title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over "De macro-economische dimensie van het werkgelegenheidsbeleid"

text: C 368/36 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 20. 12. 1999 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over „De macro-economische dimensie van het werkgelegenheidsbeleid” (1999/C 368/13) Het Economisch en Sociaal Comité heeft op 27 mei 1999 besloten, uit hoofde van artikel 23, lid 2, van zijn Reglement van Orde een vervolgadvies op te stellen over „De macro-economische dimensie van het werkgelegenheidsbeleid”. De Afdeling „Economische en Monetaire Unie — economische en sociale samenhang”, die met de voorbereidende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 29 september 1999 goedgekeurd. Rapporteur was de heer Cal. Tijdens zijn 367e zitting van 20 en 21 oktober 1999 (vergadering van 20 oktober 1999) heeft het Economisch en Sociaal Comité het volgende advies uitgebracht, dat met 76 stemmen vo´ o´ r en 2 stemmen tegen, bij 4 onthoudingen is goedgekeurd. 1. In zijn jongste aan de voorbereiding van Globale richt- snoeren voor het economisch beleid van de lidstaten en van de Gemeenschap (1) gewijde advies heeft het Economisch en Sociaal Comité de wens uitgesproken om op Europees niveau een macro-economische dialoog op gang te brengen waaraan de Raad, de Commissie, de Europese Centrale Bank en de sociale partners deelnemen met het doel een verbeterde coördinatie tussen de loonontwikkeling en het begrotings- en monetaire beleid tot stand te brengen teneinde de groei van de werkgelegenheid te stimuleren. Het verheugt het Comité dat zijn wens dit najaar nog zal worden gerealiseerd. Het Economisch en Sociaal Comité is bereid om de deelnemers aan deze dialoog met raad en daad terzijde te staan overeenkomstig de institutionele functie die hem in de Verdragen is toegedacht. 2. Het Comité wil er de aandacht op vestigen dat deze macro-economische dialoog een geïntegreerde aanpak moge- lijk maakt van alle beleidsterreinen die betrekking hebben op de werkgelegenheid. Op deze manier wordt de werkloosheid niet alleen bestreden door arbeidsmarktmaatregelen maar door een gecoördineerde aanpak van de betrokken macro- economische beleidsterreinen. Het economisch beleid, het beleid voor wetenschappelijk onderzoek, het sociaal beleid en het begrotingsbeleid moeten worden gevoerd overeenkomstig de vereisten inzake werkgelegenheid. 3. Het Comité wil in het onderhavige advies nog eens de sterke punten benadrukken uit het in punt 1 genoemde advies, alhoewel het vasthoudt aan zijn bezorgdheid en commentaar over de ontwikkeling van de economie (waarvan de dynamiek te wensen over laat) en de werkloosheid (die gemiddeld te hoog is) die tot uiting werden gebracht in dat advies. 4. In het bijzonder is het Comité er in toenemende mate van overtuigd dat een beleid dat is gericht op stabiliteit en groei (vermindering van de begrotingstekorten, prijsstabiliteit en een reële loonontwikkeling die aansluit bij de productivi- teitsverbetering alsook een toereikende rentabiliteit van inves- teringen voor het bereiken van een grotere economische groei) de enige oplossing vormt voor de EU-economie, die voor 90 % afhankelijk is van de interne markt. Dit op stabiliteit en groei gerichte beleid dient de komende jaren derhalve te worden voortgezet. Gelet op de huidige conjunctuurfase en rekening houdend met de vereisten op het gebied van de economische (1) Advies van het Economisch en Sociaal Comité van 27 mei 1999 over het Economisch Jaarverslag 1999 — „De Europese economie bij de komst van de euro: bevordering van groei, werkgelegenheid en stabiliteit”, PB C 209 van 22. 7. 1999, par. 3. 4. 2. en sociale samenhang moet het streven naar begrotingseven- wicht en vermindering van de overheidsschuld op middellange en lange termijn in de gehele Europese Unie gehandhaafd blijven. De lidstaten moeten er uiteraard op toezien dat de 5. sanering van de begroting niet ten koste gaat van de investerin- gen, zoals gedurende de laatste jaren in een aantal lidstaten het geval is geweest. Dit zou het dynamisme van de economische opleving die duidelijk zichtbaar is in de Unie dankzij een in principe gezonde economische uitgangspositie kunnen aantasten. Een en ander moet ons tot voorzichtigheid manen, maar ook aanzetten tot het ondernemen van actie. Gezien de economische conjunctuur, die gunstiger is dan in de prognoses van het voorjaar werd aangegeven, is er geen reden voor pessimisme maar zijn de vooruitzichten eerder positief. 5. 1. Het Comité is van mening dat de Europese Unie over de economische en technologische basis en knowhow beschikt om zelf schadelijke invloeden die van buiten de Gemeenschaps- grenzen komen, te kunnen bestrijden. Nu de belangrijkste beslissingen over de invoering van de euro zijn genomen, moet de Gemeenschap voortaan uitgaan van het dynamisme van vooral de interne vraag. „Als economische eenheid beschikt Europa een groot groeipotentieel en de ‘Globale richtsnoeren voor het economisch beleid‘ zouden de maatregelen moeten bevatten om dit potentieel te benutten” (1). Het Comité vindt dat de Europese Unie zich ten doel 5. 2. moet stellen om op middellange termijn een groei van ten minste 3,5 % te bereiken, zodat voldoende banen worden gecreëerd om de werkloosheid in een tiental jaren terug te brengen tot 3 à 4 % en een werkgelegenheidsniveau van ca. 70 % te realiseren, zoals de Commissie in haar eerste ontwerp voor de Richtsnoeren voor het werkgelegenheids- beleid (najaar 1997) bepleitte. Men moet echter beseffen dat de moeilijkheden van land tot land verschillen: aangezien niet alle landen even ver zijn bij het verwezenlijken van deze doelstellingen, is het dus zaak dat de macro-economische dialoog op nationaal niveau wordt voortgezet. 20. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 368/37 5. 2. 1. De groei op middellange termijn moet berusten op een voortdurende toename van de investeringen (ongeveer 7 % per jaar om het huidige aandeel van 19 % van het BBP te verhogen tot zo’n 22-23 %) om de nodige banen te creëren en te voorkomen dat door een gebrek aan produktiecapaciteit inflatoire tendensen de kop kunnen opsteken. Met de lage lange rente en hoge rentabiliteit zijn de omstandigheden thans gunstig. Wel moet er nog een macro-economisch beleid worden uitgestippeld dat een duurzame groei en een gewenste ontwikkeling van de vraag mogelijk maakt. Dit beleid moet worden ondersteund door economische hervormingen in de lijn van de te Luxemburg en Cardiff ingezette processen. Deze hervormingen zijn gericht op verbetering van het concurrentievermogen en van het functioneren van aan de ene kant de arbeidsmarkt en aan de andere kant de goederen-, diensten- en kapitaalmarkten. 5. 2. 2. In diverse lidstaten zijn de inspanningen om aan de EMU-convergentiecriteria te voldoen, ten koste gegaan van de openbare investeringen. Het Comité dringt er daarom op aan dat bij herstructureringen van de overheidsuitgaven een grotere impuls aan investeringen wordt gegeven. Zo zouden regerin- gen naar privaat/publieke samenwerking op investeringsgebied moeten streven. Voorts dienen grote EU-projecten, zoals de Trans-Europese netwerken, te worden uitgevoerd. 6. De economische opleving die nog aarzelend op gang komt, dient door maatregelen te worden ondersteund die gericht zijn op bevordering van de investeringen en het vertrouwen van de consument. Een toename van de investerin- gen schept immers betere vooruitzichten voor de werkgelegen- heid en zullen én de burgers én de producenten en consumen- ten meer vertrouwen geven. Een stimulans van zo’n 0,5 % van het BBP zou kunnen bijdragen tot consolidatie van dit economisch herstel. Er verstrijkt meer dan een jaar voordat de effecten van investeringen op de productie zichtbaar worden. 