title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1627/99 von Alexandros Alavanos (GUE/NGL) an die Kommission. Maßnahmen zur Stützung des Reisanbaus in Griechenland.

eurovoc_concepts:
Greece
common agricultural policy
common organisation of markets
rice
utilised agricultural area

text: 20. 6. 2000 DE Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften C 170 E/55 Antwort von Herrn Vitorino im Namen der Kommission (25. Oktober 1999) Im Vorfeld des Europ(cid:228)ischen Rates von Tampere hat die Kommission keine vertraulichen Dokumente (cid:252)ber das Abh(cid:246)ren von Satelliten-Telefongespr(cid:228)chen oder Internet-Mitteilungen erarbeitet. Das einzige von der Kommission f(cid:252)r den Europ(cid:228)ischen Rat erstellte Dokument ist ein Vermerk (SEK(99) 1518) zur Vorberei- tung dieser Sondertagung, in dem die Entwicklung der Union als Raum der Freiheit, der Sicherheit und des Rechts er(cid:246)rtert wird. Auf der Grundlage dieses Vermerks hat Pr(cid:228)sident Prodi am 23. September 1999 Premierminister Lipponen ein Schreiben (cid:252)bermittelt. Das Thema (cid:220)berwachung des Fernmeldeverkehrs wird von der Kommission mit einem H(cid:246)chstma(cid:223) an Transparenz behandelt. Mit dem Europ(cid:228)ischen Parlament werden vor und nach dem Europ(cid:228)ischen Rat von Tampere Gespr(cid:228)che stattfinden. Die Kommission verweist den Herrn Abgeordneten auf die den Schmid-Bericht zum Thema (cid:132)(cid:220)berwachung von Telefonverbindungen(cid:147) zugrundelegende Aussprache des Parlaments vom 6. Mai 1999, in der die Kommission dem Parlament ihren Standpunkt dargelegt hat. Zusammenfassend ist zu bemerken, da(cid:223) sich die Kommission insbesondere in Anbetracht des raschen und tiefgreifenden Wandels, dem der Telekommunikationsbereich in Europa st(cid:228)ndig unterworfen ist, der Bedeutung des Themas sehr bewu(cid:223)t ist. In diesem Zusammenhang ist einerseits auf das legitime Interesse der Strafverfolgungsbeh(cid:246)rden hinzu- weisen: Die Entwicklung im Telekommunikationssektor und das Internet d(cid:252)rfen die Mitgliedstaaten nicht bei der Verbrechensbek(cid:228)mpfung und der Aufrechterhaltung der (cid:246)ffentlichen Sicherheit behindern. Bei dem st(cid:228)ndig wachsenden Angebot an Telekommunikations-Dienstleistungen (vor allem im Internet) m(cid:252)ssen andererseits die Benutzer auf die Sicherheit der angebotenen Dienste vertrauen k(cid:246)nnen, wenn sich dieser Sektor weiterentwickeln soll. Nach Auffassung der Kommission geht es darum, ein Gleichgewicht der Interessen zu erreichen. Dies kann nur im Wege von Gespr(cid:228)chen zwischen den Strafverfolgungsbeh(cid:246)rden, den Betreibern, der Wirtschaft und den von Datenschutzbelangen besonders betroffenen Personen geschehen. Dar(cid:252)ber hinaus wird zur Zeit im Rat der Entwurf eines Abkommens der Mitgliedstaaten zur Verbesserung der Rechtshilfe in Strafsachen diskutiert, das auch Bestimmungen (cid:252)ber die (cid:220)berwachung des Fernmelde- ist es sicherzustellen, da(cid:223) die Einrichtungen f(cid:252)r das Abh(cid:246)ren im Rahmen einer verkehrs enth(cid:228)lt. Ziel strafrechtlichen Ermittlung auch f(cid:252)r die neuen Satelliten-Telekommunikationssysteme geeignet sind. (2000/C 170 E/062) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1627/99 von Alexandros Alavanos (GUE/NGL) an die Kommission (15. September 1999) Betrifft: Ma(cid:223)nahmen zur St(cid:252)tzung des Reisanbaus in Griechenland Mit der Verordnung 2072/98 (1) wurden zwei Grundfl(cid:228)chen f(cid:252)r den Reisanbau in Griechenland festgelegt. Die Anwendung der Verordnung wirkte sich 1998 so aus, da(cid:223) den Landwirten auf der Fl(cid:228)che B, in der es zu einer (cid:220)berschreitung der festgesetzten Quote kam, keinerlei Beihilfe gezahlt wurde (cid:129) und dies trotz der Tatsache, da(cid:223) die f(cid:252)r Griechenland festgelegte Gesamtquote von 24. 891 Hektar nicht (cid:252)berschritten wurde. Das System der Regionalisierung der Anbaufl(cid:228)chen in Verbindung mit der au(cid:223)erordentlich hohen Mit- verantungsabgabe bei einer (cid:220)berschreitung hat die Reiserzeuger in eine besonders schwierige Lage gebracht; kann die Kommission daher mitteilen, ob sie die M(cid:246)glichkeit einer Quoten-(cid:220)bertragung von einem Gebiet auf das andere erw(cid:228)gt, wie sie auch bei Hartweizen erfolgt? Welche anderen Ma(cid:223)nahmen gedenkt sie zu ergreifen (Erh(cid:246)hung der gesamten H(cid:246)chstmenge, Zuteilung von Quoten je Nomos, (cid:220)ber- wachung der kontrollierten Masseneinfuhren aus Drittl(cid:228)ndern), um den Reisanbau zu unterst(cid:252)tzen? (1) ABl. L 265 vom 30. 9. 1998, S. 4. C 170 E/56 Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften DE 20. 6. 2000 Antwort von Herrn Fischler im Namen der Kommission (11. Oktober 1999) Auf Antrag der griechischen Beh(cid:246)rden wurde Artikel 6 der Verordnung (EG) 3072/95 des Rates (cid:252)ber die gemeinsame Marktorganisation f(cid:252)r Reis (1), dahingehend ge(cid:228)ndert, da(cid:223) die einzelstaatliche Grundfl(cid:228)che in zwei Grundfl(cid:228)chen aufgeteilt wurde: I. Nomoi Saloniki, Serres et Phtiotis: 22 330 ha II. andere Nomoi: 2 561 ha. Wie der Herr Abgeordnete feststellt, (cid:252)berstieg 1998 die tats(cid:228)chliche Aussaatfl(cid:228)che in den (cid:132)anderen Nomoi(cid:147) mit 5 180 ha bei weitem die f(cid:252)r die Grundfl(cid:228)che II festgesetzte Fl(cid:228)che von 2 561 ha. Dementsprechend wurden die Ausgleichszahlungen gem(cid:228)(cid:223) Artikel 5 Absatz 6 der Verordnung (EG) 3072/95 um 100 % gek(cid:252)rzt. Auf Bitten der griechischen Beh(cid:246)rden pr(cid:252)ft die Kommission nun die M(cid:246)glichkeit, Artikel 6 der Verordnung (EG) 3072/95 zu (cid:228)ndern, um die Regionen Kavala sowie ˜tolien und Akarnanien, die zur Zeit zur Grundfl(cid:228)che II (andere Nomoi) gez(cid:228)hlt werden, in die Grundfl(cid:228)che I einzubeziehen. Damit d(cid:252)rfte sich die Gefahr einer (cid:220)berschreitung der zul(cid:228)ssigen Ausaatfl(cid:228)che in den (cid:132)anderen Nomoi(cid:147) verringern. (1) ABl. L 329 vom 30. 12. 1995. (2000/C 170 E/063) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-1630/99 von Paulo Casaca (PSE) an die Kommission (15. September 1999) Betrifft: Zucker und ˜nderung der Verordnung Nr. 1600/92 Die Erzeugung und Raffination von Zucker auf der Insel S. Miguel in der autonomen Region der Azoren ist von gr(cid:246)(cid:223)ter wirtschaftlicher Bedeutung. Dadurch werden zum einen (cid:252)ber 100 Arbeitspl(cid:228)tze in der (cid:246)rtlichen Raffination gesichert und zum anderen ein wichtiger alternativer landwirtschaftlicher Produktionszweig gef(cid:246)rdert, der zusammen mit anderen Anbauarten eine effizientere Fruchtwechselwirtschaft erm(cid:246)glicht. Mit der Verordnung Nr. 1600/92 (1) (POSEIMA) haben die europ(cid:228)ischen Institutionen den verschiedenen landwirtschaftlichen Produktionszweigen, u. a. dem Anbau von Zuckerr(cid:252)ben, erheblichen Schutz gew(cid:228)hrt. Aus verschiedenen Gr(cid:252)nden, die mit der geringen zugeteilten Quote und mit Schwierigkeiten im landwirt- schaftlichen Bereich zusammenh(cid:228)ngen, nimmt die Erzeugung von Zuckerr(cid:252)ben von Jahr zu Jahr ab, so da(cid:223) die Erzeugung und Raffination von Zucker auf den Azoren k(cid:252)nftig in ihrer Existenz gef(cid:228)hrdet ist, wenn nichts dagegen getan wird. Ist die Kommission in Anbetracht der Grunds(cid:228)tze der Gemeinsamen Agrarpolitik, Artikel 299 Absatz 2 des EG-Vertrags und der Beschl(cid:252)sse von K(cid:246)ln zu den weit abgelegenen Regionen nicht auch der Ansicht, da(cid:223) die Verordnung Nr. 1600/92 ge(cid:228)ndert werden sollte, um den Fortbestand der Erzeugung und Raffination von Zucker auf den Azoren zu sichern? (1) ABl. L 173 vom 27. 6. 1992, S. 1. Antwort von Herrn Fischler im Namen der Kommission (25. Oktober 1999) In der Verordnung (EWG) 1600/92 des Rates vom 15. Juni 1992 zum Erla(cid:223) von Sonderma(cid:223)nahmen f(cid:252)r bestimmte landwirtschaftliche Erzeugnisse zugunsten der Azoren und Madeiras nimmt der Anbau von Zuckerr(cid:252)ben und ihre Verarbeitung in Zucker einen wichtigen Platz ein. Die Verordnung sieht eine Hektarbeihilfe f(cid:252)r den Anbau von Zuckerr(cid:252)ben sowie Beihilfen f(cid:252)r ihre Verarbeitung in Zucker durch die Industrie vor


