title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «ØMU'en og den økonomiske og sociale samhørighed»

eurovoc_concepts:
EU employment policy
Economic and Monetary Union
economic and social cohesion
investment policy

text: 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/87 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »ØMU’en og den økonomiske og sociale samhørighed« (1999/C 368/22) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 25. februar 1999 under henvisning til forretningsorde- nens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om »ØMU’en og den økonomiske og sociale samhørighed«. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Den Økonomiske og Monetære Union og Økonomisk og Social Samhørighed, som udpegede Thierry Dock til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 29. september 1999. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 367. plenarforsamling af 20. -21. oktober 1999, mødet den 21. oktober 1999, med 101 stemmer for, 7 imod og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning 2. Samhørigheden i Den Europæiske Union 1. 1. Siden 1. januar 1999 har 11 medlemsstater været samlet i en monetær union. Det er et meget positivt resultat. Det skal ses på baggrund af en konvergensproces, der blev indledt for flere år siden. For at være rede til tiden gjorde de fleste medlemsstater en konsekvent indsats, navnlig for at sanere deres offentlige finanser. 1. 2. Euroen er ikke et mål i sig selv. Det er et værdifuldt redskab, som gør det muligt for medlemsstaterne at udbygge det indre marked i dybden og føre en koordineret monetær politik. Den fælles valuta bør nu bruges til at stimulere et forløb, der gør Europa stærkere og mere solidarisk. Den fælles valuta berører langt bredere grupper end 1. 3. blot specialister. Den angår i stadig højere grad alle borgere i Den Europæiske Union. Borgernes bedømmelse af euroen vil ske ud fra meget konkrete kriterier. EF-traktatens artikel 158 definerer styrkelse af den 2. 1. »formindske økonomiske og sociale samhørighed således: forskellene mellem de forskellige områders udviklingsniveauer og forbedre situationen for de mindst begunstigede områder eller øer, herunder landdistrikter«. 2. 2. For at afdække de fremskridt, der var sket i den økonomiske og sociale samhørighed, fremlagde Kommissio- nen i november 1996 en »Første rapport om økonomisk og social samhørighed«, som ØSU afgav udtalelse om (1). Nyere data til analyse af samhørighedsfremskridtene findes i »Sjette periodiske rapport om den socioøkonomiske situation og regionaludviklingen i Den Europæiske Union« (2). At afdække samhørighedsudviklingen ud fra udvik- 2. 3. lingen i regionerne indebærer den fordel, at der kan foretages en mere præcis analyse. Udviklingen i de nationale gennemsnit kan således tilsløre store kontraster mellem regioner inden for samme land. Værdsættelsen af euroinstrumentet vil tage til i takt 1. 3. 1. med, at det lykkes Den Europæiske Union at stimulere jobskabelsen og skabe øget velstand i alle Unionens lande og regioner. 2. 4. Er vi vidne til en styrkelse af samhørigheden? De statistiske oplysninger i Kommissionens rapporter peger ikke entydigt i retning af en bekræftelse af dette spørgsmål. 1. 4. I EU-traktatens artikel 2 hedder det: »Unionen har som mål at fremme økonomiske og sociale fremskridt og et højt beskæftigelsesniveau og opnå en afbalanceret og bæredygtig udvikling (. ) gennem (. ) styrkelse af den økonomiske og sociale samhørighed og oprettelsen af en Økonomisk og Monetær Union (. )«. 1. 4. 1. hed bør være et mål i enhver EU-politik. En styrkelse af den økonomiske og sociale samhørig- 1. 5. Her, hvor der kun er forløbet et kort stykke tid, siden startskuddet gik for ØMU’ens tredje fase, er det vel på mange måder dristigt at ville prøve at blotlægge, hvilke konsekvenser ØMU’en har haft for samhørigheden. Sagen er imidlertid, at ØMU’ens virkninger i flertallet af medlemsstaterne har været mærkbare allerede inden 1. januar 1999, hvorfor vi allerede nu skulle kunne gøre delvis status. 2. 4. 1. hæng BNP pr. indbygger og ledigheden. To brugbare målingskriterier er i denne sammen- 2. 5. Med hensyn til BNP pr. indbygger fastslår Kommissio- nen, at der har været tale om en indhentningsproces. I løbet af tiårsperioden 1986-1996 er BNP pr. indbygger i de 25 fattigste regioner steget fra 52 til 59 % af EU-gennemsnittet. 2. 5. 1. Denne udvikling er opmuntrende, men skal relative- res. Fremskridtene er således klart større i visse regioner, såsom Indhentningsprocessen samhørighedslandenes hovedstæder. forløber meget langsommere for landregionerne i samme lande. (1) EFT C 206 af 7. 7. 1997. (2) EFT C 325 af 17. 11. 1999. C 368/88 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 2. 5. 2. Hvad, der også er bekymrende, er, at de regionale uligheder målt ved BNP pr. indbygger er tiltagende inden for de nationale grænser i det store flertal af EU-lande. 2. 6. Ledigheden er et mørkt kapitel. Den høje gennemsnitli- ge ledighed i EU på ca. 10 % (ILO-definition) er et sørgeligt faktum. også arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Centralbank — at gå aktivt ind og hver for sig — afhængigt af de respektive opgaveområder — bidrage til en vellykket implementering af de tre nøgleprocesser, der skal samordnes via den europæiske beskæftigelsespagt. Det drejer sig om arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger (»Luxembourg-processen«), foranstaltninger til reform af vare-, tjeneste- og kapitalmarkederne (»Cardiff- processen«) samt makroøkonomiske foranstaltninger (»Køln- processen«). 2. 6. 1. Spredningen omkring dette gennemsnit er enorm. Visse regioner kender så at sige ikke til ledighedsproblemer. De 25 regioner, hvor ledighedstallet er lavest, har praktisk talt ikke oplevet en stigning i ledigheden i de sidste ti år. Ledigheden i disse regioner ligger på 4 %. I andre regioner er ledigheden derimod uholdbart 2. 6. 2. høj. Over en tiårig periode (1987-1997) er ledigheden i de 25 mest ledighedsramte regioner endog steget betydeligt, nemlig fra 20,1 til 23,7 %. 2. 7. Fremskridtene i indhentningsprocessen målt ved vel- standsfremgangen er kun i meget beskedent omfang kommet ledigheden til gode. Derfor kan man vanskeligt sige, at der er sket afgørende fremskridt i samhørigheden mellem regionerne. 3. Heldig gennemførelse af »Den europæiske beskæftigel- sespagt« er en nødvendighed En afgørende forudsætning for en forstærket økono- 3. 1. misk og social samhørighed er en dynamisk økonomisk udvikling. Om ØMU’en vurderes som noget positivt af borger- ne, er på samme måde i vidt omfang et spørgsmål, om EU er i stand til at gennemføre en vækst- og beskæftigelsesstrategi. Køln-topmødets vedtagelse af den såkaldte »europæiske be- skæftigelsespagt« er i denne sammenhæng af meget stor vigtighed. Pagtens formål er at forstærke samarbejdet mellem det 3. 2. økonomiske og sociale livs forskellige aktører, således at den økonomiske politik samordnes mere effektivt på såvel det makroøkonomiske som strukturelle plan. I en udtalelse fra ØSU afgivet for nylig (1) understreges det, at: »Et egnet makro- økonomisk policy-mix — omfattende finanspolitik, monetær politik og indkomstpolitik — skal flankeres af de arbejdsmar- kedspolitiske foranstaltninger, der blev anbefalet i Luxem- bourg, og som kompletteres med strukturprogrammet, som blev søsat i Cardiff, så der kan skabes et tillidsklima, der stimulerer forbruget og investeringerne og dermed sætter varig gang i beskæftigelsen. « Den plan, der blev vedtaget i Køln, er endnu ikke omsat 3. 3. til praksis. Den skal nu konkretiseres. Efter ØSU’s mening er det op til samtlige aktører — regeringerne naturligvis, men (1) EFT C 209 af 22. 7. 1999. ØSU vil endnu en gang kraftigt understrege, at de tre 3. 4. strategier hænger indbyrdes sammen. Bestræbelser for at forbedre arbejdsmarkedets funktionsevne vil være forgæves, hvis den økonomiske vækst er for svag, til at den kan skabe arbejdspladser. Og omvendt. Samme konstateringer har gyldighed for så vidt angår en reform af vare-, tjeneste- og kapitalmarkederne. ØSU har i tidligere udtalelser slået til lyd for, at der i de 3. 5. forskellige EU-lande, navnlig som følge af den voksende ældrebefolkning, må udfoldes bestræbelser for at modernisere det sociale tryghedssystem (pensioner, sundhedsydelser,. ) både på finansierings- og på ydelsessiden og dermed værne om denne kernekomponent i den europæiske sociale model. 4. ØMU’ens potentielle effekt i medlemsstaterne 4. 1. Tredje fase af ØMU’en har kun været en realitet i kort tid. En række af virkningerne af den monetære union er derfor endnu ikke særligt synlige. Der forudses en række forandringer, hvoraf nogle allerede kan iagttages. Den monetære union skal ses i forlængelse af bestræ- 4. 2. belserne for at opbygge et stort indre marked i Europa. Bortfaldet af de forskellige nationale valutaer betyder, at grænserne mellem de forskellige medlemsstater nedbrydes yderligere. Det monetære samarbejde vil især på grund af den øgede prisgennemsigtighed skærpe konkurrencen i EU- området. Erhvervsøkonomiske dispositioner i form af grænse- overskridende samarbejder, fusioner osv. , som det indre mar- ked allerede nu lægger op til, vil blive stimuleret yderligere. 4. 2. 1. Øget konkurrence er noget potentielt positivt, i det omfang det opmuntrer til kvalitative og produktivitetsmæssige fremskridt. Hvad, der må undgås, er, at den enkelte medlems- stat kaster sig ud i et kapløb og en uhæmmet konkurrence til skade for dens naboer. Kapløbet kunne udspille sig omkring miljøet, beskatningen eller arbejdsvilkårene. Med en monetær union bliver en række harmoniserings — eller koordinerings- forløb på disse områder blot endnu mere relevante. Der tænkes navnlig på de forslag, der i øjeblikket er til debat, om beskatning af renteindtægter og selskabsbeskatning. 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/89 4. 2. 2. Den skærpede konkurrence vil helt klart indebære produktivitetsgevinster. I teorien er øget produktivitet en af grundforudsætningerne for vækst og velstandsfremgang. Fra nogle sider vil der blive stillet det spørgsmål, om disse produktivitetsgevinster ikke fører til tab af arbejdspladser i Europa. En sådan risiko er faktisk til stede. Men hvis det lykkes aktørerne i Den Europæiske Union at samordne den økonomiske politik, kan resultatet blive en efterspørgsel af en tilstrækkelig styrke. I det tilfælde kan nettoeffekten på beskæftigelsen blive positiv. Produktivitetsstigningen inden for visse sektorer kan nemlig føre til lavere priser, hvilket på sin side kan stimulere efterspørgslen efter en bred vifte af varer og tjenester. Atter en gang synes det at være »den europæiske beskæftigelsespagt« (jf. ovenfor), der er nøglen til succes. 4. 3. Pr. definition kan der i en monetær union ikke længere opstå forstyrrelser i de indbyrdes valutakursforhold fremprovokeret af f. eks. spekulative angreb. Der er lande i Unionen, der har været udsat for sådanne angreb inden for det sidste årti. Konsekvensen var, at hele kontinentet kom til at lide under konkurrenceforvridninger, hvilket i sidste række førte til mindre gode resultater på beskæftigelses- og vækstom- rådet. 4. 3. 1. ØSU glæder sig derfor over, at euroområdet i de kritiske måneder af 1998 blev forskånet for de rystelser, der ramte valutamarkederne. Dette betegner et fundamentalt fremskridt — og her har vi altså allerede et eksempel på en positiv udvikling, der kan tilskrives euroen. Som allerede understreget af ECB’s formand, Wim 4. 3. 