7. Wat het stimuleren van de investeringen betreft, vooral op het gebied van technologie en knowhow en rekening houdend met de uitdagingen die de informatie- en kennismaat- schappij voor Europa vormen, dient actiever beleid te worden gevoerd ter ondersteuning van de inspanningen die het bedrijfsleven zich getroost om het hoofd boven water te houden op een markt die in toenemende mate wordt geken- merkt door globalisatie. In de sectoren die niet direct door deze globalisatie worden geraakt, kunnen investeringen op nuttige wijze worden ingezet voor uitbreiding van de produc- tiecapaciteit ter bevrediging van de interne vraag en meer algemeen voor het scheppen van werkgelegenheid. Via de nieuwe doelstelling-3 van de Structuurfondsen kan het beleid in de lidstaten dat gericht is op het aanleren van nieuwe vaardigheden, in combinatie met de andere door de Structuurfondsen gefinan- cierde ontwikkelingsactiviteiten. Het belang van opleiding en permanente scholing moet ook worden onderstreept. De arbeidsbemiddelingsdiensten moeten de inzetbaarheid bevor- deren door jongeren en werklozen bij te staan en te adviseren omtrent hun opleiding zodat dezen maximaal profijt kunnen trekken van hun specifieke vaardigheden. De sociale partners zouden op dit vlak een plan kunnen uitwerken en tot een grotere dynamiek van de dienstverlening op het terrein van de werkgelegenheid kunnen bijdragen. in belangrijke mate worden gestimuleerd, 8. Het Comité vindt dat al het mogelijke in het werk moet worden gesteld om de interne vraag te ondersteunen en om de algemene voorwaarden voor investeringen en oprichting van licht van de budgettaire In het bedrijven te verbeteren. beperkingen en de herverdelingstaak van het begrotingsbeleid zou vermindering van de belastingdruk, voor bedrijven èn gezinshuishoudingen, een impuls kunnen geven aan de investe- ringen en aan het vertrouwen van ondernemers en consumen- ten. Het Comité dringt er al jarenlang op aan dat lidstaten die dit wensen, toestemming krijgen om de BTW op arbeidsintensieve producten en diensten onder bepaalde voorwaarden te verla- gen Het is dan ook verheugd dat de Commissie onlangs een richtlijnvoorstel ter zake heeft ingediend, waarover het een zeer positief advies heeft uitgebracht (1). 9. Een gemeenschappelijk monetair beleid binnen de euro- zone dat ook de vier landen die niet aan de euro deelnemen, dwingt om bijna hetzelfde beleid te voeren, vormt een zware belasting voor het begrotingsbeleid (belastingontvangsten en uitgaven) dat tegelijkertijd het monetaire beleid moet onder- steunen en rekening moet houden met de respectieve stadia waarin de conjunctuur van de lidstaten zich bevindt. Het gaat hier wellicht om de belangrijkste nieuwe uitdaging na de totstandkoming van het gemeenschappelijke monetaire beleid. Er dient nadrukkelijk op gewezen te worden dat een noodzake- lijke coördinatie van het begrotingsbeleid niet per se inhoudt dat alle lidstaten een identiek beleid voeren. 10. Het Comité benadrukt dat de economische groei de belangrijkste motor is voor het creëren van banen. De in Luxemburg aanbevolen werkgelegenheidsmaatregelen, aange- vuld met het in Cardiff gelanceerde structuurprogramma voor de diensten- en kapitaalmarkten dienen een adequate macro-economische policy-mix (begrotings-, monetair en in- komensbeleid) te begeleiden. Doelstelling is het creëren van een vertrouwensklimaat waarin consumptie en investeringen en daarmee de werkgelegenheid op langere termijn worden gestimuleerd. 11. Het Comité dringt opnieuw aan op een loonontwikke- ling die strookt met de inflatie (die nog altijd zeer laag is), de toename van de productiviteit, en met name de noodzaak om de rentabiliteit van het bedrijfsleven (die binnen de Gemeenschap over het algemeen erg goed is) en een positieve ontwikkeling van de koopkracht te garanderen. Een toename van de consumptieve bestedingen en de openbare en particu- liere investeringen moet de economie weer dynamisch maken. 12. Het Comité is van mening dat het structuurbeleid van de lidstaten en de algehele onderzoeks- en ontwikkelingsin- spanning een bijdrage moeten leveren om het proces van het scheppen van banen te ondersteunen en een duurzaam karakter te geven. (1) Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een richtlijn van de Raad tot wijziging, wat betreft de mogelijkheid om bij wijze van experiment een verlaagd BTW-tarief toe te passen op arbeidsintensieve diensten, van Richtlijn 77/388/EEG betreffende het gemeenschappelijk stelsel van be- lasting over de toegevoegde waarde”, PB C 209 van 22. 7. 1999. C 368/38 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 20. 12. 1999 13. Het Comité constateert dat de onevenredige verhoging van de hypotheektarieven (van 4,6 tot bijna 6 %) van de afgelopen maanden in een aantal landen een overdreven reactie is geweest van de banken op (berichten over) de toename van de inflatie. Deze hogere hypotheekrente wordt echter niet gecompenseerd door bijvoorbeeld een verhoging van de spaarrente, die buitengewoon belangrijk is voor de financiële situatie van gezinnen in alle lidstaten. concurrentiepositie van ons produktieapparaat te verbeteren. De hieruit voortvloeiende herstructureringen mogen echter vooral niet ten koste van de werknemers gaan. Massa-ontslagen zijn namelijk ook van invloed op het vertrouwen van de burger en de vraag, en daarmee dus ook op het functioneren en de groei van de economie als geheel, waarvan op hun beurt ook grote conglomeraten in de financiële en de productiesector profiteren. 14. Het Comité vestigt nog eens de aandacht op mogelijke systeemrisico’s als gevolg van o. m. kredietverlening (renteri- sico), het verschijnen van meer en meer verfijnde financiële produkten en de snelheid waarmee aankoop- en verkoopop- drachten en andere financiële transacties worden uitgevoerd. Het Comité is ingenomen met de nieuwe initiatieven van de Bank van Internationale Betalingen die erop zijn gericht, striktere en vooral doeltreffendere bedrijfseconomische toe- zichtsregels op te stellen ten aanzien van de financiële structuur van de banken (omvang van het eigen vermogen), de interne en externe controle van kapitaalstromen van financiële instel- lingen en ten aanzien van de marktdiscipline (transparantie) tussen de deelnemers aan financiële transacties. Volgens het Comité moeten de uiteindelijk vast te stellen regels gelden voor alle financiële instellingen. Gegeven het feit dat de Europese Unie goed is voor 60 % van de aan de ontwikkelingslanden verleende kredieten, zou de Commissie vo´ o´ r maart 2000 de nodige initiatieven moeten nemen om te bereiken dat in het Comité van Bazel rekening wordt gehouden met de specifieke belangen van de Europese Unie. 15. sen zeer grote ondernemingen) De recente concentratiegolf (fusies, joint-ventures tus- is wellicht nodig om de Conclusie Het Comité dringt aan op voortzetting van het op 16. stabiliteit en groei van de werkgelegenheid gerichte beleid. De belangrijkste deelnemers aan de voor oktober geplande macro-economische dialoog, te weten de regeringen van de lidstaten en de Commissie (begrotingsbeleid, structuurbeleid), de Europese Centrale Bank (monetair beleid) en de sociale partners (loonbeleid en arbeidsmarkt), moeten gezamenlijk de inspanningen voortzetten om het vertrouwen onder consu- menten en investeerders te vergroten, teneinde de effectieve vraag te stimuleren, die samen met structurele hervormingen ter verbetering van het concurrentievermogen, de belangrijkste drijfkracht voor de groei en het creëren van werkgelegenheid is. Het Comité is ingenomen met het stabiliteitsbeleid van 17. de Europese Centrale Bank. Met haar beslissing van 8 april 1999 om de rente te verlagen, heeft de ECB haar steun gegeven aan een stabiliteitsbeleid dat gericht is op economische groei en het scheppen van werkgelegenheid. Daarmee heeft zij alle verantwoordelijkheden op zich genomen die haar in het Verdrag zijn toegekend. Brussel, 20 oktober 1999. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 2220/1999 της Επιτροπής, της 20ής Οκτωβρίου 1999, για καθορισμό των κατ' αποκοπή τιμών κατά την εισαγωγή για τον καθορισμό της τιμής εισόδου ορισμένων οπωροκηπευτικών

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
grape
import price
pip fruit

formats: pdf print

text: 21. 10. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 271/1 I (Πράξεις για την ισχύ των οποίων απαιτείται δηµοσίευση) ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2220/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 20ής Οκτωβρίου 1999 για καθορισµό των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή για τον καθορισµό της τιµής εισόδου ορισµένων οπωροκηπευτικών Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 3223/94 της Επιτροπής, της 21ης ∆εκεµβρίου 1994, σχετικά µε τις λεπτοµέρειες εφαρµογής του καθεστώτος κατά την εισαγωγή οπωροκηπευτικών (1), όπως τροπο- ποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1498/98 (2), και ιδίως το άρθρο 4 παράγραφος 1, Εκτιµώντας τα ακόλουθα: (1) ο κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 3223/94, σε εφαρµογή των αποτε- λεσµάτων των πολυµερών εµπορικών διαπραγµατεύσεων του Γύρου της Ουρουγουάης, προβλέπει τα κριτήρια για τον καθορισµό από την Επιτροπή των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή από τρίτες χώρες, για τα προϊόντα και τις περιόδους που ορίζονται στο παράρτηµά του· (2) σε εφαρµογή των προαναφερθέντων κριτηρίων, οι κατ’ απο- κοπή τιµές κατά την εισαγωγή πρέπει να καθοριστούν, όπως αναγράφονται στο παράρτηµα του παρόντος κανονισµού, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Οι κατ’ αποκοπή τιµές κατά την εισαγωγή που αναφέρονται στο άρθρο 4 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 3223/94 καθορίζονται όπως αναγράφονται στον πίνακα που εµφαίνεται στο παράρτηµα. Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει στις 21 Οκτωβρίου 1999. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 20 Οκτωβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 337 της 24. 12. 1994, σ. 66. (2) ΕΕ L 198 της 15. 7. 1998, σ. 4. L 271/2 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 21. 10. 1999 του κανονισµού της Επιτροπής, της 20ής Οκτωβρίου 1999, για τον καθορισµό των κατ’ αποκοπή τιµών κατά την εισαγωγή για τον καθορισµό τιµών εισόδου ορισµένων οπωροκηπευτικών ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ Κωδικός ΣΟ Κωδικός τρίτης χώρας (1) (σε EUR/100 χιλιόγραµµα) Κατ’ αποκοπή τιµή κατά την εισαγωγή 0702 00 00 0707 00 05 0709 90 70 0805 30 10 0806 10 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 052 204 999 052 628 999 052 999 052 388 524 528 999 052 064 400 999 060 388 400 804 999 052 064 999 113,2 59,6 86,4 68,2 130,8 99,5 58,8 58,8 62,1 65,4 53,9 65,2 61,7 105,4 102,0 230,7 146,0 46,2 57,5 59,9 31,1 48,7 96,2 57,8 77,0 (1) Ονοµατολογία των χωρών που καθορίζεται από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2645/98 της Επιτροπής (ΕΕ L 335 της 10. 12. 1998, σ. 22). Ο κωδικός «999» αντιπροσωπεύει «άλλες καταγωγές»