title: 1999/628/EG, EGKS, Euratom: Besluit van de vertegenwoordigers van de regeringen der lidstaten van 15 september 1999 houdende benoeming van een rechter bij het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen

eurovoc_concepts:
Court of Justice of the European Union
appointment of staff
member of the Court of Justice (EU)

formats: html pdf print

text: L 248/32 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 21. 9. 1999 VAN DE VERTEGENWOORDIGERS VAN DE REGERINGEN DER LIDSTATEN van 15 september 1999 houdende benoeming van een rechter bĳ het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen BESLUIT (1999/628/EG, EGKS, Euratom) DE VERTEGENWOORDIGERS VAN DE REGERINGEN DER LIDSTATEN VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, inzonderheid op artikel 223, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal, inzonderheid op artikel 32 ter, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap voor Atoomenergie, inzonderheid op artikel 139, Overwegende dat krachtens de artikelen 5 en 7 van het Protocol betreffende het statuut van het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschap en de overeenkomstige bepalingen van de Protocollen betreffende de statuten van het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschap voor Kolen en Staal en van de Europese Gemeenschap voor Atoomenergie en ingevolge het ontslag van de heer John MURRAY, een rechter dient te worden benoemd voor het nog resterende gedeelte van diens mandaat, BESLUITEN: Artikel 1 Voor de periode tot en met 6 oktober 2003 wordt met ingang van de datum van haar eedaflegging tot rechter bĳ het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen benoemd: mevrouw Fidelma MACKEN. Dit besluit wordt bekendgemaakt in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. Artikel 2 Gedaan te Brussel, 15 september 1999. De Voorzitter A. SATULI


title: Verordening (EG) nr. 1973/1999 van de Commissie van 15 september 1999 betreffende de afgifte van uitvoercertificaten van systeem A1 in de sector groenten en fruit

eurovoc_concepts:
export licence
nut
pip fruit

formats: pdf print

text: L 244/42 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 16. 9. 1999 VERORDENING (EG) Nr. 1973/1999 VAN DE COMMISSIE van 15 september 1999 betreffende de afgifte van uitvoercertificaten van systeem A1 in de sector groenten en fruit DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, Gelet op Verordening (EG) nr. 2190/96 van de Commissie van 14 november 1996 houdende uitvoeringsbepalingen van Verordening (EG) nr. 2200/96 van de Raad wat de toekenning van uitvoerrestituties in de sector groenten en fruit betreft (1), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 1303/1999 (2), en met name op artikel 2, lid 3, (1) (2) (3) Overwegende dat in Verordening (EG) nr. 1926/1999 van de Commissie (3), is bepaald voor welke hoeveel- heden, exclusief de hoeveelheden waarvoor in het kader van voedselhulp certificaten zĳn aangevraagd, uitvoer- certificaten van systeem A1 kunnen worden afgegeven; Overwegende dat in artikel 2 van Verordening (EG) nr. 2190/96 is bepaald onder welke voorwaarden de Commissie bĳzondere maatregelen kan nemen om over- schrĳding van de hoeveelheden waarvoor certificaten van systeem A1 kunnen worden afgegeven, te voor- komen; Overwegende dat, volgens de informatie waarover de Commissie op dit ogenblik beschikt, deze hoeveelheden, verminderd en vermeerderd met de in artikel 2, lid 3, van Verordening (EG) nr. 2190/96 bedoelde hoeveel- heden, zouden worden overschreden als de certificaten van systeem A1 die op of na 9 september 1999 zĳn aangevraagd voor hazelnoten in de dop en appelen onbeperkt zouden worden afgegeven; dat het bĳgevolg dienstig is voor deze producten een afgiftepercentage voor certificaten van systeem A1 vast te stellen voor op 9 september 1999 aangevraagde hoeveelheden en certifi- loop van dezelfde caataanvragen die aanvraagperiode worden ingediend, af te wĳzen, in de later HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 Uitvoercertificaten van systeem A1 voor hazelnoten in de dop en appelen die op 9 september 1999 zĳn aangevraagd op grond van artikel 1 van Verordening (EG) nr. 1926/1999, worden afgegeven voor hazelnoten in de dop voor 67,0 % en voor appelen voor 22,5 % van de aangevraagde hoeveelheden. Na 9 september en vóór 9 november 1999 ingediende certi- ficaataanvragen van systeem A1 voor deze producten worden afgewezen. Deze verordening treedt in werking op 16 september 1999. Artikel 2 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselĳk in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 15 september 1999. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie (1) PB L 292 van 15. 11. 1996, blz. 12. (2) PB L 155 van 22. 6. 1999, blz. 29. (3) PB L 238 van 9. 9. 1999, blz. 20


title: QUESTION ECRITE no 1619/99 de Gerhard HAGER Les régions nationales bénéficiaires d'aides et leur adéquation aux objectifs communautaires

eurovoc_concepts:
Austria
EU regional policy
common commercial policy
control of State aid
regional aid
terms for aid


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 1961/1999 της Επιτροπής, της 15ης Σεπτεμβρίου 1999, για τον καθορισμό των δασμών κατά την εισαγωγή στον τομέα των σιτηρών

eurovoc_concepts:
CCT duties
cereals
import

text: L 244/4 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 16. 9. 1999 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1961/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 15ης Σεπτεµβρίου 1999 για τον καθορισµό των δασµών κατά την εισαγωγή στον τοµέα των σιτηρών Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 του Συµβουλίου, της 30ής Ιουνίου 1992, περί κοινής οργανώσεως της αγοράς στον τοµέα των σιτηρών (1), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1253/1999 (2), τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1249/96 της Επιτροπής, της 28ης Ιου- νίου 1996, περί λεπτοµερειών εφαρµογής του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 του Συµβουλίου όσον αφορά τους δασµούς κατά την εισαγωγή στον τοµέα των σιτηρών (3), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2519/98 (4), και ιδίως το άρθρο 2 παράγραφος 1, Εκτιµώντας: (1) ότι το άρθρο 10 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 προβλέπει ότι κατά την εισαγωγή των προϊόντων που αναφέ- ρονται στο άρθρο 1 του εν λόγω κανονισµού, εισπράττονται οι δασµοί του κοινού δασµολογίου· ότι, εντούτοις, για τα προϊόντα που αναφέρονται στην παράγραφο 2 του άρθρου αυτού, ο δασµός κατά την εισαγωγή ισούται µε την τιµή παρεµβάσεως που ισχύει για τα προϊόντα αυτά κατά την εισαγωγή προσαυξηµένη κατά 55 % και µειωµένη κατά την τιµή cif κατά την εισαγωγή που εφαρµόζεται στην εν λόγω αποστολή· εντούτοις, ο δασµός αυτός δεν είναι δυνατόν να υπερβαίνει το δασµό του κοινού δασµολογίου· (2) ότι, δυνάµει του άρθρου 10 παράγραφος 3 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92, οι τιµές cif κατά την εισαγωγή υπο- λογίζονται µε βάση τις αντιπροσωπευτικές τιµές για το εν λόγω προϊόν στη διεθνή αγορά· (3) (4) (5) (6) ότι ο κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 1249/96 έχει καθορίσει τις λεπτοµέρειες εφαρµογής του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/ 92 όσον αφορά τους δασµούς κατά την εισαγωγή στον τοµέα των σιτηρών· ότι οι δασµοί κατά την εισαγωγή εφαρµόζονται έως ότου ισχύει νέος καθορισµός· ότι εξακολουθούν επίσης να ισχύουν, εάν δεν διατίθεται καµία τιµή για το χρηµατιστήριο αναφοράς που αναφέρεται στο παράρτηµα ΙΙ του κανονι- σµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96 κατά τη διάρκεια των δύο εβδο- µάδων που προηγούνται του προσεχούς καθορισµού· ότι, για να καταστεί δυνατή η κανονική λειτουργία του καθεστώτος των δασµών κατά την εισαγωγή, πρέπει, για τον υπολογισµό αυτό, να ληφθούν υπόψη οι αντιπροσωπευτικές τιµές της αγοράς που διαπιστώθηκαν κατά τη διάρκεια µιας περιόδου αναφοράς· ότι η εφαρµογή του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96 οδηγεί στον καθορισµό των δασµών κατά την εισαγωγή, σύµφωνα µε το παράρτηµα του παρόντος κανονισµού, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Οι δασµοί κατά την εισαγωγή στον τοµέα των σιτηρών που αναφέ- ρονται στο άρθρο 10 παράγραφος 2 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 καθορίζονται στο παράρτηµα Ι του παρόντος κανονι- σµού, µε βάση τα στοιχεία που περιλαµβάνονται στο παράρτηµα ΙΙ. Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει στις 16 Σεπτεµβρίου 1999. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 15 Σεπτεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 181 της 1. 7. 1992, σ. 21. (2) ΕΕ L 160 της 26. 6. 1999, σ. 18. (3) ΕΕ L 161 της 29. 6. 1996, σ. 125. (4) ΕΕ L 315 της 25. 11. 1998, σ. 7. 16. 9. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 244/5 ∆ασµοί κατά την εισαγωγή των προϊόντων που αναφέρονται στο άρθρο 10 παράγραφος 2 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ I Κωδικός ΣΟ Περιγραφή των εµπορευµάτων 1001 10 00 Σιτάρι σκληρό υψηλής ποιότητας µέσης ποιότητας (1) 1001 90 91 Σιτάρι µαλακό που προορίζεται για σπορά: 1001 90 99 Σιτάρι µαλακό, εκλεκτής ποιότητας εκτός από εκείνο που προορίζε- ται για σπορά (3) µέσης ποιότητας βασικής ποιότητας 1002 00 00 Σίκαλη 1003 00 10 Κριθάρι που προορίζεται για σπορά 1003 00 90 Κριθάρι εκτός από αυτό που προορίζεται για σπορά (3) 1005 10 90 Καλαµπόκι για σπορά εκτός από το υβρίδιο 1005 90 00 Καλαµπόκι εκτός από αυτό που προορίζεται για σπορά (3) 1007 00 90 Σόργο σε κόκκους εκτός από το υβρίδιο που προορίζεται για σπορά ∆ασµός κατά την εισαγωγή που διεξάγεται δια ξηράς, ποταµού ή θαλάσσης και προέρχεται από λιµάνια της Μεσογείου, της Μαύρης Θάλασσας ή της Βαλτικής Θάλασσας (σε EUR/τόνο) ∆ασµός κατά την εισαγωγή που διεξάγεται αεροπορικώς ή δια θαλάσσης προερχόµενη από άλλα λιµάνια (2) (σε EUR/τόνο) 39,30 49,30 42,04 42,04 68,65 83,08 83,10 83,10 83,10 102,80 102,80 93,95 29,30 39,30 32,04 32,04 58,65 73,08 73,10 73,10 73,10 98,09 98,09 83,95 (1) Για το σκληρό σιτάρι που δεν πληροί τις ελάχιστες ποιοτικές προδιαγραφές για το σκληρό σίτο µέσης ποιότητας που αναφέρονται στο παράρτηµα Ι του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96, ο εφαρµοζόµενος δασµός είναι εκείνος που καθορίζεται για το µαλακό σιτάρι χαµηλής ποιότητας. (2) Για τα εµπορεύµατα που φθάνουν στην Κοινότητα από τον Ατλαντικό Ωκεανό ή µέσω της διώρυγας του Σουέζ [άρθρο 2 παράγραφος 4 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96] ο εισαγωγέας µπορεί να επωφεληθεί µειώσεως των δασµών κατά: — 3 EUR ανά τόνο εάν το λιµάνι βρίσκεται στην Μεσόγειο θάλασσα ή, — 2 EUR ανά τόνο εάν το λιµάνι εκφόρτωσης βρίσκεται στην Ιρλανδία, στο Ηνωµένο Βασίλειο, στη ∆ανία, στη Σουηδία, στη Φινλανδία ή από την πλευρά του Ατλαντικού της Ιβηρικής χερσονήσου. (3) Ο εισαγωγέας µπορεί να επωφεληθεί κατ’ αποκοπή µειώσεως 14 ή 8 EUR ανά τόνο όταν πληρούνται οι προϋποθέσεις που καθορίζονται στο άρθρο 2 παράγραφος 5 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96. L 244/6 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 16. 9. 1999 ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ ΙΙ Στοιχεία υπολογισµού των δασµών (περίοδος από τις 31. 8. 1999 έως τις 14. 9. 1999) 1. Μέσοι όροι της περιόδου των δύο εβδοµάδων που προηγούνται της ηµέρας του καθορισµού: Χρηµατιστηριακές τιµές Minneapolis Kansas-City Chicago Chicago Minneapolis Minneapolis Minneapolis Προϊόν (% πρωτεΐνες έως 12 % υγρασία) HRS2. 14 % HRW2. 11,5 % SRW2 YC3 HAD2 µέσης ποιότητας (*) US barley 2 Τιµή (EUR/τόνο) 119,28 104,93 98,21 80,01 129,89 (**) 119,89 (**) 86,09 (**) Πριµοδότηση για τον Κόλπο του Μεξικού (EUR/ τόνο) — 7,17 – 0,53 3,50 Πριµοδότηση για τις µεγάλες λίµνες (EUR/τόνο) 7,88 — — — (*) Αρνητική πριµοδότηση 10 EUR ανά τόνο [άρθρο 4 παράγραφος 1 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96]. (**) Fob Duluth. — — — — — — 2. Ναύλος/κόστος: Κόλπος του Μεξικού-Rotterdam: 13,98 EUR/τόνο. Μεγάλες Λίµνες-Rotterdam: 25,54 EUR/τόνο. 3. Επιδοτήσεις που προβλέπονται στο άρθρο 4 παράγραφος 2 τρίτο εδάφιο του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1249/96: 0,00 EUR/τόνο (HRW2) 0,00 EUR/τόνο (SRW2)


title: Decizia Comisiei din 15 septembrie 1999 de modificare a Deciziei 1999/507/CE privind anumite măsuri de protecție față de anumiți lilieci de fructe, câini și pisici provenind din Malaezia (Peninsula) și Australia [notificată cu numărul C(1999) 2975] (Text cu relevanță pentru SEE)

eurovoc_concepts:
Australia
Malaysia
animal disease
domestic animal
health control
import

formats: fmx4 pdf print xhtml

text: 03/vol. 29 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 153 31999D0643 L 255/38 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE 30. 9. 1999 DECIZIA COMISIEI din 15 septembrie 1999 de modificare a Deciziei 1999/507/CE privind anumite măsuri de protecție față de anumiți lilieci de fructe, câini ș(cid:13)i pisici provenind din Malaezia (Peninsula) ș(cid:13)i Australia [notificată cu numărul C(1999) 2975] (Text cu relevanță pentru SEE) (1999/643/CE) COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, având în vedere Directiva 91/496/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 de stabilire a principiilor care reglementează organizarea controalelor veterinare ale animalelor care sunt introduse în terțe ș(cid:13)i de modificare a Directivelor Comunitate din țări 89/662/CEE, 90/425/CEE ș(cid:13)i 90/675/CEE (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 96/43/CE (2), în special articolul 18 alineatul (7), (1) întrucât prin Decizia 1999/507/CE (3) Comisia adoptă măsuri de protecție față de anumiți lilieci de fructe, câini ș(cid:13)i pisici provenind din Malaezia (Peninsula) ș(cid:13)i Australia în ceea ce priveș(cid:13)te bolile Nipah, respectiv Hendra; întrucât cerințele de testare pentru pisicile importate din Australia trebuie modificate pentru a permite folosirea unui test de diagnostic validat pentru detectarea anticorpului împotriva virusului bolii Hendra; (2) întrucât prezenta decizie este conformă cu avizul Comite- tului permanent veterinar, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Articolul 3 alineatul (2) a doua liniuță din Decizia 1999/507/CE se modifică după cum urmează: 1. cuvintele „test ELISA de captură IgM ș(cid:13)i IgC” se înlocuiesc cu „test de seroneutralizare”; 2. cuvintele „10 zile” se înlocuiesc cu cuvintele „14 zile”. Articolul 2 Statele membre modifică măsurile pe care le aplică în ceea ce priveș(cid:13)te Australia pentru ca acestea să fie conforme cu prezenta decizie. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta. Articolul 3 Prezenta decizie se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, 15 septembrie 1999. Pentru Comisie Franz FISCHLER Membru al Comisiei (1) (2) (3) JO L 268, 24. 9. 1991, p. 56. JO L 162, 1. 7. 1996, p. 1. JO L 194, 27. 7. 1999, p. 66


title: Reglamento (CE) nº 1969/1999 de la Comisión, de 15 de septiembre de 1999, por el que se modifica el Reglamento (CE) nº 2505/96 del Consejo relativo al aumento de determinados contingentes arancelarios comunitarios autónomos

eurovoc_concepts:
agricultural product
chemical product
industrial product
tariff quota

text: L 244/38 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 16. 9. 1999 REGLAMENTO (CE) No 1969/1999 DE LA COMISIÓN de 15 de septiembre de 1999 por el que se modifica el Reglamento (CE) no 2505/96 del Consejo relativo al aumento de determinados contingentes arancelarios comunitarios autónomos LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, (2) Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CE) no 2505/96 del Consejo, de 20 de diciembre de 1996, relativo a la apertura y modo de gestión de contingentes arancelarios comunitarios autónomos para deter- minados productos agrícolas e industriales (1), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 1644/1999 de la Comisión (2), y, en particular, su artículo 6, (1) Considerando que el volumen contingentario de deter- minados contingentes arancelarios comunitarios autó- nomos no es suficiente para satisfacer las necesidades de la industria comunitaria; que es oportuno incrementar ese volumen contigentario con arreglo al artículo 6 del Reglamento (CE) no 2505/96; que en consecuencia, debe modificarse el citado Reglamento con efectos del 1 de enero de 1999 para permitir un acceso continuo a estos contingentes; Considerando que las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité del código aduanero, HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Para el período contingentario que va del 1 de enero al 31 de diciembre de 1999, el anexo I del Reglamento (CE) no 2505/96 quedará modificado como sigue: — el volumen contingentario del contingente arancelario cuyo número de orden es «09. 2711» pasará a ser de «925 000 toneladas. ». Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de las Comuni- dades Europeas. Será aplicable a partir del 1 de enero de 1999. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 15 de septiembre de 1999. Por la Comisión Mario MONTI Miembro de la Comisión (1) DO L 345 de 31. 12. 1996, p. 1. (2) DO L 195 de 28. 7. 1999, p. 6


