRIFTLIG FR¯GA E-1635/99 fr(cid:229)n Graham Watson (ELDR) till kommissionen (15 september 1999) ˜mne: F(cid:246)rbud mot export av kalvar ˜r kommissionen medveten om att den brittiska regeringen i slutet av juli upph(cid:246)rde med att finansiera (cid:229)tg(cid:228)rden f(cid:246)r tidig kalvslakt? Genom (cid:229)tg(cid:228)rden utbetalades ett fast pris f(cid:246)r kalvar som hade exporterats f(cid:246)re inf(cid:246)randet av f(cid:246)rbudet mot export av kalvar. Nu n(cid:228)r denna finansiering upph(cid:246)rt har kalvarna endast kunnat s(cid:228)ljas f(cid:246)r ett pund styck p(cid:229) marknaden, mindre (cid:228)n vad transporten dit kostar. D(cid:246)da kalvar har dumpats offentligt och jordbrukare tvingas att skjuta sina egna djur. Avser kommissionen att h(cid:228)va f(cid:246)rbudet mot export av kalvar? Om inte, vad (cid:228)r sannolikheten f(cid:246)r att finansieringen av (cid:229)tg(cid:228)rden f(cid:246)r tidig kalvslakt (cid:229)terupptas? Svar fr(cid:229)n Franz Fischler p(cid:229) kommissionens v(cid:228)gnar (19 oktober 1999) F(cid:246)renade kungarikets myndigheter anm(cid:228)lde f(cid:246)r kommissionen att F(cid:246)renade kungariket slutat till(cid:228)mpa det frivilliga bearbetningsbidraget f(cid:246)r kalvar (CPAS) i slutet av juli 1999. Detta st(cid:246)d som skapades under n(cid:246)tk(cid:246)ttsreformen 1992 och finansierades genom gemenskapens fonder upph(cid:246)r n(cid:228)r den nya n(cid:246)tk(cid:246)ttsre- formen b(cid:246)rjar till(cid:228)mpas (fr(cid:229)n och med januari 2000). Hittills har inte kommissionen f(cid:246)reslagit att h(cid:228)va f(cid:246)rbudet p(cid:229) export av levande n(cid:246)tkreatur fr(cid:229)n F(cid:246)renade kungariket. Levande djur skulle utg(cid:246)ra en st(cid:246)rre risk (cid:228)n k(cid:246)tt f(cid:246)r folk- och djurh(cid:228)lsan eftersom inte alla medlemsstater har en skyddsniv(cid:229) vid slakt liknande den i F(cid:246)renade kungariket, dvs. best(cid:228)mmelser om avl(cid:228)gsnande av specifierat riskmaterial och f(cid:246)r hur djuravfall ska behandlas. Fram till slutet av december 1999 har den brittiska regeringen friheten att sj(cid:228)lvmant reaktivera detta bidrag p(cid:229) den niv(cid:229) som fast(cid:228)lls i kommissionens f(cid:246)rordning (EG) nr 2604/98 av den 3 december 1998 om (cid:228)ndring av f(cid:246)rordning (EEG) nr 3886/92 om till(cid:228)mpningsf(cid:246)reskrifter f(cid:246)r de bidragssystem som fastst(cid:228)lls i r(cid:229)dets f(cid:246)rordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden f(cid:246)r n(cid:246)tk(cid:246)tt och om upph(cid:228)vande av f(cid:246)rordningarna (EEG) nr 1244/82 och (EEG) nr 714/89 (1), eller en annan niv(cid:229) som kommissionen skall best(cid:228)mma. Det (cid:228)r (cid:228)ven v(cid:228)rt att notera att F(cid:246)renade kungariket fr(cid:229)n och med 2000 erh(cid:229)ller 100 000 extra bidragsr(cid:228)ttigheter f(cid:246)r det s(cid:228)rskilda taket f(cid:246)r n(cid:246)tk(cid:246)ttsbidrag fram till dess att export av levande djur som (cid:228)r yngre (cid:228)n sex m(cid:229)nader (cid:229)terupptas. (1) EGT L 328, 4. 12. 1998


title: Advies van het Comité van de Regio's over de "Tenuitvoerlegging van de EU-wetgeving door regio's en plaatselijke overheden"

