title: Yttrande från Regionkommittén om "Brottslighet och säkerhet i städerna"

eurovoc_concepts:
crime against individuals
offence
public safety
town
town planning

text: C 57/90 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 (ii) kommissionen och Regionkommittén identifierar de vikti- gaste tjänster som de lokala och regionala myndigheterna utför som bidrar till att uppnå de mål som satts upp i Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämp- ning (2000–2004) och utvecklar ett åtgärdsprogram för att säkerställa att dessa tjänster överensstämmer med målen, Bryssel den 18 november 1999. ReK uppmanar kommissionen att låta Kommittén för före- byggande av drogmissbruk finnas kvar för att bistå Generaldi- rektoratet för hälsa och konsumentskydd. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER Yttrande från Regionkommittén om ”Brottslighet och säkerhet i städerna” (2000/C 57/15) BAKGRUND Regionkommitténs presidiums beslut av den 11 juni 1997 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget ge utskott 4 — fysisk planering, stadsfrågor, energi och miljö — i uppdrag att utarbeta ett yttrande om ”Brottslighet och säkerhet i städerna”. Det av utskott 4 (sammanträdet den 7 oktober 1999) antagna utkastet till yttrande (CdR 294/99 rév. 1) (föredragande: Catharina Tarras-Wahlberg, S-PSE). Regionkommittén antog vid sin 31:a plenarsession den 17–18 november 1999 (sammanträdet den 18 november) enhälligt följande yttrande. 1. Inledning 1. 1. I Europa finns ett stort intresse när det gäller frågor som rör brottslighet och medborgarnas säkerhet och trygghet. Det finns två arbetsgrupper som bildats av flera städer tillsammans. Under Europarådet arbetar en grupp med ämnet ”Brott och otrygghet i städer” sedan några år och den gruppen har avgivit ett antal rapporter. Eurocities har nyligen bildat en arbetsgrupp om ”Säkerhet i städer” men den gruppen har ännu ej avgivit någon rapport. 1. 3. Enligt Amsterdamfördragets artikel 29 (tidigare artikel K1) skall det vara unionens mål att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Detta skall ske genom att medlemsstaterna utformar gemensamma insatser på områdena polissamarbete och stra- ffrättsligt samarbete samt genom att förebygga och bekämpa rasism och främlingsfientlighet. Detta mål skall uppnås genom förebyggande och bekämpande av brottslighet, vare sig denna är organiserad eller ej, särskilt terrorism, människohandel och brott mot barn, olaglig narkotikahandel och olaga vapenhan- del, korruption och bedrägeri. 1. 2. I Amsterdamfördragets artikel 2 (tidigare artikel B) finns angivet att unionen skall ha som mål att stärka skyddet av medlemsstaternas medborgares rättigheter och intressen genom att införa unionsmedborgarskap. En stor del av de åtgärder som idag utförs inom 1. 4. Europeiska unionens hägn är riktad gentemot brottslighet som är organiserad och av gränsöverskridande slag. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/91 A¨ ven om bekämpandet av den organiserade och 1. 5. gränsöverskridande brottsligheten är av största vikt är bekäm- pandet av vardagsbrottsligheten med beaktande av subsidiari- tetsprincipen minst lika viktig för medborgarna inom unionen, då denna brottslighet skapar osäkerhet och otrygghet samt är en grogrund och rekryteringsbas för den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten. Det är därför av största vikt att även vardagsbrottsligheten bekämpas med kraft och detta måste naturligtvis ske genom åtgärder på såväl lokal- och regionalnivå som på unionsnivå. 1. 6. Vad som innefattas i begreppet vardagsbrottslighet kan variera från land till land eller till och med variera inom ett land. Det finns dock vissa brottstyper som verkar vara gemensamma. Detta kan vara såväl brott som riktar sig mot person t. ex. våld, sexuella övergrepp och rasistiska brott som brott med materiell inriktning t. ex. grafitti eller annan skadegörelse. 2. Orsaker till brottslighet (1) 2. 1. Brottslighet är en integrerad del av vårt samhälle och de flesta brottslingar beter sig för det mesta som befolkningen i övrigt. Som en konsekvens av detta följer att det som mest förmår att påverka brottslighetens utveckling och dess mönster är vardagslivets utformning, det vill säga det samhälle som vi alla, kriminella eller inte, dagligen möter. Att i förebyggande syfte bekämpa orsakerna och förutsättningarna för brottlighet och dåligt beteende är en uppgift för alla samhällsgrupper. 2. 2. Brottslighetens omfattning och fördelning i ett område påverkas i stor utsträckning av vilka som bor eller av andra skäl vistas i området. Alla dessa personer kan med ett gemensamt ord kallas ”brukare”. På landsbygden sammanfaller ofta ett områdes brukare med dess invånare. För staden gäller att antalet brukare vida överskrider områdets invånare. Till ”brukare” räknas här, förutom de boende, personer som arbetar i staden utan att bo där. Förutom dessa måste inhemska och utländska turister samt ”nöjeskonsumenter” — personer som reser från stadens ytterområden för att roa sig — räknas till brukarna. 2. 3. Vissa typer av städer har fler brukare än andra, t. ex. huvudstäder, industristäder, väl frekventerade turiststäder och regionens nöjescentrum. För att kunna förstå olika städer eller regioners brotts- och otrygghetsproblem måste man ha en god uppfattning om inte bara antalet invånare, utan även vilka som är dess brukare. Detta har avgörande betydelse när olika åtgärder utvärderas. (1) Inom Falconeprogrammet pågår projekt som undersöker samban- det mellan grov kriminalitet och vardagsbrottslighet. 2. 4. Förklaringen till brottslighetens orsaker söker sin grund i teorier med utgångspunkt antingen i individens inre eller i förhållanden utanför individen, eller kombinationer däremel- lan. Skillnader mellan människor i kulturellt avseende är inte tillräckliga för att man skall kunna förvänta sig att förklaringar på individnivå skall skilja sig i någon avgörande omfattning. 2. 5. Vid studier av brottsligheten i städer måste man ta hänsyn till hur dessa är fysiskt planerade. Socioekonomiska strukturer kan även förklara variationer inom den enskilda staden eller regionen. Det är även viktigt att se till stadens funktion i regionen, t. ex. om det är som arbetsplats, lärosäte, nöjescentrum etc. Storstadsregioner utgör en marknad för kriminalitet, 2. 6. vad avser såväl tillgång för anskaffning av omsättningsbara värden som en marknad för avsättning av desamma. Storstaden har många hushåll, många bilar, många besökande och många företag. Flödet av människor och händelser är stort. Storstadsmänniskan är mer anonym för sin omgivning än medborgaren på landsorten. Staden är också, för att tala med marknadstermer, en 2. 7. god rekryteringsbas för kriminalitet. Det finns en stor skara socialt avvikande som av skilda orsaker söker sig till staden. Illegala invandrare har större anonymitetsskydd i storstaden. Det är betydligt lättare att bli avslöjad på landsorten än i storstaden om man ägnar sig åt brottslig verksamhet eller är illegal invandrare. Det finns flera kriminologiska teorier. I den teoribilding 2. 8. som kallas rutinaktivitetsteorin, konstaterar man att tre förhåll- anden påverkar uppkomsten av brottssituationer: — Brottsbenägen individ. — Attraktiva brottsobjekt. — Frånvaro av adekvat skydd. (2) En brottssituation uppstår när en brottsbenägen individ sam- manförs med ett attraktivt brottsobjekt som saknar adekvat skydd. 2. 9. Att förebygga brottslighet innebär att man söker utöva påverkan på någon av ovan nämnda förhållanden. En väl fungerande brottsprevention innebär inte att man kan eller måste eliminera samtliga av dessa förhållanden. (2) Denna faktor kan även benämnas ”kapabla väktare”. Denna benämning innefattar människor som poliser, väktare och i synnerhet vanliga människor — boende i ett område, företagare, anställda osv. Skalskydd och andra tekniska åtgärder avgör brottsobjektets attraktivitet. Starkt skalskyddade objekt är inte attraktiva. C 57/92 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 2. 10. Brottslighetens volym och mönster påverkas av be- folkningsstrukturen. Grupper i vissa områden kan vara mer brottsbenägna medan grupper i andra områden kan vara mer anmälningsbenägna eller ha en förhöjd offerrisk. arbetande, besökande, nöjeskonsumenter etc. ) utövar indirekt tillsyn över staden. De utgör därmed ett adekvat skydd för de flesta typer av brottslighet. Mycket talar dock för att sammansättningen av brukarna spelar stor roll för skyddseffek- ten. 3. Individer som är benägna att begå brott Den kriminella banan startar ofta i de tidiga tonåren 3. 1. med brott som mindre stölder och skadegörelse. Mycket av denna brottslighet är i form av tillfällesbrottslighet, dvs. den är sällan planlagd och den kan uppkomma för att söka spänning tillsammans med kamrater. De flesta ungdomar stannar vid detta men vissa fortsätter och deras brott blir grövre. Ur det förhållandevis stora antalet tillfällighetsbrottslingar framträder ett mindre antal personer som kommer att utvecklas till återfallsbrottslingar. Dessa har ofta tillhört gängbildningar och genom en socialiseringsprocess tillsammans med andra lärt sig en kriminell livsstil. En mycket liten del av de kriminella svarar för en 3. 2. mycket stor del av brottsligheten. Detta gäller i synnerhet brott som våldsbrott och bostadsinbrott där det går att urskilja en grupp ständigt återfallande brottslingar som är oproportionellt brottsaktiva. Denna kategori gärningsmän är i regel väl kända av sociala och rättsvårdande myndigheter sedan tidig barndom. Det mest effektiva sättet att förebygga den stora mängd brott som dessa utför är att förhindra rekryteringen till denna kriminella bana. 3. 3. Ju längre tid den kriminella banan får fortsätta desto svårare är det att med sociala eller situationella brottsförebygg- ande åtgärder förhindra en fortsättning. Det är därför av- görande att så tidigt som möjligt förhindra att barn och ungdomar dras in i grov kriminalitet. För att förhindra att gängbildning ersätter samhällets normer är det viktigt att splittra upp dessa gäng så snart som möjligt. Samhället måste reagera på felbeteende i ett tidigt stadium. 4. Stadsplanering Stadsplaneringen spelar en viktig roll när det gäller att 4. 3. få ett över dygnet jämt flöde av brukare i olika kategorier. En stadsdel som dagtid befolkas av arbetande och nattetid endast brukas av människor i nöjeslivet får inte samma effektiva skydd som en stadsdel där olika kategorier — boende, arbetande besökande, nöjeskonsumenter etc. — blandas. Ge- nom att ha sociala träffpunkter där människor kan mötas så stärks den sociala kontrollen och därmed människors känsla av trivsel och trygghet. För stadsplanerare är det viktigt att åtgärda strukturella 4. 4. situationer som skapar otrygghet, i städerna. Nedslitna och förfallna stadsdelar befolkas ofta av medborgare som har olika problem. Arbetslöshet, fattigdom, missbruk och brottslighet är vanligt förekommande och ofta är andelen invandrare hög bland de boende. förfall t. ex. 4. 5. Vid såväl nybyggnation som renovering av förfallna stadsdelar bör brottspreventiva aspekter uppmärksammas re- dan på planeringsstadiet. Detta kan ske genom ett nära samarbete mellan myndigheter med ansvar för stadsplanering, fastighetsägare och myndigheter med ansvar för den allmänna säkerheten. Det pågår olika projekt inom EU:s medlemsländer 4. 6. där former för brottspreventiv stadsplanering undersöks och prövas. 5. Trygghet och säkerhet 5. 1. Vad avser arbetet med säkerhet, på alla nivåer inom Europa (lokal, regional, nationell samt på unionsbasis), är det viktigt att uppmärksamma att det kan finnas en skillnad mellan faktiskt säkerhet och upplevd trygghet och hur den framställs i media. Vad avser stadsplanering, hänför sig den viktigaste 4. 1. brottsförebyggande funktionen till förekomsten av adekvat skydd. Diskussioner om adekvat skydd fastnar ofta i tekniska lösningar, t. ex. i form av larm och övervakning. Trygghet kan inte mätas på något objektivt sätt. 5. 2. Tryggheten påverkas i stället av individens personliga erfaren- heter, av den personliga livssituationen, och hur vi personligen väljer att förhålla oss till omgivningen. Det är av stor betydelse att invånarna kan identifiera sig med sin stad. 4. 2. Synen på adekvat skydd bör dock vidgas till att även omfatta andra lösningar. Ett hus som aldrig står tomt löper mindre risk att utsättas för inbrott än ett hus som periodvis är tömt på människor. Samma resonemang bör kunna tillämpas på vilken geografisk enhet som helst. En stads brukare (boende, I 5. 3. flera städer försöker man arbeta med data om osäkerhet, inte bara med brott. Man har funnit en remarkabel diskrepans mellan dessa data när människor upplever vissa situationer som otrygga och vice versa. Det har visat sig i nationella undersökningar att de personer som är minst utsatta 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/93 för brott är de som oroar sig mest för det, samt att de som drabbas av brott i störst utsträckning, yngre män, oroar sig mycket lite. Att förebygga känslor av otrygghet är något helt annat 5. 4. än att förebygga brott. Man arbetar också med människors behov av att känna tillit och förtroende för de instanser som arbetar med säkerhet och trygghet. Ett dåligt bemötande från dessa instanser gentemot den enskilde medborgaren medför att tillit och förtroende skadas allvarligt. Det finns exempel där kurser för polisen hålls inom detta område. 5. 5. Strukturellt är det den synliga brottsligheten och de synliga ordningsstörningarna som påverkar den upplevda tryggheten mest. De brott och störningar som är synliga i stadsbilden och som uppfattas drabba människor slumpmäs- sigt, t. ex. sexuella överfall och personrån på gatan, är de brott som påverkar tryggheten mest. A¨ ven larm, skrän, aggressivt och hotfullt beteende samt skadegörelse påverkar trygghet i negativ riktning. trygghet. Att gärningsmannen döms för brottet kan ha en terapeutisk effekt för brottsoffret och därmed minska den framtida oron. Ekonomisk ersättning underlättar för den drabbade att gå vidare utan att förlora sig i sin oro. En snabb och säker tillgång till professionell och adekvat hjälp och vård efter ett brott är också av stor betydelse för grundtryggheten. Likaså är det viktigt att efter skadegörelse och vandalisering se till att t. ex. nedklottrade husväggar rengörs och att trasiga fönsterrutor ersätts med hela. Detta har betydelse för männi- skors känsla av trygghet. 5. 9. Det kan konstateras att organiserad och gränsöver- skridande brottslighet påverkar den upplevda tryggheten i mindre grad än vad vardagsbrottslighet i närmiljön kan göra. 5. 