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ αρ θ. 1612/99 του Hanja MAIJ-WEGGEN Εργασία των παιδιών

eurovoc_concepts:
ACP countries
Europe
International Labour Organisation
accession to an agreement
child labour

text: C 27 E/150 Epi·shmh Efhmeri·da tvn Eyrvpai¤kv·n Koinoth·tvn EL 29. 1. 2000 H Epitroph· den e·xei ypo·ch thw an xrhsimopoioy·ntai pro·dromew oysi·ew toy steroeidoy·w anabolikoy· nadrolo·nh se epejergasme·na ei·dh diatrofh·w. H odhgi·a toy Symboyli·oy 96/22/EK thw 29 Aprili·oy 1996, sxetika· me thn apago·reysh thw xrhsimopoi·hshw orisme·nvn oysiv·n me ormonikh· h· uyreostatikh· dra·sh kai tvn bh·ta-antagvnistikv·n oysiv·n sth zvi¤kh· paragvgh· gia kerdoskopikoy·w lo·goyw kauv·w kai thn kata·rghsh tvn odhgiv·n 81/602/EOK, 88/146/EOK kai 88/299/EOK (2) apagorey·ei oiadh·pote xorh·ghsh se ektrefo·mena sthn jhra· h· sto nero· zv·a, androgo·nvn o·pvw h nadrolo·nh. Se peri·ptvsh ani·xneyshw nadrolo·nhw, proble·petai h a·mesh apoma·krynsh kai katastrofh· kai katastrofh· tvn antistoi·xvn eidv·n diatrofh·w. (1) (2) EE L 33 thw 8. 2. 1979. EE L 125 thw 23. 5. 1996. (2000/C 27 E/183) GRAPTH ERVTHSH E-1612/99 ypobolh·: Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) prow thn Epitroph· (15 Septembri·oy 1999) Ue·ma: Ergasi·a tvn paidiv·n Mporei· h Epitroph· na anakoinv·sei poie·w eyrvpai¤ke·w xv·rew den e·xoyn epikyrv·sei ako·mh thn Sy·mbash thw DOE gia thn prostasi·a tvn paidiv·n apo· epaxuei·w morfe·w ergasi·aw; Mporei· h Epitroph· na anakoinv·sei poie·w xv·rew AKE den e·xoyn ako·mh epikyrv·sei thn Sy·mbash; sPoia· me·tra proti·uetai na la·bei h Epitroph· gia na provuh·sei thn epiky·rvsh thw Sy·mbashw; Apa·nthsh thw kaw Diamantopoy·loy ej ono·matow thw Epitroph·w (27 Oktvbri·oy 1999) H sy·mbash thw Dieunoy·w Orga·nvshw Ergasi·aw (DOE) sxetika· me thn apago·reysh kai thn a·mesh dra·sh gia thn kata·rghsh tvn pio akrai·vn morfv·n ergasi·aw tvn paidiv·n (Sy·mbash 182) e·vw sh·mera e·xei epikyrvuei· mo·no apo· e·na kra·tow me·low thw DOE, th Dhmokrati·a tvn Sey¤ xellv·n. Pre·pei na shmeivuei· o·ti h Sy·mbash den e·xei ako·mh teuei· se isxy·. Ayto· ua symbei· dv·deka mh·new meta· thn kataxv·rhsh apo· ton geniko· dieyuynth· thw DOE tvn dy·o prv·tvn epikyrv·sevn. H Epitroph· apo· thn pleyra· thw yposthri·zei uerma· tiw arxe·w thw sy·mbashw kai elpi·zei o·ti ua epikyrvuei· eyre·vw. H Epitroph· synexi·zei th xrhmatodo·thsh pollv·n sxedi·vn se o·lo ton ko·smo, idi·vw stiw ypo· ana·ptyjh xv·rew, poy e·xoyn vw sto·xo na anakoyfi·soyn thn episfalh· kata·stash tvn paidiv·n. Ta sxe·dia ayta· aposkopoy·n sthn efarmogh· synodeytikv·n me·trvn gia th nomikh· prostasi·a h· thn epane·ntajh sta sxolei·a h· thn eyaisuhtopoi·hsh thw koinvni·aw gia ta dikaiv·mata toy paidioy·. Apo· to 1997 xrhmatodotoy·ntai sxe·dia aytoy· toy ei·doyw sto Pakista·n, sth Sri La·nka, stiw Filippi·new, sto To·gko, sto Nepa·l kai sth Gka·na. (2000/C 27 E/184) GRAPTH ERVTHSH P-1617/99 ypobolh·: Gary Titley (PSE) prow thn Epitroph· (7 Septembri·oy 1999) Ue·ma: Mellontikh· odhgi·a peri· metrologi·aw Ap(cid:146) o·ti e·xv antilhfuei· h Epitroph· proetoima·zei sh·mera mi·a ne·a odhgi·a peri· metrologi·aw. H Galli·a ei·nai to mo·no kra·tow me·low poy epime·nei o·ti o·la ta o·rgana me·trhshw, o·pvw oi metrhte·w apo·stashw, pre·pei na egkri·nontai apo· mi·a eunikh· arxh·, sth sygkekrime·nh peri·ptvsh tiw Perifereiake·w Dieyuy·nseiw Biomhxani·aw, Periba·llontow kai reynaw (DRIRE). Gia na la·boyn e·gkrish oi etairei·ew pre·pei na diaue·toyn e·na grafei·o kai mi·a apouh·kh sth Galli·a, xv·royw toyw opoi·oyw na mporoy·n na episke·ptontai oi epiuevrhte·w DRIRE prokeime·noy na epiuevroy·n to ka·ue o·rgano jexvrista·


title: 99/669/EF, Euratom: Kommissionens henstilling af 15. september 1999 om et klassificeringssystem for fast radioaktivt affald (SEK(1999) 1302 endelig udg.)