title: Avis du Comité économique et social sur «La transparence et la participation de la société civile aux «négociations du millénaire» dans le cadre de l'Organisation mondiale du commerce»

eurovoc_concepts:
World Trade Organisation
administrative transparency
company constituted under civil law
non-governmental organisation
shareholding
social partners

formats: html pdf print

text: 20. 12. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 368/43 S’agissant de la Russie, l’amélioration de l’efficacité du marché du travail et des relations tripartites nécessite le renforcement du programme spécifique Tacis concernant l’aide en faveur de la mise en œuvre de réformes sociales et du droit du travail (partenariat social et conflits sociaux). S’agissant des pays associés, la Commission devrait concrétiser l’engagement formulé dans sa communication sur l’adaptation et la promo- tion du dialogue social, et concernant l’octroi d’une aide à ces pays. En outre, il convient de renforcer l’assistance technique directe et l’information de la Commission (TAIEX). Le Comité économique et social devrait être entendu à l’occasion de la préparation des systèmes susmentionnés, et se dit prêt à participer à la création des liens nécessaires et à leur concrétisation. Bruxelles, le 20 octobre 1999. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Avis du Comité économique et social sur «La transparence et la participation de la société civile aux “négociations du millénaire” dans le cadre de l’Organisation mondiale du commerce» (1999/C 368/15) Le 27 mai 1999, le Comité économique et social, conformément à l’article 23 paragraphe 3 de son règlement intérieur, a décidé d’élaborer un avis sur «La transparence et la participation de la société civile aux “négociations du millénaire” dans le cadre de l’Organisation mondiale du commerce». La section «Relations extérieures», chargée de préparer les travaux en la matière, a élaboré son avis le 6 octobre 1999 (rapporteur: M. van Dijk). Lors de sa 367e session plénière des 20 et 21 octobre 1999 (séance du 20 octobre 1999), le Comité a adopté par 103 voix pour, avec 1 voix contre et 5 abstentions le présent avis. 1. Implication des organisations de la société civile 1. 1. L’intérêt des ONG et des partenaires sociaux pour le commerce international a sensiblement augmenté ces dernières années (1). Cet intérêt s’était déjà manifesté lors des négocia- tions du cycle de l’Uruguay du GATT. C’est à l’occasion des discussions sur l’accord multilatéral sur les investissements (AMI) que leur engagement a culminé. De nombreuses organi- sations, surtout des ONG, se sont plaintes d’un manque d’ouverture des négociateurs sur les thèmes débattus et des conséquences de l’accord à conclure sur les divers pays et organisations. La méfiance a encore augmenté au fil des négociations en raison de la réaction distante des représentants gouvernementaux. L’on avait en outre le sentiment que cet accord ne profiterait qu’aux seuls pays industrialisés. A` l’heure actuelle, l’intérêt des ONG pour le commerce 1. 2. international est en grande partie caractérisé par la méfiance. Les négociations laissent de nombreuses organisations scepti- ques, car elles craignent que les gouvernements des pays (1) Le présent avis fait la distinction entre les groupes d’intérêts socioéconomiques d’une part et les ONG d’autre part. participants ne soient pas suffisamment conscients des intérêts que défendent les organisations et les groupements sociaux et de ceux des pays en voie de développement. Cela s’est manifesté très clairement lors des négociations de l’OCDE sur l’AMI. Ce sont surtout l’absence d’informations et l’impossibi- lité de peser dans la balance qui semblent à l’origine de la position méfiante des ONG. Pour éviter une réaction semblable lors des prochaines négociations de l’OMC, le CES considère que l’implication des organisations de la société civile doit être organisée de la meilleure façon possible. Le présent avis portera essentiellement sur l’implication de la société civile dans la conclusion de nouveaux accords. Quant aux possibilités d’associer également les organisations de la société civile au maintien des accords déjà conclus, le CES ne s’exprime pas sur ce sujet dans le présent avis. 1. 3. Depuis longtemps déjà, le CES s’intéresse au commerce international. Il a émis dans ce domaine de nombreux avis et avis d’initiative. Il a toujours voulu démontrer par là l’impor- tance qu’attachent à ce sujet les milieux socioéconomiques. Les avis les plus récents du CES en la matière ont porté sur: C 368/44 FR Journal officiel des Communautés européennes 20. 12. 1999 — «Le défi global du commerce international» (1); — la «Proposition de règlement (CE) du Conseil portant application d’un schéma pluriannuel de préférences tarifai- res généralisées pour la période du 1er janvier 1999 au 31 décembre 2001» (2); — la «Proposition de décision du Conseil concernant la conclusion, au nom de la Communauté européenne, pour ce qui concerne les matières relevant de sa compétence, des résultats des négociations de l’Organisation mondiale du commerce sur les services financiers» (3); — «L’Organisation mondiale du commerce» (4). 1. 4. Dans le même temps, le CES apprécie l’intérêt porté par un grand nombre d’ONG au commerce international. Beaucoup d’organisations prennent conscience que les accords internationaux dans ce domaine peuvent avoir des consé- quences extrêmes. 1. 4. 1. comme l’indique la liste au paragraphe 1. 3. Le CES a déjà émis des avis sur plusieurs de ces sujets, 1. 5. Le CES estime que l’implication des organisations de la société civile dans l’OMC est particulièrement importante. Les accords susceptibles d’être conclus peuvent avoir des conséquences extrêmes pour certains secteurs (par exemple, le secteur des services), pour la continuité de la politique agricole commune (PAC), pour la politique communautaire en matière de développement (ACP), pour les contacts avec des pays tiers et pour l’application des normes internationales (législation du travail, bien-être des animaux et environnement). Ils en ont également pour l’emploi, les intérêts des consommateurs et l’impact sur les revenus. 1. 6. Dans tous ces domaines, de nombreuses organisations de la société civile sont actives. Leur implication dans les négociations peut amener les accords à être fondés sur une plus large base sociale. En outre, les négociateurs peuvent recourir à l’expérience dont disposent les diverses organisa- tions. Enfin, les gouvernements peuvent prendre connaissance des conceptions que les groupes d’intérêt ont du commerce international (5). Dans le présent avis, 1. 7. le CES souhaite indiquer les modalités optimales d’une implication des organisations de la société civile dans les négociations de l’OMC, en distinguant différents niveaux. Le point 2 abordera le niveau mondial, c’est-à-dire la manière dont le secrétariat de l’OMC doit veiller à une information et une consultation suffisantes des organisations de la société civile. Le point 3 portera sur le niveau national. Les décisions de l’OMC doivent être prises sur la base d’un consensus. Il importe dès lors que les groupes d’intérêts socioéconomiques et les ONG organisent correcte- ment leurs actions de lobbying à l’égard des autorités nationa- les. L’UE connaît une situation spécifique, étant donné qu’elle dispose d’une compétence exclusive en matière de commerce international. C’est la raison pour laquelle une tâche impor- tante revient au niveau européen. Le point 4 examinera cette question plus en détail. (1) JO C 56 du 24. 2. 1997. (2) JO C 40 du 15. 2. 1999. (3) JO C 407 du 28. 12. 1998. (4) JO C 101 du 12. 4. 1999. (5) B. Reinalda, Les ONG et d’autres acteurs particuliers dans la théorie des relations internationales, dans: Internationale Spectator, 53, juillet/août 1999, pp. 414-418. 