2. Duisenberg, under det seneste møde med repræsentanter for ØSU, er et af euroens grundlæggende mål at skabe intern stabilitet. 4. 4. Det vil være en hovedløs gerning at prøve at opstille pålidelige prognoser for renteudviklingen i euroområdet. En landvinding skal imidlertid allerede nu fremhæves her. Bortfal- det af valutakursrisikoen i euroområdet har en positiv indvir- kning på de offentlige finanser. Inden man gik over til euroen, fik frygten for en devaluering således de finansielle markeder til at pålægge visse stater en risikopræmie i forbindelse med deres offentlige låntagning. Med bortfaldet af valutakursrisiko- en kan disse medlemsstater nu låne til en mere fordelagtig rente. Alt andet lige er deres rentebyrde blevet lettet, og deres budgetsaldo vil ved uændret politik automatisk blive forbedret. Bortfaldet af risikopræmien, der blev pålagt som følge af frygten for en ændring i valutakursen, er specielt af stor betydning for de kraftigt gældsatte lande. 4. 5. Efterhånden som vi nærmer os den 1. januar 2002 (og endnu mere derefter), vil euroen spille en stadig større rolle i de handelsmæssige transaktioner. I euroområdet vil omvek- sling fra en valuta til en anden derfor blive stadig mindre udbredt. Denne udvikling forventes at betyde, at de økonomi- ske aktører (virksomhederne, forbrugerne) vil kunne opnå en betydelig besparelse i deres transaktionsomkostninger. Kommissionen skønner, at disse besparelser vil andrage 0,5 % af BNP i de store lande. I de små lande vil den kunne nå op på hele 1 %. 4. 5. 2. Den europæiske valuta, euroen, er desuden fordelag- tig derved, at den ved siden af yen og dollar i fremtiden i stadig højere grad vil blive en referencevaluta på verdensplan. En første indikator herpå er den andel af obligationsudstedelserne, der er denomineret i euro. At have en valuta, der tæller på verdensplan, indebærer en lang række fordele. En af dem er helt klart, at man er bedre afskærmet mod effekterne af fluktuationer i de andre valutaers kurser. 4. 6. På den ene side knytter der sig resultater og løfter til euroens indførelse, på den anden side pålægger den fælles mønt også deltagerne en række holdningsændringer. Nu, hvor Unionen har fået sin egen mønt, er det væsentligt, at den også udvikler sig hen imod en økonomisk og politisk union. Denne udvikling rejser en lang række spørgsmål, som behandles i andre ØSU-udtalelser (1): samordning af den økonomiske poli- tik, beskatning osv. 4. 6. 1. I nærværende udtalelse vil ØSU gerne fremhæve betydningen af to politikområder: budgetpolitikken og ind- komstpolitikken. 4. 7. På budgetområdet er det afgørende, at deltagerlandene efterlever bestemmelserne i »stabilitets- og vækstpagten«. I adskillige medlemsstater er det nødvendigt, at der udfoldes yderligere bestræbelser for at sanere de offentlige finanser. Målet er, at samtlige lande i Unionen sikrer, at de råder over budgetmargener, der er tilstrækkelige til, at de i givet fald kan imødegå en forværring af konjunkturen. 4. 8. Indkomstpolitikken antager også en anden dimension i den monetære union. Det er således ikke længere muligt at kompensere for en forringet konkurrencemæssig stilling ved at devaluere. Der hviler altså et stort ansvar på arbejdsmarkedets parter, når de forhandler lønoverenskomster. I en udtalelse afgivet for nylig (2) pegede ØSU på det 4. 8. 1. vigtige i, at de erhvervsmæssige og faglige organisationer foretager en koordinering mellem de forskellige niveauer og de forskellige steder, hvor lønforhandlingerne foregår. Dette er vigtigt, hvis arbejdsmarkedets parter skal bidrage til vækst og beskæftigelse, uden at der opstår inflationspres. 5. Investeringernes lokalisering i ØMU’en Investeringernes lokalisering inden for det europæiske 5. 1. fysiske rum vil med usvigelig sikkerhed blive påvirket af Den Økonomiske og Monetære Union. Der kan allerede nu peges på, at de udenlandske direkte investeringer i euroområdet i fremtiden vil være forskånet for ustabilitet i deltagerlandenes indbyrdes valutakursforhold og derfor vil være mere sikre. Denne besparelse vil undertiden kunne bidrage til en 4. 5. 1. ikke ubetydelig forbedring af de europæiske virksomheders konkurrenceevne. (1) Se navnlig udtalelsen om »Økonomisk årsberetning 1999«, EFT C 209 af 22. 7. 1999, og om »Skattepolitik«, (under udarbejdelse). (2) EFT C 40 af 15. 2. 1999. C 368/90 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 5. 2. Mange videnskabelige studier søger at blotlægge de faktorer, der er bestemmende for, hvor investeringerne lokali- seres. Det er naturligvis ikke nærværende udtalelses opgave at pege på, hvilken videnskabelig studie der når frem til det rigtige resultat, men derimod at minde om, at det ikke kan være i Europas interesse at konkurrere med lavtlønslandene på deres præmisser i form af komparative fordele. Videnskabelige undersøgelser viser, at det er andre determinanter, der tiltræk- ker investeringer med høj værditilvækst. Et dynamisk forsk- ningsmiljø, videninfrastrukturen, arbejdskraftens færdigheder og klimaet på arbejdsmarkedet er f. eks. vigtige lokaliseringsde- terminanter. 5. 2. 1. Hvis velstanden skal bevares i hele Unionen, bør Europa først og fremmest satse på produkternes kvalitet og en arbejdsstyrke med høj produktivitet. 5. 3. Foruden private investeringer er offentlige investeringer vigtige for en harmonisk udvikling i alle Den Europæiske Unions regioner. I en nylig rapport fra Kommissionen (1) anføres det, 5. 3. 1. at de offentlige investeringer er faldet fra 3 % af BNP ved begyndelsen af 1990’erne til lidt over 2 % i dag. En af hovedforklaringerne herpå er, at landene har skullet respektere kriterierne for det offentlige underskuds størrelse. En anden forklaring er privatiseringen af en række serviceydelser og en tilsvarende overførsel af investeringskapital til den private sektor. 5. 3. 2. Dette forhold vil kunne få negative følgevirkninger for regionaludviklingen, navnlig hvad angår investeringer i ny teknologi, som er af vital betydning. Desuden er det afgørende vigtigt, at privatiseringerne ikke fører til, at der investeres mindre i de mindre udviklede regioner som følge af hensynet til rentabiliteten. Denne problemstilling må undersøges nøjere i fremtiden. 5. 3. 3. Berlin-topmødets vedtagelse af de finansielle overslag i marts 1999 indebærer færre EU-midler til regionerne. De investeringer, som de offentlige myndigheder vil være i stand til at gennemføre i deres mindst udviklede regioner, vil derfor være af endnu større betydning fremover. ØSU fordrer, at vurderingen af, om kravene i »stabilitets- og vækstpagten« er opfyldt, sker med tilstrækkelig skønsomhed. 5. 3. 4. Fortidens fejltagelser må absolut undgås. Det vil således være til stor skade for den økonomiske og sociale samhørighed, hvis de offentlige investeringer i tilfælde af en krise eller et udefra kommende stød bliver det første område, hvor der skæres ned — som det var tilfældet i forbindelse med overgangen til ØMU’ens tredje fase, og som det normalt er tilfældet, når der skal rettes gennemgribende op på de offentlige finanser. (1) »Offentlige investeringer som led i den økonomiske strategi«, KOM(1998) 682 endelig udg. af 2. 12. 1998. 6. Asymmetriske stød — en trussel for samhørigheden Et klassisk problem i en monetær union er evnen til at 6. 1. reagere på et asymmetrisk stød, med andre ord, på en ikke-forudset begivenhed, der har en direkte eller indirekte indflydelse på samfundsøkonomiske størrelser som beskæfti- gelse, produktion og inflation. 6. 1. 1. hele den monetære unions område på samme måde. At stødet er asymmetrisk betyder, at det ikke rammer Risikoen for asymmetriske stød kan vurderes ud fra en 6. 2. lang række forskellige indikatorer. En af dem er åbenheden i samhandelen. Samhandelen 6. 3. med lande uden for euroområdet tegner sig kun for ca. 13 % af eurolandenes BNP. Der er naturligvis tale om et gennemsnitstal. Nogle lande ligger langt over dette tal. Tabellen viser imidlertid, at styrken i konjunkturen inden for euroområ- det frem for alt afhænger af interne faktorer. En anden indfaldsvinkel er at betragte udviklingen i 6. 4. konjunkturforløbene. Tabel 1 Korrelation mellem BNP-vækst og euroområdet (1) Tyskland (*) Frankrig Italien Østrig Belgien Finland Irland Holland Portugal 1977-1986 1987-1992 1992 (S2)- 1996 0,89 0,72 0,93 0,65 0,51 0,17 0,30 0,76 0,48 0,28 0,85 0,65 0,71 0,92 0,68 0,65 0,60 0,43 0,93 0,99 0,92 0,85 0,97 0,88 0,76 0,89 0,41 Spanien 0,21 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 0,48 Storbritannien 0,94 0,62 0,53 0,57 Danmark Grækenland Sverige 0,33 0,65 0,27 − 0,07 0,36 0,61 0,54 0,83 0,90 (1) Det drejer sig om korrelationskoefficienten for hvert lands BNP-vækst i forhold til BNP-væksten i de 11 lande, der deltager i ØMU’en i 1999. Koefficienterne bygger på halvårsdata. (*) Tallene for perioden 1987-1992 er påvirket af den tyske genforening. Kilde : OECD 20. 12. 1999 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 368/91 6. 4. 1. Tallene i ovenstående tabel viser, at der er sket en tilnærmelse i konjunkturforløbene for de lande, der deltager i eurosamarbejdet. Med andre ord er der et tættere sammenfald mellem de enkelte landes perioder med opgangs- og nedgangs- konjunkturer. De 11 landes konjunkturcykler er mere og mere i fase med hinanden. Man må så håbe, at dette sammenfald i konjunkturforløb fastholdes fremover. Det skulle kunne blive tilfældet under forudsætning af, at koordinationen mellem landenes økonomiske politik forstærkes. Sådanne resultater skal naturligvis fortolkes med 6. 4. 2. varsomhed. Tallene tillader helt klart ikke at drage den konklusion, at risikoen for asymmetriske stød er ryddet af vejen — men de sætter risikoen herfor i perspektiv. 6. 5. Nyere økonomisk forskning viser, at asymmetriske stød ofte primært rammer en eller flere regioner frem for et land i dets helhed. En summarisk analyse af erhvervsmønstret i de forskellige medlemsstater viser, at der er forskel mellem regionerne med hensyn til vareproducerende erhverv og/eller serviceerhverv. 6. 6. Nogle ser interregionale vandringer som løsningen på specifikke stød og blivende ledighed. Forskellige undersøgelser viser imidlertid, at forskellige faktorer, herunder specielt mulig- hederne for at finde en bolig, lægger begrænsninger på denne mobilitet. Desuden skal det understreges, at hvis et midlertidigt stød fører til, at en del af det kvalificerede potentiale afvandrer fra en region, vil dette på mellemlangt sigt snarere bidrage til, at et økonomiske opsving bremses frem for stimuleres. 6. 7. ØSU ønsker at minde om, at det er nødvendigt for medlemsstaterne, at de overholder bestemmelserne i »stabili- tets- og vækstpagten«. Det er således vigtigt, at medlemsstaterne har sunde offentlige finanser, så de kan reagere på et uventet stød. Under sådanne omstændigheder bør et land kunne klare situationen med egne ressourcer. Jævnsides hermed skal den europæiske solidaritet na- 6. 8. turligvis også kunne komme til udtryk, således som det udtrykkeligt er fastsat i bestemmelsen i EF-traktatens artikel 100, stk. 2, hvori det hedder: »I tilfælde af vanskeligheder eller alvorlig risiko for store vanskeligheder i en medlemsstat som følge af usædvanlige begivenheder, som den ikke selv er herre over, kan Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen, på bestemte betingelser yde den pågældende medlemsstat finansiel støtte fra Fællesskabet. « 6. 8. 1. ØSU finder, at Den Europæiske Union allerede nu bør begynde at overveje, hvordan den skal udforme en mekanisme, hvormed der kan reageres i tilfælde af asymmetrisk stød. Flere fremtrædende europæiske personligheder, herunder Europa-Kommissionens formand, Romano Prodi, har indledt en debat om denne problemstilling. Europa-Parlamentet har for sit vedkommende vedtaget en betænkning om denne problematik (1). ØSU beklager, at problematikken endnu ikke er blevet behandlet i ECOFIN-Rådet. Målet er at foregribe svar på en begivenhed, hvis indtræffen ikke kan udelukkes. 6. 8. 2. Som påpeget af Europa-Parlamentet er det nødven- digt, at man allerede i dag råder over juridiske rammer, så man (1) EFT C 98 af 9. 4. 1999. ikke mister kostbar tid på at udforme sådanne, hvis den pågældende begivenhed skulle indtræffe. ØSU kan ligeledes støtte forslaget om at indføre et alarmsystem, som gør det muligt to gange om året at vurdere risikoen for et sådant stød. 6. 8. 3. Midlertidige finansielle overførsler kunne hjælpe en region til at genvinde sit vækstpotentiale. En sådan mekanisme skal ikke have til formål at omfordele ressourcer, men snarere at hjælpe en medlemsstat til at overvinde det stød, den bliver ramt af (nationalt eller regionalt). Mekanismen skulle fungere som en slags forsikring. 6. 8. 4. Med hensyn til, med hvilke midler, man opbygger en sådan fond, der skal bruges til at imødegå asymmetriske stød, foreslår nogle iagttagere, at man undersøger mulighederne for at bruge de overskudsreserver, de nationale centralbanker ligger inde med. Det er en tanke, der må udforskes nærmere. 7. Konklusion 7. 1. Euroens indførelse er et afgørende led i videreudvik- lingen af EU-samarbejdet. I euroen har Europa nu et værdifuldt redskab. Det er meget vigtigt, at der følges op på den dynamik, som europrojektet skaber. Euroen er jo ikke et middel i sig selv. Den skal tjene som impulsgivende kraft bag en udvikling hen imod et stærkere Europa, som er i stand til at imødekomme sine borgeres fundamentale krav og ønsker. 7. 2. Her kort tid efter indledningen af ØMU’ens tredje fase lader den økonomiske og sociale samhørighed mellem EU’s regioner meget tilbage at ønske. Omend de fattigere regioner er halet ind på de rigere regioner målt i produceret velstand, er dette ikke slået igennem på fordelingen af ledigheden mellem rige og fattige regioner. tilstrækkeligt 7. 3. ØSU fæster stor lid til »den europæiske beskæftigelses- pagt«, som blev lanceret af det tyske EU-formandskab. Hvis der skabes en tæt samordning mellem Luxembourg-processen (arbejdsmarkedsforanstaltninger), Cardiff-processen (reformer af vare-, tjeneste- og kapitalmarkederne) og Køln-processen (makroøkonomiske foranstaltninger), vil ØMU’en kunne skabe mere vækst og beskæftigelse. Skal denne koordinerede strategi lykkes, er det nødvendigt, at de forskellige relevante aktører, navnlig arbejdsmarkedets parter, drages helt og fuldt ind i disse processer. 7. 4. ØMU’en vil medføre en række omvæltninger, hvoraf nogle endnu ikke kendes. Den monetære union rummer nye potentialer: skærpet konkurrence, større sikkerhed i udenland- ske investeringer, et fald i transaktionsomkostningerne, forbed- ring af den interne stabilitet m. v. 7. 5. ØMU’en forpligter de deltagende lande til at iagttage et øget mål af disciplin. Det gælder navnlig i budgetpolitisk henseende. Det er arbejdsmarkedets tunge opgave at koordine- re lønoverenskomstforhandlingerne på en hensigtsmæssig måde, således at efterspørgslen understøttes, men uden at der sker en overophedning af økonomien, som skaber inflationært pres. C 368/92 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 20. 12. 1999 7. 6. ØSU mener, at et asymmetrisk stød, der rammer dele af Unionens regioner, er en af de faktorer, der kan true samhørigheden inden for ØMU’en. Det er nødvendigt, at ikke blot de enkelte medlemsstater, men også EU-institutionerne forbereder sig på at kunne imødegå en sådan trussel. Der er flere mulige måder at gøre dette på. ØSU slår til lyd for, at man uden tøven udformer relevante instrumenter, således at Unionen står rustet til at reagere, så snart et sådant stød måtte indtræffe. Bruxelles, den 21. oktober 1999. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de decisão do Conselho relativa ao sistema de recursos próprios da União Europeia»

eurovoc_concepts:
Member States' contribution
VAT
administrative expenditure (EU)
financing method
general budget (EU)
own resources

formats: html pdf print

text: C 368/16 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 20. 12. 1999 Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de decisa˜o do Conselho relativa ao sistema de recursos pro´ prios da Unia˜o Europeia» (1999/C 368/06) Em 3 de Agosto de 1999, o Conselho decidiu, em conformidade com o artigo 262. o do Tratado que institui a Comunidade Europeia, consultar o Comité Econo´ mico e Social sobre a proposta supramencionada. A Secça˜o da Unia˜o Econo´ mica e Moneta´ria e Coesa˜o Econo´ mica e Social, encarregada de preparar os correspondentes trabalhos do Comité, emitiu parecer em 29 de Setembro de 1999 (relator u´ nico: Vasco Cal). Na 367. a reunia˜o plena´ria de 20 e 21 de Outubro de 1999 (sessa˜o de 20 de Outubro), o Comité Econo´ mico e Social adoptou, por 109 votos a favor, 1 voto contra e 2 abstenço˜ es, o parecer seguinte. 1. A proposta de decisa˜o do Conselho relativa ao sistema de recursos pro´ prios da Unia˜o Europeia, apresentada pela Comissa˜o em Julho de 1999, da´ seguimento às deciso˜ es do Conselho Europeu de Berlim de 24 e 25 de Março sobre o financiamento da Unia˜o Europeia para o perı´odo de 2000 a 2006. Europeu e que sa˜o hoje objecto da proposta de decisa˜o do Conselho, nomeadamente: a aplicaça˜o mais generalizada do recurso PNB e reduça˜o da taxa ma´xima de mobilizaça˜o do recurso IVA, aumento da retença˜o a tı´tulo de custos de cobrança e tomada em consideraça˜o dos custos de alargamento na correcça˜o em favor do Reino Unido. No que respeita aos recursos pro´ prios as deciso˜ es 1. 1. essenciais do Conselho foram: — a da reduça˜o da taxa ma´xima de mobilizaça˜o do recurso IVA (de 1 % para 0,75 % em 2002 e 2003 e para 0,5 % de 2004 em diante); — de aumento da percentagem dos «recursos pro´ prios tradi- cionais» retida pelos Estados-Membros a tı´tulo de custos de cobrança (de 10 % para 25 %); — ajustamentos técnicos à correcça˜o dos desequilı´brios em favor do Reino Unido (para tomar em consideraça˜o os resultados destas deciso˜ es do Conselho Europeu e os futuros custos do alargamento); — reduça˜o para 25 % da parte de financiamento da A´ ustria, Alemanha, Paı´ses Baixos e Suécia relativa à correcça˜o em favor do Reino Unido; — e o convite para que a Comissa˜o examine o funcionamento do sistema de recursos pro´ prios, incluindo os efeitos do alargamento, a correcça˜o em favor do Reino Unido e a reduça˜o concedida aos quatro Estados-Membros citados, no financiamento da correcça˜o em favor do Reino Unido, incluindo a questa˜o da criaça˜o de novos recursos pro´ prios auto´ nomos para a UE antes de 1 de Janeiro de 2006. 2. O CES teve oportunidade de examinar estes problemas no parecer de iniciativa que elaborou em 24 e 25 de Março de 1999 sobre «O financiamento da Unia˜o Europeia» (1), com vista ao Conselho Europeu da mesma data. Neste parecer, o CES reconheceu as dificuldades em adoptar algumas das propostas em discussa˜o, como a da criaça˜o de novos recursos pro´ prios e pronunciou-se favoravelmente quanto a algumas das medidas que vieram a ser adoptadas pelo Conselho (1) JO C 138 de 18. 5. 1999. 2. 1. Tendo em conta que os custos e os prazos do alargamento ainda na˜o podem ser determinados de forma realista, o CES considerou no seu parecer sobre o «financia- mento da Unia˜o» que, antes de 2006, seria necessa´rio reexa- minar toda a problema´tica dos recursos pro´ prios, incluindo os desequilı´brios orçamentais em relaça˜o a alguns Estados- -Membros e, por isso, congratula-se com o convite dirigido pelo Conselho Europeu à Comissa˜o para que reexamine o funcionamento do sistema de recursos pro´ prios. 2. 2. A necessidade deste re-exame é evidente quando se analisam os desequilı´brios orçamentais actuais e quando se projectam nas diversas rubricas orçamentais as despesas que podera˜o decorrer do alargamento cujo custo para o orçamento comunita´rio é «fortemente subestimado». 2. 3. Mas a questa˜o de fundo que o CES levantou no seu Parecer vai mais longe e considera que as medidas pontuais e positivas na˜o sa˜o suficientes para garantir um sistema de recursos pro´ prios «equitativo, transparente, eficaz e simples» como o Conselho Europeu fez questa˜o de sublinhar. Para a nova situaça˜o que sera´ criada pelo alargamento seria necessa´rio introduzir a partir de 2005/2006, data em que se realizara˜o os primeiros alargamentos um mecanismo geral de regulamen- taça˜o que fixe um quadro em torno do novo sistema de recursos pro´ prios, um mecanismo que relacione directamente a prosperidade nacional (medida pelo nı´vel do PNB por habitante) com os saldos lı´quidos de cada Estado-Membro. Por consequência, sera´ necessa´rio garantir um nı´vel global de recursos pro´ prios que permita manter e reforçar o papel da Unia˜o Europeia. A curva que expressa graficamente este mecanismo 2. 3. 1. na˜o poderia ultrapassar os limites que se vierem a fixar no que respeita aos saldos lı´quidos. 20. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 368/17 A relaça˜o directa entre as duas varia´veis na˜o deveria ser expressa por uma linha mas sim por uma zona sombreada em torno da linha, de forma que o mecanismo de correcça˜o intervenha quando a situaça˜o lı´quida de um Estado-Membro caia fora da zona em consideraça˜o e se afaste sensivelmente da situaça˜o lı´quida dos outros Estados-Membros com o mesmo nı´vel de prosperidade. A relaça˜o entre o desequilı´brio orçamen- tal, medido em relaça˜o ao PNB per capita, e os saldos orçamentais operacionais requer uma fo´ rmula que permita variaço˜ es anuais nas contribuiço˜ es para o orçamento. Concep- tualmente, os mecanismos acordados devera˜o considerar uma margem de variaça˜o que seja aceita´vel quando medida num perı´odo superior a um ano. A escala desta margem deveria ser suficiente para permitir encontrar um melhor equilı´brio entre a estabilidade e previsibilidade do nı´vel das receitas e as correcço˜ es a introduzir nos saldos lı´quidos, quando estes saiam fora do grau aceita´vel de variaça˜o. Desta forma, evitam-se as correcço˜ es generalizadas todos os anos. 2. 4. O Comité considera que o Relato´ rio sobre o «funciona- mento dos recursos pro´ prios e, em especial, sobre os efeitos do alargamento sobre o funcionamento do orçamento» (arti- go 9. o da proposta de decisa˜o do Conselho), Relato´ rio que a Comissa˜o deve apresentar antes de 1 de Janeiro de 2006, deve ser antecedido de um amplo debate em todas as Instituiço˜ es e nos Estados-Membros sobre a autonomia financeira da Unia˜o Europeia, a diminuiça˜o a que se assiste do peso relativo dos recursos pro´ prios tradicionais e a questa˜o dos recursos pro´ prios suficientes para manter e reforçar o papel da Unia˜o Europeia. Este amplo debate permitira´ criar um consenso alargado, que facilitara´ a apresentaça˜o de propostas concretas por parte da Comissa˜o Europeia. Bruxelas, 20 de Outubro de 1999. A Presidente do Comité Econo´mico e Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Återverkningarna av upprättandet av EMU på den ekonomiska och sociala sammanhållningen"

text: 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/87 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Återverkningarna av upprättandet av EMU på den ekonomiska och sociala sammanhållningen” (1999/C 368/22) Den 25 februari 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23. 3 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om ”Återverkningarna av upprättandet av EMU på den ekonomiska och sociala sammanhållningen”. Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 29 september 1999. Föredragande var Thierry Dock. Vid sin 367:e plenarsession den 20–21 oktober 1999 (sammanträdet den 21 oktober 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 101 röster för, 7 emot och 5 nedlagda röster. 1. Inledning 2. Sammanhållningen i Europeiska unionen 1. 1. Sedan den 1 januari 1999 ingår elva medlemsstater i en valutaunion. Detta är mycket positivt och resultatet av en konvergensprocess som pågått i flera år. De flesta medlemssta- ter har gjort avsevärda ansträngningar för att bli klara i tid, särskilt genom att sanera sina offentliga finanser. 2. 1. I artikel 158 i EG-fördraget definieras en stärkt ekono- misk och social sammanhållning som strävan att ”minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna, inbegripet landsbygdsområdena”. 1. 2. Euron är inget självändamål utan ett värdefullt redskap som medlemsstaterna kan utnyttja för att utveckla inre mark- naden och föra en samordnad monetär politik. Den gemensam- ma valutan måste nu användas för att befrämja en utveckling mot ett starkare och mer solidariskt Europa. 1. 3. Den gemensamma valutan är inte en angelägenhet enbart för specialister. Den blir alltmer intressant för samtliga medborgare i Europeiska unionen, och de kommer att bedöma eurons framgång utifrån mycket konkreta kriterier. 1. 3. 1. Ett verktyg som euron kommer att bli än mer uppskattat om EU kan utnyttja det för att bidra till fler arbetstillfällen och ökat välstånd i EU:s samtliga länder och regioner. 1. 4. Enligt artikel 2 i Fördraget om Europeiska unionen skall ”unionen ha som mål att främja ekonomiska och sociala framsteg och en hög sysselsättningsnivå och att uppnå en väl avvägd och hållbar utveckling, särskilt … genom att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och genom att upprätta en ekonomisk och monetär union”. 1. 4. 1. EU:s insatser på samtliga politiska områden måste inriktas på att uppnå målet att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen. 1. 5. Att försöka analysera EMU:s inverkan på sammanhåll- ningen bara några månader efter inledningen av EMU:s tredje etapp är i många avseenden ett vanskligt företag. Men det hindrar inte att man redan nu kan dra vissa slutsatser eftersom effekterna av EMU i de flesta medlemsstaterna inte lät vänta på sig till den 1 januari 1999. 2. 2. För att analysera vilka framsteg som gjorts för att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen lade kommissionen i november 1996 fram ”Första rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen”, som kommittén har yttrat sig om (1). Aktuellare uppgifter för att bedöma graden av ökad sammanhållning finns i ”Sjätte periodiska rapporten om den socioekonomiska situationen och utvecklingen i gemenskapens regioner” (2). 2. 3. En fördel med att bedöma sammanhållningen utifrån utvecklingen i regionerna är att det möjliggör en mer nyanserad analys. De nationella medeltalens utveckling kan i själva verket dölja mycket olika lokala och regionala förhållanden. A¨ r sammanhållningen på väg att stärkas? Det framgår 2. 4. inte klart av statistiken i kommissionens rapporter. 2. 4. 1. BNP per capita och arbetslösheten. Två faktorer är särskilt viktiga i detta sammanhang: 2. 5. Kommissionen noterar en tendens till utjämning av BNP per capita. Under perioden 1986–1996 ökade BNP per capita i de 25 fattigaste regionerna från 52 till 59 % av genomsnittet i EU. 2. 5. 1. Denna tendens är visserligen uppmuntrande, men måste nyanseras. Vissa storstadsregioner i sammanhållnings- länderna har till exempel hämtat in de rikare regionernas försprång på ett markant sätt. I landsbygdsregioner i dessa länder har däremot utvecklingen varit betydligt trögare. (1) EGT C 206, 7. 7. 1997. (2) EGT C 329, 17. 11. 1999. C 368/88 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 2. 5. 2. Ett annat oroande faktum är att de regionala skill- naderna mätt i BNP per capita ökar inom det stora flertalet medlemsstater. 2. 6. Om man ser till arbetslösheten framträder en mörk bild. Den dystra verkligheten är att den genomsnittliga arbets- lösheten i EU fortfarande är mycket hög och uppgår till ca 10 % (enligt ILO:s definition). nadens parter och Europeiska centralbanken — måste engagera sig starkt och utifrån sina respektive ansvarsområden bidra till ett effektivt genomförande av de tre nyckelstrategier som samordnades genom ”Europeiska sysselsättningspakten”. De tre strategierna består av arbetsmarknadspolitiska åtgärder (”Luxemburg-processen”), reform av varu-, tjänste- och kapital- marknaderna (”Cardiff-processen”) och makroekonomiska åt- gärder (”Köln-processen”). Spridningen kring detta medeltal är oerhört stort. 2. 6. 1. Vissa regioner har nästan inga sysselsättningsproblem. I de 25 regioner med lägst arbetslöshet har sysselsättningsläget praktiskt taget inte försämrats alls de senaste tio åren, utan arbetslösheten ligger kvar kring 4 %. 3. 4. ESK vill än en gång framhålla växelverkan mellan dessa tre strategier. Strävan att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt är lönlös om tillväxten är för svag för att skapa fler arbetstillfällen, och vice versa. Detsamma kan konstateras när det gäller reform av varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna. 2. 6. 2. I andra regioner är däremot arbetslösheten ohållbar. På tio år (1987–1999) har arbetslösheten i de 25 hårdast drabbade regionerna till och med ökat markant från 20,1 till 23,7 %. 2. 7. Välståndsökningen i dessa regioner har fått mycket små effekter på arbetslösheten. Under sådana förhållanden kan man knappast tala om en betydande ökning av sammanhåll- ningen mellan regionerna. 3. 5. ESK vill här liksom i andra yttranden också framhålla att medlemsstaterna står inför vissa problem, bland annat en åldrande befolkning, som de måste försöka lösa genom att modernisera de sociala skyddssystemen (pensionssystem, hälso- och sjukvård osv. ), både när det gäller finansiering och förmåner, för att behålla sin bärande roll i den europeiska samhällsmodellen. 3. ”Europeiska sysselsättningspakten” måste bli fram- gångsrik 4. EMU:s potentiella effekt på medlemsstaterna O¨ kad sammanhållning hänger nära samman med 3. 1. ekonomins dynamik. Hur medborgarna bedömer EMU beror på samma sätt på unionens förmåga att fullfölja en tillväxt- och sysselsättningsstrategi. I detta sammanhang är det av stor betydelse att man vid toppmötet i Köln antog den så kallade ”Europeiska sysselsättningspakten”. 3. 2. Pakten syftar till att fördjupa samarbetet mellan olika aktörer i näringsliv och samhälle och effektivare samordna den ekonomiska politiken på såväl makroekonomisk som strukturell nivå. Kommittén påpekade nyligen följande i ett yttrande (1): ”De åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken som räknades upp i Luxemburg, kompletterade med det struktur- program som lanserades i Cardiff, bör utgöra en del av en välavvägd makroekonomisk policy-mix som omfattar budget-, penning- och lönepolitiken, med sikte på att skapa ett klimat av förtroende som stimulerar konsumtion och investeringar, och därmed sätter fart på sysselsättningen på ett hållbart sätt. ” Det program som antogs i Köln är fortfarande princi- 3. 3. piellt och måste nu omsättas i praktiken. Samtliga berörda aktörer — naturligtvis regeringarna men också arbetsmark- (1) EGT C 209, 22. 7. 1999. 4. 1. EMU:s tredje etapp inleddes för bara några månader sedan. Många effekter av valutaunionen är därför fortfarande föga märkbara. En rad förändringar kan dock förväntas, och några kan redan iakttas. 4. 2. Valutaunionen är en följd av föresatsen att skapa en stor inre marknad i Europa. När de olika nationella valutorna försvinner suddas gränserna ut ytterligare mellan medlemssta- terna. Valutaunionen innebär därför att konkurrensen ökar i hela EU, bland annat genom en förbättrad prisöverblick. Företagens rörlighet (sammanslagningar över gränserna, fusio- ner osv. ) stimulerades redan av inre marknaden och uppmunt- ras nu än mer. 4. 2. 1. Den ökade konkurrensen är potentiellt av godo eftersom den kan leda till bättre kvalitet och produktivitet. Vad som däremot måste undvikas är att medlemsstaterna ägnar sig åt inbördes tävlan och en ohämmad konkurrens på bekostnad av varandra, bland annat fråga om miljö, skatter och arbetsvillkor. Med valutaunionen blir harmonisering eller samordning på en rad områden än mer angeläget, något som framgår av de förslag som för närvarande diskuteras om beskattning av sparande och företagsbeskattning. i 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/89 4. 2. 2. Den hårdnande konkurrensen kommer säkerligen att leda till högre produktivitet, vilket i teorin är en förutsättning för tillväxt och förbättrad välfärd. Man kan dock fråga sig om produktivitetsökningarna inte också leder till förlorade arbetstillfällen i Europa. Det finns en reell risk för det. Men om aktörerna i EU lyckas samordna sin ekonomiska politik skulle det kunna utmynna i en tillräckligt stark efterfrågan. I så fall skulle nettoeffekten på sysselsättningen kunna bli positiv. Produktivitetsvinsterna i vissa branscher kan mycket väl ge upphov till prissänkningar som indirekt stimulerar efterfrågan på en lång rad varor och tjänster. A¨ ven i detta sammanhang tycks nyckeln vara att man med framgång lyckas genomföra Europeiska sysselsättningspakten. 4. 3. I en valutaunion kan det definitionsmässigt inte före- komma någon växelkursturbulens på grund av exempelvis valutaspekulationer. Vissa EU-länder utsattes för spekulationer i början av 1990-talet. Hela kontinenten drabbades därmed av konkurrensstörningar, som i sin tur ledde till att sysselsättning- en och tillväxten utvecklades sämre än väntat. 4. 3. 1. Kommittén konstaterar därför med tillfredsställelse att EMU-länderna var skyddade från den turbulens som präglade växelkursmarknaden några månader 1998. Detta är en väsentlig framgång och en positiv effekt som redan nu kan sättas upp på eurons pluskonto. Europeiska centralbankens ordförande, Wim Duisen- 4. 3. 2. berg, framhöll också under sitt senaste möte med företrädare för ESK att ett av eurons huvudmål är att skapa intern stabilitet. 4. 4. Det är svårt att göra några tillförlitliga prognoser om ränteutvecklingen i euroområdet. En positiv effekt kan vi dock redan konstatera: Att det inte finns några växelkursrisker i euroområdet inverkar positivt på de offentliga finanserna. Innan den gemensamma valutan infördes tillämpade i själva verket finansmarknaderna, av rädsla för devalvering, en särskild riskpremie för vissa stater som lånade pengar. Med växelkurs- risken eliminerad kan dessa stater i dag låna pengar till förmånligare ränta. Om alla andra faktorer förblir oförändrade blir därmed räntekostnaderna lägre, och om politiken förblir oförändrad kommer budgetbalansen att förbättras automa- tiskt. Framför allt starkt skuldsatta länder vinner väsentligt på att man inte längre tillämpar riskpremier på grund av rädsla för varierande växelkurser. 4. 5. I takt med att vi närmar oss den 1 januari 2002 kommer utnyttjandet av euron att bli allt vanligare vid affärstransaktioner (och givetvis ännu vanligare efter detta datum). I euroområdet blir det således allt sällsyntare med växling från en valuta till en annan. Det torde innebära att de ekonomiska aktörerna (företag och konsumenter) kan spara en betydande del av sina transaktionskostnader. Kommissionen uppskattar besparingarna till 0,5 % av BNP i de större länderna. I de mindre skulle vinsten till och med kunna uppgå till 1 %. 4. 5. 2. En annan fördel med euron är att den, vid sidan om yen och dollar, i allt större utsträckning kommer att bli en referensvaluta på global nivå. Ett första tecken på det är andelen aktieemissioner som utställs i euro. Att ha en valuta som räknas på global nivå innebär många fördelar. En är att det självfallet ger ett bättre skydd mot effekter i samband med andra valutors svängningar. 4. 6. Förutom de fördelar eller löften som införandet av euron ger upphov till tvingar den gemensamma valutan fram en rad beteendeförändringar i EMU-länderna. När EU nu har infört en gemensam valuta är det viktigt att den också utvecklas mot en ekonomisk och politisk union. Denna utveckling reser många frågor, som kommittén har behandlat i andra yttranden (1): samordning av den ekonomiska politiken, skatte- politiken osv. 4. 6. 1. aspekter: budgetpolitiken och lönepolitiken. ESK vill i föreliggande yttrande särskilt framhålla två 4. 7. Det är av avgörande betydelse att EMU-länderna i sin budgetpolitik respekterar riktlinjerna i ”Stabilitets- och tillväxtpakten”. Flera medlemsstater måste fortsätta saneringen av sina offentliga finanser. Målet är att samtliga EU-länder skall ha tillräckliga budgetmarginaler för att vid behov kunna bemöta en försämrad konjunktur. 4. 8. Lönepolitiken får också en annan karaktär i valutaunio- nen. Det är inte längre möjligt att genom devalvering korrigera konkurrensskillnader. Arbetsmarknadens parter måste alltså bära ett tyngre ansvar för lönebildningen. I ett tidigare yttrande (2) påpekade kommittén att 4. 8. 1. det är viktigt att arbetsmarknadsorganisationerna lyckas öka samordningen av de olika nivåer som ansvarar för löneför- handlingar. På så sätt skulle arbetsmarknadens parter kunna bidra till en tillväxt- och sysselsättningsdynamik utan att underblåsa inflationstendenser. 5. EMU och lokalisering av investeringar Lokaliseringen av investeringar i EU kommer med stor 5. 1. sannolikhet att påverkas av valutaunionen. En sak kan redan nu konstateras: De utländska direktinvesteringarna i euroområ- det är hädanefter skyddade från instabila växelkurser i EMU- länderna och är därför säkrare än tidigare. Den insparade transaktionskostnaden utgör ibland 4. 5. 1. en icke obetydlig förbättring av de europeiska företagens konkurrenskraft. (1) Se bland annat ESK:s yttranden om ”Ekonomisk årsrapport 1999”,EGT C 209, 22. 7. 1999, och om ”Skattepolitiken” (under utarbetande). (2) EGT C 40, 15. 2. 1999. C 368/90 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 5. 2. Det finns otaliga vetenskapliga studier som försöker påvisa faktorerna bakom lokalisering av investeringar. Syftet med föreliggande yttrande är förvisso inte att utvärdera slutsatserna i dessa olika arbeten. ESK vill helt enkelt påminna om att Europa inte får försöka konkurrera med låglöneländer och deras relativa fördelar. Studierna visar att det är andra faktorer som är avgörande för att attrahera investeringar som skapar betydande värdetillväxt: dynamisk forskning, kunskap, kvalificerad arbetskraft och samhällsklimatet är samtliga vikti- ga faktorer. 6. Asymmetriska chocker: ett hot mot sammanhåll- ningen 6. 1. Ett klassiskt problem i en valutaunion är förmågan att JDEreagera på en asymmetrisk chock, det vill säga en oväntad händelse som får direkt eller indirekt inverkan på samhällseko- nomiska parametrar som sysselsättning, produktion och infla- tion. 6. 1. 1. hela det område som ingår i valutaunionen på samma sätt. Ordet ”asymmetrisk” anger att chocken inte drabbar 5. 2. 1. Fortsatt välstånd i hela EU förutsätter att Europa framför allt stöder sig på strategier som bygger på kvalitetspro- dukter och hög produktivitet. Risken för en asymmetrisk chock kan bedömas utifrån 6. 2. en mängd parametrar. 5. 3. Vid sidan om privata investeringar är offentliga investe- ringar en viktigt faktor för att uppnå en harmonisk utveckling i EU:s samtliga regioner. Kommissionen påpekade nyligen i en rapport (1) att 5. 3. 1. de offentliga investeringarna har minskat från 3 % av BNP i början av 1990-talet till drygt 2 % i dag. Det viktigaste skälet till denna minskning är kravet att uppfylla konvergenskriteriet för offentliga underskott. Ett annat skäl är privatiseringen av en rad tjänster och överföringen till den privata sektorn av investeringar i anslutning till dessa. En parameter är graden av kommersiell öppenhet (se 6. 3. uppgifter i bilaga 1). Handeln utanför euroområdet utgör bara 13 % av EMU-ländernas BNP. Det är självfallet ett medeltal och vissa länder uppvisar mycket högre tal. Medeltalet visar dock att konjunkturens styrka i euroområdet i första hand och i stor utsträckning beror på interna faktorer. En annan angreppsmetod är att studera konjunktur- 6. 4. cyklernas utveckling. Tabell 1 Samband mellan BNP-tillväxt och euroområdet (1) Denna situation skulle kunna få negativa konsekven- 5. 3. 2. ser för den regionala utvecklingen, särskilt när det gäller investeringar i ny teknologi, som är av avgörande betydelse. Det är dessutom absolut nödvändigt att man är uppmärksam på att privatiseringarna inte av snäva lönsamhetshänsyn leder till färre investeringar i de minst utvecklade regionerna. Denna aspekt måste undersökas ingående i framtiden. De finansiella beslut som fattades vid toppmötet i 5. 3. 3. Köln i mars 1999 innebär att EU avsätter mindre resurser till regionerna. De nationella myndigheternas investeringar i de egna regionerna blir därmed än viktigare. ESK vill framhålla att utvärderingen av hur medlemsstaterna efterlever kraven i ”Stabilitets- och tillväxtpakten” måste vara ytterst nyanserad. Tyskland (*) Frankrike Italien O¨ sterrike Belgien Finland Irland Nederländerna Portugal 1977–1986 1987–1992 1992 (S2)–1996 0,89 0,72 0,93 0,65 0,51 0,17 0,30 0,76 0,48 0,28 0,85 0,65 0,71 0,92 0,68 0,65 0,60 0,43 0,93 0,99 0,92 0,85 0,97 0,88 0,76 0,89 0,41 Vissa misstag i det förflutna får absolut inte upprepas 5. 3. 4. i framtiden. Det skulle skada den ekonomiska och sociala sammanhållningen om de offentliga investeringarna var det första område som drabbades av nedskärningar under en kris eller chock, vilket skedde vid övergången till EMU:s tredje etapp och vilket vanligtvis sker vid omfattande budgetjusteringar. (1) ”Offentliga investeringar som ett led i en ekonomisk strategi”, KOM(1998) 682 slutlig, den 2 december 1998. Spanien 0,21 - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - 0,48 Storbritannien 0,62 0,53 0,94 0,57 Danmark Grekland Sverige 0,33 0,65 0,27 − 0,07 0,36 0,61 0,54 0,83 0,90 (1) Tabellen visar sambandet mellan BNP-tillväxten i varje enskilt land och BNP-tillväxten i de 11 länder som ingår i EMU 1999. Beräkningen bygger på uppgifter som inhämtats varje halvår. (*) Siffrorna för perioden 1987–1992 är påverkade av den tyska återföre- ningen. Källa: OECD 20. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 368/91 6. 4. 1. Siffrorna i tabellen ovan visar att de ekonomiska konjunkturerna i EMU-länderna tenderar att närma sig varand- ra. De konjunkturbetonade tillväxt- och avmattningsperioder- na tenderar med andra ord att sammanfalla i större utsträck- ning. De ekonomiska konjunkturerna i de elva EMU-länderna går mot ökad symmetri. Man kan bara hoppas på att denna tendens kommer att bekräftas i framtiden. Det bör bli fallet under förutsättning att medlemsstaterna ytterligare samordnar sin ekonomiska politik. 6. 4. 2. Dessa resultat måste givetvis tolkas med försiktighet. Man kan absolut inte dra slutsatsen att det inte finns någon risk för asymmetriska chocker, utan man måste snarare sätta in riskerna i sitt rätta sammanhang. arbete om en sådan chock skulle inträffa. Kommittén stöder också förslaget om att införa ett varningssystem för att två gånger om året bedöma riskerna för en sådan chock. 6. 8. 3. Tillfälliga ekonomiska överföringar skulle kunna hjälpa en region att återställa sin tillväxtpotential. En sådan insats skulle inte syfta till omfördelning utan snarare till att hjälpa en medlemsstat att bemöta en chock (nationellt eller regionalt). På så sätt skulle den fungera som ett slags försäkring. Ett sätt att finansiera en fond avsedd att bemöta 6. 8. 4. asymmetriska chocker vore enligt vissa kommentatorer att eventuellt använda de nationella centralbankernas överskotts- reserver. Idén förtjänar att utforskas närmare. Av ekonomiska studier som nyligen gjorts framgår att 6. 5. asymmetriska chocker ofta kan vara koncentrerade till en eller flera regioner snarare än till en nation. Det räcker med en kort analys av medlemsstaternas näringsliv för att påvisa de regionala skillnaderna i fråga om produktions- och tjänste- struktur. 7. Slutsatser 6. 6. Vissa betraktar flyttning mellan regionerna som en lösning vid en chock eller ihållande arbetslöshet. Studier visar att olika faktorer bidrar till att hämma denna rörlighet, särskilt möjligheten att hitta en bostad. Samtidigt är det viktigt att understryka att om en del av den kvalificerade arbetskraften flyttar från en viss region vid en tillfällig chock skulle det på medellång sikt bidra mer till att försvaga än förstärka en ekonomisk återhämtning. 7. 1. Införandet av euron är av grundläggande betydelse för byggandet av Europa. Europa förfogar nu över ett mycket värdefullt redskap, och den dynamik som uppstått i samband med projektet för den gemensamma valutan bör absolut stimuleras. Euron är inget självändamål, utan skall fungera som en katalysator för framsteg mot ett starkare Europa, ett Europa som kan motsvara medborgarnas grundläggande förväntningar. 6. 7. ESK vill erinra om att medlemsstaterna måste uppfylla kraven i ”Stabilitets- och tillväxtpakten”. Medlemsstaterna måste ha sunda offentliga finanser för att kunna reagera vid en oväntad chock. Och i en sådan situation måste varje enskilt land kunna förlita sig på sina egna resurser. 7. 2. Några månader efter inledningen av EMU:s tredje etapp är den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan EU:s regioner fortfarande mycket ofullständig. Man kan visserligen konstatera att de fattiga regionerna ökat sitt välstånd och i någon mån närmat sig de rika, men det har givit alltför få effekter på sysselsättningen. 6. 8. Man kan dessutom betrakta den europeiska solidari- teten i enlighet med artikel 100. 2 i EG-fördraget, där det anges att ”om en medlemsstat har svårigheter eller allvarligt hotas av stora svårigheter till följd av osedvanliga händelser utanför dess kontroll, kan rådet genom enhälligt beslut på förslag av kommissionen på vissa villkor bevilja den berörda medlemssta- ten ekonomiskt bistånd från gemenskapen”. 6. 8. 1. ESK anser att EU redan nu bör överväga att införa en mekanism för att kunna bemöta asymmetriska chocker. Flera framstående EU-företrädare, bland annat kommissionens ord- förande Romani Prodi, har tagit upp frågan till debatt. Europaparlamentet har å sin sida utarbetat en rapport om frågan (1). Kommittén beklagar att man ännu inte har tagit upp frågan för diskussion i Ekofin-rådet. I rapporten föreslås att man i föregripande syfte skall planera motåtgärder för att kunna bemästra en händelseutveckling som inte kan uteslutas. 6. 8. 2. Som Europaparlamentet påpekar behövs det redan i dag ett rättsligt ramverk för att inte förlora tid på lagstiftnings- (1) EGT C 98, 9. 4. 1999. ESK sätter stort hopp till den Europeiska sysselsätt- 7. 3. ningspakten och den process som inleddes av det tyska ordförandeskapet. EMU kan befrämja ökad tillväxt och syssel- sättning om man ingående samordnar strategierna från Luxem- burg (arbetsmarknadspolitiska åtgärder), Cardiff (reform av varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna) och Köln (makroeko- nomiska åtgärder). Alla berörda aktörer, särskilt arbetsmark- nadens parter, måste medverka fullt ut om processen skall bli framgångsrik. 7. 4. Bildandet av en ekonomiska och monetär union för med sig en rad omvälvningar som i många avseenden ännu inte är märkbara. Valutaunionen skapar nya förutsättningar, däribland intensivare konkurrens, säkrare utländska investe- ringar och ökad intern stabilitet. 7. 5. Valutaunionen tvingar också EMU-länderna att upp- träda mer disciplinerat, särskilt när det gäller budgetpolitiken. På arbetsmarknadens parter å sin sida vilar det tunga ansvaret att effektivt samordna löneförhandlingarna för att hålla uppe efterfrågan, men utan att det leder till en överhettad ekonomi och underblåser inflationstendenser. C 368/92 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 20. 12. 1999 7. 6. ESK anser att ett hot mot sammanhållningen i euroom- rådet är att vissa regioner kan komma att drabbas av asymmet- riska chocker. Både de enskilda medlemsstaterna och EU- institutionerna måste förbereda sig på sådana chocker. Flera förslag har redan framförts. Slutligen vill ESK framhålla att EU snarast bör utforma de verktyg som krävs för att unionen skall stå rustad om en sådan chock skulle inträffa. Bryssel den 21 oktober 1999. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Parecer do Comité Económico e Social sobre a «Proposta de directrizes para as Políticas de Emprego dos Estados-Membros em 2000»

eurovoc_concepts:
EU employment policy
business activity
competitiveness
fight against unemployment
gender equality
innovation

text: 20. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 368/31 Parecer do Comité Econo´ mico e Social sobre a «Proposta de directrizes para as Polı´ticas de Emprego dos Estados-Membros em 2000» (1999/C 368/12) Em 6 de Outubro de 1999, o Conselho decidiu, em conformidade com o disposto no artigo 128. o do Tratado que institui a Comunidade Europeia, consultar o Comité Econo´ mico e Social sobre a proposta supramencionada. Incumbida da preparaça˜o dos correspondentes trabalhos, a Secça˜o do Emprego, Assuntos Sociais e Cidadania adoptou o seu parecer em 30 de Setembro de 1999 (relator: C. Lustenhouwer). Na sua 367. a reunia˜o plena´ria de 20 e 21 de Outubro de 1999 (sessa˜o de 20 de Outubro), o Comité Econo´ mico e Social adoptou por 78 votos a favor, 1 voto contra e 1 abstença˜o o seguinte parecer. 1. Introduça˜o E´ com grande interesse que o Comité Econo´ mico e 1. 1. Social toma conhecimento das propostas da Comissa˜o relativas às directrizes para o emprego 2000. O Comité congratula-se com a possibilidade de se pronunciar sobre esta matéria no seguimento de uma consulta formal do Conselho, tornada obrigato´ ria pela entrada em vigor do Tratado de Amesterda˜o. Trata-se de um importante reconhecimento do seu papel no processo de definiça˜o de uma polı´tica comunita´ria de emprego. Com estas propostas, a Comissa˜o responde ao apelo do Conselho Europeu de Colo´ nia de 3 e 4 de Junho de 1999 e manifesta a sua intença˜o de prosseguir a estratégia delineada no âmbito do processo do Luxemburgo. 1. 2. O Comité constata que as orientaço˜ es propostas sa˜o as primeiras a inscreverem-se no quadro do Pacto Europeu para o Emprego definido no Conselho Europeu de Colo´ nia. Através deste Pacto, a polı´tica do emprego (Luxemburgo) é directa- mente associada à coordenaça˜o da polı´tica econo´ mica (pro- cesso de Colo´ nia) e à polı´tica para o fomento da aptida˜o para a inovaça˜o e para o aumento da efica´cia dos mercados de bens, serviços e capitais (processo de Cardiff). 1. 3. Com esta abordagem ta˜o abrangente, a qual tem como objectivo u´ ltimo uma reduça˜o sustenta´vel do desemprego na UE, o Conselho vai ao encontro do desejo expresso pelo Comité sobre a matéria. Com efeito, no seu parecer sobre a implementaça˜o das orientaço˜ es para o emprego 1999 (1), o Comité defendeu a necessidade de uma estratégia integrada e abrangente. O Comité era e continua a ser de opinia˜o que uma abordagem semelhante deve estabelecer uma relaça˜o entre a polı´tica macro-econo´ mica e os outros domı´nios polı´ticos que têm um impacto sobre o emprego. O Comité constata, assim, ser nomeadamente deseja´vel estabelecer um elo entre a polı´tica de emprego e a polı´tica de segurança e sau´ de no trabalho. Com efeito, uma polı´tica eficaz de segurança e sau´ de no trabalho contribui para o aumento da empregabilidade e para a melhoria da qualidade do trabalho. O CES congratula-se, neste sentido, pelo facto de esta estratégia integrada ter ja´ recebido expressa˜o concreta na «Recomendaça˜o do Conselho de 12 de Julho de 1999 sobre as orientaço˜ es gerais das polı´ticas econo´ micas dos Estados-Membros e da Comunidade» (com base no n. o 2 do artigo 99. o do Tratado) (2). A polı´tica econo´ mica é aqui colocada sob o signo da dupla prioridade principal: crescimento vigoroso e sustenta´vel e emprego! 1. 4. Agora que o Conselho adoptou esta perspectiva sob a forma do Pacto Europeu, também o Comité encarara´ as orientaço˜ es propostas como parte de um todo mais vasto, pelo que se debruçara´ igualmente sobre a evoluça˜o no âmbito dos processos de Colo´ nia e de Cardiff e advogara´ esta estratégia integrada numa contribuiça˜o para o Conselho Europeu extra- ordina´rio em Portugal no primeiro semestre de 2000, no qual sera˜o debatidos os progressos efectuados no quadro dos três processos referidos. Isto na˜o impedira´ que, entretanto, com base nos elementos facultados pelos Estados-Membros, possa ser feita uma pri- meira apreciaça˜o da efica´cia e da qualidade das medidas aplicadas. O Comité esta´ ciente de que, na perspectiva do pro´ ximo alargamento da Unia˜o Europeia, sera´ especialmente difı´cil, mas necessa´rio, garantir quanto antes a participaça˜o dos paı´ses candidatos no debate sobre esta estratégia de emprego e promover um intercâmbio de experiências nos casos em que as «boas pra´ticas» sejam susceptı´veis de reapli- caça˜o. 2. Observaço˜ es na generalidade O Comité constata que as propostas da Comissa˜o 2. 1. seguem na mesma linha das actuais orientaço˜ es para o emprego. O Comité mostra-se favora´vel a esta continuidade na polı´tica. A estratégia para o emprego requer certamente adaptaço˜ es por parte dos Estados-Membros. Também estas adaptaço˜ es exigem tempo e prestam-se pouco a remodelaço˜ es anuais profundas. O Comité é de opinia˜o que as orientaço˜ es para o emprego devera˜o propor mais objectivos verifica´veis nas dimenso˜ es temporal e quantitativa. E´ por este motivo, no entender do Comité, que as experiências realizadas so´ permi- (1) JO C 209 de 22. 7. 1999. (2) JO L 217 de 17. 8. 1999. C 368/32 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 20. 12. 1999 tem uma perspectiva assaz limitada dos efeitos mensura´veis da actual abordagem. Uma actualizaça˜o so´ sera´, assim, possı´vel quando estiverem patentes efeitos mais quantifica´veis dos objectivos desejados. E´ possı´vel que o Conselho Europeu extraordina´rio de Portugal apresente um primeiro relato´ rio intercalar. Como referido também na recomendaça˜o da Comis- sa˜o para as recomendaço˜ es do Conselho relativas à aplicaça˜o da polı´tica de emprego nos Estados-Membros, a melhoria, precisamente ao nı´vel nacional, da informaça˜o estatı´stica é um objectivo que importa concretizar a curto prazo. 2. 2. O Comité considera ainda que a preservaça˜o e conti- nuaça˜o coerentes e equilibradas dos quatro pilares actuais das orientaço˜ es sa˜o especialmente importantes no tocante aos Estados-Membros que, de acordo com o projecto de relato´ rio conjunto sobre o emprego publicado em simultâneo com a proposta de orientaço˜ es, ainda revelam um atraso na implementaça˜o das mesmas em va´rios domı´nios. Neste sen- tido, as propostas em apreço servem também para insistir nesse sentido. formaça˜o profissional, por exemplo no âmbito de postos de trabalho na categoria de «aprendiz» (combinaça˜o de trabalho com aprendizagem), pois considera que, para certos grupos de jovens, a fo´ rmula «aprender a trabalhar» pode precisamente constituir um modo atraente de os formar e de aumentar a sua empregabilidade. Para poder avaliar os resultados destas acço˜ es, os Estados-Membros tera˜o de, conforme propo˜ e a Comissa˜o, desenvolver um esforço maior no sentido de avaliar em que medida a integraça˜o dos jovens desempregados no mercado de trabalho se verificou efectivamente. Devera´ ser possı´vel estabelecer, com base em critérios inequı´vocos, se a formaça˜o, o acompanhamento na procura de emprego e outras formas de polı´tica activa conduzem realmente à obtença˜o de um emprego. Feitas as contas, o importante para a formulaça˜o das actividades futuras é na˜o tanto o comprometimento dos Estados-Membros, mas muito mais o resultado do mesmo. Alia´s, convém na˜o esquecer que, paralelamente à oferta de actividades escolares, os interessados têm certamente a responsabilidade individual de contribuir activamente para a manutença˜o e o aumento da sua pro´ pria empregabilidade, através de uma maior prontida˜o para aproveitarem de facto as possibilidades de reciclagem e aperfeiçoamento que lhes sa˜o propostas. 3. As quatro orientaço˜ es 3. 1. Melhoria da empregabilidade 3. 1. 1. O Comité apoia expressamente a continuaça˜o das actividades no âmbito deste pilar. Todos os Estados-Membros devem continuar a desenvolver uma acça˜o de cara´cter preven- tivo e pro´ -activo, tendo em vista evitar situaço˜ es de desem- prego. Embora as perspectivas econo´ micas pareçam mais risonhas do que no ano passado, de modo algum se pode falar de satisfaça˜o a respeito da situaça˜o do emprego, em particular dos jovens e dos desempregados de longa duraça˜o. Ainda mais quando os relato´ rios de diversos Estados-Membros revelam que as metas quantifica´veis so´ foram parcialmente atingidas. E´ precisamente neste capı´tulo das directrizes que as adaptaço˜ es se revelam uma tarefa de fôlego, exigindo mais tempo. Isso requer o desenvolvimento dos serviços de emprego e dos serviços de educaça˜o e de formaça˜o, bem como uma dotaça˜o de recursos adequada aos objectivos pretendidos. A falta de suficiente convergência entre os Estados-Membros nestes importantes domı´nios continua, lamentavelmente, a ser obsta´- culo à efica´cia plena de uma polı´tica comunita´ria do mercado de trabalho. Uma polı´tica activa do mercado de trabalho so´ é, muitas vezes, possı´vel no quadro de um sistema adaptado de tributaça˜o e de segurança social. Essas adaptaço˜ es levam tempo a concretizar e geralmente so´ revelam os seus efeitos apo´ s va´rios anos de aplicaça˜o. Embora em va´rios sectores, como, por exemplo, o da aprendizagem ao longo da vida, tenham sido feitos importantes progressos ao nı´vel da UE e de alguns Estados-Membros, nos quais cada Estado-Membro pode respeitar a sua situaça˜o especı´fica, em muitos domı´nios havera´ que intensificar as acço˜ es. O Comité chama uma vez mais a atença˜o para a importância de se promoverem cursos de 3. 1. 