eurovoc_concepts:
classification
radioactive waste

text: 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 265/37 KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS HENSTILLING af 15. september 1999 om et klassificeringssystem for fast radioaktivt affald (SEK(1999) 1302 endelig udg. ) (1999/669/EF, Euratom) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER, som henviser til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 155 og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 124, og som tager følgende i betragtning: (1) Ifølge EF-traktatens artikel 174 skal der på internationalt plan fremmes foranstaltninger til bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten; (2) Rådets direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger (1) kræver i artikel 7, at »medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på at give offentligheden generelle oplysninger om miljøsituationen, bl. a. ved regelmæssig offentliggørelse af miljørapporter«; (3) i Rådets resolution 92/C 158/02 af 15. juni 1992 om fornyelse af Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt affald (2) kræves situationen«, at Kommissionen regelmæssigt forelægger Rådet en analyse af situationen og udsigterne for forvaltningen af radioaktivt affald i medlemsstaterne under hensyntagen til kravene til sikkerhed og miljøbeskyttelse og til de behov, der følger af kerneprogrammer og aktiviteter, hvor der forekommer radioaktive isotoper; Kommissionen holder også Europa-Parlamentet underrettet om disse analyser; i punkt 1 i bilaget om »Fortløbende analyse af (4) i Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt affald (2) kræves der »samråd vedrørende sikkerhed i forvaltningen og oplagringen af radioaktivt affald«, således at der bliver mulighed for »indbyrdes at tilnærme nationale metoder og forskrifter vedrørende sikker oplagring for de forskellige affaldskatego- rier«; (5) Regionsudvalget mener i artikel 11 i sin resolution 98/C 251/06 om »Nuklear sikkerhed og lokalt og regionalt demokrati« (3), »at mange af de spørgsmål, som vedrører forslag om bortskaffelse af radioaktivt affald, er komplekse og har ikke bred forståelse i befolkningen; derfor må det anses for afgørende at sikre befolkningen adgang til alle relevante oplysninger, at inddrage de lokale og regionale myndigheder samt befolkningen i beslutningstagningen, og at søge at opnå befolkningens opbakning om de prin- cipper, som ligger til grund for sikker oplagring og affaldsforvaltningsprogrammer«, HENSTILLER: med henvisning til begrundelsen i bilaget, at medlemsstaterne og deres nukleare industri lægger sig fast på et fælles klassificeringssystem for radioak- tivt affald, som kan benyttes ved national og international kommunikation, og som også har til formål at gøre informationsforvaltningen på området lettere; at et sådant klassificeringssystem anvendes, når der udleveres information om fast radioaktivt affald til offentligheden, nationale og internationale institutioner og ikke-statslige organisationer. Det skal ikke træde i stedet for tekniske kriterier, når sådanne er nødvendige i specifik sikkerhedssammenhæng, f. eks. ved udstedelse af driftstilladelser til anlæg mv. ; (1) EFT L 158 af 23. 6. 1990, s. 56. (2) EFT C 158 af 25. 6. 1992, s. 3. (3) EFT C 251 af 10. 8. 1998, s. 34. L 265/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 at medlemsstaterne kan anvende samme klassificeringssystem. I perioden indtil 1. kunne anvendes parallelt med bestående nationale systemer. januar 2002 vil det Klassificeringssystemet kan sammenfattes således: 1. Temporært radioaktivt affald Radioaktiv affaldstype (hovedsagelig fra sundhedssektoren), som henfalder under den midlertidige depone- ring og derefter muligvis er egnet til forvaltning uden for kontrolsystemet, forudsat at bestemte frigivelsesni- veauer er overholdt. 2. Lav- og mellemaktivt affald (LILW) LILW har en sådan koncentration af radioaktive isotoper, at varmeudviklingen er tilstrækkeligt lav under deponeringen. Hvilken varmeudvikling der er tilstrækkeligt lav afhænger af en sikkerhedsvurdering af det enkelte anlæg. 2. 1. Kortlivet affald (LILW-SL) Denne kategori omfatter radioaktivt affald, der indeholder isotoper med højst samme halveringstid som Cs-137 og Sr-90 (ca. 30 år) og har en begrænset koncentration af langlivede alfa-emittere (højst 4 000 Bq/g langlivede alfa-emittere i hver enkelt affaldskolli og højst 400 Bq/g i affaldet som helhed). 2. 2. Langlivet affald (LILW-LL) Materiale indeholdende langlivede radioaktive isotoper og alfa-emittere i højere koncentration end tilladt i kortlivet affald. 3. Højaktivt affald Affald med en så høj koncentration af radioaktive isotoper, at varmeudviklingen skal tages i betragtning under oplagring og deponering. (Varmeudviklingens størrelse er specifik for det enkelte anlæg, og sådant affald stammer først og fremmest fra behandling/konditionering af brugt reaktorbrændsel. Denne henstilling er rettet til medlemsstaterne. Udfærdiget i Bruxelles, den 15. september 1999. På Kommissionens vegne Ritt BJERREGAARD Medlem af Kommissionen 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 265/39 1. Indledning BILAG Radioaktivt affald består af en lang række forskellige materialer med forskellige fysiske, kemiske og radioaktive egenskaber. Det indebærer en tilsvarende lang række forskellige potentielle farer. Klassificeringssystemerne for radioaktivt affald i EU er vidt forskellige med hensyn til indfaldsvinkel og anvendelsesmåde. Nogle bruges kun til kommunikationsformål, andre tjener til at fastsætte bortskaffelsesmåden. Medlemsstaternes klassificeringssystemer for radioaktivt affald er baseret på aktivitetskoncentration, total aktivitet, affalds- oprindelse eller bortskaffelsesmåde. Størst forskel er der fra lande, der har kernekraft, til lande, der ikke har. Desuden er grænserne mellem kategorierne ikke altid helt kvantificerbare, så der kan være store variationer fra land til land. Forskelle mellem, hvordan radioaktivt affald klassificeres, kan vanskeliggøre medlemsstaternes samarbejde i forbindelse med det indre marked og fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser. Eksempelvis kan en fælles sprogbrug ved defineringen af de forskellige kategorier af radioaktivt affald være til stor nytte ved optimering af deponeringsanlæg og ved returnering af affald efter behandling og/eller konditionering. Et EU-klassificeringssystem vil ligeledes være til nytte, når der gives sammenlignende oplysninger om radioaktivt affald til offentligheden, nationale og internationale institutioner og ikke-statslige organisationer. Nedenfor følger en begrundelse for harmonisering, en diskussion af kravene og en beskrivelse af klassificeringsforslaget. 2. Baggrund I Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt affald (1) kræves der »Samråd vedrørende sikkerhed i forvaltningen og oplagringen af radioaktivt affald«, således at der bliver mulighed for 1. at udvikle en fælles linje samt at iværksætte bestræbelser med henblik på harmonisering på fællesskabsniveau af strategier og metoder til forvaltning af radioaktivt affald, hvor dette er muligt 2. indbyrdes at tilnærme nationale metoder og forskrifter vedrørende sikker oplagring for de forskellige affaldskategorier 3. at formulere henstillinger om evaluering af sikkerheden ved oplagring af radioaktivt affald og kriterier herfor 4. generelt set at opnå et indbyrdes tilsvarende og tilfredsstillende niveau for beskyttelse af arbejdstagere, offentligheden og miljøet, der giver den højeste grad af sikkerhed, der kan opnås i praksis. Generelt produceres der ved aktiviteter inden for industri, forskning og medicin restmaterialer, der indeholder radioaktive isotoper. Efter eventuel adskillelse, genanvendelse i den nukleare industri og behandling er der i princippet to slags materiale tilbage, nemlig Kategori 1: Materialer, der kan forvaltes uden for det forskriftsmæssige kontrolsystem Kategori 2: Restmaterialer, der ikke kan anvendes, og som kræver særlige forvaltningsprocedurer afhængigt af karakteren af deres radioaktivitet. Materiale i kategori 1 kan frigives af de nationale myndigheder, forudsat at de overholder de frigivelsesniveauer, der er fastsat ved hjælp af de grundlæggende kriterier i bilag I til direktiv 96/29/Euratom (2). De nationale myndigheder skal tage hensyn til tekniske retningslinjer fra Fællesskabet. Det bør dog bemærkes, at der endnu ikke er noget fælles grundlag for harmonisering af kategori 1. (1) Rådets resolution af 15. juni 1992 om fornyelse af Fællesskabets handlingsplan for radioaktivt affald (92/C 158/02), EFT C 158 af 25. 6. 1992, s. 2. (2) Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling (EFT L 159 af 29. 6. 1996, s. 1). L 265/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 Kun materialer i kategori 2 betragtes som radioaktivt affald, og nærværende henstilling omhandler kun dette. Man kan definere to grundlæggende håndteringsalternativer: 1. Opbevaring i et begrænset tidsrum, indtil affaldet enten kan overføres til kategori 1 eller deponeres. 2. Deponering på veldefineret måde (på eller nær jordoverfladen eller i undergrunden). De faktorer, der generelt anses for mest relevante ved oprettelse af systemer til klassificering af radioaktivt affald og forvaltningsprocedurer, er de radioaktive isotopers type, den totale aktivitet, aktivitetskoncentrationen, halveringstiden, dosishastigheden, varmeudviklingen og andre fysiske og kemiske egenskaber. Internationale organer, nationale myndigheder og affaldsbehandlingsanlæg har oprettet systemer til klassificering af radioaktivt affald inden for deres kompetence- eller ansvarsområde (affaldsbehandling, transport, deponering, kommunika- tion i internationale forskerkredse og med offentligheden, mv. ), idet affald med samme egenskaber og farer anbringes i samme kategori, hvorved håndteringen bliver lettere og sikkerheden større. De fleste af medlemsstaternes nationale behov opfyldes med de nationale klassificeringssystemer, de har opbygget (se kapitel 4, »Den nuværende situation«). Da disse systemer er opbygget hver for sig og til forskellige formål, kan der være betydelige indbyrdes forskelle, idet nogle bygger på aktivitetskoncentration, medens andre er baseret på oprindelse eller deponeringsmåde. Den kendsgerning, at alle lande benytter den internationale IAEA-klassificering af kolli til radioaktivt affald, er et godt grundlag for oprettelse af et fælles klassificeringssystem for EU's medlemsstater. Et referenceklassificeringssystem vil kunne give visse lande nyttig vejledning, når de udformer deres egen håndteringsstrategi, og samtidig gøre generel og kommer- ciel kommunikation lettere. Men selv om et sådant referenceklassificeringssystem kan være til nytte i forbindelse med generiske og grundlæggende sikkerhedsovervejelser, vil det ikke kunne træde i stedet for de specifikke sikkerhedsvurde- ringer, der foretages til bestemte forvaltningsformål, bl. a. valg af deponeringsmåde. 