2. Implication des organisations de la société civile dans l’OMC 2. 1. Comme indiqué au paragraphe 1. 6, le secrétariat de l’OMC devra surtout veiller à une bonne diffusion de l’informa- tion vers les groupes d’intérêts socioéconomiques et les ONG actifs au niveau international. L’OMC doit fournir des informations adéquates à des organisations de la société civile. La transparence des dossiers peut supprimer et prévenir la méfiance et les soupçons. 2. 2. L’information peut être diffusée de deux façons. La manière la plus accessible est la diffusion de l’information sur l’internet. L’OMC peut ainsi placer l’information sur son propre site. Par ailleurs, les organisations intéressées peuvent être tenues au courant des derniers développements via un abonnement au courrier électronique. C’est un moyen rapide et efficace pour tenir au courant des derniers développements toute organisation intéressée. Le second moyen de diffuser l’information peut être 2. 3. l’organisation de réunions. Au cours de ces réunions, le secrétariat fait part aux organisations intéressées des informa- tions relatives à l’état des négociations. Les organisations participantes peuvent à cette occasion exprimer leur première réaction à l’information diffusée et poser éventuellement d’autres questions. Cette seconde manière présente des avanta- ges et des inconvénients. L’avantage est la possibilité d’interac- tion: la discussion peut permettre un compromis ou un rapprochement des points de vue. Le désavantage est d’ordre financier: les organisations doivent se rendre à Genève pour recueillir l’information et faire entendre leurs points de vue. Dans bien des cas, ces organisations n’ont pas d’antenne à Genève, et les frais de déplacement risquent de les dissuader de prendre part à ces réunions. 2. 4. Il importe, pour assurer de bons rapports entre l’OMC et les organisations de la société civile, de créer une confiance réciproque. Il est donc essentiel que l’information circule en permanence entre les parties. Cet échange pourra aussi contribuer à un dialogue entre les diverses organisations de la société civile. Pour encourager un tel rapport durable, l’OMC devrait envisager de créer une plate-forme permanente pour les organisations de la société civile. Celles-ci devraient se réunir régulièrement, au moins une fois par an, et faire au secrétariat des suggestions relatives aux divers sujets figurant à l’ordre du jour de la (prochaine) négociation et, le cas échéant, faire des recommandations pratiques en ce qui concerne la mise en œuvre. 2. 5. Les questions les plus difficiles que pose la création d’une telle plate-forme sont les coûts (qui paiera) et le choix des organisations qui en feraient partie. La réponse à la première question n’est pas trop difficile. Les organisations participantes doivent prendre en charge elles-mêmes leurs frais de voyage et de séjour. Le Comité se rend bien compte que cette solution posera problème pour certaines organisations. Elle empêchera notamment la participation des organisations issues de pays moins développés. Afin d’éviter que seules des organisations occidentales participent aux réunions, il convient, lors de l’accréditation des participants, de réserver une place suffisante aux organisations de pays moins déve- loppés. 20. 12. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes C 368/45 2. 5. 1. Le secrétariat de l’OMC doit disposer d’une capacité suffisante pour assurer une bonne préparation des réunions avec les organisations de la société civile. Cette nouvelle ligne de conduite entraînera bien sûr des conséquences financières. également pour les organisations de la société civile à l’intérieur de l’UE. Elles auront à s’adresser autant à l’instance nationale qu’à l’instance européenne. Le chapitre suivant y est consacré. 2. 6. La deuxième question, à savoir quelles organisations feraient partie de la plate-forme, est beaucoup plus difficile. Il doit être clair que les membres d’une telle plate-forme seront principalement les organisations internationales, représentées dans tous les continents. En deuxième lieu, il faut déterminer les organisations pour lesquelles une participation est oppor- tune. Il doit s’agir de groupes d’intérêt, représentant un groupe déterminé, dont on peut supposer qu’ils subiront les effets des accords de l’OMC. A` cet égard, le secrétariat devra d’abord établir une liste des organisations répondant à ces deux critères. Si celles-ci sont nombreuses, elles devront définir entre elles leur droit à la parole de manière appropriée, afin de laisser suffisamment de place au débat. 3. Implication des organisations de la société civile au niveau national 3. 1. Les décisions au sein de l’OMC sont prises par les représentants des gouvernements. es décisions exigent un degré d’entente important. On peut supposer par conséquent que l’infléchissement des points de vue des gouvernements des pays participants offre aux organisations de la société civile un moyen efficace pour organiser leurs activités de lobbying. Les organisations de la société civile nationale doivent 3. 2. orienter leurs mouvements de pression vers les gouvernements nationaux. Les gouvernements doivent permettre à ces organi- sations de faire entendre leur opinion. A` l’instar de l’OMC, ils peuvent créer une plate-forme rassemblant les diverses organisations de la société civile. Leur tâche principale consiste- rait à conseiller le gouvernement sur les divers sujets figurant à l’ordre de jour de l’OMC. Il importe que le gouvernement informe et consulte les organisations de la société civile en temps utile. 3. 2. 1. Une responsabilité particulière incombe aux organis- mes consultatifs socioéconomiques nationaux. Ils représentent souvent les milieux socioéconomiques les plus importants. Ils peuvent donner leur avis au gouvernement pour la préparation des réunions de l’OMC. Les gouvernements devraient pouvoir les consulter. Si les gouvernements ne les consultent pas, il leur est loisible d’émettre des avis de leur propre initiative. 3. 3. Les gouvernements doivent aborder les négociations internationales dans un esprit d’ouverture. C’est pourquoi ils doivent diffuser par l’internet le plus possible d’informations concernant la situation et les développements au sein de l’OMC. 4. Les organisations de la société civile à l’échelon européen et le rôle du CES 4. 1. Ce qui a été dit plus haut à propos de l’échelon national vaut en grande partie également pour l’échelon européen. La Commission européenne doit diffuser par le biais de son site internet une information abondante sur les développements en cours au sein de l’OMC. En outre, il convient d’organiser régulièrement des réunions d’information et d’y convier les groupes d’intérêts socioéconomiques et les ONG. Le Comité peut apporter son soutien à l’organisation de telles réunions. 4. 2. Un rôle particulier est réservé au Comité économique et social. Le CES est le représentant européen des milieux économiques et sociaux à l’intérieur de l’UE. Par conséquent, il va de soi que la Commission européenne associera le CES à l’examen des questions relatives à l’OMC et lui demandera de rendre des avis en la matière, bien qu’elle n’y soit pas obligée par le traité (1). En revanche, en ce qui concerne les accords internationaux portant sur le secteur des services, la Commis- sion est tenue de consulter le CES (2). Au cours des années écoulées, 4. 3. le CES a émis de nombreux avis d’initiative sur ce thème important. Cela démontre à la fois le vif intérêt qu’il y porte et l’importance des accords de l’OMC pour la politique socioéconomique de l’UE. 4. 4. Comme indiqué au paragraphe 1. 4, les accords sur le commerce international ont plus que jamais des incidences sur l’emploi, les intérêts des consommateurs et l’environnement, ce qui ne fait qu’exacerber la sensibilité de nos sociétés à ces problèmes. les revenus, 4. 5. Il est dès lors absolument indispensable que le CES suive avec la plus grande attention les négociations sur la poursuite de la libéralisation, qu’il prenne connaissance du point de vue des associations et des ONG concernées et qu’il contribue à l’élaboration de la position européenne en transmettant le plus tôt possible des avis au Conseil, au Parlement et à la Commission. 4. 6. C’est pourquoi le Comité propose de créer au sein de la structure d’organisation du CES une unité qui permette au Comité de faire valoir pendant la durée des négociations ses multiples connaissances et expériences. Cette unité devrait se composer d’un noyau d’experts dans le domaine des échanges extérieurs qui, en fonction du sujet des négociations, feraient appel à des experts d’autres sections. Cette unité aurait pour fonction d’entretenir des contacts étroits tant avec l’OMC et les services correspondants de la Commission qu’avec les associations et les ONG européennes concernées. E´ tant donné que le commerce international relève de 3. 