text: 23. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 374/25 Advies van het Comité van de Regio’s over de „Tenuitvoerlegging van de EU-wetgeving door regio’s en plaatselijke overheden ” HET COMITE´ VAN DE REGIO’S, (1999/C 374/06) gezien het besluit van zijn Bureau van 15 juli 1998 om, overeenkomstig art. 198 C, vierde alinea, van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, een advies over dit onderwerp op te stellen en de commissie voor institutionele aangelegenheden met de voorbereidende werkzaamheden terzake te belasten; gezien het door de commissie voor institutionele aangelegenheden op 6 juli 1999 goedgekeurde ontwerpadvies (CDR 51/99 rev. 2) (rapporteur: de heer Nordström), heeft tijdens zijn 30e zitting van 15 en 16 september 1999 (vergadering van 15 september) het volgende advies met algemene stemmen uitgebracht. 1. Inleiding 2. Omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving 1. 1. Alleen de lidstaten moeten de EU rekenschap geven van de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving. Dit geldt voor zowel de omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving als voor de toepassing ervan. In de landen zelf kan deze taak evenwel worden verdeeld over de centrale regering en de regionale en lokale overheden. In veel gevallen nemen de regio’s en de lokale overheden een groot deel van de opdracht m. b. t. de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving voor hun re- kening. 1. 2. Deelneming van de regio’s en de lokale autoriteiten aan de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving op nationaal niveau getuigt van het belang dat deze wetgeving in de praktijk voor hen heeft. De EU-wetgeving heeft in toenemende mate gevolgen voor terreinen die tot de regionale of lokale bevoegd- heid behoren. Het betrekken van regionale en lokale overheden op nationaal niveau bij zowel het proces van omzetting van EU-wetgeving in nationale wetgeving als het toezicht op de naleving ervan, biedt deze overheden een uitstekende gelegenheid om — hun deskundigheid te doen gelden; — de aandacht te vestigen op hun specifieke karakter; — hun diversiteit en specifieke eigenschappen te behouden; — te zorgen voor een doeltreffend toezicht op de naleving van de wetgeving op een niveau dat dicht bij de burger staat. 1. 3. Deelneming van de regionale en lokale overheden aan de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving is dan ook een noodzakelijke uitbreiding van hun betrokkenheid bij het EU-wetgevingsproces die thans via het Comité van de Regio’s is verzekerd, en in sommige lidstaten via een bijzondere aanvullende procedure voor het betrekken van regio’s en lokale overheden bij het Europese beleid van de centrale overheid. 2. 1. In de lidstaten worden de regionale en lokale overheden op uiteenlopende wijzen bij de omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving betrokken. In sommige landen worden EU-richtlijnen deels via maatregelen van regionale overheden in nationale wetgeving omgezet. Dit geldt voor regio’s die krachtens het nationale recht ook eigen wetgevende bevoegd- heid gekregen hebben. In andere gevallen kan de EU-wetgeving ook ten uitvoer worden gelegd door wetgevende instanties van de centrale regering in samenwerking met een op nationaal niveau ingesteld „regionaal panel”. Er zijn overigens nog verschillende andere wijzen van deelneming van regionale en lokale overheden aan het proces van omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving. Hierbij zij ook aan informele samenwerkingsvormen gedacht. In dit kader kan de omzetting van Europese richtlijnen gevolgen hebben voor de uitoefening van de aan de lokale overheden verleende bevoegdheden. De toepassing van de Europese voorschriften kan in sommige gevallen de bevoegdheden van deze overheden begrenzen of beperken en financiële consequenties voor hun begrotingen hebben. 2. 2. Dankzij de actieve deelneming van regionale en lokale overheden aan de omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving kan zo flexibel mogelijk te werk worden gegaan en kan met de regionale specificiteit rekening worden gehouden. Bovendien wordt zo ook een aanzienlijke dosis deskundigheid in het wetgevingsproces ingebracht. 2. 