3. Formålet med et EU-klassificeringssystem for affald Hovedformålet med et klassificeringssystem er at opnå bedre kommunikation og lettere informationsstyring, idet et sådant system vil være et velegnet værktøj til at beskrive mængder af radioaktivt affald i EU for politikere og befolkning på en standardiseret og let forståelig måde. Sammenhængen mellem klassificeringssystemet og den måde, som selve affaldet i praksis håndteres og bortskaffes på, er noget mere usikkert. Derfor mener Kommissionens tjenestegrene, at klassificeringssystemet bør være vejledende (kvalita- tivt) og ikke obligatorisk. Som hovedregel må det konstateres, at et kvalitativt klassificeringssystem aldrig vil kunne overflødiggøre de nationale regeludstedende myndigheders kontrolfunktion ved håndtering og deponering af radioaktivt affald ved specifikke anlæg. De detaljerede sikkerhedsvurderinger, som de anvender med udgangspunkt i deres egne specifikke forvaltnings- og regelsystemer, kræver langt mere detaljerede oplysninger om de enkelte affaldsstrømme, end et klassificeringssystem kan give. De forskellige affaldsklassificeringssystemer, der i praksis anvendes i medlemsstaterne i dag, er sjældent omtalt i hverken lovgivning eller foreskrevne procedurer. Forbindelsen mellem affaldets klassificering og slutdeponeringsmåden bliver yderligere kompliceret af, at der i de enkelte medlemsstater er forskellige planer for slutdeponering af radioaktivt affald. Nogle medlemsstater har konkrete planer for både dybtliggende og overfladenære deponier for forskellige affaldstyper. Andre går kun ind for en af disse anlægstyper, og atter andre har ikke besluttet sig. Efter nogle medlemsstaters opfattelse vil et hensigtsmæssigt opbygget klassificeringssystem kunne give nogle grundlæg- gende retningslinjer for, hvordan den generelle struktur i forvaltningen af radioaktivt affald, især deponering, kan forbedres. Eksempelvis kan det i de medlemsstater, hvor der kunne være valgmulighed mellem deponering på jordover- fladen og i undergrunden, give et fingerpeg om, hvilke grupper af affaldsstrømme der skal i de enkelte deponityper. Da der i dag er stor forskel mellem de nationale klassificeringssystemer for affald, kan et EU-klassificeringssystem indledningsvis kunne anvendes parallelt med de nuværende nationale systemer indtil 1. januar 2002. Systemet skal endvidere kunne rumme alle nuværende og fremtidige affaldsstrømme, så der kan laves detaljerede rapporter om lagerbeholdninger. Det kan benyttes i forbindelse med regelfastsættelse og forbedre kommunikationen med offentlig- heden, f. eks. som led i fri adgang til miljøoplysninger (direktiv 90/313/EØF). 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 265/41 4. Den nuværende situation EU har beskrevet (1) de klassificeringssystemer, der benyttes i medlemsstaterne og i de central- og østeuropæiske lande, der har ansøgt om optagelse i EU. Rapporten indeholder omfattende oplysninger om de enkelte landes klassificeringssystem. Klassificeringssystemerne er kort beskrevet nedenfor. 4. 1. EU-medlemsstaterne Belgien Klassificeringen i Belgien afhænger af, om det radioaktive affald er konditioneret eller ikke. Ikke-konditioneret affald klassificeres efter fysisk tilstandsform, emitternes art, aktivitetens koncentrationsniveau og mulig behandling. Disse parametre udtrykkes ved hjælp af en kode bestående af tre tal/bogstaver. Konditioneret affald inddeles efter bortskaffelses- måde i tre kategorier, A, B og C. Klassificeringen bygger på egnetheden til deponering ved jordoverfladen eller i undergrunden og på affaldets varmeafgivelse. Det overvejes at tilføje endnu en affaldstype, radiumkontamineret affald. Der forventes ingen andre ændringer af klassificeringssystemet. Danmark I Danmark har man indtil nu ingen planer om at deponere radioaktivt affald, så klassificeringssystemet omfatter kun midlertidig opbevaring. Systemet bygger i første række på affaldets oprindelse og dernæst på måling og sortering. Ved modtagelsen på opbevaringsanlægget inddeles affaldet efter ekstern stråling, og efter behandling går affaldsbeholderne til opbevaring enten i lageret for lavaktivt affald eller for lav- og mellemaktivt affald, alt efter dosishastighed og indhold af fissilt materiale. Brugte forseglede kilder opbevares ved Forskningscenter Risø. Der forventes ingen ændringer af klassifi- ceringssystemet. Finland Radioaktivt affald opdeles først i to hovedtyper, radioisotopaffald og nukleart affald. Radioisotopaffald kommer fra hospitaler, forskningsinstitutter og industri, medens nukleart affald kommer fra kernekraftværker og en forskningsreaktor. Radioisotopaffald opdeles yderligere efter aktivitetskoncentration i frigivet affald og laboratorieaffald. Nukleart affald deles op i tre kategorier alt efter oprindelse og tilsigtet bortskaffelsesmåde, nemlig højaktivt brugt brændsel, lav- og mellemak- tivt affald fra drift af kernekraftværker og lav- og mellemaktivt affald fra nedlukning af kernekraftværker. Det lav- og mellemaktive affald opdeles derefter yderligere i frigivet affald, lavaktivt affald og mellemaktivt affald alt efter aktivitets- koncentrationen. Der forventes ingen ændringer af klassificeringssystemet. Frankrig I den nukleare sektor deles affald op i konventionelt affald og nukleart affald, alt efter dets geografiske og funktionelle oprindelse (zoneinddeling af anlæggene). Systemet for klassificering af nukleart affald består af en tabel, som knytter affaldets toksicitet sammen med bortskaffelsesmåderne. Toksiciteten defineres ved to parametre, nemlig de vigtigste radionukleiders levetid (under og over 30 år) og aktivitetsindholdet (meget lavt, lavt, middel og højt). Med dette som udgangspunkt når man frem til en af klassificeringssystemets otte affaldskategorier, og til hver af dem er der knyttet en eller flere forvaltningsmåder. Nogle af disse er endnu ikke færdigundersøgt. Tyskland Tysklands system for klassificering af radioaktivt affald afhænger af, hvor det deponeres. Anlæggets operatør lægger klassificeringssystemet til rette ud fra en stedsspecifik sikkerhedsvurdering, hvori der bl. a. tages hensyn til gældende lovgivning og administrative bestemmelser. Der fastsættes dernæst kvantitative forskrifter for de enkelte depoter, bl. a. et system af grupper af affaldsformer, klasser af affaldsbeholdere og begrænsninger med hensyn til radionukleiders specifikke aktivitet. Der forventes ingen grundlæggende ændringer af klassificeringssystemet. Grækenland I Grækenland har man intet officiel system for klassificering af radioaktivt affald, eftersom kun forskningsinstitutter, hospitaler og erhvervsliv producerer radioaktivt affald. Brugere, der ønsker at påbegynde aktiviteter, der frembringer radioaktivt affald, skal imidlertid forud indhente tilladelse hertil hos myndighederne. Lovgivningen om strålingsbeskyttelse er under ændring, hvilket eventuelt kan få virkninger for klassificeringssystemet. Irland Da der hverken findes kernekraftværker eller brændselsanlæg i Irland, bliver radioaktivt affald blot klassificeret efter halveringstid og dernæst efter, om det er en forseglet kilde eller ikke. Der forventes ingen ændringer af det nuværende system. (1) Radioactive Waste Categories. Current Position (98) in the EU Member States and in the Baltic and Central European Countries. 1998 OPOCE Luxembourg EUR 18324. L 265/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 Italien Det italienske system for klassificering af konditioneret affald bygger på bortskaffelsesmåden. Radioaktivt affald deles op i tre kategorier efter de radioaktive isotopers art og koncentration. Affald klassificeres i kategori I, hvis det henfalder til frigivelsesniveau på nogle måneder, medens andet affald kommer i kategori II og III alt efter halveringstid og aktivitet. I kategori II er der to underkategorier, som er baseret på kravene til affaldets konditionering inden slutdeponeringen. Der forventes kun at blive foretaget ændringer i »Technical Guide No 26«, således at også højaktivt affald, forglasset affald og mellemaktivt affald (ikke-varmeudviklende) bliver omfattet heraf. Nederlandene Da der endnu ikke er truffet beslutning om, hvordan radioaktivt affald skal bortskaffes, er klassificeringssystemet koncentreret om at behandle og konditionere radioaktivt affald på en sådan måde, at ingen bortskaffelsesmuligheder udelukkes på forhånd. Der er tre kategorier af radioaktivt affald, som hver har flere underkategorier. Kategori 1 omfatter alt lav- og mellemaktivt affald under en vis dosishastighed, og underinddelingen afhænger af oprindelse, indhold af radioaktive isotoper og halveringstid. Affald i kategori 2 og 3 klassificeres på grundlag af varmeudvikling, og underind- deles efter affaldets oprindelse og type. Der forventes ingen ændringer af det nuværende system. Portugal Radioaktivt affald klassificeres efter bortskaffelsesmåde. Der er tre kategorier, kortlivet lavaktivt affald (fra forskning, sundhedsvæsen og industri, herunder også brugte forseglede beta/gammakilder med halveringstid under 30 år, konditio- neret for sig), alfa-affald (først og fremmest brugte forseglede radium- og americiumkilder) og affald fra uranbrydning og -udvinding. Der forventes ingen ændringer af det nuværende system. Spanien I det spanske klassificeringssystem er der to affaldskategorier, som bygger på, hvordan affaldet bliver eller agtes bortskaffet. Det er lav- og mellemaktivt affald, som er egnet til deponering i nærheden af jordoverfladen, og alt andet affald. Desuden er der fastsat specifikke kriterier for de enkelte deponier, f. eks. krav til affaldsbeholdernes egenskaber, konditioneringen og indholdet af specifikke radioaktive isotoper og krav til anlægget som helhed. Der forventes ingen ændringer af det nuværende system, selv om det kan blive nødvendigt at ændre beskrivelsen af forvaltningen af brugt brændsel, der i øjeblikket klassificeres som højaktivt affald, for at opnå overensstemmelse med de seneste Wienerkonventioner om sikker forvaltning af brugt brændsel. Sverige Radioaktivt affald opdeles i nukleart og ikke-nukleart affald, f. eks. affald fra hospitaler og forskningsinstitutioner. Noget lavaktivt nukleart affald deponeres i overfladenære deponier i henhold til kriterier som aktivitetskoncentration og total aktivitet. Nukleart affald, som ikke er frigivet eller deponeret i overfladenære deponier, følger en af tre forskellige bortskaffelsesmåder. Det er undergrundsdeponering af driftsaffald (operationel), undergrundsdeponering af nedlukningsaf- fald (planlagt) og deponering af brugt brændsel og andet langlivet affald (planlagt). Ikke-nukleart affald, der ikke kan frigives, konditioneres og deponeres sammen med nukleart affald eller opbevares midlertidigt, indtil de planlagte anlæg er opført. Der forventes ingen ændringer af det nuværende system. Det Forenede Kongerige I Det Forenede Kongerige har man fire generelle kategorier af radioaktivt affald, som karakteriseres ved varmeafgivelse og aktivitetsindhold. De fire kategorier er meget lavaktivt affald, lavaktivt affald, mellemaktivt affald og højaktivt affald. En kritisk gennemgang i 1995 viste, at der muligvis var behov for at revidere dette klassificeringssystem på baggrund af forhandlinger i EU. Eventuelle ændringer af systemet vil antagelig kunne kobles sammen med implementeringen af de nye grundlæggende Euratom-sikkerhedsnormer. 