4. la compétence exclusive de l’UE, l’échelon européen revêt une grande importance pour les pays membres. Cela vaut donc (1) Cf. article 133 du traité instituant la Communauté européenne. (2) Cf. article 52 du traité instituant la Communauté européenne. C 368/46 FR Journal officiel des Communautés européennes 20. 12. 1999 4. 7. Sur la base des informations supplémentaires ainsi acquises, cette unité présentera en temps utile, avant les négociations, des avis sur certains thèmes de négociation, jugés particulièrement importants du point de vue de la politique socioéconomique, en faisant appel au besoin à de précédents avis du CES. Dans certains cas, il pourra s’avérer opportun d’organi- 4. 8. ser auparavant des consultations avec les milieux concernés. Il est souhaitable à cet égard que l’occasion soit donnée 4. 9. aux membres du Comité compétents dans le domaine concerné d’assister aux phases décisives des négociations particulière- ment importantes. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. les méthodes de sanction unilatérales et les droits de compensation; le commerce électronique; l’OMC et l’emploi; les appels d’offre; le renforcement de l’OMC; l’agriculture; les services; le commerce et le développement; 10. le commerce et l’environnement; 11. le commerce et les normes internationales du travail; 4. 10. particulier, sur la base du programme établi à Seattle, thèmes suivants: Le Comité propose que l’unité «OMC» étudie en les 12. la concurrence; 13. les investissements; 1. les organisations de la société civile dans le règlement des différends; 14. la propriété intellectuelle; 15. les taux de taxation. Bruxelles, le 20 octobre 1999. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 2222/1999 af 20. oktober 1999 om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
molasses
representative price

text: L 271/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 21. 10. 1999 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 2222/1999 af 20. oktober 1999 om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2038/1999 af 13. september 1999 om den fælles markedsordning for sukker (1), under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1422/ 95 af 23. juni 1995 om gennemførelsesbestemmelser for import af melasse inden for sektoren for sukker og om forordning (EØF) nr. 785/68 (2), særlig artikel ændring af 1, stk. 2 og artikel 3, stk. 1, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) I forordning (EF) nr. 1422/95 fastsættes, at cif-prisen ved import af melasse, i det følgende benævnt »den repræ- sentative pris«, i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EØF) nr. 785/68 (3); denne pris fastsættes for den standardkvalitet, der er defineret i artikel 1 i nævnte forordning; fastsættes den repræsentative pris for melasse beregnes for et EF- grænseovergangssted, som er Amsterdam; denne pris skal beregnes på grundlag af de gunstigste købsmulig- heder på verdensmarkedet, som konstateres på grundlag af noteringer eller priser på dette marked, der er justeret under hensyntagen til eventuelle kvalitetsforskelle i forhold til standardkvaliteten for melasse blev defineret ved forordning (EØF) nr. 785/68; standardkvaliteten; skal der tages hensyn til ved konstateringen af de gunstigste købsmuligheder på verdensmarkedet samtlige oplysninger om tilbud på verdensmarkedet, om konsta- terede priser på vigtige markeder i tredjelande samt om købekontrakter indgået i den internationale samhandel, som Kommissionen har fået kendskab til enten gennem medlemsstaterne eller på eget initiativ; ved denne konstatering kan et gennemsnit af flere priser lægges til grund i henhold til artikel 7 i forordning (EØF) nr. 785/68 på betingelse af, at dette gennemsnit kan anses som repræsentativt for markedets faktiske tendens; (4) der skal ikke tages hensyn til oplysningerne, når det ikke drejer sig om produkter af sund og sædvanlig handels- tilbuddet nævnte pris kun kvalitet, eller når den i (1) EFT L 252 af 25. 9. 1999, s. 1. (2) EFT L 141 af 24. 6. 1995, s. 12. (3) EFT L 145 af 27. 6. 1968, s. 12. vedrører en ringe mængde, der ikke er repræsentativ for markedet; der skal heller ikke tages hensyn til tilbuds- priser, som ikke kan anses for repræsentative for marke- dets faktiske udvikling; for at opnå sammenlignelige oplysninger vedrørende melasse af standardkvalitet skal priserne alt efter kvali- teten af den tilbudte melasse forhøjes eller nedsættes i det omfang, der følger af anvendelsen af artikel 6 i forordning (EØF) nr. 785/68; undtagelsesvis kan en repræsentativ pris i et begrænset tidsrum opretholdes på uændret niveau, når den tilbuds- pris, der har tjent som grundlag for den foregående konstatering af den repræsentative pris, ikke er kommet til Kommissionens kendskab, og de foreliggende tilbuds- priser, som ikke synes at være tilstrækkeligt repræsenta- tive for markedets faktiske tendens, ville føre til pludse- lige og væsentlige ændringer i den repræsentative pris; når der eksisterer en forskel mellem udløsningsprisen for det pågældende produkt og den repræsentative pris, bør der fastsættes tillægsimporttold på betingelserne i artikel 3 i forordning (EF) nr. 1422/95; såfremt importtolden suspenderes i medfør af artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, bør der fastsættes særlige beløb for denne told; anvendelse af disse bestemmelser giver anledning til at fastsætte de repræsentative priser og tillægsimporttolden for de pågældende produkter som anført i bilaget til nærværende forordning; de i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i over- ensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Sukker — (5) (6) (7) (8) (9) UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 De repræsentative priser og tillægstolden ved import af de i artikel 1 i forordning (EF) nr. 1422/95 omhandlede produkter fastsættes som angivet i bilaget. Artikel 2 Denne forordning træder i kraft den 21. oktober 1999. 21. 10. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 271/5 Denne medlemsstat. forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 20. oktober 1999. På Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen til forordning om fastsættelse af de repræsentative priser og størrelsen af tillægsimporttolden for melasse i sektoren for sukker BILAG KN-kode Repræsentativ pris pr. 100 kg netto af det pågældende produkt Tillægstold pr. 100 kg netto af det pågældende produkt (EUR) Told, der skal opkræves ved import som følge af suspension, jf. artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95, pr. 100 kg netto af det pågældende produkt (2) 1703 10 00 (1) 1703 90 00 (1) 6,10 6,93 0,30 0,14 — — (1) Fastsættelse for standardkvaliteten som defineret i artikel 1 i forordning (EØF) nr. 785/68, som ændret. (2) Dette beløb erstatter i overensstemmelse med artikel 5 i forordning (EF) nr. 1422/95 toldsatsen i den fælles toldtarif fastsat for disse produkter


title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Emun toteutumisen vaikutukset taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen"

eurovoc_concepts:
EU employment policy
Economic and Monetary Union
economic and social cohesion
investment policy

text: 20. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 368/87 Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Emun toteutumisen vaikutukset taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen” (1999/C 368/22) Talous- oma-aloitteisen lausunnon aiheesta ”Emun toteutumisen vaikutukset yhteenkuuluvuuteen”. ja sosiaalikomitea päätti 25. 2. 1999 työjärjestyksensä 23 artiklan 3 kohdan nojalla laatia taloudelliseen ja sosiaaliseen Asian valmistelusta vastannut ”talous- ja rahaliitto, taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus” -jaosto antoi lausuntonsa 29. syyskuuta 1999. Esittelijä oli Thierry Dock. Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 20. ja 21. lokakuuta 1999 pitämässään 367. täysistunnossa (lokakuun 21. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 101 ääntä puolesta, 7 vastaan, ja 5 pidättyi äänestämästä. 1. Johdanto 2. Yhteenkuuluvuus Euroopan unionissa Tammikuun 1. päivästä 1999 alkaen yksitoista EU:n 1. 1. jäsenvaltiota on muodostanut rahaliiton. Aikaansaannos on hyvin myönteinen. Se on vuosia aiemmin käynnistetyn lähen- tymisprosessin tulos. Ollakseen ajoissa valmiina useimmat valtiot ryhtyivät johdonmukaisiin toimiin lähinnä julkisen taloutensa saneeraamiseksi. 1. 2. Euro ei ole itsetarkoitus. Se on arvokas väline, joka antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden syventää yhtenäismarkki- noita ja harjoittaa koordinoitua rahapolitiikkaa. Yhteistä rahaa on nyt käytettävä kannustamaan voimakkaampaan ja solidaari- sempaan Eurooppaan johtavaa dynamiikkaa. Yhteinen raha ei koske yksinomaan asiantuntijoita. Se 1. 