10. I vissa fall är den upplevda otryggheten falsk, så till vida att det inte finns en motsvarande risk att bli utsatt för brott. Om medborgaren upplever otrygghet är det negativt för vårt samhälle, varför den faktorn inte får negligeras. I arbetet med att öka säkerheten för medborgarna är det därför viktigt att även ha trygghetsfaktorn i åtanke. 6. Stöd till brottsoffer 5. 6. De brott som är ”osynliga” (våld inom familjen) och de brott där personen kan påverka sin offerrisk (våld mellan bekanta) uppfattas sällan av allmänheten som hotfulla. Detta (särskilt våld inom är paradoxalt då denna typ av brott familjen), trots ett stort mörkertal och en brist på kunskap hos allmänheten, är ett stort samhällsproblem. 6. 1. Det är viktigt att brottsoffer får stöd och hjälp efter att de har blivit utsatta för brott. Om man blir utsatt för brott kan den upplevda otryggheten förstärkas av att man inte får något stöd utan att man i stället upplever sig övergiven. En sådan rädsla kan lätt sprida sig till den utsattes omgivning. 5. 7. En förklaring till att tryggheten uppfattas på detta sätt kan vara att media t. ex. ser ett större nyhetsvärde i det meningslösa slumpmässiga gatuvåldet än i de vardagstragedier som utspelas i hemmen. När media återkommande rapporterar om viss brottslighet finns det en benägenhet att överskatta risken för att bli utsatt för brott. Medias rapportering kan påverka den upplevda tryggheten på ett sätt så att den inte motsvarar den faktiska säkerhetsrisken. Media skildrar inte bara verkligheten utan försöker även beskriva i vilket samhälls- klimat fakta opererar. I samma stund media gör detta påverkar de det klimat de skall försöka skildra. Mediarapporteringen både bidrar till hur fakta beskrivs och påverkar samhällsklima- tet. Ett led i hjälpen till brottsoffer är medling, då 6. 2. gärningsman och brottsoffer träffas tillsammans med en opartisk medlare för att tala om brottet. Brottsoffret får berätta om sina upplevelser och kan också få svar på sina frågor om brottet. Gärningsmannen får större möjlighet att inse konsekvenserna av sitt handlande och får tillfälle att visa ånger. Medling kan med fördel användas då gärningsmannen är en ung person. 6. 3. Det finns också exempel på samarbete med frivilligor- ganisationer som hjälper till att förnya stulna dokument, ordna nycklar osv. för att förebygga att den subjektiva upplevelsen av osäkerhet förstärks. 7. Åtgärder från polis och samhället i övrigt 5. 8. Trygghet och oro påverkas även av andra förhållanden än brottslighet. Det är en självklarhet att alla samhälleliga institutioner påverkar individens grundtrygghet. Vetskapen om att man, efter den kränkning som ett brott alltid innebär, kan få ekonomisk eller ideell upprättelse påverkar känslan av 7. 1. I arbetet med att skapa trygghet och säkerhet har polisen en viktig roll. Det är dock viktigt att det inte ses som enbart ett polisiärt problem utan att det uppfattas som ett samhällsproblem. C 57/94 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 7. 2. För att ge en trygghet i grannskapet måste polisen arbeta nära medborgarna och vara synliga i området genom att finnas på gatan. En fördel är också om sammansättningen av poliskåren avspeglar mångfalden i befolkningen. likaväl som i den europeiska samhörigheten genom det Europeiska medborgarskapet. Detta måste dock ske utan att förståelsen för människor från andra länder, eller som tillhör andra etniska grupper och som nu utgör en del av det europeiska samhället, går förlorad. Polisen kan arbeta såväl preventivt som repressivt, men 7. 3. för att nå bättre effekt måste även andra myndigheter och instanser inom samhället motarbeta brottslighet. Betydelsefulla samarbetspartners för polisen är sociala myndigheter, skola, företagarföreningar, boende i området, frivilligorganisationer osv. I samarbete och samverkan dem emellan kan ett kraftfullt och verkningsfullt brottsförebyggande arbete bedrivas. 9. Utbyte inom Europeiska unionen 9. 1. När de ovan nämnda problemen angrips sker detta på lokal eller regional nivå. I arbetet med dessa problem bör även fortsättningsvis tyngdpunkten ligga på dessa nivåer. I vissa länder upprättas lokala säkerhetskontrakt mellan 7. 4. polis, domstolar, skolmyndigheten, organisationer och för- troendevalda i ett område för att förbättra det brottsförebygg- ande arbetet och öka allmän säkerhet. 9. 2. Samarbete inom den Europeiska unionen sker till stor del på nationell nivå. På den regionala eller kommunala nivån förekommer inte ett lika stort utbyte. 7. 5. Andra exempel är konsultativa grupper där den lokala polisen och representanter för samhället ingår och de är mycket framgångsrika, inte minst i att tipsa polisen så att de kan reda ut brott de annars skulle haft svårt att klara upp. Det 9. 3. finns dock goda skäl att anta att de lokala och regionala myndigheter som arbetar med att förebygga, förhindra eller beivra brott har mycket att lära av varandra, länder emellan, vad avser vardagsbrottslighet. Detta kan idag ske i mindre omfattning genom vänortsutbyte s. k. twin cities. 8. Medborgarnas skyldigheter 8. 1. Det är inte bara brottsliga beteenden som skapar otrygghet utan även dåliga beteenden kan i högsta grad bidra till denna känsla. Om den sociala kontrollen urholkas kan dessa beteenden komma att bli vanligare. A¨ ven om medborgarna har rätt 8. 2. till säkerhet och trygghet får inte heller deras skyldigheter för att uppnå detta glömmas bort. Människor behöver information om sina skyldigheter som medborgare för att solidaritet och trygghet i grannskapsområdet skall främjas. För att göra staden mänsklig leva i skall åtgärder för att ungdomar inte skall bli att marginaliserade stimuleras, diskriminering i samhället och arbetslivet bekämpas och drogmissbruk och våld i skolan och samhället förhindras. Befolkningen själv får inte längre blunda för brottlighet och störningar av den allmänna ordningen, utan var och en måste inom ramen för sina möjligheter bidra till en lösning på problemet. Skolan har en viktig uppgift, utöver att utbilda elever, 8. 3. även som förmedlare av samhälleliga värderingar och kunskap om hur samhället fungerar. Här läggs grunden för hur barnen som vuxna kommer att agera och om de kommer att känna sig delaktiga i samhället eller ställa sig utanför. Det är viktigt att skolan stärker eleverna både i den känsla av tillhörighet till det lokala samhället som nationellt medborgarskap medför Det är viktigt att vidtagna åtgärder ger en effekt på lång 9. 4. sikt och därmed varaktigt minskar brottsligheten och ökar tryggheten. Detta utesluter givetvis inte att det är viktigt att vidtaga åtgärder som kan ha en omedelbar effekt på brottslig- het och trygghet. Detta kan ske genom att lokala och regionala myndigheter inte bara samarbetar utan också aktivt samordnar sina åtgärder. 10. Spridande av goda exempel Europeiska rådets sekretariat arbetar med en sam- 10. 1. manställning av goda exempel på brottsförebyggande arbete från hela Europa i en handbok för spridning till de europeiska staterna. Syftet är att få en snabb spridning mellan staterna av dessa exempel och man har inte något krav på en utvärdering av effekterna från de goda exemplen. Detta är ett initiativ från Tyskland som definierar brottsförebyggande arbete som följer: ”Brottsförebyggande arbete täcker alla program, mått och åtgärder som regelbundet förebygger eller reducerar brott kvantitativt och kvalitativt som ett politiskt eller socialt fenomen i betydelsen av åtgärder av samarbete som vidtas mellan staten och privata institutioner eller på en individuell nivå eller som åtminstone håller de negativa konsekvenserna av brott till ett minimum och ökar befolkningens känsla av trygghet (1). ” (1) 5227/99 DG H II. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/95 10. 2. Inom flera olika städer och regioner inom Europa finns det goda exempel på åtgärder som har lett till minskad brottslighet och ökad trygghet. Dessa exempel borde kunna fungera som inspirationskällor för andra städer som har likartade problem. Det är viktigt att dessa exempel på brottspre- ventivt och trygghetsskapande arbete kan spridas inom EU och särskilt regioner och kommuner emellan. 10. 3. För att göra dessa exempel tillgängliga borde EU arbeta för ett informationscentrum där dessa finns samlade. Detta informationscentrum borde samla in och sprida exempel som har visat sig ha god effekt. Ett sådant informationscentrum kan också samla in och sprida statistiska uppgifter och information om brottslighet. 10. 4. Innan exempel sprids måste dock en utvärdering av dessa ske. Exempelvis måste yttre faktorer som kan påverka effekten av olika åtgärder noga kartläggas. I anledning av detta är det viktigt att knyta såväl praktiker som forskare till denna verksamhet i form av ett nätverk inom EU. För att utöka och förbättra samverkan mellan olika 10. 5. regioner inom EU vore det värdefullt att inom EU:s regi utveckla former för utbyte av tjänstemän och interregionala konferenser. Genom ett sådant utbyte finns det möjlighet att sprida tankar och idéer om hur man kan angripa vardagsbrotts- ligheten och därmed minska såväl otrygghet som nyrekryterin- gen av kriminella. Detta arbete kan även vara en mycket god grund för att långsiktigt även bekämpa den organiserade brottsligheten. 11. Utnyttjade av EU:s fonder 11. 1. Inom EU finns det idag ett flertal olika fonder eller program där regioner och kommuner har möjlighet att ansöka om medel (1) Med artikel 29 i åtanke kan det finnas anledning för EU att se över hur nuvarande och eventuella nya fonder kan stimulera det brottspreventiva arbetet genom samarbete på lokal och regional nivå. 11. 2. Det finns dock ett flertal andra fonder och program som inte primärt vänder sig till vad man i första hand kan definiera som rättsvårdande myndigheter. Där så är tillämpligt borde frågan om brottslighet och trygghet uppmärksammas som ett avgörande kriterium. Genom ett aktivt användande av allmänna fonder gentemot brottsprevention och trygghet markeras dessutom att dessa frågor primärt inte är ett polisiärt problem utan ett samhällsproblem. (1) För rättsvårdande myndigheter programmen OISIN, FALCONE och GROTIUS. 12. Slutsatser Regionkommittén anser det är mycket viktigt att 12. 1. säkerhets- och trygghetsfrågorna för medborgarna inom den Europeiska Unionen uppmärksammas, inte minst på kommu- nal och regional nivå. Socialpolitisk verksamhet kan framför allt bedrivas på lokal nivå. Kommunerna bör genom sin ungdoms-, social-, och familjepolitik och inom ramen för sina möjligheter bidra till att bekämpa orsaker till brottlighet. Regionkommittén anser att människor har rätt till 12. 2. trygghet i sin vardag och att medborgarnas känsla av trygghet är en viktig del i deras livskvalité. Enligt Regionkommitténs mening är det viktigt att 12. 3. formulera exempel som kan spridas till regioner och kom- muner och inte innebär något krav på extern finansiering, utan åtgärden skall kunna förverkligas med befintliga resurser. Sådana exempel kan vara — att ha ett utbildningsprogram för bland annat poliser där förtroendeaspekten betonas, — att på alla nivåer i skolan föra in och diskutera den subjektiva dimensionen av trygghet. Detta kan ske med hjälp av experter från olika områden t. ex. poliser och socialarbetare, — att vid upprustning av städer alltid låta säkerhets- och trygghetsperspektivet genomsyra arbetet, — att vid planeringstillfället vid upprustning och planering av städer ta tillvara kunskapen hos polis och andra myndig- heter med ansvar för säkerhet, — att stimulera debatter om dessa frågor på regional och lokal nivå. Ett utvecklat brottspreventivt samarbete och utbyte 12. 4. på regional och lokal nivå kan på lång sikt medföra att rekryteringsbasen för det gränsöverskridande och den organi- serade brottsligheten minskas. Regionkommittén uppmanar i detta avseende kommissionen att fortsätta verka för att det brottspreventiva arbetet på lokal och regional nivå stimuleras. 12. 5. Regionkommittén anser vidare att det är viktigt att kommissionen verkar för att trygghetsfrågor ständigt finns med på dagordningen. Då det gäller beviljande av medel ur olika fonder och vid gemenskapsinitiativ skall alltid projekt där säkerhets- och trygghetsaspekter finns med prioriteras. Regionkommittén anser att frågan om inrättande av 12. 6. ett EU. s informationscentrum för brottsförebyggande arbete där goda exempel från hela Europa samlas in för spridning är så viktig att den bör utredas omgående. Regionkommittén uppmanar i detta avseende kommissionen att utreda frågan med utnyttjande av de lokala och regionala myndigheternas erfarenheter i denna utredning. C 57/96 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 12. 7. Innan goda exempel sprids måste de enligt Region- kommitténs mening utvärderas. Till exempel måste yttre faktorer som kan påverka effekten av olika åtgärder noga kartläggas. Regionkommittén uppmanar kommissionen att verka för att praktiker och forskare runt om i Europa knyts till ett nätverk. 12. 8. För att stimulera utbyte mellan regionala och lokala instanser i medlemsländerna måste enligt Regionkommitténs uppfattning finansieringsmöjligheter för detta utvecklas. Likaså måste finansieringsfrågan för ett informationscentrum och ett europeiskt nätverk lösas. Regionkommittén uppmanar Euro- peiska unionens råd och Europaparlamentet att i sitt budgetar- bete se till att finansieringsfrågorna beaktas. Bryssel den 18 november 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER Yttrande från Regionkommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparla- mentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om en skogsbruksstrategi för Europeiska unionen” (2000/C 57/16) MOTIVERINGSPUNKTER ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om en skogsbruksstrategi för Europeiska unionen” [KOM(1998) 649 slutlig]. Rådets resolution om ”En skogsbruksstrategi för Europeiska unionen” av den 15 december 1998 (1). Rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden (2). Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1261/1999 av den 21 juni 1999 om Europeiska regionala utvecklingsfonden (3). Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1262/1999 av den 21 juni 1999 om Europeiska socialfonden (4). Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om ”Klimatförändringar — En strategi efter Kyoto” [KOM(1998) 353 slutlig]. Europaparlamentets resolution om ”Europeiska unionens skogsbruksstrategi” av den 31 januari 1997 (5). (1) EGT C 56, 26. 2. 1999, s. 1. (2) EGT L 160, 26. 6. 1999, s. 80. (3) EGT L 161, 26. 6. 1999, s. 43. (4) EGT L 161, 26. 6. 1999, s. 48. (5) EGT C 55, 24. 2. 1997, s. 22


title: Γνώμη της συμβουλευτικής επιτροπής για τις συγκεντρώσεις που εκδόθηκε κατά την 71η συνεδρίαση της συμβουλευτικής επιτροπής που πραγματοποιήθηκε στις 18 Νοεμβρίου 1999 σχετικά με ένα προσχέδιο απόφασης για την υπόθεση COMP/M.1601 — Allied Signal/Honeywell (Κείμενο που παρουσιάζει ενδιαφέρον για τον ΕΟΧ)

eurovoc_concepts:
aeronautical industry
application of EU law
competition law
economic concentration
merger control

formats: html pdf print

text: 7. 6. 2001 EL ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237) C 164/5 (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222)(cid:242) ªØÆ (cid:244)Ø(cid:242) (cid:243)ıªŒ(cid:229)(cid:237)(cid:244)æ(cid:254)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:229)Œ(cid:228)(cid:252)Ł(cid:231)Œ(cid:229) ŒÆ(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231)(cid:237) 71(cid:231) (cid:243)ı(cid:237)(cid:229)(cid:228)æ(cid:223)Æ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222)(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:240)æÆª(cid:236)Æ(cid:244)(cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø(cid:222)Ł(cid:231)Œ(cid:229) (cid:243)(cid:244)Ø(cid:242) 18 ˝(cid:239)(cid:229)(cid:236)(cid:226)æ(cid:223)(cid:239)ı 1999 (cid:243)(cid:247)(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:220) (cid:236)(cid:229) (cid:221)(cid:237)Æ (cid:240)æ(cid:239)(cid:243)(cid:247)(cid:221)(cid:228)Ø(cid:239) Æ(cid:240)(cid:252)(cid:246)Æ(cid:243)(cid:231)(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:231)(cid:237) ı(cid:240)(cid:252)Ł(cid:229)(cid:243)(cid:231) COMP/M. 1601 (cid:151) Allied Signal/Honeywell ˆ˝(cid:217)(cid:204)˙ (2001/C 164/03) (˚(cid:229)(cid:223)(cid:236)(cid:229)(cid:237)(cid:239) (cid:240)(cid:239)ı (cid:240)Ææ(cid:239)ı(cid:243)Ø(cid:220)(cid:230)(cid:229)Ø (cid:229)(cid:237)(cid:228)ØÆ(cid:246)(cid:221)æ(cid:239)(cid:237) ªØÆ (cid:244)(cid:239)(cid:237) ¯ˇ(cid:215)) 1. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) ª(cid:237)ø(cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø(cid:231)Ł(cid:229)(cid:223)(cid:243)Æ (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) Æ) (cid:243)ı(cid:237)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:220) (cid:240)º(cid:222)æ(cid:231) (cid:243)ıª(cid:247)(cid:254)(cid:237)(cid:229)ı(cid:243)(cid:231) ŒÆ(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:221)(cid:237)(cid:237)(cid:239)ØÆ (cid:244)(cid:239)ı (cid:220)æŁæ(cid:239)ı 3 (cid:240)Ææ(cid:220)ªæÆ(cid:246)(cid:239)(cid:242) 1 (cid:243)(cid:244)(cid:239)Ø(cid:247)(cid:229)(cid:223)(cid:239) Æ) (cid:244)(cid:239)ı ŒÆ(cid:237)(cid:239)(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:239)(cid:253) ªØÆ (cid:244)(cid:239)(cid:237) (cid:221)º(cid:229)ª(cid:247)(cid:239) (cid:244)ø(cid:237) (cid:243)ıªŒ(cid:229)(cid:237)(cid:244)æ(cid:254)(cid:243)(cid:229)ø(cid:237) ŒÆØ (cid:226)) (cid:221)(cid:247)(cid:229)Ø Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:228)Ø(cid:220)(cid:243)(cid:244)Æ(cid:243)(cid:231). (cid:226)) ı(cid:240)(cid:220)æ(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:239)(cid:226)Ææ(cid:221)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:246)ıº(cid:220)(cid:238)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)- ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø, (cid:229)(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:242), (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:229)(cid:240)(cid:229)(cid:238)(cid:229)æªÆ(cid:243)(cid:244)(cid:221)(cid:242) ACAS ŒÆØ (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:228)(cid:252)(cid:244)(cid:229)(cid:242) Mode S, (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)ŒÆ(cid:246)(cid:254)(cid:237)• 2. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø: Æ) (cid:239) Œº(cid:220)(cid:228)(cid:239)(cid:242) (cid:244)(cid:239)ı Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:231)º(cid:229)Œ(cid:244)æ(cid:239)(cid:237)ØŒ(cid:239)(cid:253) (cid:229)(cid:238)(cid:239)(cid:240)ºØ(cid:243)(cid:236)(cid:239)(cid:253) ı(cid:240)(cid:239)(cid:228)ØÆØæ(cid:229)(cid:223)(cid:244)ÆØ ª(cid:229)(cid:237)ØŒ(cid:220) (cid:243)(cid:244)Æ ÆŒ(cid:252)º(cid:239)ıŁÆ (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ: Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æØŒ(cid:221)(cid:242) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:221)(cid:242), (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:221)(cid:242) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ·(cid:229)(cid:242), (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:220) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)Œ(cid:220)(cid:246)(cid:231), ª(cid:229)(cid:237)Ø- Œ(cid:221)(cid:242) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:221)(cid:242), (cid:229)ºØŒ(cid:252)(cid:240)(cid:244)(cid:229)æÆ ŒÆØ (cid:243)(cid:244)æÆ(cid:244)Øø(cid:244)ØŒ(cid:221)(cid:242)/(cid:228)ØÆ(cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:236)Ø- Œ(cid:221)(cid:242) (cid:229)(cid:246)Ææ(cid:236)(cid:239)ª(cid:221)(cid:242)• (cid:226)) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:229)(cid:240)(cid:229)(cid:238)(cid:229)æªÆ(cid:243)(cid:244)(cid:221)(cid:242) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:229)æ(cid:252)(cid:236)(cid:229)(cid:237)ø(cid:237) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)- (cid:236)(cid:220)(cid:244)ø(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)(cid:246)ıª(cid:222)(cid:242) (cid:243)ıªŒæ(cid:239)(cid:253)(cid:243)(cid:229)ø(cid:237) (ACAS Processors) ŒÆØ (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:228)(cid:252)(cid:244)(cid:229)(cid:242) Mode S (Mode S Transponders) (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:244)ø(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æØŒ(cid:254)(cid:237) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)ŒÆ(cid:246)(cid:254)(cid:237), (cid:244)(cid:239) (cid:229)æ(cid:254)- (cid:244)(cid:231)(cid:236)Æ Æ(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)(cid:229)º(cid:239)(cid:253)(cid:237) (cid:228)ØÆ(cid:246)(cid:239)æ(cid:229)(cid:244)ØŒ(cid:221)(cid:242) Æª(cid:239)æ(cid:221)(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:192)(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242) (cid:236)(cid:240)(cid:239)æ(cid:229)(cid:223) (cid:237)Æ (cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:237)(cid:229)Ø Æ(cid:237)(cid:239)ØŒ(cid:244)(cid:252)• ª) (cid:239)Ø (cid:236)(cid:239)(cid:237)(cid:220)(cid:228)(cid:229)(cid:242) CMU ŒÆØ (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ ACARS Æ(cid:237)(cid:222)Œ(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:223)(cid:228)ØÆ Æª(cid:239)æ(cid:220) (cid:240)æ(cid:239)(cid:192)(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242)• (cid:228)) (cid:244)Æ æÆ(cid:237)(cid:244)(cid:220)æ ŒÆØæ(cid:239)(cid:253) (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)- (cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)ŒÆ(cid:246)(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:244)Æ æÆ(cid:237)(cid:244)(cid:220)æ (cid:229)ºØŒ(cid:239)(cid:240)(cid:244)(cid:221)æø(cid:237) (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:222)(cid:242) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æ(cid:223)Æ(cid:242) Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)(cid:229)º(cid:239)(cid:253)(cid:237) (cid:247)øæØ(cid:243)(cid:244)(cid:221)(cid:242) Æª(cid:239)æ(cid:221)(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:192)(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242)• (cid:229)) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:220)ººÆ (cid:240)æ(cid:239)(cid:192)(cid:252)(cid:237)(cid:244)Æ Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:231)º(cid:229)Œ(cid:244)æ(cid:239)(cid:237)ØŒ(cid:222)(cid:242) ((cid:252)(cid:240)ø(cid:242) GPS, IRS Œ. º(cid:240). ) (cid:244)(cid:239) (cid:229)æ(cid:254)(cid:244)(cid:231)(cid:236)Æ Æ(cid:237) Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)(cid:229)º(cid:239)(cid:253)(cid:237) (cid:247)øæØ(cid:243)(cid:244)(cid:221)(cid:242) Æª(cid:239)æ(cid:221)(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)- (cid:192)(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242) (cid:236)(cid:240)(cid:239)æ(cid:229)(cid:223) (cid:237)Æ (cid:236)(cid:229)(cid:223)(cid:237)(cid:229)Ø Æ(cid:237)(cid:239)ØŒ(cid:244)(cid:252)• (cid:243)(cid:244)) ı(cid:246)(cid:223)(cid:243)(cid:244)Æ(cid:244)ÆØ (cid:236)(cid:229)ºº(cid:239)(cid:237)(cid:244)ØŒ(cid:222) Æª(cid:239)æ(cid:220) ªØÆ (cid:221)(cid:237)Æ IHAS• (cid:230)) (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ TAWS Æ(cid:240)(cid:239)(cid:244)(cid:229)º(cid:239)(cid:253)(cid:237) (cid:247)øæØ(cid:243)(cid:244)(cid:222) Æª(cid:239)æ(cid:220) (cid:240)æ(cid:239)œ(cid:252)(cid:237)(cid:244)(cid:239)(cid:242). 3. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:222) ª(cid:229)øªæÆ(cid:246)ØŒ(cid:222) Æª(cid:239)æ(cid:220) Æ(cid:237)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220)(cid:242) ªØÆ (cid:240)æ(cid:239)œ(cid:252)(cid:237)(cid:244)Æ Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:231)º(cid:229)Œ(cid:244)æ(cid:239)(cid:237)ØŒ(cid:222)(cid:242) (cid:229)(cid:223)(cid:237)ÆØ (cid:240)ÆªŒ(cid:252)(cid:243)(cid:236)ØÆ. 4. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø: Æ) ı(cid:240)(cid:220)æ(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:239)(cid:226)Ææ(cid:221)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:246)ıº(cid:220)(cid:238)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)- ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) (cid:229)(cid:240)(cid:229)(cid:238)(cid:229)æªÆ(cid:243)(cid:244)(cid:221)(cid:242) ACAS ŒÆØ (cid:244)(cid:239)ı(cid:242) Æ(cid:237)Æ(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:228)(cid:252)(cid:244)(cid:229)(cid:242) Mode S, (cid:243)(cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:244)ø(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æØŒ(cid:254)(cid:237) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:254)(cid:237)• ª) (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:237) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:222) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:236)(cid:239)(cid:237)(cid:220)(cid:228)(cid:229)(cid:242) CMU ŒÆØ (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ ACARS• (cid:228)) (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:237) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:222) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)Æ æÆ(cid:237)(cid:244)(cid:220)æ ŒÆØ- æ(cid:239)(cid:253) ªØÆ (cid:244)(cid:239) (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ (cid:244)ø(cid:237) (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:244)ø(cid:237) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)Ø- Œ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)ŒÆ(cid:246)(cid:254)(cid:237)• (cid:229)) ı(cid:240)(cid:220)æ(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:239)(cid:226)Ææ(cid:221)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:246)ıº(cid:220)(cid:238)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)- ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:229) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)Æ æÆ- (cid:237)(cid:244)(cid:220)æ ŒÆØæ(cid:239)(cid:253) ªØÆ (cid:229)ºØŒ(cid:252)(cid:240)(cid:244)(cid:229)æÆ (cid:240)(cid:239)ºØ(cid:244)ØŒ(cid:222)(cid:242) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æ(cid:223)Æ(cid:242)• (cid:243)(cid:244)) ı(cid:240)(cid:220)æ(cid:247)(cid:239)ı(cid:237) (cid:243)(cid:239)(cid:226)Ææ(cid:221)(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:246)ıº(cid:220)(cid:238)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:231) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) ŁÆ (cid:239)(cid:228)(cid:231)- ª(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø (cid:243)(cid:229) (cid:229)(cid:237)(cid:223)(cid:243)(cid:247)ı(cid:243)(cid:231) (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)(cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)Æ (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ TAWS ªØÆ (cid:244)Æ (cid:244)(cid:236)(cid:222)(cid:236)Æ(cid:244)Æ Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:240)(cid:239)æØŒ(cid:254)(cid:237) (cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)- æ(cid:254)(cid:237), (cid:240)(cid:229)æØ(cid:246)(cid:229)æ(cid:229)ØÆŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:229)(cid:240)Ø(cid:247)(cid:229)Øæ(cid:231)(cid:236)Æ(cid:244)ØŒ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:243)ŒÆ(cid:246)(cid:254)(cid:237) ŒÆØ ª(cid:229)(cid:237)ØŒ(cid:254)(cid:237) Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:236)(cid:229)(cid:244)Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:254)(cid:237) ŒÆŁ(cid:254)(cid:242) ŒÆØ (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)Ø(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:240)(cid:252)- (cid:230)(cid:239)ı(cid:243)Æ(cid:242) Ł(cid:221)(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:229)ºº(cid:239)(cid:237)(cid:244)ØŒ(cid:222) Æª(cid:239)æ(cid:220) (cid:243)ı(cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:236)(cid:220)(cid:244)ø(cid:237) IHAS. 5. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø (cid:239)Ø (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:236)(cid:229)(cid:253)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242) (cid:240)(cid:239)ı (cid:240)æ(cid:252)(cid:244)(cid:229)Ø(cid:237)Æ(cid:237) (cid:244)Æ ª(cid:237)ø(cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø(cid:239)(cid:253)(cid:237)(cid:244)Æ (cid:236)(cid:221)æ(cid:231) ŁÆ (cid:220)æ(cid:239)ı(cid:237) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:246)ıº(cid:220)(cid:238)(cid:229)Ø(cid:242) ø(cid:242) (cid:240)æ(cid:239)(cid:242) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:229)(cid:240)(cid:223)(cid:228)æÆ(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) ª(cid:237)ø(cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø(cid:231)Ł(cid:229)(cid:223)(cid:243)Æ(cid:242) (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:237)(cid:244)Æªø(cid:237)Ø(cid:243)(cid:236)(cid:252). 6. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:229)(cid:223) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:252)(cid:244)Ø, ı(cid:240)(cid:252) (cid:244)(cid:231)(cid:237) (cid:240)æ(cid:239)ß(cid:240)(cid:252)Ł(cid:229)(cid:243)(cid:231) (cid:252)(cid:244)Ø ŁÆ (cid:244)(cid:231)æ(cid:231)Ł(cid:239)(cid:253)(cid:237) (cid:243)(cid:244)(cid:239) ÆŒ(cid:221)æÆØ(cid:239) (cid:239)Ø (cid:228)(cid:229)(cid:243)(cid:236)(cid:229)(cid:253)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242), (cid:231) ª(cid:237)ø(cid:243)(cid:244)(cid:239)(cid:240)(cid:239)Ø(cid:231)Ł(cid:229)(cid:223)(cid:243)Æ (cid:243)ıªŒ(cid:221)(cid:237)(cid:244)æø(cid:243)(cid:231) (cid:229)(cid:223)(cid:237)ÆØ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)Ø(cid:226)(cid:220)(cid:243)Ø(cid:236)(cid:231) (cid:236)(cid:229) (cid:244)(cid:231)(cid:237) Œ(cid:239)Ø(cid:237)(cid:222) Æª(cid:239)æ(cid:220) ŒÆØ (cid:244)(cid:231) º(cid:229)Ø(cid:244)(cid:239)ıæª(cid:223)Æ (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:243)ı(cid:236)(cid:246)ø(cid:237)(cid:223)Æ(cid:242) ªØÆ (cid:244)(cid:239)(cid:237) ¯ˇ(cid:215). 7. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) ŒÆº(cid:229)(cid:223) (cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:237)Æ º(cid:220)(cid:226)(cid:229)Ø ı(cid:240)(cid:252)ł(cid:231) (cid:252)ºÆ (cid:244)Æ (cid:220)ººÆ (cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:229)(cid:223)Æ (cid:240)(cid:239)ı (cid:221)ŁØ(cid:238)Æ(cid:237) (cid:244)Æ Œæ(cid:220)(cid:244)(cid:231) (cid:236)(cid:221)º(cid:231) ŒÆ(cid:244)(cid:220) (cid:244)Ø(cid:242) (cid:243)ı(cid:230)(cid:231)- (cid:244)(cid:222)(cid:243)(cid:229)Ø(cid:242), Ø(cid:228)ØÆ(cid:223)(cid:244)(cid:229)æÆ (cid:252)(cid:243)(cid:239)(cid:237) Æ(cid:246)(cid:239)æ(cid:220) (cid:244)(cid:231) (cid:243)ı(cid:243)Œ(cid:229)ıÆ(cid:243)(cid:223)Æ Æ(cid:229)æ(cid:239)(cid:231)º(cid:229)Œ(cid:244)æ(cid:239)(cid:237)ØŒ(cid:254)(cid:237) ŒÆØ (cid:236)(cid:231) (cid:240)æ(cid:239)œ(cid:252)(cid:237)(cid:244)ø(cid:237). 8. ˙ (cid:243)ı(cid:236)(cid:226)(cid:239)ıº(cid:229)ı(cid:244)ØŒ(cid:222) (cid:229)(cid:240)Ø(cid:244)æ(cid:239)(cid:240)(cid:222) (cid:243)ı(cid:237)Ø(cid:243)(cid:244)(cid:220) (cid:244)(cid:231) (cid:228)(cid:231)(cid:236)(cid:239)(cid:243)(cid:223)(cid:229)ı(cid:243)(cid:231) (cid:244)(cid:231)(cid:242) (cid:240)Ææ(cid:239)(cid:253)- (cid:243)Æ(cid:242) ª(cid:237)(cid:254)(cid:236)(cid:231)(cid:242) (cid:243)(cid:244)(cid:231)(cid:237) ¯(cid:240)(cid:223)(cid:243)(cid:231)(cid:236)(cid:231) ¯(cid:246)(cid:231)(cid:236)(cid:229)æ(cid:223)(cid:228)Æ (cid:244)ø(cid:237) ¯ıæø(cid:240)ÆœŒ(cid:254)(cid:237) ˚(cid:239)Ø(cid:237)(cid:239)- (cid:244)(cid:222)(cid:244)ø(cid:237)


title: Arvamus 18. novembri 1999. aasta 71. koosolekul esitatud Ettevõtjate Koondumisi käsitleva Nõuandekomitee arvamus, seoses juhtumi COMP M.1608 — KLM/Martinair III esialgse otsuse eelnõuga (täiendav menetlus)EMPs kohaldatav tekst

eurovoc_concepts:
Netherlands
advisory committee (EU)
air transport
economic concentration
merger control

formats: fmx4 pdf print xhtml

text: 23. 2. 2005 ET Euroopa Liidu Teataja C 47/5 Arvamus 18. novembri 1999. aasta 71. koosolekul esitatud Ettevõtjate Koondumisi käsitleva Nõuandekomitee arvamus, seoses juhtumi COMP M. 1608 — KLM/Martinair III esialgse otsuse eelnõuga (täiendav menetlus) (2005/C 47/03) (EMPs kohaldatav tekst) 1. Nõuandekomitee nõustub komisjoniga, et KLM edastas ebakorrektset/eksitavat informatsiooni seoses Transavia tšarterlendude sihtkohtadega Vahemere piirkonda. 2. Nõuandekomitee nõustub komisjoniga, et KLM esitas ebakorrektset/eksitavat informatsiooni seoses Transavia regulaarlendudega Vahemere piirkonda. 3. Nõuandekomitee nõustub komisjoni arvamusega, et Transavia tšarterlendudega seotud ebakorrektne/ eksitav informatsioon puudutas kavatsetud ühinemise tähtsaid turuküsimusi ja et KLM-i käitumise näol on artikli 14 § 1 alapunktis b määratletud tähenduses tegemist tõsise rikkumisega. 4. Nõuandekomitee nõustub komisjoni arvamusega, et Transavia regulaarlendudega seotud ebakorrektne/ eksitav informatsioon puudutas kavatsetud ühinemise tähtsaid turuküsimusi ja et KLM-i käitumise näol on artikli 14 § 1 alapunktis b määratletud tähenduses tegemist tõsise rikkumisega. 5. Nõuandekomitee nõustub komisjoniga, et Transavia tšarterlendudega seotud ebakorrektne/eksitav infor- matsiooni on edastatud vähemalt hoolimatult ja et KLM-i käitumise tõttu on põhjendatud rahatrahvi kehtestamine. 6. Nõuandekomitee nõustub komisjoniga, et Transavia regulaarlendudega seotud ebakorrektne/eksitav informatsiooni on edastatud vähemalt hoolimatult ja et KLM-i käitumise tõttu on põhjendatud rahatrahvi kehtestamine. 7. Enamik nõuandekomiteest nõustub otsuse eelnõus komisjoni ette pandud rahatrahvi tasemega, vähemus ei nõustu. 8. Nõuandekomisjon kutsub komisjoni arutelu käigus arvesse võtma kõiki teisi Euroopa Liidu liikmesrii- kide poolt tõstatatud asjaolusid. 9. Nõuandekomitee soovitab käesoleva arvamuse avaldamist Euroopa Ühenduste Teatajas


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 2452/1999 της Επιτροπής, της 18ης Νοεμβρίου 1999, για καθορισμό της μέγιστης επιστροφής κατά την εξαγωγή μαλακού σίτου στο πλαίσιο του διαγωνισμού που προβλέπεται στον κανονισμό (ΕΚ) αριθ. 2010/1999

eurovoc_concepts:
award of contract
common wheat
export refund

formats: pdf print

text: 19. 11. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 298/13 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2452/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 18ης Νοεµβρίου 1999 για καθορισµό της µέγιστης επιστροφής κατά την εξαγωγή µαλακού σίτου στο πλαίσιο του διαγωνισµού που προβλέπεται στον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2010/1999 Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 του Συµβουλίου, της 30ής Ιουνίου 1992, περί δηµιουργίας κοινής οργανώσεως αγοράς στον τοµέα των σιτηρών (1), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1253/1999 (2), τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1501/95 της Επιτροπής, της 29ης Ιου- νίου 1995, περί θεσπίσεως ορισµένων λεπτοµερών κανόνων εφαρ- µογής του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92 του Συµβουλίου, όσον αφορά τη χορήγηση επιστροφών κατά την εξαγωγή, καθώς και τα µέτρα τα οποία πρέπει να λαµβάνονται σε περίπτωση διατα- ραχής της αγοράς στον τοµέα των σιτηρών (3), όπως τροποποι- ήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2513/98 (4), και ιδίως το άρθρο 7, Εκτιµώντας: (1) (2) ότι, µε τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2010/1999 της Επι- τροπής (5) προκηρύχθηκε διαγωνισµός για τον καθορισµό της επιστροφής ή/και του φόρου κατά την εξαγωγή µαλα- κού σίτου προς ορισµένες χώρες ΑΚΕ· ότι το άρθρο 7 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1501/95, προ- βλέπει ότι, µε βάση τις ανακοινωθείσες προσφορές, η Επι- τροπή δύναται, σύµφωνα µε τη διαδικασία που προβλέπεται στο άρθρο 23 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1766/92, να αποφασίσει να καθορίσει µια µέγιστη επιστροφή κατά την εξαγωγή, λαµβάνοντας υπόψη τα κριτήρια που αναφέρονται στο άρθρο 1 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1501/95· ότι στην περίπτωση αυτή, ο διαγωνισµός κατακυρώνεται σ’ εκείνον ή σ’ εκείνους εκ των προσφερόντων των οποίων η προσφορά είναι µικρότερη ή ίση από τη µέγιστη επιστροφή καθώς και σ’ εκείνον ή σ’ εκείνους των υποβαλλόντων των οποίων η προσφορά αφορά φόρο κατά την εξαγωγή· (3) (4) ότι η εφαρµογή των ανωτέρω κριτηρίων στην παρούσα κατάσταση της αγοράς του εν λόγω σιτηρού οδηγεί στον καθορισµό της µέγιστης επιστροφής κατά την εξαγωγή στο ποσό που αναφέρεται στο άρθρο 1· ότι τα µέτρα που προβλέπονται στον παρόντα κανονισµό είναι σύµφωνα µε τη γνώµη της επιτροπής διαχείρισης σιτηρών, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Για τις προσφορές που ανακοινώνονται από τις 12 έως τις 18 Νοεµβρίου 1999 στο πλαίσιο του διαγωνισµού που προβλέπεται στον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2010/1999, η µέγιστη επιστροφή κατά την εξαγωγή µαλακού σίτου καθορίζεται σε 42,97 EUR/t. Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει στις 19 Νοεµβρίου 1999. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 18 Νοεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 181 της 1. 7. 1992, σ. 21. (2) ΕΕ L 160 της 26. 6. 1999, σ. 18. (3) ΕΕ L 147 της 30. 6. 1995, σ. 7. (4) ΕΕ L 313 της 21. 11. 1998, σ. 16. (5) ΕΕ L 248 της 21. 9. 1999, σ. 19


title: Commission Regulation (EC) No 2445/1999 of 18 November 1999 amending, for the second time, Regulation (EC) No 1489/97 laying down detailed rules for the application of Council Regulation (EEC) No 2847/93 as regards satellite-based vessel monitoring systems

eurovoc_concepts:
data transmission
exchange of information
fishing area
fishing controls
fishing vessel
satellite

text: 19. 11. 1999 EN Official Journal of the European Communities L 298/5 COMMISSION REGULATION (EC) No 2445/1999 of 18 November 1999 amending, for the second time, Regulation (EC) No 1489/97 laying down detailed rules for the application of Council Regulation (EEC) No 2847/93 as regards satellite-based vessel monitoring systems THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, HAS ADOPTED THIS REGULATION: Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 2847/93 of 12 October 1993 establishing a control system applicable to the common fisheries policy (1), as last amended by Regulation (EC) No 2846/98 (2), and in particular Article 3(10) thereof, Whereas: Annex III to Commission Regulation (EC) No 1489/97 of 29 July 1997 laying down detailed rules for the application of Council Regulation (EEC) No 2847/93 as regards satellite-based vessel monitoring systems (3), as last amended by Regulation (EC) No 831/1999 (4), contains the contact details of the competent authorities in the Member States the fisheries monitoring centres (FMCs). These details are essential for the simultaneous transmission of relevant data to the FMC in the coastal Member State; responsible for Regulation (EC) No 1489/97 needs to be amended to replace some of these details with those recently estab- lished by certain Member States; (1) (2) (3) Article 1 In Annex III to Regulation (EC) No 1489/97: — the contact details for Spain are replaced by the following: ‘Nombre: Dirección: Secretaría General de Pesca Marítima Paseo de la Castellana No 112 E-28046 Madrid (34) 913 47 17 50 Teléfono: Fax: (34) 913 47 15 44 Dirección X. 25: 21453150315802’ — the X. 25 ‘272 440 520 023’, number for Ireland is replaced by — the telephone number for Portugal is replaced by ‘(351-21) 302 51 00 — 302 51 90’, — the fax number for Portugal is replaced by ‘(351-21) 302 51 01’, — the X. 25 number for the United Kingdom is replaced by ‘237 859 010 201’. Article 2 the measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the Management Committee for Fisheries and Aquaculture, This Regulation shall enter into force on the seventh day following its publication in the Official Journal of the European Communities. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 18 November 1999. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 261, 20. 10. 1993, p. 1. (2) OJ L 358, 31. 12. 1998, p. 5. (3) OJ L 202, 30. 7. 1997, p. 18. (4) OJ L 105, 22. 4. 1999, p. 20


title: Regionsudvalgets udtalelse om «Kriminalitet og sikkerhed i byerne»

text: C 57/90 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 (ii) at Kommissionen og Regionsudvalget identificerer, hvilke ydelser de lokale og regionale myndigheder kan tilbyde til fremme af målsætningerne i EU’s handlingsplan 2000-2004. Ligeledes bør de udvikle et handlingsprogram, der sikrer, at disse ydelser stemmer overens med målsætningerne. Regionsudvalget opfordrer Kommissionen til at bevare Udvalget til bekæmpelse af narkotikamisbrug som støtte for Direktoratet for offentlig sundhed og forbrugerbeskyttelse. Bruxelles, den 18. november 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »Kriminalitet og sikkerhed i byerne« (2000/C 57/15) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til præsidiets beslutning af 11. juni 1997 om at afgive udtalelse om kriminalitet og sikkerhed i byerne i henhold til EF-traktatens artikel 198 C, stk. 4, og henvise det forberedende arbejde til Underudvalg 4 »Fysisk Planlægning, Bypolitik, Energi, Miljø«, under henvisning til forslag til Regionsudvalgets udtalelse (CdR 294/99 rev. 1), som blev enstemmigt vedtaget af Underudvalg 4 den 7. oktober 1999 med Catharina Tarras-Wahlberg (S, PSE) som ordfører — på den 31. plenarforsamling den 17. -18. november 1999 (mødet den 18. november) enstemmigt vedtaget følgende udtalelse. 1. Indledning 1. 1. I Europa er interessen for spørgsmål vedrørende krimi- nalitet og borgernes sikkerhed og tryghed stor. Der er to arbejdsgrupper, som er nedsat af flere byer i fællesskab. Under Europarådet har en gruppe arbejdet nogle år med temaet »Forbrydelse og utryghed i byer«, og denne gruppe har barslet med flere rapporter. Og Eurocities har for nylig nedsat en arbejdsgruppe vedrørende »Sikkerhed i byer«, men dens arbejde er endnu ikke mundet ud i en rapport. 1. 3. Amsterdam-traktatens artikel 29 (tidligere artikel K. 1) siger følgende: ». Unionen [har] som mål at give borgerne et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed gennem udformning af fælles handling mellem medlemsstaterne inden for politisamarbejde og retligt samar- bejde i kriminalsager og gennem forebyggelse og bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Dette mål skal nås både ved at forebygge og bekæmpe organiseret og anden kriminalitet, især terrorisme, menneskehandel og overgreb mod børn, ulovlig narkotikahandel og ulovlig våbenhandel, korruption og svig«. 1. 2. I Amsterdam-traktatens artikel 2 (tidligere artikel B) anføres, at Unionen har som mål »at styrke beskyttelsen af medlemsstaternes statsborgeres rettigheder og interesser gennem indførelsen af et unionsborgerskab«. En stor del af de foranstaltninger, der i dag træffes i 1. 4. EU-regi, er rettet mod organiseret og grænseoverskridende kriminalitet. 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/91 1. 5. Bekæmpelsen af den organiserede og grænseoverskri- dende kriminalitet er vigtig, men under hensyntagen til nærhedsprincippet er bekæmpelsen af den almindelige krimi- nalitet mindst lige så vigtig for Unionens borgere, eftersom den skaber usikkerhed og utryghed og udgør grobund og rekrutteringsgrundlag for den organiserede og grænseoverskri- dende kriminalitet. Det er derfor meget vigtigt, at der også sættes hårdt ind over for den almindelige kriminalitet, og dette skal naturligvis ske ved hjælp af foranstaltninger på såvel lokalt og regionalt niveau som på EU-niveau. 1. 6. Opfattelsen af, hvad der ligger i begrebet »almindelig kriminalitet«, kan variere fra land til land og endog inden for det enkelte lands grænser. Der er dog visse typer kriminalitet, der synes at gå igen, f. eks. forbrydelser mod personer, såsom vold, seksuelle overgreb og racisme, eller forbrydelser mod de fysiske omgivelser, såsom graffiti og andet hærværk. 2. Kriminalitetens årsager (1) 2. 1. Kriminalitet er en integreret del af vores samfund, og de fleste kriminelle opfører sig for det meste som befolkningen i øvrigt. Heraf følger, at kriminalitetens udvikling og mønstre bedst kan påvirkes gennem den måde, hvorpå vi indretter dagligdagen, dvs. via det samfund, som vi alle — kriminelle eller ikke — hver dag møder. Forebyggende bekæmpelse af årsager til og baggrund for kriminalitet og socialt uønsket adfærd er en opgave, som alle grupper i samfundet må være med til at løse. 2. 2. Kriminalitetens omfang og fordeling i et område påvirkes i høj grad af, hvilke mennesker, der bor eller af andre årsager opholder sig i området. Alle disse personer kan med en overordnet betegnelse kaldes »brugere«. I landdistrikterne er der ofte sammenfald mellem områdets brugere og indbyggere. For byernes vedkommende gælder, at antallet af brugere langt overskrider områdets indbyggertal. Som »brugere« forstås her — ud over dem, der bor på stedet — personer, som arbejder i byen uden at have sin bopæl dér. Herudover må også indenlandske og udenlandske turister samt personer, der kommer ind fra byens periferi for at more sig, regnes som »brugere«. 2. 3. Visse typer byer har flere brugere end andre, f. eks. hovedstæder, industribyer, velbesøgte turistbyer og byer, der fra et større opland tiltrækker folk, som vil more sig. For at forstå problemer med forbrydelser og utryghed i forskellige byer eller regioner må man have indsigt i ikke blot antallet af indbyggere, men også hvem brugerne er. Dette har afgørende betydning, når forskellige foranstaltninger skal evalueres. 2. 4. I teorier om kriminalitet tager man udgangspunkt enten i individets indre, i forholdene omkring individet, eller i en kombination af de to. De kulturelle forskelle mellem mennesker er ikke store nok til, at årsagerne på individniveau kan forventes at adskille sig væsentligt fra hinanden. Når man studerer kriminalitet i byer, må man tage 2. 5. hensyn til byernes fysiske udformning. Socioøkonomiske strukturer kan også forklare variationer i den enkelte by eller region. Det er også vigtigt at se på, hvilken regional funktion byen har, f. eks. om den fungerer som arbejdsplads, som undervisningsby, som et sted, der opsøges af folk, der vil more sig, osv. Storbyregioner udgør et marked for kriminalitet, både 2. 6. på grund af adgangen til omsættelige værdier og på grund af mulighederne for at afsætte sådanne værdier. Der er mange husstande, mange biler, mange besøgende og mange virksom- heder i storbyen. Strømmen af mennesker er stor, og der sker mange ting. Storbymennesket er mere anonymt for sine omgivelser end den, der bor i et landdistrikt. Byen udgør også — for at tale i markedstermer — et 2. 7. godt rekrutteringsgrundlag for kriminaliteten. Et stort antal socialt afvigende mennesker søger af forskellige årsager ind til byerne. Det er lettere for illegale indvandrere at leve anonymt i en storby. Den illegale indvandrer eller den kriminelle lever med en større risiko for at blive afsløret i et landdistrikt end i storbyen. Der er flere kriminologiske teorier. Ifølge den såkaldte 2. 8. »routine activity«-teori bestemmes kriminalitet af eksistensen af tre faktorer: — Individ med tilbøjelighed til at begå kriminalitet. — Attraktive kriminalitetsobjekter. — Mangel på adækvat sikring (2). Kriminalitet opstår, når et individ med tilbøjelighed til at begå kriminalitet støder på et attraktivt kriminalobjekt, der er uden adækvat sikring. 2. 9. Med forebyggelse af kriminalitet prøver man at påvirke én eller flere af de nævnte faktorer. Den optimale kriminalitets- forebyggelse indebærer eliminering af alle faktorerne. (1) Falcone-programmet omfatter projekter, hvor man undersøger sammenhængen mellem grov og almindelig kriminalitet. (2) Denne faktor kaldes også »capable guardians« (»kapable vogtere«). Den omfatter politi, vagtfolk og navnlig almindelige mennesker, indbyggere, erhvervsdrivende, ansatte osv. Fysisk sikring dvs. og andre tekniske foranstaltninger afgør kriminalitetsobjektets attraktivitet. Objekter med god fysisk sikring er ikke attraktive. C 57/92 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 2. 10. Kriminalitetens omfang og mønster er afhængig af befolkningsstrukturen. Grupper i visse områder kan have større tilbøjelighed til at begå kriminalitet, mens grupper i andre områder kan være mere villige til at anmelde forbrydelser eller tage en større personlig risiko. byen, besøgende, folk, der kommer for at more sig, osv. ) fører indirekte tilsyn med byen. De skaber dermed en adækvat sikring mod de fleste typer kriminalitet. Brugergruppens sammensætning synes dog at spille en vigtig rolle for den reelle sikringsvirkning. 3. Individer med tilbøjelighed til at begå kriminalitet 3. 1. En kriminel løbebane begynder ofte i de tidlige teenage- år med forbrydelser som mindre tyverier og hærværk. En stor del af denne kriminalitet sker som »lejlighedskriminalitet«, dvs. den er sjældent planlagt, og baggrunden kan blot være et ønske om at lave noget spændende sammen med kammeraterne. De fleste unge standser her, men nogle går videre til grovere og grovere kriminalitet. I den temmelig store gruppe af »lejlighedsforbrydere« er der et mindre antal personer, der vil blive vaneforbrydere. Disse har ofte været med i bander og har sammen med andre været gennem en socialiseringproces, hvor de har tilegnet sig en kriminel livsstil. En meget lille del af de kriminelle står for en meget stor 3. 2. del af kriminaliteten. Dette gælder navnlig voldsforbrydelser og indbrud i boliger, hvor man kan finde en gruppe kriminelle, der bliver ved med at falde tilbage i kriminalitet og er uforholdsmæssigt aktive. Denne kategori af gerningsmænd har som regel været i kontakt med de sociale myndigheder og retssystemet i en ung alder. Den mest effektive måde at forebygge det store antal forbrydelser, som disse personer begår, er at forhindre, at de overhovedet kommer ind i en kriminel løbebane. 3. 3. Jo længere, den kriminelle løbebane får lov til at udvikle sig, jo sværere er det at standse den med sociale eller situationelle kriminalitetsforebyggende foranstaltninger. Det er derfor afgørende, at man så tidligt som muligt får forhindret, at børn og unge kommer ind i grov kriminalitet. For at forhindre, at bandedannelse erstatter samfundets normer, er det vigtigt at få bander opløst så tidligt som muligt. Samfundet må i et tidligt stadium reagere på uacceptabel adfærd. 4. Byplanlægning 4. 1. I forbindelse med byplanlægning handler kriminalitets- forebyggelse først og fremmest om adækvat sikring. Diskussio- ner om adækvat sikring standser ofte ved tekniske løsninger, såsom alarmer og overvågning. 4. 2. Synet på adækvat sikring bør dog udvides til at omfatte andre løsninger. Risikoen for at et hus, der aldrig står tomt, udsættes for indbrud er mindre, end hvis huset i perioder er ubeboet. Dette princip må kunne overføres på alle geografiske enheder. En bys brugere (indbyggerne, folk, der arbejder i 4. 3. Byplanlægning spiller en vigtig rolle, hvis man vil have en jævn strøm igennem døgnet af brugere fra forskellige kategorier. En bydel, der om dagen opsøges af folk, der arbejder, og om natten kun bruges af mennesker, der vil more sig, har ikke samme effektive sikring som en bydel, hvor forskellige kategorier — indbyggere, folk, der arbejder, folk, der kommer for at more sig, osv. — blandes. Sociale træfpunk- ter, hvor folk kan mødes, styrker den sociale kontrol og dermed følelsen af trivsel og tryghed. 4. 4. Byplanlæggere bør gribe ind over for strukturelle forhold, der skaber utryghed, f. eks. forfald i byerne. Nedslidte og forfaldne kvarterer befolkes ofte af borgere med forskellige problemer. Arbejdsløshed, fattigdom, misbrug og kriminalitet er almindeligt forekommende, og ofte er indvandreres andel af beboerne stor. 4. 5. Der bør tages hensyn til kriminalitetsforebyggende aspekter allerede på planlægningsstadiet i forbindelse med såvel nybyggeri som renovering af forfaldne bydele. Dette kan ske i et nært samarbejde mellem grundejere og de myndighe- der, der har ansvaret for byplanlægning og offentlig sikkerhed. 4. 6. Der er flere projekter i gang i EU’s medlemsstater, hvor forskellige typer kriminalitetsforebyggende byplanlægning un- dersøges og afprøves. 5. Tryghed og sikkerhed 5. 1. I forbindelse med tryghedsfremmende arbejde på alle niveauer i Europa (lokalt, regionalt og nationalt niveau samt på unionsniveau) er det vigtigt at skelne mellem den reelle sikkerhed og den oplevede tryghed og den måde, denne fremstilles på i medierne. 5. 2. Tryghed kan ikke måles objektivt. Den er et resultat af individets erfaringer, af den personlige livssituation, og af den måde, vi hver især vælger at forholde os til omgivelserne på. Det er vigtigt, at indbyggerne kan identificere sig med deres by. 5. 3. I flere byer arbejder man med data om usikkerhed og ikke kun om kriminaliteten. Man har fundet en betydelig 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/93 uoverensstemmelse mellem folks oplevelse af utryghed i visse situationer og den reelle risiko. Nationale undersøgelser har vist, at de personer, der er mindst udsat for forbrydelser, er dem, der er mest bange for at blive ofre, og at de, der mest rammes af forbrydelser, nemlig unge mænd, næsten slet ikke er bange. 5. 4. Forebyggelse af en følelse af utryghed er noget helt andet end forebyggelse af kriminalitet. Man er også opmærk- som på folks behov for at opleve tillid til de instanser, der skal garantere sikkerhed og tryghed. Hvis disse instanser behandler den enkelte borger dårligt, går det alvorligt ud over tilliden. Flere steder arrangeres der kurser for politiet på dette område. 5. 5. Strukturelt set er det den synlige kriminalitet og den synlige forstyrrelse af den offentlige orden, der påvirker oplevelsen af tryghed mest. De forbrydelser og forstyrrelser, der er synlige i bybilledet, og som anses for at ramme mennesker tilfældigt, f. eks. seksuelle overfald og tyveri på gaden, er de forbrydelser, der påvirker oplevelsen af tryghed mest. Også larm, skrigeri, aggressiv og truende adfærd og hærværk påvirker trygheden negativt. 5. 6. »Usynlige« forbrydelser (vold i hjemmet) og forbrydel- ser, hvor folk selv kan påvirke risikoen for at blive ofre (vold mellem bekendte), afføder sjældent den samme bekymring blandt borgerne. Dette er paradoksalt, eftersom forbrydelser af denne type (navnlig vold i hjemmet) udgør et samfundsprob- lem. Omfanget er større end antaget, hvilket befolkningen ikke er tilstrækkelig opmærksom på. 5. 7. En forklaring på denne opfattelse af tryghed kan være, at medierne f. eks. ser en større nyhedsværdi i den meningsløse, tilfældige gadevold end i de hverdagstragedier, der udspiller sig i hjemmene. Når medierne til stadighed rapporterer om en bestemt type kriminalitet, er der en tilbøjelighed til, at risikoen for at blive udsat for kriminalitet overvurderes. Mediernes rapportering kan påvirke oplevelsen af tryghed, så den ikke er i overensstemmelse med den reelle risiko. Medierne skildrer ikke kun virkeligheden, men også det samfundsklima, tingene sker i. I samme øjeblik, medierne gør det, påvirker de imidlertid det klima, de forsøger at beskrive. Mediernes rapportering farver beskrivelsen af fakta, samtidig med at den påvirker samfundsklimaet. dermed mindske den fremtidige uro, at gerningsmanden dømmes for forbrydelsen. Økonomisk kompensation gør det lettere for ofret at komme videre i stedet for blot at synke helt ned i en følelse af uro. Hurtig og sikker adgang til professionel og kompetent hjælp og pleje efter en forbrydelse er også af stor betydning for den grundlæggende tryghed. På samme måde er det vigtigt for folks oplevelse af tryghed, at f. eks. graffiti fjernes og ødelagte ruder skiftes ud efter hærværk og vandalisme. Det kan konstateres, at organiseret og grænseoverskri- 5. 9. dende kriminalitet påvirker oplevelsen af tryghed mindre end den daglige kriminalitet i nærmiljøet. 5. 10. I visse tilfælde er oplevelsen af utryghed falsk forstået på den måde, at risikoen for at blive udsat for en forbrydelse er langt mindre end den opleves som. Det er en ulempe for samfundet, hvis borgeren oplever utryghed, hvorfor dette forhold ikke må negligeres. I bestræbelserne på at forbedre sikkerheden for borgerne er det således vigtigt at have trygheds- faktoren in mente. 6. Støtte til ofre for forbrydelser 6. 1. Det er vigtigt, at ofre for forbrydelser får støtte og hjælp. Han man været udsat for en forbrydelse kan den oplevede utryghed forstærkes, hvis man ikke får støtte og blot føler, man er overladt til sig selv. Denne frygt kan let forplante sig til ofrets omgivelser. Et led i hjælpen til ofre for forbrydelser er mægling, 6. 2. hvor gerningsmanden og ofret mødes sammen med en upartisk mægler for at tale om forbrydelsen. Ofret får mulighed for at fortælle om sine oplevelser og kan også få svar på spørgsmål om forbrydelsen. Gerningsmanden får bedre mulighed for at indse konsekvenserne af sin handling og vise, at han har fortrudt det, han har gjort. Mægling kan med fordel bruges, når der er tale om unge gerningsmænd. 6. 3. Der er også eksempler på samarbejde med frivillige organisationer, der hjælper til med at få stjålne papirer fornyet, ordne nøgler osv. for at undgå, at den subjektive oplevelse af usikkerhed får overtaget. 5. 8. Følelsen af tryghed eller uro påvirkes også af andre ting end kriminalitet. Det er indlysende, at samfundets institutioner som helhed påvirker individets grundlæggende tryghed. Ved man, at man efter den krænkelse, en forbrydelse indebærer, får økonomisk og moralsk oprejsning, så påvirker det ens oplevel- se af tryghed. Det kan have en terapeutisk effekt på ofret og 7. Foranstaltninger fra politiets og det øvrige samfunds side Politiet spiller en vigtig rolle for oplevelsen af tryghed 7. 1. og sikkerhed. Det er dog ikke kun et politimæssigt, men et samfundsmæssigt problem. C 57/94 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 7. 2. For at skabe tryghed i lokalområdet må politiet arbejde tæt på borgerne og være synlige i gadebilledet. Det er også en fordel, hvis politikorpsets sammensætning afspejler mangfol- digheden i befolkningen. deres oplevelse af europæisk samhørighed inden for rammerne af unionsborgerskabet. Dette må dog ikke resultere i, at forståelsen for mennesker fra andre lande eller andre etniske grupper, som i dag udgør en del af det europæiske samfund, går tabt. Politiet kan arbejde såvel præventivt som repressivt, 7. 3. men den bedste effekt opnås, hvis også andre myndigheder og samfundsinstanser bekæmper kriminaliteten. Vigtige samar- bejdspartnere for politiet er sociale myndigheder, skoler, erhvervsforeninger, frivillige organisationer osv. Gennem samarbejde med disse kan der skabes en effektiv og virkningsfuld forebyggelse af kriminalitet. lokale beboere, 9. Udveksling i EU 9. 1. De nævnte problemer må angribes på lokalt eller regionalt niveau. Tyngdepunktet bør også fremover ligge på disse niveauer. I nogle lande har man for at styrke det kriminalpræven- 7. 4. tive arbejde og øge den offentlige sikkerhed udarbejdet lokale sikkerhedskontrakter mellem politi, domstole, skolemyndighe- der, organisationer og folkevalgte. Samarbejdet i EU foregår i høj grad på nationalt niveau. 9. 2. På det regionale eller kommunale niveau foregår der mindre. 7. 5. Et andet eksempel, der kan nævnes, er høringsgrupper bestående af repræsentanter for politiet og lokalsamfundet. Dette har givet særdeles gode resultater, ikke mindst fordi politiet har fået tips, der fører til opklaring af forbrydelser, som ellers ville have voldt dem store vanskeligheder. 9. 3. Der er dog grund til at antage, at de lokale og regionale myndigheder, der arbejder med at forebygge, bekæmpe eller forhindre kriminalitet, har meget at lære af hinanden på tværs af landegrænser i forbindelse med den almindelige kriminalitet. En sådan udveksling kan i dag i begrænset omfang ske inden for rammerne af venskabsarrangementer, f. eks. »twin cities«. 8. Borgernes pligter 8. 1. Det er ikke kun kriminel adfærd, der skaber en følelse af utryghed — dårlig opførsel kan i allerhøjeste grad også bidrage hertil. Hvis den sociale kontrol udhules, kan denne type adfærd vinde terræn. Selvom borgerne har ret til sikkerhed og tryghed, må 8. 2. man ikke glemme, at de også har pligter i denne forbindelse. Folk skal informeres om deres pligter som borgere med henblik på at fremme solidaritet og tryghed i lokalsamfundet. For at gøre byen »menneskelig« at bo i skal foranstaltninger, der modvirker marginalisering af unge, stimuleres, diskriminering i arbejdslivet og i samfundet i øvrigt skal bekæmpes, og narkotikamisbrug og vold i skolen og i samfundet som sådan skal forhindres. Befolkningen må ikke længere vende det blinde øje til kriminalitet og krænkelser af den offentlige orden. Alle må efter bedste evne bidrage til at løse problemet. Ud over en uddannelsesmæssig forpligtelse har skoler- 8. 3. ne en vigtig opgave som formidlere af samfundsmæssige vurderinger og en forståelse af, hvordan samfundet fungerer. Det er her, grunden til børnenes voksenadfærd lægges, ligesom det er her, det afgøres, om børnene skal se sig selv som en del af samfundet eller som outsidere. Det er vigtigt, at skolen styrker såvel elevernes lokale og nationale tilhørsforhold som 9. 4. Det er vigtigt, at de foranstaltninger, der træffes, har en langsigtet effekt, og således medfører en varig nedgang i kriminaliteten og øget tryghed. Dette udelukker naturligvis ikke foranstaltninger med en umiddelbar virkning på kriminali- tet og tryghed. Lokale og regionale myndigheder bør ikke blot samarbejde, men også aktivt samordne deres foranstaltninger. 10. Spredning af god praksis 10. 1. Europarådets sekretariat er i færd med at udarbejde en håndbog, der skal distribueres i de europæiske lande, med eksempler fra hele Europa på god kriminalpræventiv praksis. Målet er at få denne praksis spredt hurtigt mellem landene, og man har ikke stillet noget krav om evaluering af effekten af den gode praksis. Under et initiativ fra Tyskland defineres kriminalpræventivt arbejde som følger: »Kriminalpræventivt arbejde omfatter programmer og fo- ranstaltninger, der på regelmæssig basis kvantitativt og kvalitativt forebygger kriminalitet som politisk eller socialt fænomen ved hjælp af samarbejdsforanstaltninger mellem staten og private institutioner eller på individuelt plan, eller som holder kriminalitetens negative konsekvenser på et minimum og øger befolkningens følelse af tryghed (1). « (1) (5227/99 DG H II). 29. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 57/95 10. 2. I flere europæiske byer og regioner er der gode eksempler på foranstaltninger, der har reduceret kriminalitet og øget trygheden. Disse eksempler bør kunne inspirere andre byer med lignende problemer. Det er vigtigt, at disse eksempler på kriminalpræventivt og tryghedsskabende arbejde spredes i EU, ikke mindst mellem regioner og kommuner. 10. 3. For at gøre disse eksempler tilgængelige bør EU arbejde for at få etableret et informationscenter, hvor eksemp- lerne samles. Dette informationscenter skal indsamle og sprede eksempler på praksis, der har vist sig at have god effekt. Et sådant informationscenter kunne også indsamle og sprede statistiske oplysninger og information om kriminalitet. 10. 4. Inden eksemplerne spredes, skal en evaluering dog finde sted. F. eks. må ydre faktorer, der kan påvirke effekten af forskellige foranstaltninger, nøje kortlægges. Det er vigtigt at knytte såvel praktikere som forskere til dette arbejde inden for rammerne af et EU-netværk. tjenestemænd samt 10. 5. For at udvide og forbedre samarbejdet mellem forskel- lige EU-regioner ville det være værdifuldt, hvis man i EU-regi kunne udvikle udveksling af fremme interregionale konferencer. En sådan udveksling vil gøre det muligt at sprede tanker og idéer om, hvordan man kan gribe den almindelige kriminalitet an, og dermed mindske såvel utrygheden som rekrutteringen af nye kriminelle. Dette arbejde kan også være et udmærket grundlag for en langsigtet bekæm- pelse af den organiserede kriminalitet. 11. Anvendelse af EU’s fonde 11. 1. I EU er der i dag en række forskellige fonde eller programmer, hvorfra regioner og kommuner kan søge om midler (1). Med artikel 29 in mente bør EU på ny tage stilling til, hvordan eksisterende og eventuelle nye fonde kan stimulere det kriminalpræventive arbejde via samarbejde på lokalt og regionalt niveau. 11. 2. Der er dog en række andre fonde og programmer, som ikke primært er henvendt til det, man i første række opfatter som retslige myndigheder. Hvor det er muligt, bør spørgsmålet om kriminalitet og tryghed bruges som afgørende kriterium. Med en aktiv udnyttelse af offentlige fonde til kriminalitetsforebyggelse og fremme af tryghed markeres det desuden, at disse spørgsmål ikke primært er et politimæssigt anliggende, men et samfundsmæssigt problem. (1) For retslige myndigheder Oisin, Falcone og Grotius. 12. Konklusioner Regionsudvalget finder det meget vigtigt, at spørgsm- 12. 1. ålene vedrørende sikkerhed og tryghed for EU’s borgere tages op, ikke mindst på kommunalt og regionalt niveau. Socialpolitiske tiltag kan iværksættes netop på det lokale plan. Kommunerne skal i det omfang, de har mulighed for det, bidrage til kriminalitetsbekæmpelse via deres ungdoms-, social- og familiepolitik. 12. 2. Regionsudvalget mener, at borgerne har ret til tryghed i deres hverdag, og at borgernes oplevelse af tryghed er en vigtig del af deres livskvalitet. 12. 3. Efter Regionsudvalgets mening er det vigtigt at få beskrevet nogle eksempler, der kan spredes til regioner og kommuner og ikke kræver ekstern finansiering, idet foranstalt- ningerne skal kunne gennemføres med de eksisterende res- sourcer. Der kan være tale om eksempler som: — Et uddannelsesprogram for politibetjente, hvor tillidsaspek- tet betones. — Behandling og diskussion af det subjektive tryghedsaspekt på alle niveauer i skolen. Dette kan ske med bistand af eksperter inden for forskellige områder, f. eks. politibetjente og socialarbejdere. — Sikkerheds- og tryghedsaspektet bør altid spille en helt fremtrædende rolle i forbindelse med byfornyelse. — Udnyttelse allerede i den indledende fase af den kompeten- ce, der ligger hos politi og andre myndigheder med ansvar for sikkerhed, i forbindelse med sanering og fysisk planlægning i byerne. — Fremme af debatter om disse spørgsmål på lokalt og regionalt niveau. 12. 4. Et veludviklet kriminalpræventivt samarbejde og ud- veksling på regionalt og lokalt niveau kan på lang sigt medføre, at rekrutteringsgrundlaget for den grænseoverskridende og organiserede kriminalitet reduceres. Regionsudvalget opfordrer i den forbindelse Kommissionen til fortsat at arbejde for, at det kriminalpræventive arbejde på lokalt og regionalt niveau stimuleres. 12. 5. Regionsudvalget finder det også vigtigt, at Kommis- sionen sørger for, at tryghedsspørgsmål til stadighed er på dagsordenen. Når det drejer sig om bevilling af midler fra forskellige fonde og i forbindelse med EU-initiativer, skal projekter, der tager hensyn til sikkerheds- og tryghedsaspektet, have en fortrinsstilling. Regionsudvalget mener, at spørgsmålet om oprettelse 12. 6. af et EU-informationscenter for kriminalpræventivt arbejde, hvor eksempler på god praksis fra hele Europa kan samles med henblik på spredning, er så vigtigt, at det omgående bør behandles. Regionsudvalget opfordrer i den forbindelse Kom- missionen til at drage nytte af de lokale og regionale myndighe- ders erfaring. C 57/96 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 29. 2. 2000 12. 7. Efter Regionsudvalgets mening bør god praksis eva- lueres, før den spredes. F. eks. må ydre faktorer, der kan påvirke effekten af forskellige foranstaltninger, nøje kortlægges. Re- gionsudvalget opfordrer Kommissionen til at arbejde for, at praktikere og forskere rundt om i Europa knyttes sammen i et netværk. 12. 8. Med henblik på at stimulere udveksling mellem regionale og lokale instanser i medlemsstaterne bør finansie- ringsmulighederne efter Regionsudvalgets opfattelse udvikles. Samtidig må finansieringsspørgsmålet i forbindelse med et informationscenter og et europæisk netværk løses. Regionsud- valget opfordrer Rådet og Parlamentet til at tage hensyn hertil i deres budgetforberedelse. Bruxelles, den 18. november 1999. Manfred DAMMEYER Formand for Regionsudvalget Regionsudvalgets udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union« (2000/C 57/16) REGIONSUDVALGET har — under henvisning til »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en skovbrugsstrategi for Den Europæiske Union« (KOM(1998) 649 endelig udg. ), under henvisning til Rådets resolution om »En skovbrugsstrategi af 15. december 1998 (1), for Den Europæiske Union« under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om »Støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)« (2), under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1261/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (3), under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1262/1999 af 21. juni 1999 om Den Europæiske Socialfond (4), under henvisning til Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om »Klimaændringer — En EU-strategi efter Kyoto« (KOM(1998) 353 endelig udg. ), under henvisning til Europa-Parlamentets beslutning om »Den Europæiske Unions skovbrugsstrategi« af 31. januar 1997 (5), (1) EFT C 56 af 26. 2. 1999, s. 1. (2) EFT L 160 af 26. 6. 1999, s. 80. (3) EFT L 161 af 26. 6. 1999, s. 43. (4) EFT L 161 af 26. 6. 1999, s. 48. (5) EFT C 55 af 24. 2. 1997, s. 22


eurovoc_concepts:
Pakistan
economic situation
military regime
nuclear non-proliferation
peacekeeping
political situation

text: C 189/240 Euroopan yhteisöjen virallinen lehti FI 7. 7. 2000 Torstai 18. marraskuuta 1999 pahoittelee kansainvälisen rikostuomioistuimen päätöstä vapauttaa Barayagwiza muotoseikan perus- 1. teella, mikä uhkaa heikentää tuomioistuimen uskottavuutta huomattavasti; pyytää kansainvälistä rikostuomioistuinta tarkastelemaan uudelleen päätöstään ottaen huomioon 2. Barayagwizaa kohtaa esitettyjen syytteiden vakavuuden ja erityisesti kumoamaan päätöksensä, jonka mukaan Barayagwizaa ei voida haastaa uudelleen tuomioistuimeen samojen syytteiden perusteella, joiden vuoksi hänet asetettiin alunperin syytteeseen; uskoo vahvasti, että kansanmurhasyytteitä kohtaan ei voi koskaan myöntää immuniteettia, ja pyytää 3. kansainvälistä rikostuomioistuinta tarkastelemaan uudelleen oikeudenkäynnin uusimista koskevia vaati- muksia, jotta vastaava tilanne ei toistuisi tulevaisuudessa; pyytää Ruandan hallitusta harkitsemaan uudelleen päätöstään ja tekemään täysipainoista yhteistyötä 4. Arushassa toimivan kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa; pyytää Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeriä ja kansainvälisen rikostuomioistuimen pääsyyttäjää 5. jotta varmistetaan, että kansainvälinen rikostuomioistuin ryhtymään kiireellisesti asianmukaisiin toimiin, voi suoriutua sille asetetusta tehtävästä ja saada esille totuuden vuoden 1994 kansanmurhasta viivytyksettä; 6. pyytää YK:ta ja EU:ta arvioimaan kansainvälisen tuomioistuimen toistaiseksi tekemän työn, jotta voi- daan arvioida mahdollinen väliaikainen lisäresurssitarve, jotta tuomioistuin voi saattaa päätökseen tutki- mukset ja kansanmurhasta epäiltyjen oikeudenkäynnit; 7. kehottaa puhemiestä välittämään tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, Ruandaa käsittele- välle kansainväliselle rikostuomioistuimelle, YK:n ja Afrikan itsenäisyysjärjestön pääsihteereille ja Ruandan hallitukselle. 13. Pakistan B5-0269, 0277, 0278, 0286, 0288 ja 0296/1999 Euroopan parlamentin päätöslauselma hätätilan julistamisesta Pakistanissa Euroopan parlamentti, joka - ottaa huomioon aikaisemmat päätöslauselmansa Pakistanista, Intian ja Pakistanin välisistä kiistoista ja Etelä-Aasiaa koskevista yleisen huolenaiheista, A. ottaa huomioon, että Pakistanin armeija syöksi 12. lokakuuta 1999 johtajansa kenraali Pervez Mushar- rafin johdolla perustuslailliset rakenteet vallasta ja kumosi ne, julisti hätätilan ja pidätti ja pani viralta vallassa olleen pääministerin Nawaz Sharifin, B. ottaa huomioon, että Pakistanin viimeiset vaaleilla valitut hallitukset ovat epäonnistuneet korruption torjunnassa, vakavien ihmisoikeusloukkauksien ja työvoiman kahlitsemiskäytännön lopettamisessa, mikä on estänyt taloudellisen kehityksen ja sosiaalisen edistyksen, ja maan turvallisuuden takaamisessa, C. ottaa huomioon, että maan taloudellinen tilanne on heikentynyt jatkuvasti ja sen rahoituksellisessa tilanteessa on tultu siihen pisteeseen, että ulkoisen velan uudelleenjärjestelyt ovat tulleet välttämättö- miksi, D. ottaa huomioon, että Pakistanin armeija on tukenut kovan linjan kiihkomielistä Talebanien hallintoa Afganistanissa, E. ottaa huomioon, että kiihkomieliset militantit, joita myös Taleban tukee, toimivat Pakistanissa ja uhkaavat vakavasti maan vakautta ja erityisesti naisten ja uskonnollisten vähemmistöjen ihmisoikeuk- sien kunnioittamista, 7. 7. 2000 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti C 189/241 Torstai 18. marraskuuta 1999 F. panee merkille, että kenraali Musharraf ilmoitti, että Pakistanin armeija demilitarisoi yksipuolisesti Intian vastaisen rajansa vetämällä kaikki rajoille lähimenneisyydessä siirretyt joukot takaisin, mutta että tämä ei maininnut minkäänlaista joukkojen asteittaista vähentämistä kiistanalaiselta Kašmirin val- vontalinjalta, G. ottaa huomioon, että EU:n tuki Pakistanin talousuudistukselle riippuu myönteisestä asenteesta demok- ratiaa kohtaan ja perustuslaillisten oikeuksien kunnioittamisesta, 1. muistuttaa tässä yhteydessä demokraattisia periaatteita heijastavista yhteisistä arvoista, joita EU kan- nattaa, ja tuomitsee tämän vuoksi lujasti Pakistanin armeijan tekemän sotilasvallankaappauksen ja kannat- taa tätä koskevaa Tampereen EU-huippukokouksessa annettua julistusta ja neuvoston ottamaa kantaa; panee myönteisenä merkille EU:n puheenjohtajavaltion johtaman Euroopan unionin tietojenhankinta- 2. matkan Pakistaniin; 3. kehottaa Pakistanin sotilashallitusta palauttamaan demokratian ja legitiimit parlamentaariset menette- lyt palauttamalla pikaisesti oikeusvaltion, siirtämällä vallan virkaatekevälle siviilihallitukselle ja antamaan uusia vaaleja koskevan yksityiskohtaisen aikataulun; 4. korostaa Pakistanin tärkeää tehtävää alueen vakauden edistämisessä ja kehottaa sotilasjunttaa lopetta- maan kaikenlaisen Talebanien hallinnon tukemisen YK:n turvallisuusneuvoston Afganistaniin kohdistamien pakotteiden mukaisesti sekä lisäksi suojelemaan naisia ja uskonnollisia vähemmistöjä ja kohtelemaan näitä tasapuolisesti; 5. kehottaa uusia vallanpitäjiä tehostamaan vuoropuhelua Intian kanssa ja laukaisemaan niemimaalla esiintyvät jännitteet rauhallisin keinoin; toistaa kehotuksensa Pakistanille ja Intialle, jotta ne liittyisivät maa- ilmanlaajuiseen ydinaseiden leviämistä estämään pyrkivään rintamaan ja allekirjoittaisivat täydellistä ydin- koekieltoa koskevan sopimuksen; kehottaa Pakistanin vallanpitäjiä siihen, että nämä eivät yrittäisi lavastaa näytösluonteista oikeuden- 6. käyntiä pääministeri Sharifille, ja vaatii, että oikeudenkäynti on avoin ja puolueeton; 7. kehottaa neuvostoa lykkäämään edelleen yhteistyösopimuksen allekirjoittamista Pakistanin kanssa ja tarkastelemaan EU:n Pakistanille antaman avun tulevaisuutta perustuslaillisen järjestyksen palauttamisen näkökulmasta; 8. korostaa, että maan korruption vastaisen taistelun tulisi olla Pakistanille ensisijaista ja Pakistanin kanssa tehtävän kansainvälisen rahoitusyhteistyön edellytyksenä olisi oltava tällä alalla tapahtuva todellinen edistyminen; 9. kehottaa komissiota tukemaan aktiivisesti erityisapuohjelmia lasten ja naisten olojen kohentamiseksi, tukemaan mikroluottojen saatavuutta ja paikallisia ihmisoikeuksia ajavia kansalaisjärjestöjä ja siviiliyhteis- kunnan ryhmiä; kehottaa puhemiestä toimittamaan tämän päätöslauselman komissiolle, neuvostolle, Pakistanin 10. tämänhetkisille vallanpitäjille, SAARC:lle ja Yhdistyneille kansakunnille. 14. Lapsen oikeudet B5-0256, 0257, 0258, 0264, 0265 ja 0266/1999 Euroopan parlamentin päätöslauselma lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen kymmen- vuotisjuhlasta Euroopan parlamentti, joka A. ottaa huomioon, että 20. marraskuuta 1999 tulee kuluneeksi kymmenen vuotta siitä, kun YK:n yleis- sopimus lapsen oikeuksista hyväksyttiin, ja että kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat ratifioineet sopimuksen,