4. 2. Central- og østeuropæiske lande Bulgarien I Bulgarien deles radioaktivt affald op i tre kategorier efter den ækvivalente gamma-dosishastighed 0,1 m fra overfladen eller den specifikke alfa- eller beta-aktivitet. Institutionsaffald og brugte forseglede kilder klassificeres på samme måde. Tjekkiet I Tjekkiet findes der intet klassificeringssystem i lovgivningen, men producenter af affald er forpligtet til at fastlægge deres eget klassificeringssystem på grundlag af de behandlings- og konditioneringssystemer og teknologi, de anvender, under iagttagelse af kriterier, som det statslige kontor for nuklear sikkerhed fastsætter. I den nationale kommunikation benyttes betegnelserne lav- og mellemaktivt affald, højaktivt affald og brugt brændsel, selv om de ikke er defineret nogetsteds. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 265/43 Estland Estland er ved at ændre sit system for klassificering af radioaktivt affald, og de nye regler skulle være på plads ved udgangen af 1998. Indtil da fortsætter Estland med at bruge det gamle USSR-klassificeringssystem (SPORO-85). SPORO- 85 indeholder grænseværdier for frigivelse af radioaktivt affald, som bygger på specifik aktivitet og overfladekontamine- ring. Derefter deles radioaktivt affald op i tre grupper, genstande, biologisk affald og brugte strålingskilder. De deles igen op i tre undergrupper efter dosishastighed. Ungarn Ungarns system for affaldsklassificering tager udgangspunkt i affaldets oprindelse og aktivitetskoncentration. De tre kategorier er lavaktivt affald, mellemaktivt affald og højaktivt affald, afhængigt af affaldets aktivitetskoncentration eller dosishastighed på overfladen. Letland Myndighederne i Letland er ved at udarbejde nye regler for forvaltning af radioaktivt affald. Det nye system bliver baseret på bortskaffelsesmåde og klassificering af affaldet efter halveringstid og aktivitetsindhold. Eksisterende affald kan tilhøre en af tre kategorier, nemlig affald, der deponeres i gamle underjordiske rum, affald, der deponeres i nye underjordiske rum, og brugte forseglede kilder, der opbevares midlertidigt. Polen I Polen har man grænseværdier for, hvornår affald skal betragtes som radioaktivt affald, og derpå klassificeres radioaktivt affald efter dets indhold af radioaktive isotoper (beta/gamma og alfa); lukkede strålingskilder udgør en tredje kategori. Beta/gamma-affald deles yderligere op i lav-, mellem- og højaktivt affald på grundlag af aktivitetskoncentrationen. For de enkelte kolli til opbevaring og deponering gælder der yderligere kriterier. Rumænien Radioaktivt affald opdeles i tre kategorier, højaktivt, mellemaktivt og lavaktivt affald efter dets specifikke aktivitet eller dosishastighed ved overfladen. Fast lavaktivt affald deles derefter op i brændbart, ikke-brændbart og særligt affald. Brændbart affald underopdeles i bionedbrydeligt og ikke-bionedbrydeligt affald, og ikke-brændbart affald underopdeles efter om det kan kompakteres eller ikke. Affald fra uranbrydning og -udvinding klassificeres for sig efter dets fysiske egenskaber og aktivitetskoncentration. Det nuværende system for forvaltning af radioaktivt affald skal revideres i nær fremtid, og man regner med at indføre et system, der bygger på IAEA's system og EU-henstillinger. Slovakiet I Slovakiet findes der endnu ikke noget formelt klassificeringssystem. Generelt benyttes et kvalitativt system med kategorierne lavaktivt, mellemaktivt og højaktivt affald, men grænsen mellem dem ligger ikke fast. Det nuværende system tager først og fremmest udgangspunkt i affaldets oprindelse, men der er en revision af systemet på vej, som sandsynligvis bliver baseret på bortskaffelsesmåden. Slovenien Slovenien har tre kategorier af radioaktivt affald, nemlig lavaktivt, mellemaktivt og højaktivt affald. De bygger på affaldets oprindelse med grænseværdier for den specifikke aktivitet. Det lavaktive og det mellemaktive affald underopdeles i affald med alfa-emittere og affald med beta/gamma-emittere. Der arbejdes på et klassificeringssystem, der er baseret på IAEA's system, inklusive undtagelsesordningen. L 265/44 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 13. 10. 1999 5. Kommissionens forslag til klassificeringssystem Systemer til forvaltning af radioaktivt affald bør indrettes efter affaldets egenskaber, dets skadevoldende potentiale for mennesker og/eller dets indvirkning på miljøet. Kriterierne for, om radioaktivt affald kan modtages i et deponeringsanlæg, er afledt fra (og underbygger) sikkerhedsvurderinger, hvor der er taget hensyn til de specifikke forhold på stedet (lovmæssige krav, deponeringsprincip, vurderingens forudsætninger, mv. ). Disse forhold har endnu større betydning ved definering af kriterier for overfladenære anlæg. Heri indgår deponeringsprincip, typen af kunstige og naturlige barrierer og deres funktion, type og hyppighed af forudsat institutionel kontrol og relevante scenarier ved vurderingen. Deponeringsbaserede systemer for klassificering af radioaktivt affald til generel brug kan kun være kvalitative (vejledende), medmindre det er muligt forudgående at fastsætte vigtige variable i sikkerhedsvurderingen meget realistisk og pålideligt. Et vejledende system giver en kvalitativ beskrivelse af de enkelte affaldskategorier, og de fleste generelle egenskaber ved det radioaktive affald benyttes som kriterier for klassificeringen. Samtidig kan talværdier til angivelse af brede intervaller eller størrelsesordener for enkelte centrale egenskaber også være til nytte. Kommissionens klassificeringssystem er baseret på IAEA's klassificeringsordning (1), idet europæiske nationale eksperters synspunkter og praktiske erfaringer har foranlediget enkelte ændringer. Eksempelvis har man ikke beholdt den grænse for varmeafgivelse på 2 kW/m3 i LILW-affald, som IAEA anbefaler. De sagkyndige har ikke kunnet finde nogen begrundelse for en sådan værdi og er nået frem til, at denne værdi må være relateret til anlægsspecifikke sikkerhedsanalyser. Klassificeringssystemet omhandler kun materiale, der indeholder eller er kontamineret med radionukleider, og som ikke påtænkes anvendt (Rådets direktiv 92/3/Euratom (2)). Klassificeringsordningen tænkes kun anvendt på fast affald; det bemærkes dog, at visse former for flydende affald kan være omfattet af den foreslåede kategori for temporært radioaktivt affald (hovedsagelig radioaktivt affald fra sundhedsvæsnet). Indledningsvis kan klassificeringssystemet anvendes parallelt med nationale systemer frem til 1. januar 2002. Nationale tekniske klassificeringskriterier bør ikke skiftes ud, da de udspringer af specifikke sikkerhedshensyn, bl. a. ved udstedelse af driftstilladelser til anlæg og lignende. Det skal bemærkes, at det ikke i et simpelt klassificeringssystem er muligt at tage højde for alle forhold i forbindelse med systemets brug; sådanne spørgsmål af denne art må behandles i en særskilt mere detaljeret vejledning. Det må dog fremhæves, at et nøje beskrevet og underbygget, men i bund og grund kvalitativt affaldsklassificeringssystem alligevel giver mange nyttige oplysninger, som kan gøre informationsforvaltningen lettere og forbedre kommunikationen på europæisk plan. Nedenfor beskrives forslaget til klassificeringssystem, som bygger på indhold af radioaktivitet, varighed og varmeafgivelse. 5. 1. Temporært radioaktivt affald Radioaktivt affaldstype (hovedsagelig fra sundhedssektoren), som henfalder under den midlertidige deponering og derefter muligvis er egnet til forvaltning uden for kontrolsystemet, forudsat at bestemte frigivelsesniveauer er overholdt. Det foreslås at sætte den maksimale varighed til fem år; er varigheden længere end fem år, betragtes affaldet som lav- og mellemaktivt affald. Frigivelsesniveauernes værdier fastsættes af de nationale kompetente myndigheder og udtrykkes ved den aktivitetskoncentration og/eller aktivitet, hvorved eller hvorunder radioaktive stoffer og materialer indeholdende ikke længere er omfattet af radioaktive stoffer, som hidrører fra en praksis, der er omfattet af anmeldelseskravet, bestemmelserne i direktiv 96/29/Euratom. Niveauerne skal følge de grundlæggende kriterier i de grundlæggende Euratom- sikkerhedsnormer i bilag I til direktiv 96/29/Euratom og afspejle alle andre tekniske vejledninger fra EU. 5. 2. Lav og mellemaktivt affald (LILW) LILW har en sådan koncentration af radioaktive isotoper, at varmeudviklingen er tilstrækkeligt lav under deponeringen. Hvilken varmeudvikling, der er tilstrækkeligt lav, afhænger af en sikkerhedsvurdering af det enkelte anlæg. 5. 2. 1. Kortlivet affald (LILW-SL) Denne kategori omfatter radioaktivt affald, der indeholder isotoper med højst samme halveringstid som Cs-137 og Sr-90 (ca. 30 år) og har en begrænset koncentration af langlivende alfa-emittere (højst 4 000 Bq/g langlivede alfa-emittere i hver enkelt affaldskolli og højst 400 Bq/g i affaldet som helhed). 5. 2. 2. Langlivet affald (LILW-LL) Materialer indeholdende langlivede radioaktive isotoper og alfa-emittere i højere koncentration end tilladt i kortlivet affald. (1) IAEA Safety Series No 111-G-1. 1 Classification of Radioactive Waste, A safety guide. Wien 1994. (2) EFT L 35 af 12. 2. 1992, s. 24. 13. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 265/45 5. 3. Højaktivt affald Affald med en så høj koncentration af radioaktive isotoper, at varmeudviklingen skal tages i betragtning under oplagring og deponering. (Varmeudviklingens størrelse er specifik for det enkelte anlæg, og sådant affald stammer først og fremmest fra behandling/konditionering af brugt reaktorbrændsel. ) 6. Konklusioner Kommissionen henstiller til medlemsstaterne og industrien, at de indfører det foreslåede klassificeringssystem til national og international kommunikation. Klassificeringssystemet skal benyttes, når der gives oplysninger om fast radioaktivt affald til offentligheden, nationale og internationale institutioner og ikke-statslige organisationer. Kommissionen henstiller til medlemsstaterne, at de benytter dette klassificeringssystem. I tiden frem til 1. januar 2002 kan det benyttes sideløbende med eksisterende nationale systemer. Derfor er det hensigtsmæssigt, at Kommissionen retter henstilling til medlemsstaterne om et klassificeringssystem for fast radioaktivt affald