3. Het meenemen van lokale vereisten draagt bij tot de doeltreffendheid van het bestuur en verhoogt de democratische legitimatie. Het draagt er ook toe bij dat de EU-wetgeving door de burgers wordt aanvaard. 2. 4. De verschillende wijzen van deelneming van de regio- nale en lokale overheden aan de omzetting van EU-richtlijnen in nationale wetgeving worden bepaald door de specifieke constitutionele achtergrond in elke lidstaat. Deze verschillen moeten volledig worden gerespecteerd. C 374/26 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 12. 1999 3. Tenuitvoerlegging van EU-wetgeving door de over- heid Er kan onderscheid worden gemaakt tussen de volgen- in de 3. 1. de drie wijzen waarop de overheid het EU-recht afzonderlijke lidstaten ten uitvoer legt: — voornamelijk via regionale en lokale besturen; — naar gelang van het onderwerp, deels via nationale en deels via regionale/lokale instanties; — uitsluitend via de centrale overheid van de lidstaten. 3. 2. Afhankelijk van de lidstaat wordt de bevoegdheid aan de nationale en/of regionale en lokale overheid verleend. Harmonisatie op dit gebied is niet wenselijk. Binnen het constitutionele kader van elke lidstaat moet er evenwel voor worden gezorgd dat de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving door de overheid op de volgende principes steunt: — een en ander moet zo dicht mogelijk bij de burger gebeuren; — er moet gebruik worden gemaakt van de lokale en regionale knowhow; — er moet worden gestreefd naar een efficiënt bestuur door rekening te houden met de specifieke omstandigheden; — het toezicht moet worden verscherpt en misbruik moet worden verhinderd door lokale en regionale politici verant- woordelijkheid te laten dragen; — de beste voorwaarden moeten worden gecreëerd om de wetgeving voor de burgers aanvaardbaar te maken; — de verantwoordelijkheid moet worden gedragen door bestuurlijke instanties die zo dicht mogelijk bij de burger staan. Door dicht bij de burger te staan, heeft het bestuur een 3. 3. extra troef in handen. Aldus wordt immers een democratische samenleving gestimuleerd en wordt het grootst mogelijke rendement gegarandeerd. Een en ander maakt ook directe aansprakelijkheid van en controle door lokale en regionale politici mogelijk, waardoor wordt verhinderd dat EU-middelen voor verkeerde doeleinden worden gebruikt. 3. 4. Aansprakelijkheid en controle kunnen beter geregeld worden in gebieden van beperkte omvang. Dit draagt overigens ook bij tot een politiek systeem dat doeltreffend is en aanvaard wordt. Een goede tenuitvoerlegging van de EU-wetgeving door de overheid hangt in de meeste gevallen dan ook vooral van regionale en lokale instanties af, met inachtneming van de constitutionele realiteit in de lidstaten. 4. Problemen m. b. t. de naleving van EU-wetgeving 4. 1. Algemene opmerkingen 4. 1. 2. Voorts is van fundamentele betekenis dat de wet- geving van algemeen goede kwaliteit is en dat de financiële en bestuurlijke consequenties van de tenuitvoerlegging ervan voor de regionale en plaatselijke overheden in aanmerking worden genomen. 4. 1. 3. Het Verdrag van Amsterdam en het daaraan gehechte Protocol betreffende de toepassing van het subsidiariteits- en het evenredigheidsbeginsel zijn op zich een toe te juichen, duidelijke uiting van de betekenis die de EU toekent aan het bereiken van evenwicht tussen de verschillende niveaus (EU, lidstaten, regio’s en plaatselijke overheden). 4. 1. 4. In dit verband kan o. m. worden verwezen naar de punten 5, 7 en 9 van dit Protocol alsook naar art. 203 van het Verdrag. Met name de bepaling in het Protocol dat Commissievoorstellen getoetst moeten worden op hun finan- ciële en administratieve gevolgen, moet worden onderstreept. 4. 1. 5. Het Verdrag van Amsterdam vormt dan ook een uniek uitgangspunt om te komen tot een verantwoord even- wicht en tot samenwerking tussen de verschillende niveaus. Op die wijze kan recht worden gedaan aan de regionale en lokale mogelijkheden. 4. 1. 6. In het Verdrag van Amsterdam wordt er verder nadrukkelijk op gewezen dat de EU terdege de mogelijkheden van de regionale en plaatselijke overheden moet nagaan om de door nieuwe wetgeving ontstane bijkomende taken te financieren, en om de consequenties van die wetgeving op bestuurstechnisch vlak aan te kunnen. In dat verband wil het CvdR zijn voldoening uitspre- 4. 1. 7. ken over de door de Commissie uitgevoerde werkzaamheden en over de vooruitgang die is geboekt waar het gaat om b. v. verbetering van de kwaliteit van de wetgeving. Hoewel de hierboven beschreven ontwikkeling als 4. 1. 8. positief kan worden aangemerkt, is er reden om te wijzen op een aantal gebieden waar problemen op regionaal of/en lokaal niveau kunnen rijzen. 4. 1. 9. Daarbij moet worden beseft dat de meningen om- trent de ernst van de hier beschreven problemen kunnen variëren naar gelang van factoren als o. m. traditie, grondwette- lijke achtergrond en de mate van regionaal of lokaal zelfbe- stuur. 4. 2. Kwaliteit van de wetgeving 4. 2. 1. belang voor de kwaliteit van de EU-wetgeving (1). Het subsidiariteitsbeginsel is van buitengewoon groot 4. 2. 2. Beseft moet worden dat de opvattingen omtrent het subsidiariteitsbeginsel en aanverwante vraagstukken in bepaalde opzichten uiteen kunnen lopen. Enerzijds wordt het standpunt gehuldigd dat het subsidiariteitsbeginsel op dynamische wijze moet worden toegepast. Anderzijds wordt ook de mening gehoord dat het subsidiariteitsbeginsel vooral bedoeld is om lidstaten en regio’s alsook plaatselijke autoritei- ten te beschermen tegen onnodige EU-maatregelen, waardoor het beleidsterrein van de EU en haar instellingen op sommige gebieden wordt ingeperkt. 4. 1. 1. Van fundamenteel belang voor een goede tenuitvoer- legging van EU-wetgeving is dat er sprake is van een evenwicht tussen de EU, de lidstaten en het subnationale niveau van de regio’s en de plaatselijke overheden. (1) In dit verband zij verwezen naar de opmerkingen van het Comité van de Regio’s in zijn advies over het thema „De wetgeving verbeteren 1998. Een gedeelde verantwoordelijkheid” (CDR 50/99 fin). 23. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 374/27 4. 2. 3. De standpunten lopen ook uiteen ten aanzien van een duidelijke verdeling van bevoegdheden tussen de diverse niveaus (EU, lidstaten en regio’s/plaatselijke overheden). Vol- gens sommigen (waaronder de Commissie) zou een nauwkeu- rigere afbakening van de bevoegdheden van de EU ten koste gaan van de flexibiliteit van het EU-optreden en daardoor ook vooruitgang op het niveau van EU-wetgeving kunnen belemmeren. Volgens anderen is het zaak dat, naast een strikte naleving van het subsidiariteitsbeginsel, de EU-bevoegdheden duidelijker worden afgebakend. 4. 2. 4. Bovendien lopen de standpunten omtrent de inter- pretatie van de term „exclusieve bevoegdheden van de Gemeen- schap” ook uiteen. De Commissie stelt b. v. dat alle wetgeving betreffende de interne markt tot de exclusieve bevoegdheden van de Gemeenschap behoort, met het gevolg dat het subsidia- riteitsbeginsel hier niet van toepassing is. Volgens anderen zou het terrein van de exclusieve bevoegdheden van de Gemeenschap meer moeten worden ingeperkt zodat het subsidiariteitsbeginsel vaker kan worden toegepast. Deze uiteenlopende opvattingen over belangrijke 4. 2. 5. aspecten van de kwaliteit van de EU-wetgeving kunnen op hun beurt worden gezien als het uitvloeisel van de culturele, historische en constitutionele verschillen tussen de lidstaten en de regio’s in de EU. Deze verschillen vormen een waardevol onderdeel van de Europese dialoog en moeten in die zin volledig worden gerespecteerd. Doordat de EU steeds meer activiteiten ontplooit op 4. 3. gebieden die van nature tot de bevoegdheidssfeer van de regio’s en de plaatselijke autoriteiten behoren, wordt de speelruimte van deze overheden steeds kleiner. Op sommige terreinen die tot de (exclusieve) be- 4. 3. 1. voegdheid van de plaatselijke en de regionale overheden behoren — b. v. plaatselijke en regionale ruimtelijke ordening — bestaat er een duidelijk (bottom-up)verlangen naar meer uitwisseling van informatie, wederzijds overleg en coördinatie op Europees niveau. Indien het onderwerp in kwestie een Europese dimen- 4. 3. 2. sie heeft, is transnationale coördinatie alleen maar toe te juichen. Dergelijke initiatieven kunnen evenwel worden omge- zet in EU-wetgeving of -programma’s en -overeenkomsten met een bindend karakter, waardoor b. v. de eigen bevoegdheden van de plaatselijke en regionale autoriteiten op het gebied van ruimtelijke ordening zouden kunnen worden ingeperkt. 4. 3. 3. Beseft moet worden dat met vrijwillige samenwer- king en coördinatie op Europees niveau tussen de betrokken partijen veel tot stand kan worden gebracht. Er bestaat geen significante behoefte aan gecentraliseerde EU-wet- of -regelgeving om bepaalde doelstellingen te bereiken. 4. 3. 4. Voorts kan men in sommige gevallen met recht de vraag stellen of de EU-bevoegdheden niet in het Verdrag zouden moeten worden gepreciseerd. Het Comité van de Regio’s heeft zich hiervoor uitgesproken en hierop aangedron- gen waar het gaat om een strategie voor de lokale en regionale ruimtelijke ordening (1). 4. 4. Administratieve uitgaven EU-wetgeving en -programma’s — b. v. voor het 4. 4. 1. verzamelen van statistische gegevens — vereisen dikwijls aan- zienlijke administratieve inspanningen van de kant van de regionale en plaatselijke overheden; de hiermee samenhangen- de kosten staan soms in geen enkele verhouding tot de baten. Bovendien is het doel van bepaalde administratieve verplichtingen soms onduidelijk, of lijken zij een doel op zichzelf. 4. 4. 2. Het is begrijpelijk dat toenemende administratieve rompslomp zonder duidelijk doel of voordeel gemakkelijk kan leiden tot onvrede en afnemende steun voor de Europese integratie. 4. 4. 3. De regionale en plaatselijke overheden worden ge- confronteerd met steeds meer taken en een toenemende administratieve last, zowel als gevolg van Europese als natio- nale wetgeving, terwijl zij deze taken moeten uitvoeren met een gelijkblijvende (of in sommige gevallen zelfs afnemende) capaciteit. Het vermogen van de plaatselijke en regionale overheden om de door de Europese (en nationale) wetgeving opgelegde taken te kunnen uitvoeren, moet daarom worden getoetst alvorens nieuwe wetgeving wordt aangenomen. De EU-instellingen moeten Europese wetgeving 4. 4. 4. — zowel bestaande als nieuwe — daarom zorgvuldig onder- zoeken en eisen die niet absoluut noodzakelijk zijn, laten vallen. De noodzaak hiervan moet niet alleen in absolute maar ook in relatieve termen worden vastgesteld, uitgaande van een kosten/batenanalyse. Iedere administratieve bepaling moet een duidelijk doel hebben. 4. 5. Financiële gevolgen In dit verband kan worden verwezen naar de opmer- 4. 5. 1. kingen die werden geformuleerd in het Advies van het Comité van de Regio’s van 15 november 1995 over de „Evaluatie van de economische en bestuurlijke consequenties van EU- wetgeving voor regionale en plaatselijke overheden” (2). 4. 5. 