2. O Comité entende que na˜o é admissı´vel contentar-se com uma reduça˜o ligeira do desemprego. Nesta abordagem, o desemprego na˜o é o u´ nico problema; a taxa de emprego sera´ a longo prazo uma fonte muito maior de preocupaço˜ es e problemas a partir do momento em que a evoluça˜o demogra´- fica obrigue ao financiamento do sistema de penso˜ es e segurança social por uma populaça˜o activa demasiado redu- zida. O mesmo conclui o Conselho na supracitada recomen- daça˜o (v. nota de rodapé 2, p. 31) sobre as orientaço˜ es para a polı´tica econo´ mica: «A taxa de emprego, que registava um nı´vel de cerca de 61 % em 1998 no conjunto da Unia˜o, continua a ser relativamente baixa, tanto num plano histo´ rico como a nı´vel internacional. Uma subida sensı´vel desta taxa e uma descida do desemprego a médio prazo contribuiriam para melhorar significativamente o nı´vel de vida, reforçar a estabilidade a longo prazo das finanças pu´ blicas e assegurar a coesa˜o social. » Dada a actual inaceitabilidade social e econo´ mica do 3. 1. 3. desemprego, o insucesso no aumento da taxa de emprego podera´ no futuro pôr em causa os pro´ prios fundamentos da sociedade. Coloca-se igualmente a questa˜o de saber se a ênfase agora dada pela Comissa˜o (especialmente na orientaça˜o 4) à necessidade de manter a populaça˜o mais idosa no mercado de trabalho o ma´ximo de tempo possı´vel na˜o contradiz a curto prazo o esforço de introduzir nesse mercado cada vez mais jovens desempregados de longa duraça˜o. Sera´ necessa´rio encontrar um equilı´brio no plano da polı´tica a seguir que na˜o conduza a uma oposiça˜o artificial entre jovens e velhos. E´ , pois, necessa´rio discutir aturadamente a nı´vel das empresas o conjunto de aspectos ligados ao trabalho e ao tempo de trabalho ao longo de uma carreira profissional (incluindo a despromoça˜o volunta´ria, a reforma volunta´ria a tempo parcial e o mentorado), em conjunto com a modernizaça˜o da organizaça˜o do trabalho. 20. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 368/33 O Comité constata com satisfaça˜o que a Comissa˜o reconhece, no âmbito deste pilar, o aspecto da sociedade da informaça˜o em constante expansa˜o. No quadro da transiça˜o da escola para o mundo do trabalho devem ser desenvolvidas acço˜ es para permitir uma coadunaça˜o adequada entre o nı´vel de qualifi- caça˜o dos recém-formados para trabalhar com instrumentos da sociedade de informaça˜o e as necessidades e pra´ticas das empresas. Um elevado nı´vel de formaça˜o pode contribuir para isso desde que as escolas e as outras instituiço˜ es de ensino disponham dos mesmos meios (computadores, ligaça˜o à Internet, bases de dados) que sa˜o utilizados pelas empresas. Tal exigira´ uma adaptaça˜o do sistema educativo dos Estados- -Membros e os necessa´rios investimentos por forma a evitar que os recém-formados tenham de procurar entrada no mercado de trabalho com um conhecimento deficiente destas técnicas de informaça˜o e de comunicaça˜o. 3. 1. 4. O Comité salienta uma vez mais a importância da luta contra a exclusa˜o social e da sua prevença˜o, tal como se encontra também expresso na directriz 9. Esta´ persuadido de que este elemento das directrizes continua a encontrar nos Estados-Membros uma aplicaça˜o muito limitada. E´ muito importante garantir a igualdade de oportunidades aos grupos sociais desfavorecidos (deficientes, minorias étnicas e outros grupos) e integrar a promoça˜o desta igualdade de oportunida- des em todas as a´reas de polı´tica, como se verifica ja´ relativamente à igualdade de oportunidades para as mulheres (ver ponto 3. 4). 3. 2. Desenvolvimento do espı´rito empresarial Em todos os Estados-Membros, assim como a nı´vel da UE e das suas instituiço˜ es (1), o espı´rito de iniciativa é encarado pelas autoridades como um motor importante da economia. Um motor que na˜o contribui apenas para o PIB, mas que funciona como um verdadeiro criador de emprego. De facto, as pequenas empresas distinguem-se frequentemente pela intensi- dade do factor trabalho e criam comparativamente mais emprego do que grandes empresas, com maior intensidade de capital. Torna-se, assim, clara a importância da recomendaça˜o no sentido de reduzir a tributaça˜o do factor trabalho, o que so´ foi concretizado até agora em poucos Estados-Membros. Conforme se deduz dos Planos Nacionais de Acça˜o para o emprego da maior parte dos Estados-Membros, as actividades consistem essencialmente no esclarecimento, no fornecimento de informaça˜o, na promoça˜o do espı´rito de empresa junto dos jovens e nas escolas, mas apenas em pequena medida na adaptaça˜o concreta do regime regulamentar e jurı´dico. No entanto, é justamente a nı´vel das condiço˜ es gerais para a criaça˜o e expansa˜o de empresas que ha´ muito que pode ainda ser feito no que toca à supressa˜o de taxas e formalidades administrativas desnecessa´rias, o que beneficiara´ sobretudo as micro-empresas. Todavia, e o Comité mostra-se aqui de acordo com os resultados de uma recente investigaça˜o do Instituto Sindical Europeu (2), o simples aumento do nu´ mero de PME na UE na˜o constitui em si um indicador fia´vel do sucesso da polı´tica. O que é necessa´rio conseguir é que o nu´ mero das pequenas empresas inovadoras aumente e impedir que as pessoas se vejam obrigadas a optar por uma iniciativa indepen- dente apenas porque o mercado de trabalho tradicional lhes na˜o oferece qualquer possibilidade de exercı´cio de uma actividade assalariada. O fomento do espı´rito de iniciativa deve ser feito nesta perspectiva e nunca limitar-se às actividades empresariais do mercado tradicional (orientadas para o lucro). O desenvolvimento do espı´rito de iniciativa conhece ainda muito pouca expressa˜o concreta na chamada economia social. Certas formas do trabalho de assistência (a crianças, idosos ou deficientes), que podem conhecer constrangimentos financei- ros por parte das administraço˜ es, deveriam poder desenvol- ver-se sob outras formas de actividade econo´ mica. O Comité considera assim justificada a ênfase dada pela Comissa˜o à importância deste tipo de empresas para o desenvolvimento local. O espı´rito de iniciativa profissional (em termos de gesta˜o econo´ mico-empresarial) neste tipo de empresas esta´ ainda, insuficientemente desenvolvido, requerendo muitas vezes, apoio especı´fico. Para o Comité resulta claro que devera˜o ser aplica´veis aqui condiço˜ es idênticas relativamente a empresas mais regulares, por forma a obviar a distorço˜ es de concorrên- cia (3). Neste contexto, o instrumento de reduça˜o da taxa de IVA aplica´vel a este tipo de serviços poderia apresentar igualmente boas oportunidades para se garantir a acessibilidade em termos do grupo-alvo. O Comité apela aos Estados- -Membros que tenham este aspecto em consideraça˜o na composiça˜o das listas de serviços que pretendem elegı´veis para a aplicaça˜o de uma taxa reduzida de IVA (4). 3. 3. Promoça˜o da adaptabilidade das empresas e dos trabalhadores 3. 3. 1. Em combinaça˜o com o elemento da inovaça˜o men- cionado no ponto 4. 1, este pilar é uma condiça˜o sine qua non para as empresas europeias. Trata-se, assim, de conciliar ao ma´ximo factores de natureza diversa (mentalidade, aceitaça˜o cultural, quadro regulamentar e jurı´dico, interesses dos traba- lhadores e da empresa) de modo a harmoniza´-los uns com os outros. Um equilı´brio delicado entre a segurança e a dinâmica caracteriza a complexidade das questo˜ es abrangidas por este capı´tulo. E´ portanto justo que os parceiros sociais possam desempenhar um papel importante nas actividades deste pilar (1). Havera´ que dar forma concreta às adaptaço˜ es necessa´- rias ao nı´vel das empresas e das organizaço˜ es. 3. 3. 2. Como afirmou o Comité no parecer sobre o Livro Verde da Comissa˜o Europeia «Parceria para uma nova organi- zaça˜o do trabalho» (5), a competitividade da Europa depende, numa economia global, «do quanto se consiga fortalecer a capacidade de inovaça˜o e encontrar soluço˜ es “mais inteligen- tes” para a organizaça˜o do trabalho e do equipamento técnico. O caso é optimizar a relaça˜o entre equipamento técnico e organizaça˜o do trabalho e o emprego dos recursos humanos. (1) JO C 219 de 30. 7. 1999. (2) «Entrepreneurship in the European employment strategy» («Espı´- rito empresarial na estratégia comunita´ria ara o emprego»), Instituto Sindical Europeu (ISE), Bruxelas, 1999. (3) JO C 209 de 22. 7. 1999. (4) Cf. concluso˜ es do Conselho EcoFin, 12 de Julho de 1999. (5) JO C 73 de 9. 3. 1998. C 368/34 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 20. 12. 1999 As formas hiera´rquicas de organizaça˜o empresarial e as formas “taylorianas” tradicionais de organizaça˜o do trabalho ja´ nem sempre esta˜o à altura dos requisitos de uma organizaça˜o flexı´vel da produça˜o e dos serviços, capaz de reagir imediata- mente à modificaça˜o das exigências do mercado. Ha´, sim, que encontrar novas formas de organizaça˜o da produça˜o e do trabalho, em que o potencial humano, condiça˜o da capacidade de inovaça˜o, se possa expandir plenamente. » 3. 3. 3. Estas novas formas de organizaça˜o do trabalho caracterizam-se por estruturas cooperativas e participativas e conteu´ dos de trabalho ricos e variados, correspondentes a elevados requisitos de qualificaça˜o. Um dos inquéritos empresariais levados a cabo pela Fundaça˜o de Dublim para a Melhoria das Condiço˜ es de Vida e de Trabalho em 10 paı´ses europeus demonstrou que a participaça˜o directa dos trabalha- dores permitiu aumentar a produça˜o em 72 % das empresas inquiridas e melhorar a qualidade em 96 % das mesmas. A satisfaça˜o dos trabalhadores no trabalho aumentou igualmente, pois em cerca de um terço das empresas inquiridas diminuı´ram o absentismo e as baixas por doença (1). 3. 3. 4. Os resultados mostram que as novas formas de organizaça˜o do trabalho baseadas na cooperaça˜o e na partici- paça˜o podem contribuir quer para o aumento da produtividade e da competitividade quer para a melhoria das condiço˜ es de trabalho. Por consequência, no seu parecer sobre o Livro Verde da Comissa˜o, o CES defendeu também que poderia ser dada aos parceiros sociais a oportunidade de «entabularem conversaço˜ es desenvolvidas». Tais conversaço˜ es teriam sobre- tudo de ser conduzidas ao nı´vel das empresas, com o objectivo de abrir caminho a projectos concretos de modernizaça˜o da organizaça˜o do trabalho. As experiências e os resultados de tais projectos empresariais seriam tidos em conta nas conversaço˜ es a nı´vel sectorial sobre as novas formas de organizaça˜o do trabalho, a fim de se reflectir, de harmonia com as funço˜ es atribuı´das aos parceiros sociais nas orientaço˜ es para a polı´tica de emprego, sobre a possibilidade de celebrar também acordos a esse respeito a nı´vel sectorial. Os elementos alinhados pela Comissa˜o nesta orientaça˜o podem servir, na opinia˜o do Comité, para circunscrever o leque de temas a tratar nas conversaço˜ es e nos possı´veis acordos entre os parceiros sociais. Especial importância têm, neste contexto, a formaça˜o e o aperfeiçoamento profissionais, que devem corresponder às novas exigências da mutaça˜o tecnolo´ gico- -informacional e das novas formas de trabalho. 3. 3. 5. A Comissa˜o Europeia poderia apoiar este processo, promovendo — por exemplo, mediante conferências — o intercâmbio de experiências em matéria de bons exemplos de novas formas de organizaça˜o do trabalho. 3. 4. Reforço da igualdade de oportunidades entre homens e mulheres 3. 4. 1. O Comité referiu ja´, em va´rios pareceres, a posiça˜o menos favora´vel das mulheres na vida social. A adopça˜o do ponto «igualdade de oportunidades» foi também apoiada pelo Comité no seu parecer sobre a primeira proposta de (1) Cf. EPOC: Novas formas de organizaça˜o do trabalho. Podera´ a Europa vir a concretizar as suas potencialidades?, Dublim, 1998. orientaço˜ es da Comissa˜o em 1998 (2). O Comité felicita-se pelo facto de a Comissa˜o ter dado execuça˜o à tarefa estipulada pelo Tratado de Amesterda˜o de fazer desaparecer as diferenças de tratamento entre homens e mulheres e de promover a igualdade de oportunidades em todas as actividades da UE. 3. 