3. tulee kiinnostamaan yhä enemmän kaikkia Euroopan unionin kansalaisia. Euron onnistumista arvioidaan kansalaisten näkökulmasta erittäin konkreettisin perustein. 1. 3. 1. Välineenä euroa arvostetaan varsinkin, jos Euroopan unioni osaa käyttää sitä työpaikkojen luomiseen ja vaurauden edistämiseen unionin eri maissa ja alueilla. 1. 4. Euroopan unionin perustamissopimuksen 2 artiklan mukaan ”unioni asettaa tavoitteekseen edistää taloudellista ja sosiaalista kehitystä, korkeata työllisyystasoa sekä tasapainoista ja kestävää kehitystä (– –) lujittamalla taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä perustamalla ja rahalii- ton (– –)”. talous- Kaikkien unionissa harjoitettujen politiikkojen pitäisi 1. 4. 1. tähdätä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujitta- miseen. 1. 5. Vasta muutama kuukausi talous- ja rahaliiton kolman- nen vaiheen alun jälkeen on monessakin mielessä uhkarohkea- ta yrittää analysoida Emun vaikutuksia yhteenkuuluvuuteen. Näin lyhyt ajanjakso ei kuitenkaan estä esittämästä jo nyt tiettyjä toteamuksia, etenkin kun useimpien jäsenvaltioiden kohdalla Emun vaikutukset kävivät ilmi jo ennen 1:stä tammi- kuuta 1999. 2. 1. EY:n perustamissopimuksen 158 artiklassa taloudelli- sen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittaminen määritellään siten, että pyritään vähentämään ”eri alueiden välisiä kehitys- eroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden tai saarien, maaseutu mukaan luettuna, jälkeenjääneisyyttä”. 2. 2. Analysoidakseen taloudellisen ja sosiaalisen yhteen- kuuluvuuden toteuttamisessa saavutettua edistystä komissio esitti marraskuussa 1996 ”Ensimmäisen kertomuksensa talou- dellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta”, josta komitea antoi lausunnon (1). Tuoreempia tietoja, joiden avulla voidaan analysoida yhteenkuuluvuuspyrkimyksissä saavutettua edis- tystä, esiintyy ”Kuudennessa kausikertomuksessa Euroopan unionin alueiden sosiaalisesta ja taloudellisesta tilanteesta” (2). 2. 3. Yhteenkuuluvuuden tarkastelu alueellisten tilanteiden kehityksen pohjalta tarjoaa mahdollisuuden hienovaraisiin analyyseihin. Valtakunnallisten keskiarvojen kehitys voi nimit- täin kätkeä sangen vastakohtaisia tilanteita suppeiden alueko- konaisuuksien tasolla. 2. 4. Onko todettavissa yhteenkuuluvuuden lujittumista? Komission kertomuksissa esitettyjen tilastojen perusteella näin ei voi väittää varmasti. 2. 4. 1. asukaskohtaista bkt:tä ja työttömyyttä. Kahta lähestymiskulmaa kannattaa erityisesti harkita: 2. 5. Asukaskohtaisen bkt:n kohdalla komissio näkee ta- saantumisprosessin. Kymmenen vuoden jaksolla 1986–1996 kahdenkymmenenviiden köyhimmän alueen asukaskohtainen bkt on noussut 52 %:sta 59 %:iin unionin keskiarvosta. 2. 5. 1. Vaikka toteamus on rohkaiseva, se on asetettava oikeaan suhteeseen. Tasaantuminen käy paljon selkeämmin ilmi esimerkiksi sellaisilla alueilla kuin koheesiomaiden pääkaupungit. Kehitys on paljon hitaampaa näiden samojen valtioiden maaseudulla. (1) EYVL C 206, 7. 7. 1997. (2) EYVL C 329, 17. 11. 1999. C 368/88 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 20. 12. 1999 2. 5. 2. Toinen huolestuttava toteamus: alueelliset erot asu- kaskohtaisena bkt:nä mitattuina kasvavat useimpien jäsenval- tioiden rajojen sisäpuolella. 2. 6. Työttömyyden osalta kuva on synkkä. Unionin työttö- myysasteen korkea taso (noin 10 % ILO:n määritelmän mu- kaan) on yhä surkeata todellisuutta. 2. 6. 1. Erot tämän keskiarvon ympärillä ovat valtavat. Tie- tyillä alueilla ei ole oikeastaan minkäänlaisia työllisyysongel- mia. Kahdellakymmenelläviidellä alhaisimman työttömyysas- teen alueella alityöllistyminen ei ole käytännössä noussut kymmeneen vuoteen. Työttömyysaste pysyy 4 %:n paikkeilla. alueilla Toisilla 2. 6. 2. on sitä sietämättömällä tasolla. Kymmenessä vuodessa (1987–1997) kahdellakymmenelläviidellä pahimmalla työttömyysalueella työttömyysaste on jopa noussut 20,1 %:sta 23,7 %:iin. työttömyys vastoin 2. 7. Tuotetussa vauraudessa mitattu tasaantuminen ja sen suhteellinen kehitys näkyvät varsin niukasti työttömyydessä. Siksi on vaikea puhua alueiden yhteenkuuluvuuden mer- kittävästä edistymisestä. 3. ”Eurooppalaisen työllisyyssopimuksen” onnistumisen tarve 3. 1. Kehitys kohti suurempaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta on tiiviisti sidoksissa talouden dynaamisuu- teen. Emun onnistuminen kansalaisten silmissä nojaa myös suurissa määrin unionin kykyyn viedä eteenpäin kasvun ja työllisyyden strategiaa. Tässä mielessä Kölnin huippukokouk- sessa hyväksytty prosessi ”Eurooppalainen työllisyyssopimus” on erittäin tärkeä. 3. 2. Sopimuksen tavoitteena on syventää talous- ja yhteis- kuntaelämän eri toimijoiden yhteistyötä ja tehostaa talouspoli- tiikkojen koordinointia niin makrotaloudellisella kuin raken- teellisella tasolla. Kuten komitea korosti tuoreessa lausunnos- saan (1)”Luxemburgissa esitettyjen työmarkkinapoliittisten toi- mien, joita täydennettiin Cardiffissa sovitulla rakenteellisella ohjelmalla, tulisi täydentää tarkoituksenmukaista talouspolitii- kan yhdistelmää, joka kattaa budjettipolitiikan, rahapolitiikan ja tulopolitiikan. Näin voidaan luoda luottamuksen ilmapiiri, joka stimuloi kulutusta ja investointeja ja siis elvyttää työlli- syyttä kestävästi. ” Kölnissä hyväksytty hahmotelma on yhä teoreettinen. 3. 3. Nyt se on pantava konkreettisesti täytäntöön. Komitean mie- lestä kaikkien asianomaisten toimijoiden, etenkin hallitusten (1) EYVL C 209, 22. 7. 1999. mutta myös työmarkkinaosapuolien ja Euroopan keskuspan- kin tulisi nyt sitoutua päättäväisesti vaikuttamaan kukin omien vastuualueittensa pohjalta ”Eurooppalaisen työllisyyssopimuk- sen” kautta koordinoitujen kolmen avainprosessin hedelmälli- seen toteuttamiseen. Kyseessä ovat työmarkkinapolitiikan toi- met (”Luxemburgin prosessi”), tavara-, palvelu- ja pääoma- markkinoiden toimet (”Cardiffin prosessi”) ja makrotaloudelli- set toimet (”Kölnin prosessi”). 3. 4. Komitea tähdentää vielä kerran näiden kolmen strate- gian keskinäistä riippuvuutta. Työmarkkinoiden toimivuuden parantamiseen tähtäävät ponnistukset ovat turhia, jos kasvu on liian vähäistä työpaikkojen luomiseksi. Myös päinvastainen toteamus pitää paikkansa. Samanlaisia toteamuksia voidaan esittää myös tavara-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden uudista- misen osalta. Kuten komitea on muissa lausunnoissa tuonut esiin, 3. 5. unionin eri maissa vaaditaan lähinnä ikääntymisen takia erityistoimia sosiaaliturvan (eläkkeet, terveydenhoito. ) meka- nismien nykyaikaistamiseksi niin rahoituksen kuin maksujen tarkoituksena on varjella sosiaaliturvan ratkaisevaa osalta; asemaa eurooppalaisessa yhteiskuntamallissa. 4. Emun mahdolliset vaikutukset jäsenvaltioihin 4. 1. Emun kolmas vaihe alkoi vasta muutama kuukausi sitten. Niinpä valuuttojen yhdentymisen lukuisat vaikutukset näkyvät vasta hyvin vähän. On odotettavissa joukko muutok- sia, joista eräitä voi jo havaita. 4. 2. Yhteinen raha jatkaa pyrkimystä laajojen yhtenäis- markkinoiden rakentamiseksi Eurooppaan. Kansallisten va- luuttojen häviäminen parantaa mahdollisuuksia häivyttää jäsenvaltioiden väliset rajat. Tässä mielessä yhteinen raha antaa lähinnä hintojen paremman läpinäkyvyyden ansiosta mahdollisuuden lisätä kilpailua koko unionin alueella. Sisä- markkinoiden ennestäänkin suosimaa yritysten liikkuvuutta (rajanylittävät lähestymiset, fuusiot. ) kannustetaan lisää. 4. 2. 1. Kilpailun lisääntyminen on potentiaalisesti tervetul- lutta, silloin kun sitä kautta voidaan kehittää laatua ja tuotta- vuutta. Sitä vastoin on syytä välttää tilannetta, jossa jokainen jäsenvaltio pelaa kilpailukyvyn ja raa’an kilpailun pussiin naapuriensa tappioksi. Ympäristö, verotus ja työolot voisivat olla sopivia aloja. Rahaliiton syntyessä erilaiset harmonisointi- ja koordinointiprosessit ovat entistä enemmän paikallaan. Ajatelkaamme eritoten tämänhetkisiä hankkeita säästöjen tai yhtiöiden verotuksen alalta. 20. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 368/89 4. 2. 2. Kiristyvä kilpailu antaa varmasti mahdollisuuden tuottavuuden parantamiseen, mikä teoreettisesti on kasvun ja hyvinvoinnin lisääntymisen tukipylväitä. Toiset voivat ihme- tellä samalla, aiheuttaako tuottavuuden parantaminen työpaik- kojen menetyksiä Euroopassa. Riski on olemassa. Jos eri toimijat Euroopan unionissa onnistuvat kuitenkin koordinoi- maan talouspolitiikkansa, tuloksena saattaa olla riittävän voi- maperäinen kysyntä. Tässä tapauksessa vaikutus työllisyyteen ei voisi olla kuin myönteinen. Tuottavuuden paraneminen tietyillä aloilla voi nimittäin johtaa hinnanalennuksiin, jotka epäsuorasti rohkaisevat kysyntää laajan tavara- ja palvelukirjon puitteissa. Jälleen kerran ratkaisun avain näyttää piilevän edellisessä luvussa käsitellyn ”Eurooppalaisen työllisyyssopi- muksen” onnistumisessa. On itsestään selvää, ettei rahaliitossa voi enää esiintyä 4. 