2. In het bijzonder moet er ook op worden gewezen dat de administratieve kosten vaak erg hoog oplopen ten opzichte van het „rendement” van vele kleinere projecten, b. v. op het gebied van architectuurbehoud in gevallen waarin geen sprake is van maatregelen van bijzonder supraregionaal belang. In het geval van kleinere ontwikkelingsprogramma’s moeten de baten in verhouding staan tot de administratieve kosten. Voorts moet worden nagegaan of niet de voorkeur moet worden gegeven aan een concentratie van middelen op afzonderlijke maatregelen van bijzonder belang. (1) CDR 340/96 fin — „Ruimtelijke ordening in Europa”, PB C 116 van 14. 4. 1997, blz. 1. (2) CDR 368/95, PB C 126 van 29. 4. 1996, blz. 1. C 374/28 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 23. 12. 1999 4. 6. Tenuitvoerlegging binnen de lidstaten De problemen die zich bij de uitvoering van EU- 4. 6. 1. wetgeving kunnen voordoen, zijn in sommige gevallen te wijten aan de nationale wetgeving of de uitvoering daarvan in de afzonderlijke lidstaten. Hiervoor moet begrip bestaan, maar het uitgangspunt moet zijn dat een specifiek probleem het best kan worden aangepakt op het niveau waaraan het gerelateerd kan worden. De lokale en regionale overheden moeten de bepalin- 4. 6. 2. gen van communautaire richtlijnen in acht nemen vanaf de datum waarop deze in werking treden, ook wanneer een richtlijn nog niet door de nationale overheden is omgezet (in de jurisprudentie van het Hof van Justitie heet dit de „verticale werking van richtlijnen”). Ook komt de lokale en regionale overheden een rol toe op het gebied van het toezicht op en de tenuitvoerlegging van het Gemeenschapsrecht in geval van onjuiste of onvolledige omzetting van communautaire richtlij- nen in nationaal recht. 5. Conclusies en voorstellen 5. 1. Goede implementatie begint met goede wetgeving. Dit betekent dat de principes van subsidiariteit en evenredigheid volledig moeten worden toegepast. De beschouwingen en conclusies van het CvdR in zijn rapport „Naar een echte subsidiariteitscultuur” (1) worden opnieuw bevestigd en het subsidiariteitsbeginsel moet op alle EU-actiegebieden conse- quent ten uitvoer worden gelegd. 5. 2. Het subsidiariteitsbeginsel geldt voor de uitoefening van de machten, maar zou, met het oog op een betere afbakening van functies, moeten worden aangevuld met regels voor het verlenen van bevoegdheden. 5. 3. Voorts moet voldoende aandacht worden geschonken aan de financiële en administratieve gevolgen voor de lokale en regionale overheden, zodat overregulering en overbodige administratieve rompslomp worden vermeden. Het zou overi- gens een goede zaak zijn als de Commissie in het kader van de voorstellen die zij doet, een raming zou maken van de financiële gevolgen van de nieuwe communautaire richtlijnen voor de lokale overheden en als de lidstaten deze overheden zouden betrekken bij de evaluatie van de kosten van voorschrif- ten waarover wordt onderhandeld. 5. 4. Tevens moeten de regio’s en lokale overheden zo doeltreffend mogelijk worden betrokken bij het EU- wetgevingsproces. Dat zal de legitimiteit en de efficiency van de EU-wetgeving ten goede komen, de verscheidenheid in Europa helpen behouden en er aanzienlijk toe bijdragen dat de EU-wetgeving door de burgers aanvaard wordt. (1) CDR 302/98 fin, PB C 198 van 14. 7. 1999, blz. 73. 5. 5. Afhankelijk van de constitutionele en historische ach- tergrond in de lidstaten zijn er verschillende mogelijkheden voor de regio’s en lokale overheden om hun invloed op het EU-wetgevingsproces te vergroten. Zo is er o. m. de formele bijdrage aan de formulering van het standpunt van de nationale regering in de Raad door middel van ten minste deels bindende resoluties van een regio-parlement in een lidstaat. Voorts is er ook het lobbywerk dat door speciale vertegenwoordigers van bepaalde regio’s of lokale overheden in Brussel kan worden verricht. Het CvdR is evenwel de enige instantie die aan alle regio’s en lokale overheden, ongeacht de constitutionele achtergrond in de betrokken lidstaat, de kans biedt aan invloed te winnen. Het 5. 6. is dan ook van fundamenteel belang dat de doeltreffendheid van de deelneming van het CvdR aan het EU-wetgevingsproces wordt opgevoerd. Voorwaarden hier- voor zijn de volgende: — de bepalingen van het Verdrag van Amsterdam betreffende de eigen administratieve structuur van het CvdR moeten volledig worden toegepast. Het CvdR moet daartoe van de nodige middelen worden voorzien. Het CvdR dringt er bij de verschillende EU-instellingen met klem op aan te zorgen voor een passende financiering van het CvdR, waarvan zijn goede werking uiteindelijk toch afhangt; — aangezien geen enkele andere EU-instelling volledig op de hoogte is van de concrete gevolgen van EU-wetgeving voor de regionale en lokale overheden, zou de Commissie moeten worden verplicht het CvdR reeds in een vroeg stadium van het EU-wetgevingsproces te raadplegen. Het CvdR verwijst in dit verband naar de beschouwingen in zijn advies over de evaluatie van de financiële en bestuurlijke consequenties van EU-wetgeving voor regionale en plaatse- lijke overheden. Het CvdR verheugt zich erover dat de Commissie 5. 7. EU-wetgeving gewoonlijk voorbereidt via Groen- of Witboe- ken die met het oog op een open discussie worden gepubli- ceerd. Dit belet evenwel niet dat het CvdR op basis van zijn achtergrondkennis in een vroeg stadium bij concrete wetgevingsinitiatieven moet worden betrokken. 5. 8. Hoe en in hoeverre regionale en lokale overheden bij het proces van omzetting in nationale wetgeving worden betrokken, hangt af van de organisatie en interne structuur van iedere lidstaat. In ieder geval moet worden gegarandeerd dat naar behoren rekening wordt gehouden met de specifieke behoeften van regionale en lokale autoriteiten. Dit is een absolute voorwaarde voor het behoud van directe bevoegdheid en van de specifieke eigenschappen van iedere regio en lokale gemeenschap, alsmede voor een zo groot mogelijke bijdrage van lokale en regionale knowhow. 5. 9. Het Comité herhaalt in dit verband dat het Comité van de Regio’s als vertegenwoordiger van lokale en regionale overheden officieel en al in een vroeg stadium zou moeten worden geraadpleegd door de Commissie en door de lidstaten over alle voorstellen voor wetgeving die voor de burgers noemenswaardige consequenties kunnen hebben. 23. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 374/29 5. 10. De tenuitvoerlegging van de EU-wetgeving door de regionale en lokale overheden is van fundamenteel belang om voeling met de burger te houden, en om doeltreffendheid en een gedegen bijdrage van lokale en regionale knowhow, alsmede een zo doeltreffend mogelijk toezicht op een correct gebruik van de middelen te garanderen. Naar gelang van hun specifieke situatie zouden regio’s en plaatselijke overheden voldoende armslag moeten krijgen bij de tenuitvoerlegging van de wetgeving. Als de EU-wetgeving alleen door de nationale overheid ten uitvoer wordt gelegd zonder actieve deelneming van de regionale en lokale besturen, kan bezwaar- lijk worden gegarandeerd dat voldoende voeling met de burger wordt gehouden en dat de burger de EU-wetgeving zonder meer zal aanvaarden. 5. 11. Teneinde te bewerkstelligen dat EU-wetgeving vol- ledig en doeltreffend ten uitvoer wordt gelegd, dienen lokale en regionale overheden voldoende bevoegdheden en middelen te krijgen om situaties in de gaten te houden waarin commu- nautaire richtlijnen door de bevoegde wetgevende overheden niet, onvolledig of onjuist zijn omgezet. 5. 12. Met het oog op meer diepgaand onderzoek door het CvdR worden de volgende voorstellen gedaan: — het CvdR zou studies moeten lanceren over de langeter- mijngevolgen van EU-optreden binnen het actiegebied van de regionale en lokale overheden op specifieke terreinen, met name bij de planning van wetgeving en openbare diensten; Brussel, 15 september 1999. vraag — het CvdR zou zich in een studie ook moeten buigen over de EU- wetgevingsproces kan deelnemen. Daarbij moet bijzondere aandacht worden besteed aan een grotere deelneming in een vroeg stadium van dat wetgevingsproces; doeltreffender hoe aan het het — het CvdR zou, waar nodig, vergelijkende studies moeten verrichten over de tenuitvoerlegging van EU-wetgeving op specifieke belangengebieden. Doel daarbij moet zijn, meer inzicht te krijgen in wijzen van tenuitvoerlegging die als voorbeeld voor de hele Gemeenschap zouden kunnen dienen. Daarbij zou gebruik kunnen worden gemaakt van bestaande programma’s voor interregionale samenwerking en partnerschap (b. v. Karolus) om onderzoek te doen naar de tenuitvoerlegging; — het CvdR adviseert de Commissie, een lijst van bestaande EU-steunprogramma’s en begrotingslijnen voor te leggen, zodat het deze programma’s kan toetsen op Europese meerwaarde en administratieve kosten voor regio’s en plaatselijke overheden waarmee de tenuitvoerlegging ge- paard gaat; — het CvdR moet, in aansluiting op de resultaten van de bovenvermelde onderzoeken en studies, ook de nodige initiatieven nemen. De voorzitter van het Comité van de Regio’s Manfred DAMMEYER


title: PERGUNTA ESCRITA n. 1598/99 do Deputado Caroline JACKSON Öppenheten hos arbetsgrupperna inom EU:s vetenskapliga kommittéer

eurovoc_concepts:
scientific committee (EU)
transparency in decision-making


title: Komisjoni otsus, 15. september 1999, millega muudetakse otsust 1999/507/EÜ teatavate Lääne-Malaisiast ja Austraaliast toodavate lendkoerte, koerte ja kasside suhtes kohaldatavate teatavate kaitsemeetmete kohta (teatavaks tehtud numbri K(1999) 2975 all)EMPs kohaldatav tekst

eurovoc_concepts:
Australia
Malaysia
animal disease
domestic animal
health control
import

text: 308 ET Euroopa Liidu Teataja 03/26. kd 31999D0643 L 255/38 EUROOPA ÜHENDUSTE TEATAJA 30. 9. 1999 KOMISJONI OTSUS, 15. september 1999, millega muudetakse otsust 1999/507/EÜ teatavate Lääne-Malaisiast ja Austraaliast toodavate lendkoerte, koerte ja kasside suhtes kohaldatavate teatavate kaitsemeetmete kohta (teatavaks tehtud numbri K(1999) 2975 all) (EMPs kohaldatav tekst) (1999/643/EÜ) EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE: Artikkel 1 Otsuse 1999/507/EÜ artikli 3 lõike 2 teist taanet muudetakse järgmiselt. 1. Sõnad “IgM ja IgG tuvastamiseks tehtud ELISA test” asenda- takse sõnadega “seerumi neutralisatsiooni test”. 2. Sõnad “10 päeva” asendatakse sõnadega “14 päeva”. Artikkel 2 Liikmesriigid muudavad Austraalia suhtes kohaldatavaid meet- meid, et viia need vastavusse käesoleva otsusega. Liikmesriigid teavitavad sellest komisjoni. Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele. Artikkel 3 Brüssel, 15. september 1999 Komisjoni nimel komisjoni liige Franz FISCHLER võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, juuli 1991. arvesse nõukogu 15. võttes aasta direktiivi 91/496/EMÜ, millega sätestatakse kolmandatest riikidest ühen- dusse toodavate loomade veterinaarkontrolli põhimõtted ja ja muudetakse 90/675/EMÜ, (1) viimati muudetud direktiiviga 96/43/EÜ, (2) eriti selle artikli 18 lõiget 7, 89/662/EMÜ, 90/425/EMÜ direktiive ning arvestades järgmist: (1) Komisjon on otsusega (3) võtnud vastu kaitsemeetmed teatavate Lääne-Malaisiast ja Austraaliast toodavate lend- koerte, koerte ja kasside suhtes seoses Nipah ja Hendra haigusega. Austraaliast imporditavate kasside testimis- nõudeid tuleb muuta nii, et oleks võimalik kasutada kinnitatud diagnostilist testi Hendra haiguse viiruse vastase antikeha leidmiseks. (2) Käesolev otsus on kooskõlas alalise veterinaarkomitee arvamusega, (1) EÜT L 268, 24. 9. 1991, lk 56. (2) EÜT L 162, 1. 7. 1996, lk 1. (3) EÜT L 194, 27. 7. 1999, lk 66