4. 2. O relato´ rio da Comissa˜o de 1998 sobre a «igualdade de oportunidades» (3) revela que a polı´tica de «mainstreaming» (integraça˜o da igualdade de oportunidades em todos os domı´nios polı´ticos da UE), complementada por acço˜ es especı´fi- cas, começa agora a ser efectivamente executada a nı´vel comunita´rio. Na opinia˜o do Comité, os Estados-Membros devera˜o desenvolver uma acça˜o acrescida que possibilite finalmente garantir às mulheres um progresso real em matéria de igualdade de oportunidades no trabalho. O Comité insiste em que a continuaça˜o destas actividades é absolutamente necessa´ria (4). A promessa da comissa´ria candidata para esta polı´tica na audiça˜o perante o Parlamento Europeu de 31 de Agosto passado de que prepararia um quinto programa-quadro sobre «igualdade de oportunidades» com um orçamento ade- quado deve ser aplaudida. De resto, a credibilidade dos Estados-Membros seria seriamente abalada na ausência de resultados concretos, especialmente quando va´rios deles nem sequer respeitam satisfatoriamente a obrigaça˜o inscrita no Tratado de transpor para a legislaça˜o nacional a Directiva comunita´ria sobre a licença parental (5). Também os parceiros sociais devem, no entender do Comité, dar o seu contributo a todos os nı´veis em domı´nios como a inserça˜o ou reinserça˜o das mulheres no mercado de trabalho, acesso à formaça˜o (contı´nua) e combinaça˜o de responsabilidades para com famı´lia e emprego, sendo que continua a pôr-se, apesar dos esforços de va´rios Estados-Membros, a questa˜o da falta de possibilidades de acolhimento dos filhos. 4. Dimenso˜ es novas que abrangem mais do que uma directriz 4. 1. Inovaça˜o Uma dimensa˜o que se destaca das directrizes agora 4. 1. 1. propostas é a atença˜o dada à inovaça˜o. O Comité salienta que a inovaça˜o na˜o pode ser vista apenas no seu sentido estritamente técnico. Inovaço˜ es, no sentido de processos sociais, devem dar-se também nos sectores em que os mercados de trabalho na˜o funcionam de maneira o´ ptima. Isto pode significar uma nova distribuiça˜o de papéis entre as autoridades competentes e os parceiros sociais no sentido de uma implicaça˜o maior dos parceiros sociais em todas as medidas, nomeadamente a luta contra o desemprego. E´ especialmente a nı´vel local que as adaptaço˜ es inovadoras, com base nas melhores pra´ticas, de uma polı´tica moderna e preventiva do mercado de trabalho podem ser bem-sucedidas. (2) JO C 19 de 21. 1. 1998, ponto 2. 8. (3) Comissa˜o Europeia, «Igualdade de oportunidades entre homens e mulheres na Unia˜ o Europeia — 1998», Bruxelas, Março de 1999. (4) Assim, por exemplo, o grau de participaça˜o das mulheres no mercado de trabalho para os 15 Estados-Membros eleva-se a meros 50 %, sendo que em 6 Estados-Membros é mesmo inferior a esse nı´vel médio comunita´rio. (5) Relato´ rio anual sobre a igualdade de oportunidades 1998, p. 24. 20. 12. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 368/35 4. 1. 2. Inovaça˜o no sentido técnico (no que se refere quer aos produtos quer aos processos de produça˜o) tera´ de ser o ponto de partida na polı´tica do emprego da UE e dos Estados-Membros para o aumento da intensidade dos conheci- mentos das indu´ strias comunita´rias da produça˜o e dos serviços. So´ assim podera´ alcançar-se um valor acrescentado superior que colocara´ as empresas europeias em posiça˜o de enfrentar a concorrência mundial. A reunia˜o extraordina´ria do Conselho Europeu em Portugal em Março de 2000, tendo como tema «Para uma Europa da inovaça˜o e do conhecimento», devera´ dar um impulso especial a este processo. Nesse contexto cumprira´ dar especial atença˜o à posiça˜o inferior das mulheres, tanto no acesso à educaça˜o como na participaça˜o na investigaça˜o cientı´fica. O Comité felicita-se pelas deciso˜ es do Conselho 4. 1. 3. Europeu de Colo´ nia, nomeadamente a de disponibilizar mais dinheiro através do Banco Europeu de Investimento para as chamadas instalaço˜ es tecnolo´ gicas europeias e para financia- mentos com base em capital de risco de tecnologia de ponta nas PME. O Comité espera também que o BEI aceite um maior nı´vel de risco para disponibilizar esses meios em benefı´cio das empresas que, por oferecerem menos garantias, geralmente na˜o têm acesso aos investimentos. O pro´ ximo relato´ rio anual do BEI devera´ facultar uma visa˜o mais aprofundada desta questa˜o. 4. 1. 4. Tal como no capı´tulo sobre «igualdade de oportuni- dades», o Comité espera que os Estados-Membros dêem expressa˜o concreta ao elemento da «inovaça˜o no sentido lato» nos seus NAP no que respeita aos pilares «promoça˜o do espı´rito empresarial» e «promoça˜o da adaptabilidade». 4. 2. Salientar a importância do sector dos serviços Um estudo recente solicitado pela Comissa˜o veio demonstrar que permanece por explorar a nı´vel europeu um nota´vel potencial de criaça˜o de emprego: o do sector dos serviços. A evoluça˜o nos Estados Unidos e no Japa˜o revela que uma parte importante dos postos de trabalho suprimidos na indu´ stria cla´ssica de produça˜o sa˜o compensados por um forte aumento do emprego na indu´ stria dos serviços. O Comité considera importante que os Estados-Membros, em todos os pilares da polı´tica do emprego, explorem todas as possibilidades de Bruxelas, 20 de Outubro de 1999. desenvolver o sector dos serviços em mercados promissores com um elevado nı´vel de conhecimentos. Além disso, o sector dos serviços caracteriza-se por uma grande diversidade de empresas, incluindo muitas empresas com grande intensidade de trabalho. E´ sobretudo no sector dos serviços directos aos consumidores que podemos encontrar este tipo de empresas, sobretudo de reduzida dimensa˜o (nomeadamente no comércio retalhista e na prestaça˜o de serviços aos consumidores). A manutença˜o destas empresas e a garantia da sua continuidade sa˜o, assim, do ponto de vista do emprego, uma necessidade. Isto sera´ necessa´rio na˜o apenas do ponto de vista econo´ mico mas também para a melhoria da posiça˜o das mulheres, as quais têm uma representaça˜o tradicionalmente forte no sector dos serviços, no mercado de trabalho. 5. Conclusa˜o 5. 1. A implicaça˜o dos actores locais (especialmente dos parceiros sociais a nı´vel local) tem sido, no entender do Comité, subestimada desde ha´ muito. O sistema das orientaço˜ es para o emprego na˜o é alheio a uma certa abordagem de cima para baixo. 5. 2. Enquanto representante da sociedade civil organizada, o Comité da´ voz a uma série de actores da mesma. A implementaça˜o das resoluço˜ es polı´ticas, tal como as orien- taço˜ es em apreço, tem lugar a nı´vel local, e é aı´ que deve ter lugar, perto do cidada˜ o e com o cidada˜o. So´ deste modo o processo da integraça˜o e da cooperaça˜o europeias se pode tornar visı´vel e o intercâmbio de experiências uma realidade. So´ deste modo se pode complementar a abordagem de cima para baixo com um contributo de baixo para cima, permitindo que as necessidades, as aspiraço˜ es e os sucessos enriqueçam e tornem mais efectivas as futuras adaptaço˜ es na polı´tica do emprego. 5. 3. O Comité apela igualmente à Comissa˜o, aos Estados- -Membros, às autoridades locais e aos parceiros sociais em sentido lato para que concretizem a nı´vel local o conjunto das directrizes para o emprego. O Comité constitui a base em que essas experiências locais podem ser partilhadas. 5. 4. O valor acrescentado da contribuiça˜o do Comité para este debate na˜o pode ser desmentido. Apenas através de todas estas interacço˜ es entre os actores implicados (organizaço˜ es e instituiço˜ es) se podera´ alcançar os resultados desejados. A Presidente do Comité Econo´mico e Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: A Tanács határozata (1999. október 20.) a Tanács Főtitkársága kinevezéssel megbízott hatóságának meghatározásáról

eurovoc_concepts:
Council of the European Union
Secretary General of an Institution
power to appoint
regulations for civil servants

text: 01/3. kötet HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 145 31999D0692 L 273/12 AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK HIVATALOS LAPJA 1999. 10. 23. A TANÁCS HATÁROZATA (1999. október 20. ) a Tanács Főtitkársága kinevezéssel megbízott hatóságának meghatározásáról (1999/692/EK, ESZAK, Euratom) AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, A KÖVETKEZŐKÉPPEN HATÁROZOTT: mivel: (1) tekintettel az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti sza- bályzatára és az e Közösségek egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételekre, amelyeket legutóbb az 1238/1999/EK, ESZAK, Euratom rendelet (1) módosított, és amelyeket az 1968. február 29-i 259/68/EGK, Euratom, ESZAK tanácsi rende- let (2) állapított meg, és különösen a személyzeti szabályzat 2. cik- kére és e feltételek 6. cikkére, 1. cikk A tisztviselők személyzeti szabályzata által a kinevezéssel megbí- zott hatóságra, illetőleg az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek által a személyzeti szerződések megkötésére illetékes hatóságra ruházott hatásköröket a Tanács Főtitkársága tekintetében a következők gyakorolják: a) a főtitkár és a főtitkárhelyettes vonatkozásában a Tanács; a legutóbb az 1999. május 1-jén hatályba lépett Amszter- dami Szerződés által módosított EK-Szerződés 207. cikke (2) bekezdésének első albekezdése, az ESZAK-Szerződés 30. cikke (2) bekezdésének első albekezdése és az Euratom- Szerződés 121. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján a Tanács Főtitkárságát a főtitkár, a közös kül- és biztonságpolitika főképviselője (a továbbiakban: „főtitkár”) irányítja, akit a főtitkárhelyettes segít; b) az 1. cikknek, a 13. cikknek, a 15. cikk második bekezdésé- nek, a 16. , 22. , 29. , 30. , 31. , 32. , 38. , 41. , 49. , 50. , 51. , 78. , 87. , 88. , 89. és 90. cikknek az alkalmazása vonatkozásában az A. besorolási fokozat 1. besorolási osztályába tartozó tisztvi- selőkre és egyéb alkalmazottakra a főtitkár javaslata alapján a Tanács; a főtitkárt pedig felhatalmazzák arra, hogy javaslatté- teli hatáskörét a főtitkárhelyettesre átruházza; (2) új határozatot kell elfogadni a Tanács Főtitkársága kineve- zéssel megbízott hatóságának meghatározásáról, és a 63/2/Euratom és 63/9/EGK határozatokat (3) hatályon kívül kell helyezni, (1) HL L 150. , 1999. 6. 17. , 1. o. (2) HL L 56. , 1968. 3. 4, 1. o. (3) A Tanács 1962. május 14-i határozata a Tanácsok Főtitkársága kine- (HL 5. , hatóságának meghatározásáról vezéssel megbízott 1963. 1. 16. , 33. o. és 34. o. ) c) egyéb esetekben a főtitkár; a főtitkárt pedig felhatalmazzák arra, hogy hatáskörét a főtitkárhelyettesre átruházza. A főtitkárhelyettes felhatalmazást kap arra, hogy az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek és a sze- mélyzeti szabályzat B. , C. és D. besorolási fokozatba tartozó tisztviselőkre való alkalmazása tekintetében a főtitkár által ráruházott hatáskört teljes mértékben vagy részben az igazga- tási főigazgatóra ruházza át. Ez az átruházás nem terjedhet ki a tisztviselők kinevezése és szolgálati jogviszonyának végleges megszüntetése, valamint az egyéb alkalmazottak alkalmazása tekintetében ráruházott hatáskörre. 146 HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja 01/3. kötet A 63/9/EGK és a 63/2/Euratom határozat hatályát veszti. 2. cikk Ez a határozat az elfogadásának napján lép hatályba. 3. cikk Ezt a határozatot az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában ki kell hirdetni. 4. cikk Kelt Brüsszelben, 1999. október 20-án. a Tanács részéről az elnök T. HALONEN