3. lähinnä hyökkäävän keinottelun aikaansaamia valuuttakurssi- häiriöitä. Tietyt unionin maat eivät olleet turvassa tällaisilta hyökkäyksiltä vuosikymmenen alkupuolella. Koko maanosa joutui silloin kärsimään kilpailuvääristymistä sillä seurauksella, että tulokset työllisyyden ja kasvun alalla heikkenivät. 4. 5. 2. Kiintoisaa eurossa on myös se, että eurooppalaisesta rahayksiköstä on tulossa jenin ja dollarin rinnalle maailmanva- luutta. Ensimmäisenä merkkinä tästä mainittakoon euroina merkittyjen pakollisten emissioiden osuus. Maailmanlaajuisesti merkittävä valuutta tarjoaa monenlaisia etuja. Yksi niistä on parempi suoja muiden valuuttojen heilahduksiin liittyviä vaikutuksia vastaan. 4. 6. Euron saavutusten ja sen synnyttämien lupausten lisäk- si yhtenäisvaluutta pakottaa osallistujamaat monenlaisiin muu- toksiin toimintatavoissaan. Nyt kun unioni on hankkinut itselleen oman valuutan, on tärkeätä, että edetään myös kohti taloudellista ja poliittista unionia. Tämän kehityksen analysointi tuo esiin lukemattomia kysymyksiä, joita on käsitel- ty muissa komitean lausunnoissa (1): talouspolitiikkojen koor- dinointi, verotus. 4. 6. 1. vuutta: budjettipolitiikkaa ja tulopolitiikkaa. Komitea painottaa tässä lausunnossaan kahta ulottu- 4. 3. 1. Niinpä komitea on tyytyväinen siihen, että euro- alueen maat olivat suojassa kurssimarkkinoiden ravisteluilta vuoden 1998 aikana. Se oli oleellinen saavutus, joka voidaan nykyisin katsoa euron ansioksi. 4. 7. Budjetin osalta on erittäin tärkeätä, että osallistuvat maat noudattavat ”Vakaus- ja kasvusopimuksen” määräyksiä. Monissa jäsenvaltioissa julkisen talouden saneerausta on jatket- tava. Tavoitteen mukaan kaikilla unionin mailla pitäisi olla riittävät budjettimarginaalit voidakseen tarvittaessa kohdata suhdannetaantuman. 4. 3. 2. Kuten EKP:n pääjohtaja Wim Duisenberg jälleen korosti viime tapaamisessaan TSK:n edustajien kanssa, euron keskeisiä tavoitteita on toimia sisäisen vakauden tekijänä. 4. 4. On uskaliasta laatia pitäviä ennusteita korkotason kehityksestä euroalueella. Yksi saavutus kannattaa kuitenkin tuoda esiin jo nyt. Valuuttakurssiriskien poistuminen euro- alueella vaikuttaa myönteisesti valtion varainhoitoon. Ennen yhtenäisvaluutan voimaantuloa devalvaation pelko kannusti rahamarkkinoita tyrkyttämään tietyille valtioille erityistä riski- lisää näiden julkisia lainaoperaatioita varten. Kurssiriskin pois- tuttua nämä valtiot voivat tänään rahoittaa itsensä edullisem- malla korolla. Jos oletetaan, että kaikki muu pysyy muuttumat- tomana, korkomaksut kevyempinä ja politiikka samanlaisena, budjettitase paranee automaattisesti. Etenkin suuresti velkaan- tuneiden maiden kannalta näiden kurssimuutosten pelkoon liittyvien riskien häviäminen on vaikutuksiltaan merkittävä asia. Sitä mukaa kuin päivämäärä 1. tammikuuta 2002 4. 5. lähenee (ja jatkossa tietysti sitäkin enemmän), euron käyttö laajenee kaupankäynnissä. Euroalueella turvaudutaan yhä vähemmän valuutanvaihtotoimiin. Tämän kehityksen ansiosta taloudelliset (yritykset, kuluttajat) säästävät mer- kittävän osan vaihtokustannuksista. Komission arvion mukaan kyseisten säästöjen määrä on 0,5 % bkt:sta isoissa maissa. Pienissä maissa hyöty voi nousta jopa 1 %:iin. toimijat 4. 8. Tulopolitiikka saa sekin uuden ulottuvuuden rahalii- tossa. Kilpailukyvyn eroja ei näet enää ole mahdollista korjata kilpailukyvyssä olevia eroja devalvaatiolla. Palkkaneuvotteluis- ta vastaavien työmarkkinaosapuolien harteilla lepää näin ollen raskas vastuu. Aiemmassa lausunnossaan (2) komitea toteaa pitä- 4. 8. 1. vänsä tärkeänä, että yhteiskunnallis-ammatilliset järjestöt pa- rantavat koordinointia kaikilla tasoilla ja kaikissa paikoissa, missä palkkaneuvotteluja käydään. Panoksena on työmarkki- naosapuolien mahdollisuus vaikuttaa kasvun ja työllisyyden dynamiikkaan siten, että samalla vältetään inflaatiopaineita. 5. Sijoitusten kohdentaminen EMUssa 5. 1. Valuuttojen yhdentyminen tulee varmasti vaikutta- maan sijoitusten kohdentamiseen Euroopan alueella. Yksi osatekijä on jo havaittavissa. Suorat ulkomaiset sijoitukset euroalueella ovat vastedes turvassa osallistuvien maiden valuut- takurssien epävakaudelta. Täten turvallisuus kasvaa. 4. 5. 1. vasti eurooppalaisten yritysten kilpailukyvyn paranemiseen. Vaihtokustannusten säästö voi vaikuttaa huomatta- (1) Ks. lausunnot ”Talouskatsaus vuodeksi 1999”, EYVL C 209, 22. 7. 1999 ”Verotuspolitiikka”, (valmisteltavana). (2) EYVL C 40, 15. 2. 1999. C 368/90 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 20. 12. 1999 5. 2. Lukuisissa tieteellisissä tutkimuksissa pyritään tuo- maan esiin ja selittämään sijoitusten kohdentamiseen liittyviä tekijöitä. Tässä lausunnossa ei toki pyritä ratkaisemaan näiden tutkimusten tuloksia. Komitea muistuttaa vain, ettei matala- palkkaisten maiden kilpailuttaminen niiden suhteellisten etui- suuksien pohjalta ole Euroopan etujen mukaista. Tieteellisissä tutkimuksissa osoitetaan, että muut tekijät ovat ratkaisevia houkuteltaessa korkeata lisäarvoa luovia sijoituksia. Tutkimuk- sen dynaamisuus, tietotaito, työvoiman laatu ja yhteiskunnalli- nen ilmapiiri ovat yhtä tärkeitä osatekijöitä. 6. Epäsymmetristen sokkien uhka yhteenkuuluvuudelle Rahaliiton klassisia ongelmia on kyky reagoida epä- 6. 1. symmetriseen sokkiin, toisin sanoen ennakoimattomaan ta- pahtumaan, joka vaikuttaa suorasti tai epäsuorasti yhteiskun- nallis-taloudellisiin parametreihin: työllisyyteen, tuotantoon, inflaatioon. 6. 1. 1. samalla tavalla rahaliiton koko aluetta. Epäsymmetrisyys tarkoittaa sitä, että sokki ei koske 5. 2. 1. Vaurauden ylläpitämiseksi koko unionin alueella Euroopan täytyy tukeutua tuotteiden laatuun ja hyvään tuotta- vuuteen perustuviin strategioihin. Epäsymmetrisen sokin riskin voi käsittää monenlaisten 6. 2. parametrien pohjalta. 5. 3. Yksityisten sijoitusten ohella julkiset investoinnit ovat merkittävä tekijä kaikkien Euroopan unionin alueiden sopu- suhtaiselle kehitykselle. Erässä komission tuoreessa kertomuksessa (1) maini- 5. 3. 1. taan, että julkiset investoinnit, jotka olivat 3 prosenttia bkt:sta 90-luvun alussa, ovat nyt pudonneet noin 2 prosenttiin. Julkisen talouden vajeen kriteerien noudattaminen on tärkeim- piä syitä tähän vähenemiseen. Toinen syy on tiettyjen palvelu- jen yksityistäminen ja niihin liittyvien sijoitusten siirtäminen yksityiselle sektorille. 5. 3. 2. Tämä tilanne voisi haitata alueellista kehitystä ennen kaikkea elintärkeän uuden teknologian sijoitusten kannalta. Lisäksi pitää ehdottomasti valvoa, etteivät yksityistämistoimet johda sijoitusten vähenemiseen kehittymättömimmillä alueilla välttämättömän taloudellisen kannattavuuden nimissä. Tule- vaisuudessa tätä näkökohtaa täytyy tutkia huolellisesti. 5. 3. 3. Rahataloudelliset näkymät – sellaisina kuin niistä sovittiin Berliinin huippukokouksessa maaliskuussa 1999 – vähentävät unionin interventioita alueellisella tasolla. Julkisen vallan mahdolliset sijoitukset vähiten kehittyneillä alueilla ovat siis entistäkin tärkeämpiä. Komitea tähdentää, että ”Vakaus- ja kasvusopimuksen” määräysten noudattamisen arviointi tulisi olla riittävän terävää. 5. 3. 4. Menneisyyden virheet täytyy ehdottomasti välttää tulevaisuudessa. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuu- den kannalta olisi todella kielteistä, jos kriisin tai järistyksen sattuessa julkiset sijoitukset olisivat ensimmäinen supistusten kohde, kuten tapahtui siirryttäessä talous- ja rahaliiton kolman- teen vaiheeseen ja kuten yleensä tapahtuu kaikkien merkittä- vien budjettitarkistusten yhteydessä. (1) Julkiset investoinnit talouspoliittisessa strategiassa, KOM(1998) 682 lopull. , 2. 12. 1998. Yksi niistä on kaupallisen avoimuuden aste. Euroalueen 6. 3. ulkopuolinen kauppavaihto on vain noin 13 prosenttia euro- maiden bkt:stä. Kysymys on tietenkin keskiarvosta. Jotkut valtiot ylittävät luvun reippaasti. Tämä osoittaa kuitenkin vain, että suhdanteiden voima euroalueen sisällä riippuu ennen muuta ja suurilta osin sisäisistä tekijöistä. Toinen lähestymistapa on suhdannejaksojen kehityk- 6. 4. sen havainnointi. Taulukko 1 Bkt:n kasvun korrelaatiokerroin euroalueeseen verrattuna (1) Saksa (*) Ranska Italia Itävalta Belgia Suomi Irlanti Alankomaat Portugali 1977–1986 1987–1992 1992 (S2)–1996 0,89 0,72 0,93 0,65 0,51 0,17 0,30 0,76 0,48 0,28 0,85 0,65 0,71 0,92 0,68 0,65 0,60 0,43 0,93 0,99 0,92 0,85 0,97 0,88 0,76 0,89 0,41 Espanja 0,21 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 0,48 UK 0,53 0,62 0,57 0,94 Tanska Kreikka Ruotsi 0,33 0,65 0,27 − 0,07 0,36 0,61 0,54 0,83 0,90 (1) Kyseessä on jokaisen maan bkt:n kasvun korrelaatiokerroin suhteessa vuonna 1999 EMUun kuuluvien 11 maan vastaavaan lukuun. Korrelaatiot perustuvat puolivuotisiin tietoihin. (*) Vuosien 1987–92 lukuihin vaikuttaa Saksan yhdentyminen. Lähde: OECD 20. 12. 1999 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 368/91 6. 4. 