title: WRITTEN QUESTION E-1620/99 by Olivier Dupuis (TDI) to the Commission. Control of Internet use in Tunisia.

eurovoc_concepts:
Internet
Tunisia
association agreement (EU)
censorship

text: 18. 7. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 203 E/11 the Agenda 2000 package, provides for the grant of premiums for bison. Indeed, in the case of live animals, the definition of bovine animals in Article 1(2) of Regulation (EEC) No 805/68 (and the corresponding Article of Regulation (EC) No 1254/1999) covers only (cid:145)live animals of the domestic bovine species(cid:146) described in the Combined Nomenclature (CN) (3). In practice this means that aid for domestic bovine animals cannot be paid in respect of other bovine animals (including bison). Two kinds of problem would arise if bison were to be included in the support scheme for domestic bovine animals. Firstly, a greater number of animal species would enjoy Community support. Member States have on a number of occasions been unwilling to accept such an increase. The matter was raised again during the Agenda 2000 discussions, when it was decided not to change the legal status of bison and their eligibility for beef premiums. The second problem arises in the context of the Community(cid:146)s international relations. A fresh round of international trade negotiations (WTO talks (cid:129) World Trade Organisation) starts in November 1999, when the Community(cid:146)s partners are likely to challenge the direct aid it grants under the common agricultural policy. In these circumstances, therefore, it would not be appropriate to extend the scope of this aid to include more species. (1) OJ L 148, 28. 6. 1968. (2) OJ L 160, 26. 6. 1999. (3) See explanatory notes in OJ C 287, 15. 9. 1998. (2000/C 203 E/013) WRITTEN QUESTION E-1620/99 by Olivier Dupuis (TDI) to the Commission (15 September 1999) Subject: Control of Internet use in Tunisia Tunisia ranks amongst the countries in which Internet access is subject to the strictest control and censorship, the aim being to avoid the propagation of (cid:145)subversive ideas(cid:146) and to protect (cid:145)state security(cid:146). Such control takes the form of a state monopoly on access, checks on providers, the compulsory registration of users, and the screening and monitoring of electronic mail. As a result, Tunisian citizens seeking to exercise freedom of information and expression find themselves faced with extremely severe legal action. Does the Commission not consider that such practices by the authorities in Tunis run counter to the spirit and the letter of the Association Agreement between Tunisia and the European Union? What measures have been or will be taken by the Commission to induce Tunisia to abolish the state monopoly on Internet access and to eliminate firewall screening, checks on providers, the compulsory registration of users and the monitoring of electronic mail? Answer given by Mr Patten on behalf of the Commission (18 October 1999) The Commission is aware of the extent to which the Tunisian authorities control use of the Internet. All applications to subscribe to the Internet pass through the Tunisian Internet agency (ATI) which also acts as a server for the Government and some diplomatic missions. There are two private companies (Planet Tunisie and Global Tunisie) authorised as servers for private subscribers. Other institutional servers exist in several areas of the public sector (education, research institutes, etc. ). The number of Internet C 203 E/12 Official Journal of the European Communities EN 18. 7. 2000 connections in Tunisia remains low (less than the world average) in spite of the authorities(cid:146) efforts to promote its use in education and business. Nevertheless, Tunisia has recognised the importance of the Internet to its business sector and for the competitiveness of its economy. User charges have recently fallen considerably. The Association Agreement between the Community and Tunisia does not contain any specific provision on free access to the media; however, Article 2 states in general that human rights, which include the right to inform and be informed, are an essential part of the Agreement. The Commission follows the Tunisian human rights issue closely, including the citizen(cid:146)s right of access to the media and the Internet, notably through the regular reports on the human rights situation drawn up by the Member State and Commission heads of mission in Tunisia and through the ongoing political dialogue with the Tunisian authorities. Tunisia is also invited to participate in regional programmes in the MEDA framework in order to promote a new regional approach to telecommunications and the information society. (2000/C 203 E/014) WRITTEN QUESTION E-1638/99 by Efstratios Korakas (GUE/NGL) to the Commission (22 September 1999) Subject: The disastrous impact of the CAP and the need to review it The reviews of the CAP carried out under the Treaty of Maastricht, and under Agenda 2000 to be implemented by the year 2006, are drastically reducing growth rates in agriculture in order to adapt it to market conditions, as shaped by the WTO (World Trade Organisation) and the EMU. This reduction in growth rates in agriculture has reduced agricultural employment, wiped out small and medium-scale farming, especially in countries like Greece, where the agricultural population was large. It has also produced economic stagnation and rural depopulation, as well as deterioration of the environ- ment. Will the Commission be persisting with the same policies which will accelerate this disastrous course of events for rural areas, or does it intend to propose, as called for by farmers and in particular those with small or medium-sized holdings, to halt them, and take appropriate action to change their direction? Answer given by Mr Fischler on behalf of the Commission (20 October 1999) One of the objectives of reform of the common agricultural policy (CAP) under Agenda 2000 is indeed to ensure a better adaptation to market requirements. In addition, the reform aims to achieve several other objectives, such as maintaining a fair standard of living for the farming community, integrating environ- mental goals and establishing rural development policy as a second pillar of the CAP. It is true that the number of people employed in agriculture, forestry and fishery declined in Greece by 21 % during the period 1987-1997. However, for the 12 Member States the number decreased by 31 % during this period. It is also true that the most important reduction in farm numbers in Greece was observed for small farms operating an agricultural area of less than 10 hectares. On the other hand, the remaining small and medium-scale farms were able to improve their economic base by increasing their production capacities. Possible problems of depopulation and environmental issues are specifically addressed by rural development measures, in particular in objective 1 regions. Despite any diversity at the local level, population statistics indicate an increase of population during the last 10 years for the majority of Greek rural areas (nomenclature of territorial statistical units (NUTS) 3 level)


title: Commission Regulation (EC) No 1971/1999 of 15 September 1999 amending the Annex to Commission Regulation (EC) No 1084/1999 establishing the list of competent authorities referred to in Article 2 of Council Regulation (EC) No 900/1999 prohibiting the sale and supply of petroleum and petroleum products to the Federal Republic of Yugoslavia

eurovoc_concepts:
Yugoslavia
international sanctions
market approval
petroleum
petroleum product

text: L 244/40 EN Official Journal of the European Communities 16. 9. 1999 COMMISSION REGULATION (EC) No 1971/1999 of 15 September 1999 amending the Annex to Commission Regulation (EC) No 1084/1999 establishing the list of competent authorities referred to in Article 2 of Council Regulation (EC) No 900/1999 prohibiting the sale and supply of petroleum and petroleum products to the Federal Republic of Yugoslavia THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EC) No 900/1999 of 29 April 1999 prohibiting the sale, supply and export of petro- leum and petroleum products to the Federal Republic of Yugo- slavia (1) and in particular Article 6 thereof, (1) Whereas Greece has requested that, in addition to the the Ministry of Foreign Affairs, Sanctions Bureau of another authority be listed as competent authority; (2) Whereas it is thus necessary to amend the list of competent authorities established by Commission Regu- lation (EC) No 1084/1999 (2), HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 In the Annex to Regulation (EC) No 1084/1999, under the heading ‘Greece’, shall be added: ‘Υπουργείο Εθνικής Οικονοµίας Γενική Γραµµατεία ∆ιεθνών Οικονοµικών Σχέσεων ∆/νση ∆ιαδικασιών Εξωτερικού Εµπορίου Κα Μπάρτζη-Κος Ιγγλέσης οδ. Κορνάρου 1 GR-105 63 Αθήνα International Economic Relations Ministry of National Economy General Secretariat of Directorate of External Trade Mrs Bartzi or Mr Iglesis 1, Kornarou Street GR-105 63 Athens Tel: (30-1) 328 60 51-53 Fax: (30-1) 328 60 94, 328 60 59’. Article 2 into force on the third day This Regulation shall enter following that of its publication in the Official Journal of the European Communities. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 15 September 1999. For the Commission Leon BRITTAN Vice-President (1) OJ L 114, 1. 5. 1999, p. 7. (2) OJ L 131, 27. 5. 1999, p. 29