1. Yllä olevan taulukon luvut osoittavat taloudellisten syklien lähentymistä euroalueen maissa. Toisin sanoen suhdan- teiden kasvu- ja hidastumisjaksot pyrkivät samanaikaistumaan. Kaikkien yhdentoista euromaan taloudelliset jaksot muuttuvat yhtä symmetrisemmiksi. Täytyy toivoa, että taloudellisten syklien lähentyminen vahvistuu tulevaisuudessa. Niin tapahtuu edellyttäen, että talouspolitiikkojen koordinoinnissa saavute- taan edistystä. 6. 4. 2. Tällaisia tuloksia pitää tietysti tulkita varovaisesti. Niiden pohjalta ei pidä päätellä, että epäsymmetrisen sokin uhka on olematon, vaan pikemminkin on syytä suhteellistaa sen riskit. 6. 5. Tuoreissa taloudellisissa tutkimuksissa pyritään osoit- tamaan, että epäsymmetriset sokit voivat usein olla luonteel- taan enemmänkin alueellisia tai monialueellisia kuin valtakun- nallisia. Eri jäsenvaltioiden tuotantorakenteiden lyhyt analyysi tuo esiin alueelliset erot tuotanto- ja/tai palveluverkostossa. 6. 6. Joidenkin mielestä alueiden välinen muuttoliike voisi olla ratkaisu erityisen sokin tai pysyvän työttömyyden tapauk- sissa. Tutkimukset osoittavat, että eri osatekijät, lähinnä asun- nonsaannin vaikeudet, rajoittavat tätä liikkuvuutta. Korostetta- koon, että tilapäisen sokin sattuessa työvoiman ammattitaitoi- sen osan muutto tietyltä alueelta vaikuttaisi keskipitkällä aikavälillä enemmän heikentävästi kuin rohkaisevasti talouden elpymiseen. 6. 7. Komitea muistuttaa, että valtioiden on välttämättä noudatettava ”Vakaus- ja kasvusopimuksen” määräyksiä. On nimittäin oleellista, että jäsenvaltioiden julkinen talous on terveellä pohjalla, jotta odottamattomaan sokkiin voitaisiin reagoida. Niissä oloissa valtion täytyy voida luottaa omiin voimavaroihinsa. Täydentävässä mielessä täytyy myös voida ajatella 6. 8. eurooppalaista solidaarisuutta, kuten nimenomaisesti sanotaan perustamissopimuksen 100 artiklan 2 kohdassa: ”Jos poik- keukselliset tapahtumat, joihin jäsenvaltio ei voi vaikuttaa, ovat aiheuttaneet tuolle jäsenvaltiolle vaikeuksia tai vakavasti uhkaavat aiheuttaa sille suuria vaikeuksia, neuvosto voi yksi- mielisesti komission ehdotuksesta tietyin edellytyksin myöntää kyseiselle jäsenvaltiolle yhteisön taloudellista apua”. Komitean mielestä Euroopan unionin tulisi jo nyt 6. 8. 1. harkita reaktiomekanismin pystyttämistä epäsymmetrisen sokin varalta. Useat eurooppalaiset merkkihenkilöt, joukossa komission puheenjohtaja Romano Prodi, ovat käynnistäneet keskustelun tästä kysymyksestä. Euroopan parlamentti on puolestaan hyväksynyt asiaa koskevan mietinnön (1). Komitea valittaa, ettei näistä ongelmista ole vielä tähän päivään men- nessä keskusteltu Ecofin-neuvostossa. Tarkoituksena on varau- tua vastaamaan tapahtumaan, jonka toteutumismahdollisuutta ei voi sulkea pois. 6. 8. 2. toteaa, oikeudelliset puitteet tarvitaan jo nyt, ettei aikaa menetettäisi sellaisten Kuten Euroopan parlamentti (1) EYVL C 98, 9. 4. 1999. valmistelussa mahdollisen sokin tapahtuessa. Komitea kannat- taa myös ehdotusta hälytysjärjestelmästä, joka antaisi kahdesti vuodessa mahdollisuuden arvioida sokin vaarat. 6. 8. 3. Tilapäisin rahasiirroin voitaisiin auttaa aluetta saavut- tamaan takaisin kasvupotentiaalinsa. Tällaisella mekanismilla ei pyrittäisi suorittamaan uudelleenjakoa vaan enemminkin autettaisiin jäsenvaltiota selviytymään (kansallisesta tai alueelli- sesta) sokista. Se toimisi eräänlaisena vakuutuksena. 6. 8. 4. Yhtenä keinona eräät huomioitsijat ehdottavat sellai- sen mahdollisuuden tutkimista, että kansallisten keskuspank- kien ylijäämävarantoja osoitettaisiin rahastoon, jonka olisi määrä reagoida epäsymmetrisen sokin sattuessa. Tätä ajatusta on vielä tutkittava. 7. Päätelmät Euron syntymä on keskeinen tapahtuma Euroopan 7. 1. rakennustyössä. Euroopalla on nyt arvokas työväline. Yhteisva- luuttahankkeen herättämää dynamiikkaa on jatkettava. Euro ei nimittäin ole itsetarkoitus. Sen on toimittava kannustimena kehityksessä kohti voimistuvaa Eurooppaa, joka pystyy vastaa- maan kansalaistensa perusodotuksiin. 7. 2. Muutamia kuukausia EMUn kolmannen vaiheen käyn- nistymisen jälkeen taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuulu- vuus Euroopan unionin alueiden välillä on edelleen hyvin epätäydellistä. Rikkaiden ja köyhien alueiden välillä on tapah- tunut tasaantumista tuotetun rikkauden suhteen, mutta työttö- myyden kohdalla sitä on liian vähän. 7. 3. Komitea odottaa paljon Saksan puheenjohtajakaudella alkaneesta ”Eurooppalaisen työllisyyssopimuksen” prosessista. Koordinoimalla vahvasti Luxemburgin (työmarkkinapolitiikan toimet), Cardiffin (tavara-, palvelu- ja pääomamarkkinoiden uudistus) ja Kölnin (makrotaloudelliset toimet) strategioita EMU voidaan asettaa palvelemaan kasvua ja työllisyyttä. Eri toimijoiden ja nimenomaan työmarkkinaosapuolien aukoton osallistuminen on välttämätöntä prosessin onnistumiselle. Talous- ja rahaliiton muodostaminen johtaa monenlai- 7. 4. siin mullistuksiin, joista kaikista ei ole vielä tietoa. Yhteinen raha tarjoaa uudenlaisia mahdollisuuksia: kilpailun lisääntymi- nen, ulkomaisten sijoitusten turvaaminen, kaupankäyntikus- tannusten aleneminen, sisäisen vakauden paraneminen. 7. 5. Se pakottaa osallistuvat maat kurinalaisuuteen. Tämä pitää erityisesti paikkansa budjettipolitiikassa. Työmarkkina- osapuolien raskaana velvollisuutena on koordinoida asianmu- kaisesti palkkaneuvottelut kysynnän tukemiseksi ja välttää samalla talouden ylikuumeneminen ja inflaatiopaineet. C 368/92 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 20. 12. 1999 7. 6. Komitean mielestä yksi EMUn yhteenkuuluvuutta uh- kaava vaaratekijä on epäsymmetrinen sokki, joka koskisi osaa unionin alueista. Niin erillisten jäsenvaltioiden kuin EU:n toimielinten tulee valmistautua kohtaamaan tällainen riski. Keinoja ja mahdollisuuksia on. Komitea painottaa, että asian- mukaiset välineet on valmistettava viipymättä, jotta unioni olisi valmis reagoimaan tällaiseen sokkiin. Bryssel, 21. lokakuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitean Puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 2201/96 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager»

eurovoc_concepts:
Portugal
agricultural quota
agro-industry
common organisation of markets
fruit product
vegetable product

text: C 368/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EF) nr. 2201/96 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager« (1999/C 368/11) Rådet for Den Europæiske Union besluttede den 13. september 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 37 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede at overdrage det forberedende arbejde til Christos Fakas som hovedordfører. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20. -21. oktober 1999, mødet den 20. oktober 1999, med 69 stemmer for, 2 imod og 8 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning Forordningsforslaget er en ren formalitet, efter at Rådets landbrugsministre på mødet den 14. -15. juni 1999 i Luxem- bourg godkendte Portugals anmodning og besluttede, at Portugal skal kompenseres for nedsættelsen i den kvote tomatkoncentrat, landet havde fået tildelt ved kvotefordelingen for produktionsåret 1999/2000 og 2000/2001. Kvotenedsæt- telsen afspejlede den betydelige nedgang i Portugals produktion af industrielt forarbejdede tomater i 1997/1998, der indtrådte som følge af usædvanligt ugunstige vejrforhold. I landbrugsministrenes konklusioner vedrørende ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2201/96 hedder det: blev produceret i 1997/1998, med 884 592 ton. Den samlede kvote for friske tomater, der er nævnt i stk. 1, og den kvote for tomatkoncentrat, der er nævnt i stk. 2, andet afsnit, første led, forhøjes for begge disse produktionsår med den tillægskvote, som Portugal har fået tildelt. « 2. Bemærkninger som dem, der gjorde sig gældende i Portugal Landbrug er et vanskeligt erhverv, som i vidt omfang er 2. 1 påvirkeligt af klimaforholdene. Usædvanligt ugunstige vejrfor- hold, i 1997/1998, bør efter ØSU’s mening så vidt muligt ikke have kumulerede negative konsekvenser for landbrugernes indtægter. »I artikel 6 tilføjes et nyt stk. 3a, hvorefter Portugal får tildelt en tillægskvote for friske tomater beregnet til tomatkoncentrat for produktionsårene 1999/2000 og 2000/2001. For produktionsåret 1999/2000 svarer denne til 83 468 ton. For produktionsåret 2000/2001 svarer den til forskellen mellem den kvote, der er beregnet for Portugal i henhold til bestemmelserne i de foregående stykker, og den kvote, der beregnes ved at erstatte den mængde, der 2. 2. ØSU konstaterer, at forslaget til forordning svarer til ånd og bogstav i landbrugsministrenes konklusioner fra mødet den 14. -15. juni 1999. På trods af de finansielle konsekvenser (3,2 mio. euro for regnskabsåret 2000 og et foreløbigt overslag på 0,4 mio. euro for 2001) støtter ØSU bevillingen af en supplerende tomatkoncentratkvote til Portugal for produktion- såret 1999/2000 og 2000/2001 i den foreslåede størrelses- orden. Bruxelles, den 20. oktober 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg