title: Ψήφισμα του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου σχετικά με την κατάσταση των Σέρβων και άλλων εθνικών μειονοτήτων στο Κοσσυφοπέδιο

eurovoc_concepts:
Kosovo
Serbia and Montenegro
aid policy
ethnic conflict
human rights
multinational force
national minority
political violence
protection of minorities
repression

text: 7. 7. 2000 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των C 189/235 Πε΄µπτη, 18 Νοεµβρίου 1999 ζητει΄ απο΄ το Οµοσπονδιακο΄ ∆ικαστη΄ριο της Πολιτει΄ας Pennsylvania να µετατρε΄ψει την θανατικη΄ ποινη΄ που 6. επιβλη΄θηκε στον κ. Mumia Abu Jamal και αναθε΄τει στην κοινοβουλευτικη΄ του αντιπροσωπει΄α την αρµο΄δια για τις σχε΄σεις µε τις ΗΠΑ να θε΄σει το θε΄µα στην προσεχη΄ της συνα΄ντηση µε τους αµερικανου΄ς βουλευτε΄ς· ζητει΄ απο΄ τα µε΄λη του Συµβουλι΄ου Χα΄ριτος της Πολιτει΄ας Texas και απο΄ τον Κυβερνη΄τη κ. George Bush 7. Junior να δω΄σουν χα΄ρη στον κ. Larry Robinson και να µετατρε΄ψουν την ποινη΄ του· απευθυ΄νει ε΄κκληση στο Ανω΄τατο ∆ικαστη΄ριο των ΗΠΑ προκειµε΄νου να σεβαστει΄ τις υποχρεω΄σεις του εκει΄- 8. νες που απορρε΄ουν απο΄ τη ∆ιεθνη΄ Συ΄µβαση Αστικω΄ν και Πολιτικω΄ν ∆ικαιωµα΄των και να καταργη΄σει τη θανατικη΄ ποινη΄ για εγκλη΄µατα διαπραττο΄µενα απο΄ ανηλι΄κους· ζητει΄ απο΄ το Συµβου΄λιο να εξετα΄σει τη δυνατο΄τητα να ενσωµατω΄σει την κατα΄ργηση της θανατικη΄ς ποινη΄ς 9. στη ρη΄τρα περι΄ ανθρωπι΄νων δικαιωµα΄των, κατα΄ τη διαπραγµα΄τευση συµφωνιω΄ν µε τρι΄τες χω΄ρες· αναθε΄τει στην Προ΄εδρο΄ του να διαβιβα΄σει το παρο΄ν ψη΄φισµα στο Συµβου΄λιο, στην Επιτροπη΄, στον Προ΄- 10. εδρο της Επιτροπη΄ς Ανθρωπι΄νων ∆ικαιωµα΄των του ΟΗΕ, στο Κογκρε΄σσο και την κυβε΄ρνηση των ΗΠΑ, στον Κυβερνη΄τη της Πολιτει΄ας Pennsylvania, στο Οµοσπονδιακο΄ ∆ικαστη΄ριο της Πολιτει΄ας Pennsylvania, στο Συµ- βου΄λιο Χα΄ριτος της Πολιτει΄ας Τε΄ξας, στον κυβερνη΄τη του Τε΄ξας και στο Ανω΄τατο ∆ικαστη΄ριο της Πολιτει΄ας Florida. 9. Ανθρω΄πινα δικαιω΄µατα: σεβασµο΄ς της σερβικη΄ς και των α΄λλων µειονοτη΄των στο Κοσσυφοπε΄διο B5-0270, 0275, 0281, 0298 και 0305/1999 Ψη΄φισµα του Ευρωπαι¨κου΄ Κοινοβουλι΄ου σχετικα΄ µε την κατα΄σταση των Σε΄ρβων και α΄λλων εθνικω΄ν µει- ονοτη΄των στο Κοσσυφοπε΄διο Το Ευρωπαι¨κο΄ Κοινοβου΄λιο, / ε΄χοντας υπο΄ψη τα προηγου΄µενα ψηφι΄σµατα΄ του για την κατα΄σταση στο Κοσσυφοπε΄διο και την πρω΄ην Γιου- γκοσλαβι΄α, / ε΄χοντας υπο΄ψη τα συµπερα΄σµατα στα οποι΄α κατε΄ληξε η Προεδρι΄α του Ευρωπαι¨κου΄ Συµβουλι΄ου της Κολω- νι΄ας στις 3 και 4 Ιουνι΄ου 1999, / ε΄χοντας υπο΄ψη την απο΄φαση 1244 (1999) του Συµβουλι΄ου Ασφαλει΄ας των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν, την πλη΄ρη αποχω΄ρηση ο΄λων των σερβικω΄ν δυνα΄µεων ασφαλει΄ας, τον τερµατισµο΄ της αεροπορικη΄ς επιχει΄ρησης του ΝΑΤΟ, καθω΄ς και την ανα΄πτυξη της KFOR (∆ιεθνη΄ς ∆υ΄ναµη Ασφαλει΄ας για το Κοσσυφοπε΄διο) και τη συγ- κρο΄τηση της UNMIK (Προσωρινη΄ Αποστολη΄ ∆ιοι΄κησης των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν στο Κοσσυφοπε΄διο), / ε΄χοντας υπο΄ψη την στρατιωτικη΄ τεχνικη΄ συµφωνι΄α µεταξυ΄ της KFOR και των κυβερνη΄σεων της Οµοσπονδια- κη΄ς ∆ηµοκρατι΄ας της Γιουγκοσλαβι΄ας και της ∆ηµοκρατι΄ας της Σερβι΄ας, η οποι΄α συνοµολογη΄θηκε στις 9 Ιουνι΄ου 1999, / ε΄χοντας υπο΄ψη το Συ΄µφωνο Σταθερο΄τητας για τη Νοτιοανατολικη΄ Ευρω΄πη, το οποι΄ο υπεγρα΄φη απο΄ το Συµβου΄λιο στις 10 Ιουνι΄ου 1999, / ε΄χοντας υπο΄ψη τη δη΄λωση της Προεδρι΄ας εξ ονο΄µατος της Ευρωπαι¨κη΄ς Ένωσης σχετικα΄ µε την αποστρατιω- τικοποι΄ηση του UCK (Απελευθερωτικο΄ς Στρατο΄ς του Κοσσυφοπεδι΄ου), της 23ης Σεπτεµβρι΄ου 1999, / ε΄χοντας υπο΄ψη τη δη΄λωση της Προεδρι΄ας εξ ονο΄µατος της Ευρωπαι¨κη΄ς Ένωσης σχετικα΄ µε τη συνεχιζο΄µενη βι΄α στο Κοσσυφοπε΄διο, της 4ης Νοεµβρι΄ου 1999, A. Β. Γ. εκφρα΄ζοντας τη βαθεια΄ του ανησυχι΄α για τις προ΄σφατες πρα΄ξεις βι΄ας εναντι΄ον του πληθυσµου΄ των Σε΄ρβων και των Ροµ που ζουν στο Κοσσυφοπε΄διο, ιδι΄ως δε για τις επιθε΄σεις εναντι΄ον της αυτοκινητοποµπη΄ς 155 Σε΄ρβων που οργανω΄θηκε απο΄ την Ύπατη Αρµοστει΄α των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν για τους Προ΄σφυγες στις 27 Οκτωβρι΄ου 1999 στο Pec, εκφρα΄ζοντας τη βαθεια΄ του ανησυχι΄α για τον πυροβολισµο΄ που δε΄χθηκε ο Momcilo Trajkoviæ, Προ΄εδρος του «Κινη΄µατος Παραµονη΄ς των Σε΄ρβων στο Κοσσυφοπε΄διο» και συµπρο΄εδρος του Σερβικου΄ Εθνικου΄ Συµ- βουλι΄ου, στις 31 Οκτωβρι΄ου 1999 στην κατοικι΄α του στην Πρι΄στινα, εκφρα΄ζοντας τη βαθεια΄ του ανησυχι΄α για τη δολοφονι΄α του βουλγα΄ρου αξιωµατου΄χου των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν Valentin Krumov στις 12 Οκτωβρι΄ου 1999 στην Πρι΄στινα, C 189/236 Πε΄µπτη, 18 Νοεµβρίου 1999 Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των EL 7. 7. 2000 ∆. Ε. θορυβηµε΄νο απο΄ τη στα΄ση της ηγεσι΄ας του πρω΄ην Απελευθερωτικου΄ Στρατου΄ του Κοσσυφοπεδι΄ου (UCK), ο οποι΄ος πολε΄µησε για την ανεξαρτητοποι΄ηση του Κοσσυφοπεδι΄ου απο΄ τη Γιουγκοσλαβι΄α, δηµιουργω΄ντας τετελεσµε΄να γεγονο΄τα χωρι΄ς να λαµβα΄νει υπο΄ψη τη νο΄µιµη αρχη΄ της UNMIK και τις αξι΄ες οι οποι΄ες αποτε΄- λεσαν τη διακηρυγµε΄νη βα΄ση για την επιχει΄ρηση του ΝΑΤΟ και την αποστολη΄ του ΟΗΕ, επισηµαι΄νοντας ο΄τι, παρα΄ την προσφα΄τως υπογραφει΄σα συµφωνι΄α, ο πρω΄ην UCK δεν ε΄χει ολοκληρω΄σει τον αφοπλισµο΄ του, καθω΄ς και ο΄τι σε πολλα΄ µε΄ρη του Κοσσυφοπεδι΄ου η αυτοανακηρυχθει΄σα Προσωρινη΄ Κυβε΄ρ- νηση διαταρα΄σσει και συχνα΄ παρακωλυ΄ει το ε΄ργο των διοικητικω΄ν υπευθυ΄νων της UNMIK, ΣΤ. εκφρα΄ζοντας τη βαθεια΄ του ανησυχι΄α για τις συνεχιζο΄µενες ε΄νοπλες επιθε΄σεις µε στο΄χο µε΄λη της KFOR, ιδι΄ως δε τον πυροβολισµο΄ εναντι΄ον στρατιωτω΄ν της εν ω΄ρα καθη΄κοντος, καθω΄ς και για την επικι΄νδυνη κατα΄- σταση στο πλαι΄σιο της οποι΄ας οι εκπρο΄σωποι διεθνω΄ν οργανισµω΄ν, συµπεριλαµβανοµε΄νων των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν, του ΟΑΣΕ και µη κυβερνητικω΄ν οργανω΄σεων, προσπαθου΄ν να επιτελε΄σουν το ε΄ργο τους και να συµ- βα΄λουν στην αποκατα΄σταση της ειρη΄νης στο Κοσσυφοπε΄διο, Ζ. λαµβα΄νοντας υπο΄ψη ο΄τι µε΄χρι ση΄µερα δεν ε΄χει καταστει΄ δυνατη΄ η συγκρο΄τηση νο΄µιµης προσωρινη΄ς κυβε΄ρ- νησης, Η. υπενθυµι΄ζοντας ο΄τι η ε΄ντονη στρατιωτικη΄, πολιτικη΄, οικονοµικη΄ και χρηµατοδοτικη΄ προσπα΄θεια στην επαρχι΄α αυτη΄ στηρι΄ζεται στην επιδι΄ωξη για ε΄να δηµοκρατικο΄ και πολυεθνικο΄ Κοσσυφοπε΄διο, Θ. υπογραµµι΄ζοντας ο΄τι ο αριθµο΄ς των Σε΄ρβων και α΄λλων µειονοτη΄των που ζουν στο Κοσσυφοπε΄διο µειω΄νεται µε ταχυ΄ ρυθµο΄ λο΄γω του κλι΄µατος εκφοβισµου΄, το οποι΄ο καθιστα΄ αδυ΄νατη τη δηµιουργι΄α των συνθηκω΄ν που ει΄ναι απαραι΄τητες για ε΄ναν πραγµατικο΄ δια΄λογο µεταξυ΄ των διαφο΄ρων εθνοτικω΄ν οµα΄δων, καταδικα΄ζει κατηγορηµατικα΄ τη συνεχιζο΄µενη βι΄α εις βα΄ρος εθνοτικω΄ν και θρησκευτικω΄ν µειονοτη΄των, πολι- 1. τικω΄ν προσωπικοτη΄των και εκπροσω΄πων διαφο΄ρων διεθνω΄ν οργανισµω΄ν· καταδικα΄ζει σθεναρα΄ τις προ΄σφατες πρα΄ξεις βι΄ας εις βα΄ρος του σερβικου΄ πληθυσµου΄ στο Κοσσυφοπε΄διο και 2. καλει΄ τους ηγε΄τες των Αλβανοκοσοβα΄ρων να σεβασθου΄ν πλη΄ρως την απο΄φαση 1244 των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν, να καταδικα΄σουν αυτε΄ς τις πρα΄ξεις βι΄ας, να αξιοποιη΄σουν την επιρροη΄ και την ηγετικη΄ τους θε΄ση µε στο΄χο τη συνεργασι΄α µε την KFOR και την UNMIK ω΄στε να εξαλειφθου΄ν τα βι΄αια επεισο΄δια και οι πρα΄ξεις εκφοβισµου΄ στο Κοσσυφοπε΄διο, να συνεργασθου΄ν στις ε΄ρευνες των αρχω΄ν των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν και να αποστασιοποιηθου΄ν πλη΄ρως απο΄ ενε΄ργειες αυτου΄ του ει΄δους· εκφρα΄ζει την κατανο΄ηση΄ του για το πε΄νθος του αλβανικου΄ πληθυσµου΄ του Κοσσυφοπεδι΄ου για τα θυ΄µατα΄ 3. του, αλλα΄ δεν µπορει΄ να δεχθει΄ το γεγονο΄ς αυτο΄ ως προ΄σχηµα για περαιτε΄ρω δολοφονι΄ες, απαγωγε΄ς, φυλακι΄σεις, καταχρη΄σεις εξουσι΄ας, παρενοχλη΄σεις, εκφοβισµου΄ς, εµπρησµου΄ς, λεηλασι΄ες, καταστροφε΄ς περιουσιακω΄ν στοιχει΄ων και καταλη΄ψεις οικιω΄ν απο΄ αυτο΄ το τµη΄µα του πληθυσµου΄ στο Κοσσυφοπε΄διο· υπογραµµι΄ζει ο΄τι ο΄λοι οι Κοσοβα΄ροι, ανεξαρτη΄τως εθνοτικη΄ς καταγωγη΄ς, πρε΄πει να µπορου΄ν να παραµει΄- 4. νουν η΄ να επιστρε΄ψουν στο Κοσσυφοπε΄διο και να ζη΄σουν εκει΄ σε συνθη΄κες ειρη΄νης, χωρι΄ς παρενοχλη΄σεις η΄ εκφο- βισµου΄ς οιουδη΄ποτε ει΄δους· καλει΄ την ηγεσι΄α του πρω΄ην UCK να σεβασθει΄ τις ευρωπαι¨κε΄ς αξι΄ες και αρχε΄ς και να διασφαλι΄σει ο΄τι οι 5. καταπιεσµε΄νοι του παρελθο΄ντος δεν θα γι΄νουν οι καταπιεστε΄ς του παρο΄ντος· καλει΄ το τµη΄µα του πληθυσµου΄ που ει΄ναι ακο΄µη ε΄νοπλο να σταµατη΄σει τις επιθε΄σεις του και να συµβα΄λει σε 6. µια ειρηνικη΄ ανοικοδο΄µηση της πατρι΄δας του, δεδοµε΄νου ο΄τι του΄το δεν µπορει΄ να ει΄ναι καθη΄κον µο΄νο των διε- θνω΄ν οργανισµω΄ν· ζητει΄ απο΄ ο΄λα τα µε΄ρη να εγκαθιδρυ΄σουν εκ νε΄ου ε΄ναν πολιτικο΄ δια΄λογο µεταξυ΄ ο΄λων των πολιτικω΄ν δυνα΄- 7. µεων του Κοσσυφοπεδι΄ου και να σταµατη΄σουν κα΄θε περαιτε΄ρω εκφοβισµο΄ των πολιτικω΄ν αντιπα΄λων· ζητει΄ απο΄ τους ηγε΄τες αλβανικη΄ς καταγωγη΄ς να συνεργασθου΄ν πλη΄ρως µε την UNMIK και το Μεταβατικο΄ 8. Συµβου΄λιο του Κοσσυφοπεδι΄ου, εις τρο΄πον ω΄στε να διευκολυνθει΄ η διαδικασι΄α ανοικοδο΄µησης και η αποκατα΄- σταση της κοινωνι΄ας των πολιτω΄ν· 7. 7. 2000 EL Επι΄σηµη Εφηµερι΄δα των Ευρωπαι¨κω΄ν Κοινοτη΄των C 189/237 Πε΄µπτη, 18 Νοεµβρίου 1999 εκφρα΄ζει την ε΄ντονη υποστη΄ριξη΄ του στον ειδικο΄ απεσταλµε΄νο των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν στο Κοσσυφοπε΄διο 9. Bernard Kouchner, στις προσπα΄θειε΄ς του να σχηµατισθει΄ το ταχυ΄τερο δυνατο΄ν µια νο΄µιµη µεταβατικη΄ κυβε΄ρ- νηση, στην οποι΄α θα εκπροσωπου΄νται ο΄λες οι πολιτικε΄ς οµα΄δες του Κοσσυφοπεδι΄ου, τον καλει΄ δε να ορι΄σει προσωρινο΄ δη΄µαρχο ε΄ναν εκπρο΄σωπο της UNMIK µο΄νον εα΄ν δεν βρι΄σκεται κα΄ποιος εκπρο΄σωπος σε τοπικο΄ επι΄- πεδο· ει΄ναι της γνω΄µης ο΄τι η Ευρωπαι¨κη΄ Ένωση οφει΄λει να επανεξετα΄σει τη χρηµατοδο΄τηση΄ της για ανοικοδο΄- 10. µηση στο Κοσσυφοπε΄διο, σε περι΄πτωση που δεν βελτιωθει΄ σηµαντικα΄ η κατα΄σταση των ανθρωπι΄νων δικαιωµα΄των ο΄λων των κατοι΄κων της επαρχι΄ας αυτη΄ς· ζητει΄ απο΄ την Επιτροπη΄ και την Task Force για την ανοικοδο΄µηση, ο΄ταν δεν προ΄κειται για ανθρωπιστικη΄ 11. συνδροµη΄, να εκφρα΄ζουν την προτι΄µηση΄ τους στα σχε΄δια ανοικοδο΄µησης των δη΄µων που προσπαθου΄ν να ενθαρ- ρυ΄νουν ε΄να κλι΄µα συνεργασι΄ας µεταξυ΄ των διαφο΄ρων εθνοτικω΄ν οµα΄δων που αντιτι΄θενται στις εκδιω΄ξεις και προ- λαµβα΄νουν τη βι΄α· εκφρα΄ζει την αλληλεγγυ΄η του προς ο΄λους τους εκπροσω΄πους διεθνω΄ν οργανισµω΄ν και µη κυβερνητικω΄ν 12. οργανω΄σεων που συµβα΄λλουν κατα΄ τρο΄πο ενεργο΄ στην ανοικοδο΄µηση του Κοσσυφοπεδι΄ου υπο΄ συχνα΄ εξαιρετικα΄ δυσχερει΄ς και επικι΄νδυνες συνθη΄κες· αναθε΄τει στην Προ΄εδρο΄ του να διαβιβα΄σει το παρο΄ν ψη΄φισµα στο Συµβου΄λιο, την Επιτροπη΄, τον ΟΑΣΕ, 13. την KFOR και τον Γενικο΄ Γραµµατε΄α των Ηνωµε΄νων Εθνω΄ν. 10. Ανθρω΄πινα δικαιω΄µατα: η περι΄πτωση του Alexandre Nikitin B5-0290, 0291, 0295 και 0302/1999 Ψη΄φισµα του Ευρωπαι¨κου΄ Κοινοβουλι΄ου σχετικα΄ µε την επικει΄µενη δι΄κη του Alexandr Nikitin Το Ευρωπαι¨κο΄ Κοινοβου΄λιο, / ε΄χοντας υπο΄ψη τα ψηφι΄σµατα΄ του της 16ης Νοεµβρι΄ου 1995 (1), της 15ης Φεβρουαρι΄ου 1996 (2) και της 18ης Σεπτεµβρι΄ου 1996 (3) σχετικα΄ µε την παρενο΄χληση του Ιδρυ΄µατος Bellona, τη συ΄λληψη του Alexan- dre Nikitin και την υπο΄θεση Alexandre Nikitin αντιστοι΄χως, / ε΄χοντας υπο΄ψη την Ευρωπαι¨κη΄ Συ΄µβαση για τα Ανθρω΄πινα ∆ικαιω΄µατα και το ρωσικο΄ συ΄νταγµα, ιδι΄ως τα α΄ρθρα 15, παρα΄γραφος 3, 54 και 123, παρα΄γραφος 3, A. εκφρα΄ζει την ικανοποι΄ηση΄ του γιατι΄ η υπο΄θεση του Alexandre Nikitin δικα΄ζεται απο΄ πολιτικο΄ δικαστη΄ στο Πρωτοδικει΄ο της Αγι΄ας Πετρου΄πολης, Β. Γ. ∆. Ε. κατανοω΄ντας τη σηµασι΄α αυτη΄ς της υπο΄θεσης για την εξε΄λιξη του κρα΄τους δικαι΄ου στην νε΄α δηµοκρατικη΄ Ρωσι΄α, ε΄χοντας υπο΄ψη ο΄τι εξακολουθει΄ να ζητει΄ται απο΄ τον κ. Nikitin να µην εγκαταλει΄ψει την πο΄λη, ε΄χοντας υπο΄ψη ο΄τι ει΄ναι η ο΄γδοη φορα΄ που ο κ. Nikitin κατηγορει΄ται για εσχα΄τη προδοσι΄α και ο΄τι το νε΄ο κατηγορητη΄ριο δεν του κοινοποιη΄θηκε πριν απο΄ τη δι΄κη, ε΄χοντας υπο΄ψη ο΄τι ο κ. Nikitin προσε΄φυγε, στις 26 Ιουλι΄ου 1999, ενω΄πιον του Ευρωπαι¨κου΄ ∆ικαστηρι΄ου για τα Ανθρω΄πινα ∆ικαιω΄µατα προκειµε΄νου να αποζηµιωθει΄ για τις παραβια΄σεις των δικαιωµα΄των του στα πλαι΄σια της Ευρωπαι¨κη΄ς Συ΄µβασης για τα Ανθρω΄πινα ∆ικαιω΄µατα, ζητει΄ απο΄ τις ρωσικε΄ς αρχε΄ς να διασφαλι΄σουν στον Alexandr Nikitin µια δι΄καιη και δηµο΄σια δι΄κη µε βα΄ση 1. τις αρχε΄ς της Ευρωπαι¨κη΄ς Συ΄µβασης για τα Ανθρω΄πινα ∆ικαιω΄µατα και το ρωσικο΄ συ΄νταγµα· απευθυ΄νει ε΄κκληση προς τις ρωσικε΄ς αρχε΄ς να επιτρε΄ψουν στον Alexandr Nikitin να ε΄χει πλη΄ρη προ΄σβαση 2. στο κατηγορητη΄ριο και τη νοµικη΄ επιχειρηµατολογι΄α των εναντι΄ον του κατηγοριω΄ν· (1) (2) (3) EE C 323 της 4. 12. 1995, σελ. 112. EE C 65 της 4. 3. 1996, σελ. 162. EE C 320 της 28. 10. 1996, σελ. 196


title: Avis du Comité des régions sur la «Communication de la Commission au Conseil et au Parlement européen - Préparation de la mise en oeuvre du Protocole de Kyoto»

eurovoc_concepts:
air quality
environmental protection
greenhouse gas
pollution control measures

formats: html pdf print

text: 29. 2. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 57/81 Le Comité des régions est d’avis que les mesures de 5. 8. qualifications et la mise en réseau des organisations de protection du consommateur au niveau national, régional et local devraient être prioritaires par rapport à la mise en place d’autres Euroguichets parce que ces organisations constituent l’organe de contact le plus important des consommateurs ordinaires. Le Comité des régions approuve le projet de la 5. 9. Commission de recenser systématiquement, regrouper et pub- lier le droit des consommateurs existant au niveau national, régional et communautaire. Le Comité des régions propose d’inclure également les engagements volontaires des entrepri- ses dans une telle base de données. 5. 10. Le Comité des régions demande à la Commission de l’informer à intervalles réguliers sur la mise en œuvre du plan d’action et sur les progrès accomplis. Bruxelles, le 18 novembre 1999. Le Président du Comité des régions Manfred DAMMEYER Avis du Comité des régions sur la «Communication de la Commission au Conseil et au Parlement européen — Préparation de la mise en œuvre du Protocole de Kyoto» (2000/C 57/13) LE COMITE´ DES RE´ GIONS, vu la communication de la Commission au Conseil et au Parlement européen sur la «Préparation de la mise en œuvre du Protocole de Kyoto», 19 mai 1999 (COM(1999) 230 final); vu la décision de la Commission en date du 28 mai 1999, de le consulter à ce sujet conformément à l’article 265, premier alinéa du Traité instituant la Communauté européenne; vu la décision du Bureau en date du 2 juin 1999, attribuant à la commission 4 «Aménagement du territoire, questions urbaines, énergie, environnement» l’élaboration d’un avis sur ce thème; vu le protocole relatif à la réduction des émissions de gaz à effet de serre, adopté à Kyoto par la troisième Conférence des parties à la Convention des Nations unies sur les changements climatiques (COP3 — 1/10 décembre 1997); vu la communication de la Commission au Conseil et au Parlement européen «Renforcer l’intégration de la dimension environnementale dans la politique énergétique européenne» (COM(1998) 571 final); vu le précédent avis du Comité des régions sur «Les changements climatiques et l’énergie» (18 septembre 1997, CdR 104/97 fin) (1); vu le précédent avis du Comité des régions sur «E´ nergie pour l’avenir: les sources d’énergie renouvelables — Livre blanc établissant une stratégie et un plan d’action communautaires» (COM(97) 599 final du 16 juillet 1998) (CdR 57/98 fin) (2); vu le précédent avis du Comité des régions relatif à la communication de la Commission sur «L’environnement et l’emploi: construire une Europe durable» (CdR 75/98 fin du 19 novembre 1998) (3); (1) JO C 379 du 15. 12. 1997, p. 11. (2) JO C 315 du 13. 10. 1998, p. 5. (3) JO C 51 du 22. 2. 1999, p. 41. C 57/82 FR Journal officiel des Communautés européennes 29. 2. 2000 vu le précédent avis du Comité des régions relatif à la communication de la Commission sur «Stratégies d’adhésion dans le domaine de l’environnement: relever le défi de l’élargissement avec les pays candidats d’Europe centrale et orientale» (COM(1998) 294 final du 19 novembre 1998) (CdR 267/98 fin) (1); vu le précédent avis du Comité des régions sur «Les transports et le CO2 — pour une approche communautaire» (11 mars 1999, CdR 230/98 fin) (2); vu le projet d’avis (CdR 295/99 rév. 1) adopté à l’unanimité par la commission 4 le 7 octobre 1999 (rapporteur: M. Hannu Penttilä — FIN, PES), a adopté lors de sa 31e session plénière des 17 et 18 novembre 1999 (séance du 18 novembre) l’avis suivant à l’unanimité. 1. Introduction Le 19 mai 1999, la Commission européenne a adopté 1. 1. une communication adressée au Conseil et au Parlement européen sur la préparation de la mise en œuvre du Protocole de Kyoto. 1. 2. Dans sa communication, la Commission se préoccupe de l’entrée en vigueur de ce Protocole. Le plus grand nombre possible d’E´ tats parties devraient être invités à le ratifier. L’Union européenne devrait commencer à préparer l’exécution des engagements pris à Kyoto. 1. 3. De l’avis de la Commission, il y a lieu de renforcer les actions, les politiques et les mesures communes et coordon- nées, tant à l’échelle nationale que communautaire, afin de réduire les émissions. 1. 4. La Commission considère que la responsabilité en ce qui concerne l’adoption de mesures relatives à la réduction des émissions incombe prioritairement aux E´ tats membres de l’UE, qui devront veiller à accélérer leur processus décisionnel en vue de la mise en œuvre de ces mesures. Selon la Commission, les mesures adoptées au niveau 1. 5. communautaire constituent un complément aux initiatives prises au niveau national. Déjà lors du Sommet européen d’Helsinki fin 1999, les participants devraient pouvoir conve- nir d’intégrer les questions environnementales (en particulier celles relatives aux gaz à effet de serre) dans tous les principaux domaines stratégiques. La Commission insiste pour que des décisions soient prises rapidement en ce qui concerne les propositions présentées en matière de fiscalité énergétique, ainsi que sur le plan de l’énergie et des transports. 1. 6. La Commission est confiante dans le fait que les accords conclus avec le secteur industriel dans le domaine de l’environnement pourraient contribuer à la réduction des émissions de gaz à effet de serre, et attend des associations sectorielles intéressées qu’elles se manifestent avant la fin de l’année 1999. La Commission estime qu’il est important de disposer 1. 7. de systèmes de surveillance et de vérification des émissions pour constater l’évolution des émissions ainsi que l’efficacité des mesures, tant au niveau national qu’au niveau international. (1) JO C 51 du 22. 2. 1999, p. 33. (2) JO C 198 du 14. 7. 1999, p. 3. 1. 8. Les mécanismes de flexibilité établis par le Protocole de Kyoto doivent encore être affinés et une large consultation des parties intéressées doit être organisée à propos du négoce des droits d’émission. Selon la Commission, un livre vert devrait être élaboré sur la base de cette consultation. S’agissant de la réduction des émissions, la Commission 1. 9. propose d’examiner les possibilités de financement d’investis- sements et de transferts de technologie grâce à des initiatives et des mécanismes de crédit particuliers de la Banque européenne d’investissement (BEI) et de la Banque européenne de recons- truction et de développement (BERD). De l’avis de la Commis- sion, l’utilisation de l’assistance au développement extérieur pour le financement de projets liés à la réduction des émissions exige un examen préalable et une participation active des pays en développement. 1. 10. Dans sa communication, la Commission indique que le processus d’élargissement de l’Union européenne représente une occasion idéale en vue de réduire favorablement les émissions des pays candidats à l’adhésion. 1. 11. La Conférence des parties organisée à Buenos Aires en 1998 (COP4) avait pour principal objectif d’examiner les actions convenues et les mécanismes de flexibilité établis à Kyoto et de les développer. 1. 12. Afin de réduire les émissions et de conserver les puits de carbone des pays en développement et des pays développés, le Protocole de Kyoto prévoit, outre les initiatives des E´ tats parties, des instruments de flexibilité tels que le négoce des droits d’émission (NDE), l’application conjointe (AC) et le mécanisme de développement propre (MDP), dont la mise en œuvre a été préparée et traitée lors de la Conférence des parties à la Convention-cadre des Nations unies sur les changements climatiques (CCNUCC) à Bonn en 1999 (COP5), et fera l’objet d’une décision finale lors de la Conférence de La Haye en 2000 (COP6). 2. Observations générales 2. 1. Le Comité des régions reconnaît l’importance de la communication de la Commission sur la mise en œuvre du Protocole de Kyoto et l’urgence des mesures proposées. 2. 2. Le Comité des régions estime que l’on s’accorde d’une manière générale à reconnaître l’impact, en particulier à long terme, du phénomène d’effet de serre sur la vie organique et les conditions de subsistance de l’humanité. Le réchauffement constant de l’atmosphère à un niveau global et la fonte des 29. 2. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 57/83 glaciers tendent à relever le niveau de la mer. Il se peut également que des événements imprévisibles affectent le territoire communautaire. Les risques liés aux changements climatiques tels que les phénomènes météorologiques locaux inopinés et leurs conséquences, voire les catastrophes de grande envergure peuvent être la cause de souffrances humai- nes et de pertes économiques considérables. 2. 3. La communication de la Commission et le rapport de l’Agence européenne pour l’environnement (AEE) soulignent les difficultés qu’aura l’Union européenne à réaliser l’objectif de réduction des émissions de 8 %, fixé à la Conférence de Kyoto de 1997, pour la période 2008-2012. En 1994, les émissions n’ont pas diminué, au contraire, c’est une augmentation qui a été enregistrée. Actuellement, l’on prévoit une évolution des émissions de gaz à effet de serre de 6 % (selon un modèle de type «business-as-usual») jusqu’en 2010. il y aurait lieu de réduire les Selon certaines estimations, émissions des pays industrialisés de l’ordre de 30 à 35 % si l’on veut éviter que la température moyenne de la Terre n’augmente de plus de 1,5 °C d’ici à l’an 2100. Le Protocole de Kyoto soulève la question de la 2. 4. crédibilité des lignes directrices progressistes, innovantes et ambitieuses définies par l’UE en matière climatique. A` cet égard, les difficultés rencontrées par l’Union pour la mise en œuvre de ses propres actions de réduction des émissions constituent un problème sérieux tant pour les E´ tats parties que pour ceux ne figurant pas à l’annexe 1. 2. 5. Les émissions de gaz à effet de serre affectent presque tous les domaines de l’activité économique comme l’énergie, les transports, les ménages et l’agriculture. Les principales sources d’augmentation des émissions de gaz à effet de serre sont la production énergétique à partir de combustibles fossiles et plus particulièrement les transports. l’industrie, 2. 6. La forte croissance dans le domaine des transports de personnes et de marchandises constitue une des principales menaces à la réalisation de l’objectif de réduction des émissions visé par l’UE, même si les émissions provenant de voitures pourraient être restreintes grâce à des programmes spécifiques mis en œuvre en collaboration avec les constructeurs automo- biles. Pour la période 1985-1996, la consommation d’énergie dans le secteur des transports a augmenté de 40 %, et l’on s’attend à une nouvelle croissance de l’ordre de 30 % d’ici à l’an 2010. 2. 7. Le rapport sur l’environnement rédigé par l’AEE en 1999 prévoit, en revanche, une diminution de 15 % des émissions de CO2 des industries pour la période 1990-2010. Le taux des émissions provenant des ménages et du secteur tertiaire devrait rester inchangé au cours de cette période. En ce qui concerne la production d’électricité et de chaleur, il est possible de conserver le niveau d’émission de 1990, du moins jusqu’en 2010. 2. 8. Dans les pays candidats à l’adhésion à l’UE ainsi que dans les autres pays en transition voisins de l’UE, la situation se caractérise à la fois par une réduction des émissions des industries à haute consommation d’énergie et par une augmentation des émissions dans le domaine des transports. Il convient de noter que la situation prévalant dans la majeure partie des pays candidats est conforme au Protocole de Kyoto. En termes de réduction des émissions, les pays candidats, les pays en transition voisins de l’Union, et les autres E´ tats parties au Protocole de Kyoto ne figurant pas à l’annexe 1 de la communication, sont considérés chacun comme une entité distincte ayant besoin des aides communautaires afin de réduire ses émissions. 2. 9. De l’avis du Comité des régions, le défi que représente la réduction des émissions de gaz à effet de serre n’est guère facile à relever. Aussi, la mise en place de nouveaux groupes d’acteurs distincts est-elle nécessaire pour la réalisation de l’objectif poursuivi. Afin de ralentir les changements climati- ques et de se conformer au Protocole de Kyoto, il y a lieu de prendre, tant au niveau communautaire que national et local, des décisions et des initiatives garantissant un développement durable sur le plan écologique, économique et social. Ces décisions et leurs possibles retombées devront toujours prendre en compte les intérêts des citoyens. 2. 10. La réduction des émissions de gaz à effet de serre est un problème social vaste et global. Il ne s’agit pas seulement d’adopter une politique de développement durable dans les domaines de l’environnement, de l’énergie ou des transports. Conformément au Traité d’Amsterdam, il y a lieu d’intégrer les politiques dans les secteurs de l’agriculture et de l’emploi, ainsi que les politiques sociale et structurelle de la Communauté et de ses E´ tats membres aux politiques dans les domaines de l’énergie et de l’environnement, ainsi qu’aux différents programmes de recherche et de financement. 3. Observations spécifiques 3. 1. Les principaux domaines d’action identifiés dans le Protocole de Kyoto sont l’énergie, l’industrie, les transports et l’agriculture. La Commission a par ailleurs ajouté à cette liste les secteurs des ménages et des services; ce dernier secteur englobe de nombreux services publics (tels que la garde des enfants, l’école, l’assistance sociale et sanitaire, etc. ) qui sont principalement prestés aux niveaux local et régional. Le secteur des services constitue toutefois un domaine très vaste. Il concerne les activités les plus diverses et la majeure partie des acteurs. A` titre d’exemple parmi les plus extrêmes, citons une association de coiffeurs employant une à deux personnes et un bureau d’études multinational, ou encore une compagnie de chauffeurs de taxi et un hôtel. 3. 2. La situation des collectivités locales et des communes diffère au niveau des volumes et des sources d’émissions, de leur potentiel économique et technique de réduction des émissions, ainsi que sur le plan de la durée d’efficacité des actions. L’éventail des moyens mis en œuvre est toutefois relativement large. 3. 3. Souvent, la production et la distribution énergétiques, les plans d’affectation et d’aménagement des sols, la planifica- tion et les transports publics, l’épuration des eaux usées ainsi que le traitement des déchets solides municipaux incombent aux collectivités locales et régionales. la construction des voies de communication, En outre, dans de nombreux E´ tats membres de l’UE, 3. 4. les autorités locales et régionales sont compétentes pour la mise en œuvre de la législation nationale sur l’environnement, notamment des initiatives de protection de l’environnement menées au niveau local. Elles accordent notamment, conformé- ment à la législation en vigueur, les permis d’émissions aux différents opérateurs, contrôlent et surveillent les émissions, et prennent part dans la mesure du possible à des activités de conseil. C 57/84 FR Journal officiel des Communautés européennes 29. 2. 2000 3. 5. Les problèmes environnementaux doivent être résolus là où ils apparaissent. Les collectivités locales, du fait de leur proximité des citoyens, sont les mieux à même de résoudre de nombreuses questions liées aux gaz à effet de serre provenant de l’activité sociale. L’utilité des mesures prises apparaît également souvent au niveau local, soit directement soit indirectement, dans la mesure où elles ont été adoptées de manière générale. 3. 6. Les différents moyens de lutte contre les changements climatiques ont des effets positifs divers et périodiques pour les citoyens. Par exemple, l’amélioration de la qualité de l’air au niveau local dans les zones industrielles ou les zones urbaines habitées, à forte densité de trafic, agit positivement sur la santé, la qualité de vie et le bien-être des habitants. La réduction des émissions de gaz à effet de serre 3. 7. détruisant l’ozone dans les couches supérieures de l’atmo- sphère est bénéfique, notamment, pour la productivité agricole et sylvicole, et entraîne une diminution des rayons UV du soleil nuisibles pour la santé humaine. 3. 8. Les mesures prises en vue de la réduction des émissions contribuent à améliorer les conditions de subsistance des habitants. Parmi celles-ci, il convient de noter l’amélioration de la production et de la distribution d’énergie classique, le doublement de la part de la production combinée de chaleur et d’électricité, l’efficacité énergétique, les économies d’énergie, la multiplication par deux de la pénétration des énergies renouvelables ainsi que la promotion des «achats écologiques». La production énergétique commerciale est un élément crucial pour l’exploitation des sources d’énergie renouvelables. Bon nombre de producteurs fournissent déjà une énergie produite à partir de sources renouvelables, notamment parce qu’ils veulent soigner leur image de marque. A` mesure que les marchés énergétiques se libéraliseront, il se pourrait par ailleurs que les consommateurs demandent une énergie produite selon les principes du développement durable. Il est prioritaire dans ce contexte de limiter les émis- 3. 9. sions de CO2 liées à la circulation routière, dont le volume continue de s’accroître, et en particulier d’appliquer l’accord environnemental conclu avec l’Association des constructeurs automobiles européens (ACEA). Entre-temps, de nouveaux types de moteurs économes en carburant ont été développés. Ces moteurs nécessitent toutefois des carburants de meilleure qualité que ceux définis dans la directive sur les carburants 98/70/CE. Grâce à des carburants sans soufre, les constructeurs automobiles pourront introduire sur le marché de nouveaux modèles de moteurs à plus haute efficacité énergétique, tels que des moteurs à explosion à injection directe d’essence. 3. 10. Par ailleurs, le développement et la production de nouvelles technologies en matière environnementale et énergé- tique, ainsi que la recherche et la promotion d’énergies renouvelables, nécessaires dans le cadre de la lutte contre les changements climatiques, sont porteurs d’emplois nouveaux et contribuent à rendre la vie économique plus compétitive. A` cet égard, l’industrie danoise de l’énergie éolienne constitue un excellent exemple. 3. 11. En tant qu’organisateur de services destinés à ses administrés, le niveau local constitue un important consomma- teur d’énergie et peut, dans ses rapports avec les fournisseurs, avoir un impact sur l’utilisation de l’énergie et sur les émissions. L’énergie consommée afin de satisfaire les besoins en chauffage, en refroidissement de l’air et en éclairage, ainsi que ceux relatifs à certaines infrastructures techniques municipales telles que l’éclairage public ou la gestion des eaux usées et des déchets, est considérable. Ainsi, on a pu réduire la consommation d’énergie dans les édifices municipaux grâce à un ajustement en terme de consommation et de temps d’utilisation en fonction des résultats des contrôles portant sur l’énergie. Le choix de nouveaux matériaux et systèmes d’éclairage public permet d’économiser l’électricité. Enfin, la consommation d’électricité pour le pompage des eaux propres et des eaux usées a pu être réduite grâce à l’utilisation de transformateurs de fréquence. 3. 12. Le CdR constate que certaines décisions importantes en faveur de la réduction des émissions peuvent avoir un impact structurel négatif aux niveaux régional et local ainsi que sur la vitalité des régions et des communes. Afin de contenir au maximum les effets économiques pervers et de garantir l’acceptabilité des mesures en question, un programme d’aide est nécessaire tant au niveau national que communau- taire. Les négociations 3. 13. internationales concernant des mesures supplémentaires, mises en place par les mécanismes de flexibilité établis dans le contexte du Protocole de Kyoto expliquent en partie le retard pris dans le lancement des politiques et des actions concrètes, aussi bien au niveau national que communautaire. Les E´ tats membres — comme les autres pays figurant à l’annexe I, mises à part quelques exceptions — manquent encore d’expérience et d’applications pratiques, notamment dans le domaine du négoce des droits d’émission. Ce type de commerce exige des statistiques fiables, ainsi qu’un suivi et l’acquisition d’une expérience au niveau national. 3. 14. Le Comité des régions est d’avis que la mise en œuvre des instruments de Kyoto — négoce des droits d’émission, application conjointe et mécanisme de développement propre — peut contribuer à la protection climatique au niveau mondial selon un bon rapport coût-efficacité. C’est pourquoi il convient de clarifier au plus tôt les règles régissant le négoce international de droits d’émission. La participation des entreprises n’est pas non plus prévue dans ce contexte. Il faudrait également élaborer des propositions de système de «Early Crediting» (financement anticipé) permettant de lancer des projets climatiques dans le cadre du mécanisme de développement propre avant même l’exercice budgétaire 2008-2012 du Protocole de Kyoto. Les E´ tats membres, l’UE et les organismes financiers 3. 15. communautaires disposent d’une expérience commune consi- dérable leur permettant d’assister les pays candidats et les autres PECO dans la mise en œuvre des mesures de réduction des émissions. Les pouvoirs publics régionaux et locaux des E´ tats 3. 16. membres sont pour leur part en contact direct avec les autorités locales des pays candidats et des autres pays voisins. Le savoir-faire relatif à l’évaluation et au suivi des émissions, et l’expérience en matière de réduction des émissions peuvent être partagés avec ces pays, ce qui contribuerait à la réduction effective des émissions de gaz à effet de serre. 29. 2. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 57/85 Dans bon nombre d’E´ tats membres, le niveau local 3. 17. dispose déjà des informations et des instruments nécessaires dans le suivi des émissions de gaz à effet de serre, ainsi que des statistiques et des programmes de réduction des émissions conformes aux recommandations du GIEC. On pourrait ras- sembler et diffuser des exemples et des modèles de suivi, ainsi que des applications concrètes visant la réduction des émissions, notamment par le biais de concours de bonnes pratiques, tant au sein de l’UE que dans les régions voisines. 3. 18. Les projets relatifs aux mécanismes de développement propre et qui concernent directement les pays en développe- ment, peuvent également s’appliquer aux actions visant le renforcement des puits de carbone, par exemple dans le cadre des projets de reboisement. 3. 19. Il existe différentes moyens efficaces permettant d’at- teindre la réduction — nécessaire — des émissions de gaz à effet de serre: la législation (niveaux d’émission, consommation d’énergie, quotas ou permis d’émissions), les mécanismes de prix (taxes, redevances, négoce des droits d’émission), les accords volontaires et les différentes aides économiques y relatives, par exemple pour encourager l’utilisation de sources d’énergie renouvelable et la cogénération. 3. 20. La mise en œuvre diffuse d’une fiscalité de l’énergie et d’une fiscalité écologique dans les E´ tats membres constitue l’un des principaux moyens permettant l’application du principe universellement reconnu du pollueur-payeur. 3. 21. En principe, si l’application généralisée des actions de réduction des émissions en fonction du rapport coût-efficacité est justifiée, elle pose cependant un problème en ce qui concerne le point de départ. En effet, un doute subsiste souvent quant au concept de rapport coût-efficacité: s’agit-il de la viabilité économique des opérateurs individuels ou du profit économique en faveur de la société, et à quelle échéance? Il serait important d’inclure dans les investissements visant la réduction des émissions les économies et les coûts externes des mesures de réduction. 3. 22. Il n’est guère facile d’évaluer et de quantifier l’ensem- ble des dépenses occasionnées par la réduction des émissions des gaz à effet de serre et des bénéfices sociaux (économies) liés à la réduction des émissions de gaz à effet de serre. Les incidences des mesures prises dans ce domaine restent en partie méconnues, voire impossibles à quantifier. 3. 23. Le cinquième programme-cadre de recherche de l’UE accorde une place importante aux problèmes d’ordre climatique. A` cet égard, la mise en œuvre du programme doit tenir compte notamment du point de vue régional et local. 3. 24. Les exigences relatives à l’amortissement des investis- sements en faveur de la réduction des émissions varient d’un opérateur à l’autre. A` titre d’exemple, il est tout à fait courant qu’un investissement concernant l’infrastructure de base d’une centrale de production d’énergie soit amorti sur une période de 10-20 ans, alors qu’un investissement réalisé par une PME ou une entreprise afin de réduire la consommation d’énergie sera amorti plus rapidement, sur une période de 2 à 4 ans. Toutefois, il reste à savoir s’il vaut mieux développer les capacités de production d’énergie, ou limiter la production. Les critères de rentabilité économique sont différents s’il s’agit d’un producteur ayant un projet à long terme, avec une utilisation intensive du capital et un risque pratiquement nul, ou d’un producteur dont le capital-risque est beaucoup plus important. Les accords volontaires conclus avec les différents 3. 25. groupes d’acteurs, et les programmes de soutien économique qu’ils supposent, constituent un moyen efficace d’atteindre les objectifs de réduction des émissions, comme en témoigne l’en- gagement pris par l’industrie automobile européenne afin de diminuer les émissions de CO2. Ce type de procédure peut s’avérer d’autant plus efficace que les opérateurs du secteur concerné sont moins nombreux et plus puissants. Les accords dans ce domaine peuvent avoir une portée nationale ou commu- nautaire. S’agissant des économies d’énergie, certains E´ tats 3. 26. membres prévoient la possibilité de conclure des accords, notamment entre les pouvoirs publics locaux et le gouverne- ment national. Pour ce qui est des déchets, il existe de multiples exemples démontrant l’efficacité des accords volontaires. Les initiatives les plus connues à cet égard sont probablement celles concernant le système de dépôt et de recyclage des bouteilles et des boîtes en aluminium mis sur pied en collaboration avec les brasseries et les producteurs de boissons non alcoolisées, la récolte de pneus usagés organisée par les producteurs et impor- tateurs, ainsi que la récolte sélective des papiers, emballages et verres. 3. 27. Toutefois, les habitudes en matière de consommation d’énergie ne peuvent évoluer qu’à condition qu’une information soit diffusée de façon continue et que les attitudes changent, par exemple grâce à des campagnes d’information, ou à des actions de formation et de conseil. Des formations supplémentaires s’imposent à différents niveaux. Les centrales de production d’énergie, les organismes, les établissements d’enseignement ainsi que les pouvoirs publics peuvent fournir aux différents groupes cibles des conseils en matière d’énergie. En ce qui concerne l’éducation des enfants, l’enseignement qui leur est dispensé produit également des effets positifs à long terme. Il s’agit là d’un aspect important du ralentissement du phénomène d’effet de serre au niveau mondial. 3. 28. La sensibilisation du grand public au changement cli- matique et l’intégration des questions environnementales dans le processus décisionnel, tant au niveau local et national que communautaire, sont indispensables. Le programme Altener en faveur d’une plus grande pénétration des énergies renouvelables, et les actions locales et régionales en faveur de l’énergie menées dans le cadre du programme SAVE II, ont donné d’excellents résultats en tant que canaux d’information. 3. 29. L’établissement d’un inventaire des émissions de gaz à effet de serre et leur suivi, conformément aux recommandations du GIEC, est une condition sine qua non de la participation des E´ tats membres à la réalisation des objectifs communs. Le suivi de l’évolution des émissions doit être réalisé au niveau régional et local, et couvrir les différents secteurs d’activité. L’information relative aux émissions et à leur évolution permettra de définir des actions concrètes adaptées aux besoins et aux objectifs fixés. 3. 30. Les campagnes de lutte contre le changement climati- que lancées sur une base volontaire par les villes et les régions, telle que la campagne du Conseil international des initiatives locales pour l’environnement «Villes pour la protection climati- que» et les différents programmes locaux en faveur du dévelop- pement durable (LA21) constituent dans de nombreux E´ tats membres un cadre favorable à l’adoption de mesures concrètes de lutte contre le changement climatique et à la prise en considé- ration du principe de développement durable dans les procédu- res décisionnelles régionale et locale proches des citoyens. Afin d’identifier et de diffuser les meilleures pratiques au niveau local, des concours peuvent être organisés. C 57/86 FR Journal officiel des Communautés européennes 29. 2. 2000 4. Conclusions Le Comité des régions considère que la mise en œuvre 4. 1. du Protocole de Kyoto et le respect de l’engagement de réduire les émissions de 8 % pris dans le cadre de celui-ci nécessitent l’adoption de mesures de grande envergure tant au niveau national que communautaire. 4. 2. Le Comité des régions invite le Conseil européen d’Helsinki à faire en sorte que le processus d’intégration des politiques en matière environnementale et climatique progresse favorablement en faveur de la réduction concrète des émissions de gaz à effet de serre. 4. 3. De l’avis du Comité des régions, la pleine participation des différents acteurs locaux à la stratégie climatique dévelop- indispensable en raison de pée à l’échelle nationale est l’ampleur du défi que représente la réduction des émissions. 4. 4. Le Comité des régions estime que la capacité des pouvoirs régionaux et locaux et des communes à participer à la résolution des questions relatives aux gaz à effet de serre est, à court et à long terme, considérable et, pour de nombreux E´ tats membres, convergente. Le niveau régional et local doit par conséquent être pris en considération dans les stratégies nationales de lutte contre le changement climatique, ainsi qu’au niveau communautaire, dans la mesure où il constitue un terrain d’action important. L’Union européenne s’est fixé pour objectif de doubler 4. 5. la part des énergies renouvelables (12 % d’ici à l’an 2010) et la production combinée de chaleur et d’électricité, d’accroître l’efficacité énergétique ainsi que d’augmenter considérablement l’utilisation du gaz naturel. De l’avis du Comité des régions, il faudrait accélérer la réalisation de ces objectifs. Le CdR estime de nouveau que l’UE devrait avoir pour objectif d’augmenter le nombre de véhicules fonctionnant grâce aux combustibles alternatifs, tels que l’hydrogène, le biogaz, l’éthanol-carburant et l’ester méthylique de colza. 4. 6. Le Comité des régions soutient la proposition de la Commission visant à effectuer bien avant l’an 2008 des essais sur le plan du négoce des droits d’émission. Dans le même il souligne que, conformément aux dispositions du temps, Protocole de Kyoto, chaque pays doit d’abord s’efforcer d’appliquer chez lui les mesures de prévention des change- ments climatiques. 4. 7. Selon le Comité des régions, il est important de prévoir une aide au développement relative aux mécanismes de flexibilité définis à Kyoto, et d’établir une politique intégrée de Bruxelles, le 18 novembre 1999. réduction des émissions de gaz à effet de serre. A` cet égard, il ne faudrait pas ignorer l’aspect humanitaire de l’aide au développement de la part des pouvoirs publics. 4. 8. De l’avis du Comité des régions, parmi les instruments de flexibilité mis en place au niveau international dans le cadre du Protocole de Kyoto, l’application conjointe (AC) et le mécanisme de développement propre (MDP) s’ajoutent aux actions menées par les E´ tats parties et doivent tout naturelle- ment être intégrés à la coopération menée avec les pays candidats, les pays en phase de transition et les autres pays non repris à l’annexe 1 du Protocole de Kyoto, et visant à réduire les émissions, ainsi qu’aux actions menées par les autorités locales. Pour le Comité des régions, les E´ tats membres devraient 4. 9. rapidement dégager un consensus sur un taux minimal de taxation de l’énergie. 4. 10. Le Comité des régions estime que les problèmes structurels rencontrés par les collectivités locales et régionales en ce qui concerne la réduction des émissions de gaz à effet de serre pourraient être résolus grâce à des financements natio- naux et communautaires. Dans le contexte de la réduction des émissions de gaz 4. 11. à effet de serre, l’analyse globale coût-efficacité et l’évaluation de l’impact social nécessitent le déblocage de fonds supplémen- taires pour la réalisation d’études ainsi que des actions de formation. Le cinquième programme-cadre de RDT devrait prendre en considération le point de vue des collectivités locales et régionales. 4. 12. Le Comité des régions est d’avis qu’il faut promouvoir le processus contractuel engagé avec les autorités locales et régionales en vue de réduire les émissions de gaz à effet de serre. Il demande à l’UE et aux E´ tats membres de chercher à entamer un dialogue à cet égard et de soutenir les régions dans les efforts qu’elles entreprennent pour préserver le climat de la planète. Par ailleurs, il faut continuer d’encourager avec force, 4. 13. tant au niveau national que communautaire, les actions volontaires, les campagnes, les programmes et les concours visant à soutenir les objectifs de réduction des émissions. 4. 14. Pour réduire les émissions de gaz à effet de serre dues aux transports, il convient également d’aider financièrement au développement de formes de transport qui aillent dans le sens des besoins locaux, qu’il s’agisse du chemin de fer, des transports publics, du vélo ou de la marche. Le Président du Comité des régions Manfred DAMMEYER Avis du Comité des régions sur la «Communication de la Commission au Conseil, au Parlement


eurovoc_concepts:
EU relations
East Timor
forced migration
human rights
humanitarian aid
multinational force
referendum
self-determination

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 189/231 Quinta-feira, 18 de Novembro de 1999 3. Solicita a todos os governos que transmitam instruções aos operadores de todas as centrais nucleares, ou de outras instalações sensíveis do ponto de vista ambiental, incapazes de demonstrar de forma com- provável a sua total conformidade com o ano 2000, para que as referidas instalações sejam pelo menos temporariamente encerradas durante a passagem do milénio e, em qualquer dos casos, se assegure a dis- ponibilidade, durante 60 dias, de energia eléctrica de recurso em todas as centrais nucleares para accionar as bombas de refrigeração e os sistemas de segurança, bem como apoio de longo prazo às instalações de refrigeração do combustível utilizado; propõe que o Conselho e a Comissão exerçam pressões sobre todos os governos no mesmo sentido, designadamente na Europa Central e Oriental, na Rússia, nos NEI e na Turquia; Recorda e reitera a sua citada Resolução de 25 de Fevereiro de 1999, registando que parecem entre- 4. tanto subsistir dois problemas específicos: 6 os progressos verificados em alguns Estados-membros não são suficientes, o que poderá acarretar consequências perante os níveis existentes, globais e sectoriais, de integração transfronteiriça; 6 as PME encontram-se mais expostas a possíveis rupturas do que as grandes empresas internacionais, podendo algumas delas sofrer graves consequências financeiras se não efectuarem uma adaptação tem- pestiva, para o que é necessária uma acção urgente da Comissão, bem como das administrações nacio- nais e regionais; 5. Recomenda vivamente que o Conselho Europeu de Helsínquia, a realizar apenas algumas semanas antes da entrada no ano 2000, adopte medidas adequadas e faça uma declaração para dar a conhecer aos cidadãos europeus a situação exacta do problema e os riscos potenciais; 6. Solicita aos países membros da OCDE que proporcionem, com carácter de urgência, recursos especí- ficos aos países da Europa Central e Oriental e aos NEI, destinados ao financiamento de alternativas às suas centrais nucleares durante a passagem do milénio e a médio prazo, ao encerramento das centrais de ener- gia nuclear que deixaram de satisfazer os padrões de segurança internacionalmente reconhecidos e ao financiamento de fontes alternativas de energia; 7. Encarrega a sua Presidente de transmitir a presente resolução à Comissão, ao Conselho, ao Conselho de Segurança das Nações Unidas, à AIEA e aos governos dos Estados-membros, dos países candidatos à adesão e dos países membros da OCDE. 7. Timor Leste B5-0271, 0273, 0280, 0289, 0299 e 0307/1999 Resolução do Parlamento Europeu sobre Timor Leste O Parlamento Europeu, 6 Tendo em conta as suas anteriores resoluções sobre Timor Leste, 6 Tendo em conta a resolução 1264/99 do Conselho de Segurança das Nações Unidas, 6 Tendo em conta a Declaração da Presidência feita em nome da nome da União Europeia em de 21 de Setembro de 1999, 6 Tendo em conta o acordo sobre Timor Leste, assinado entre Portugal e a Indonésia em 5 de Maio de 1999, e o acordo sobre as formas de consulta do povo de Timor Leste por votação directa e medidas de segurança, assinado na mesma data entre as Nações Unidas e os governos da Indonésia e de Portu- gal, A. Considerando que o resultado do referendo expressa de forma clara a vontade dos timorenses de aceder à independência, com 78,5 % de votos a favor, B. Considerando que a UNAMET e os observadores internacionais, incluindo a delegação do PE e a dele- gação do Conselho, reconheceram a legalidade e a validade do referendo, C 189/232 Jornal Oficial das Comunidades Europeias PT 7. 7. 2000 Quinta-feira, 18 de Novembro de 1999 C. Considerando que, após o anúncio do resultado do referendo, a polícia e o exército indonésios lança- ram uma campanha de terror e de barbárie, pondo em risco a sobrevivência de todo um povo, D. Considerando que, em 12 de Setembro de 1999, a Indonésia reconheceu a necessidade da presença de uma força de manutenção da paz em Timor Leste, E. Considerando que a força internacional começou a deslocar-se para Timor Leste em 20 de Setembro de 1999, F. Considerando que esta deslocação demonstra a vontade da comunidade internacional de pôr termo ao massacre da população civil e de encontrar uma solução pacífica e duradoura para a questão de Timor Leste, baseada na autodeterminação do seu povo, G. Considerando que a situação humanitária continua a ser gravíssima em Timor Leste, bem como em Timor Ocidental, e que o ACNUR receia uma deterioração da situação se não houver uma intervenção das autoridades indonésias no sentido de controlar a actividade das milícias, H. Considerando que, segundo informações do ACNUR, ainda se encontrarão em Timor Ocidental cerca de 250. 000 refugiados e que, destes, pelo menos 150. 000 desejam regressar, I. Considerando que se registou uma série de incidentes destinados, ao que tudo indica, a interromper o programa de repatriação para Timor Leste levado a cabo pelo ACNUR, J. Alarmado com notícias de que um elevado número de refugiados foi deslocado para ilhas mais peque- nas, longe da atenção dos órgãos de comunicação social internacionais e fora do alcance das agências humanitárias, K. Considerando que a estação das chuvas que se aproxima poderá não apenas dificultar a preservação de provas de atrocidades, mas também adiar a repatriação de refugiados de Timor Ocidental e, assim, causar novas catástrofes humanitárias, L. Manifestando a sua preocupação com informações segundo as quais foram cometidas em todo o ter- ritório de Timor Leste violações sistemáticas e flagrantes do direito humanitário internacional e dos Direitos do Homem, e sublinhando que os autores de tais violações são pessoalmente responsáveis pelas mesmas, M. Considerando que, uma vez realizada a transição para a independência, Timor Leste poderia tornar-se signatário da Convenção de Lomé, como parte do grupo do Pacífico, Reconhece e apoia a vontade democraticamente expressa pelo povo de Timor Leste de se tornar 1. independente e de criar um novo Estado; 2. Acolhe com agrado o envio de uma força internacional de paz para Timor Leste; Elogia a contribuição dos países membros das Nações Unidas, em particular da Austrália e dos países 3. da ASEAN, os quais colocaram tropas e material de apoio à disposição da força internacional; 4. Apela à força internacional para continuar a cumprir o seu mandato de restaurar a paz e a seguran- ça, facilitando as operações de assistência humanitária e protegendo e apoiando a UNAMET no desempe- nho das suas missões; 5. Solicita ao Governo da Indonésia que colabore plenamente com a força internacional e com as agên- cias humanitárias no sentido do cumprimento dos respectivos mandatos e que facilite a imobilização e o desarmamento de elementos paramilitares activos na fronteira, os quais impedem a continuação do pro- grama de repatriação e a ajuda humanitária nos campos de refugiados; 6. Condena qualquer deslocação forçada de refugiados e solicita ao Governo indonésio que permita o acesso pleno e incondicional das agências humanitárias, que garanta que a livre vontade dos refugiados não seja posta em causa por propaganda enganosa e que ajude à repatriação segura dos que desejam regressar; 7. 7. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 189/233 Quinta-feira, 18 de Novembro de 1999 7. Apoia plenamente os esforços do ACNUR para concluir o seu programa de repatriação para Timor Leste dos que querem regressar antes do início da estação das chuvas, altura em que o acesso ao interior se torna mais difícil; solicita às autoridades indonésias que dêem total apoio a todas as acções destinadas à identificação da localização de um elevado número de refugiados cujo paradeiro ainda é desconhecido; 8. Condena veementemente os massacres e os actos criminosos perpetrados contra o povo de Timor Leste; insiste em que a impunidade por atrocidades cometidas não pode ser tolerada e solicita que uma comissão internacional de inquérito das Nações Unidas investigue urgentemente a responsabilidade pelos massacres e por todas as outras violações dos Direitos do Homem e do direito humanitário e que seja criado, com a maior brevidade possível, um Tribunal Internacional para os crimes cometidos em Timor Leste; 9. Solicita ao Conselho que estude a concessão de apoio técnico às autoridades das Nações Unidas em Timor Leste, tendo em vista a preservação e o exame das provas de atrocidades perpetradas durante a anterior ocupação do país; 10. Regista com agrado a criação da UNTAET, exorta a Missão das Nações Unidas a cumprir rapida- mente o seu mandato no que se refere à definição e implementação da administração de Timor Leste e solicita que os representantes do povo de Timor Leste sejam plenamente associados a este processo, res- peitando assim inteiramente a sua soberania; 11. Insta os Estados-membros da União Europeia, o Conselho ACP-UE e os países ACP a reconhecerem o Estado de Timor Leste e a estabelecerem relações diplomáticas com aquele novo país o mais rapidamente possível; 12. Solicita aos Estados-membros da União Europeia que dêem apoio aos refugiados de Timor Leste que se encontram na União Europeia e que desejam regressar ao seu país para participar nos esforços de reconstrução; 13. Solicita à União Europeia que promova, entre outros aspectos, a reconstrução da sociedade civil em Timor Leste e apela aos governos dos Estados-membros da UE, assim como à comunidade internacional em geral para, de forma urgente e eficaz, reforçarem o apoio humanitário ao povo de Timor Leste e ajudarem financeira e economicamente a reconstrução e a transição de Timor Leste para a independência; 14. Solicita à União Europeia que disponibilize urgentemente recursos orçamentais suficientes a favor de Timor Leste e reafirma a sua decisão de inscrever no orçamento da União Europeia para o ano 2000 uma verba de apoio à reconstrução, à actividade económica e ao processo de constituição do Estado de Timor Loro Sae, nomeadamente pela criação de uma rubrica específica, numa perspectiva plurianual; Solicita à Comissão que dê início aos preparativos para a rápida adesão de Timor Leste à Convenção 15. de Lomé; 16. Encarrega a sua Presidente de tomar a iniciativa de constituir uma delegação do Parlamento Euro- peu, tendo em conta as comissões e delegações competentes, que possa visitar o território de Timor para testemunhar a evolução da situação no país; 17. Encarrega a sua Presidente de transmitir a presente resolução ao Conselho, à Comissão, aos parla- mentos dos Estados-membros, ao Secretário-Geral das Nações Unidas, ao Governo da Indonésia, à ASEAN, ao líder do Conselho Nacional de Resistência Timorense, Xanana Gusmão, e ao ACNUR


title: Yttrande från Regionkommittén om "Meddelande från kommissionen - Handlingsplan för konsumentpolitiken 1999-2001"

eurovoc_concepts:
consumer information
consumer protection

text: C 57/74 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 Yttrande från Regionkommittén om ”Meddelande från kommissionen — Handlingsplan för konsumentpolitiken 1999–2001” (2000/C 57/12) BAKGRUND Kommissionens meddelande ”Handlingsplan för konsumentpolitiken 1999–2001” [KOM(1998) 696 slutlig]. Regionkommitténs presidiums beslut av den 15 juli 1998 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget ge utskott 5 ”Socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism” ansvaret för det förberedande arbetet. Det utkast till yttrande (CdR 181/99) som antogs av utskott 5 den 6 september 1999 (föredragande: Franz Josef Jung, D, PPE). Mot bakgrund av ovanstående 31:a plenarsession den 17–18 november 1999 (sammanträdet den 18 november). antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 1. Inledning 1. 1. Utgångsläge 1. 1. 1. Globaliseringen av marknaderna och de tekniska framstegen får allt större och mer bestående effekter för såväl tjänster och produkter som för försäljningsmetoderna. Konsumenterna erbjuds allt fler och ständigt nya produkter. Till detta kommer att det blir allt vanligare att produkterna inte längre tillverkas i den medlemsstat där konsumenten är bosatt, eller inom Europeiska unionen. Till följd av tekniska innovationer och vetenskapliga framsteg blir produktionsme- toderna och processerna mer och mer komplicerade och moderna, och vilka långsiktiga konsekvenser detta kan få för konsumenternas hälsa och säkerhet går ännu inte att med säkerhet bedöma. 1. 1. 2. Denna utveckling ställer konsumentpolitiken inför nya uppgifter och kommer därigenom att påverka den framtida konsumentpolitiken. Konsumenterna i Europa förväntar sig strikta hälso- och säkerhetsnormer för dessa produkter och tjänster, och genom dessa förväntningar skapas en måttstock för medlemsstaternas och Europeiska unionens framtida poli- tik, i synnerhet när det gäller åtgärder, riskbedömning och lagstiftning. Denna utveckling, präglad av snabba förändringar, ställer stora krav på konsumenternas kunskaper och omdö- mesförmåga, något som de hittills inte alltid kunnat utveckla på alla områden. Europeiska kommissionen utgår från att medlemsstaternas regeringar härigenom i allt högre grad kommer att tvingas att vidta åtgärder, och att det i framtiden, vid sidan av förbättringar när det gäller samverkan och samordning kommer att krävas en mer flexibel och behovsin- riktad lagstiftningspolitik samt en mer objektiv utformning av politiken som inbegriper oberoende och vetenskapligt säkerställda bedömningar. Dessutom måste konsumenternas tillgång till information bli bättre och mer omfattande. A¨ ven när det gäller tjänster förändras marknaderna 1. 1. 3. och därigenom konsumenternas förväntningar. Allt fler konsu- menter efterfrågar i egenskap av lekmän exempelvis komplice- i samband med en rade finansiella tjänster, bland annat utökad, privat organiserad äldreomsorg. I motsats till varor är emellertid tjänster huvudsakligen anpassade till konsumenter- nas personliga behov, vilket försvårar en jämförelse med utbudet av andra tjänster och leder till ett minskat konkur- renstryck. Detta innebär en utmaning för den framtida konsu- mentpolitiken och kräver att man i de delvis redan föreliggande rättsliga bestämmelserna tar hänsyn till det allt mer komplice- rade utbudet. 1. 1. 4. Tjänster som tidigare uteslutande organiserades inom den offentliga sektorn har under senare år genomgått ge- nomgripande förändringar på grund av den liberalisering som genomförts. Avregleringen av dessa tjänster motiverades framför allt med att detta skulle innebära stora fördelar för konsumenterna till följd av den ökande konkurrensen. Europeiska kommissionen påpekar att det i vissa fall kan krävas ytterligare åtgärder för att den effekt som eftersträvades verkligen skall uppnås. 1. 1. 5. På grund av den snabba utbredningen av ny informa- tions- och kommunikationsteknik, och i synnerhet av Internet, genomgår marknadsförings- och försäljningsmetoderna om- fattande förändringar. Genom Internet får konsumenterna möjlighet att i den omfattning de önskar ta del av en mängd information och erbjudanden. Detta kan samtidigt innebära en risk, eftersom framför allt de rättsliga ramarna för elektronisk handel ännu inte är helt klarlagda. Behovet av engagemang på detta område innebär att det öppnas en mängd olika handlingsområden på europeisk nivå. 1. 2. Bakgrund 1. 2. 1. artikel 153 föreskrivs att gemenskapen skall säkerställa en hög konsument Genom Amsterdamfördragets nya 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/75 skyddsnivå och främja konsumenternas intressen genom att medverka till att skydda deras hälsa, trygghet och ekonomiska intressen samt genom att verka för deras rätt till upplysning, information och organisationsfrihet i intressebevakande syfte. 1. 2. 2. Första gången en hög konsumentskyddsnivå förkla- rades vara ett självständigt mål i unionsfördraget var redan i Maastrichtfördraget. I artikel 153 i Amsterdamfördraget blir detta mål bekräftat, betonat och vidareutvecklat. Det är också av stor betydelse för konsumentpolitikens fortsatta utveckling att man även i framtiden beaktar de krav som konsumentskyd- det ställer när man fastställer och genomför gemenskapens politik och åtgärder på andra områden. 1. 2. 3. Denna förstärkning av konsumenternas rättigheter och bekräftelsen av konsumentpolitiken som ett självständigt politikområde i Amsterdamfördraget var också något som Regionkommittén krävde i yttrandet av den 13 juni 1996 om kommissionens meddelande ”Konsumentpolitiska prioriterin- gar 1996–1998” (CdR 221/96 fin) (1). 1. 3. Målsättning Genom detta yttrande vill Regionkommittén — ge ännu ettbidrag till att stärka konsumentskyddet och konsumenternas rättigheter i Europeiska unionen, — stödja Europeiska kommissionen vid genomförandet av handlingsplanen för konsumentpolitiken 1999–2001, — ge förslag till förbättringar av konsumentskyddet, — betona medlemsstaternas och de lokala och regionala för förverkligandet av konsu- myndigheternas ansvar mentskyddet i Europa, — bidra till att Europeiska kommissionen, medlemsstaterna och de lokala och regionala myndigheterna kan ha ett aktivt konsumentpolitiskt samarbete med näringslivet, konsumentorganisationerna och konsumenterna. 2. Innehåll 1999–2001 i handlingsplanen för konsumentpolitiken I den konsumentpolitiska handlingsplanen 1999–2001 pre- senterar Europeiska kommissionen en uppgiftsram vars målsättning är att konsumenterna i EU skall kunna göra sig hörda på ett bättre sätt, att säkerställa en hög hälso- och säkerhetsnivå samt att oförbehållsamt tillvarata konsumenter- nas ekonomiska intressen i Europeiska unionen. Med dessa tre prioriterade mål för konsumentskyddet vill Europeiska kommissionen inleda det nya årtusendet. (1) EGT C 337, 11. 11. 1996, s. 49. 2. 1. En starkare röst för konsumenterna i EU 2. 1. 1. Europeiska kommissionen utgår från att konsumen- terna själva har ett visst ansvar för att tillvarata och bevaka sina intressen, men genom de allt mer komplicerade förhållan- dena och det ständigt ökande informationsutbudet, inte minst på grund av informationssamhällets utveckling, är de beroende av ett effektivt och objektivt understöd. Detta gäller i särskilt hög grad för vissa befolkningsgrupper. 2. 1. 2. En förutsättning för att konsumenternas intressen skall kunna tillvaratas på ett effektivt sätt är att det finns effektiva konsumentorganisationer. För att konsumentorgani- sationerna på ett effektivt, kompetent och oberoende sätt skall kunna ägna sig åt konsumenternas angelägenheter, exempelvis i form av information, rådgivning och representation, krävs det ekonomiskt och fackmässigt understöd. I detta syfte lägger kommissionen i bilaga 1 i meddelandet fram förslag om som utbildningsåtgärder komplement till det befintliga utbildningsutbudet, samt förslag till fortbildningsåtgärder. konsumentorganisationerna för 2. 1. 3. Europeiska kommissionen betonar den betydelse dialogen har för att säkerställa att konsumenternas intresse tillvaratas på lämpligt sätt i förhållande till andra aktörer i samhället. Det handlar inte bara om konsumenternas dialog med näringslivet eller de lokala, regionala och nationella myndigheternas dialog med Europeiska kommissionen, utan även om Europeiska kommissionens dialog med tredje land och med internationella organisationer. För situation bättre att konsumenternas 2. 1. 4. skall uppmärksammas har Europeiska kommissionen för avsikt att under den europeiska opinionsbildningsprocessen vid sidan av ett utökat samråd med konsumentorganisationerna framför allt främja en sakinriktad dialog mellan konsumenter och producenter så att dessa om möjligt kan enas om självregle- ringsåtgärder för att lösa potentiella eller reella konflikter. För att konsumentfrågorna skall kunna beaktas på lämpligt sätt bör Europeiska kommissionens konsumentkommitté i framtiden rådfrågas när det gäller genomförandeåtgärder, utbildning och informationskampanjer inom Europeiska unionen. Kommis- sionen vill främja dialogen mellan näringslivet och konsumen- terna genom att ställa medel till förfogande för genomförande av (årligen återkommande) dialogrundor inom olika sektorer på ”lägsta” nivå, det vill säga mellan konsumenterna och näringslivet. 2. 1. 5. Dialogen mellan Europeiska kommissionen och kon- sumenterna på den europeiska inre marknaden bör fördjupas genom att man inrättar fler europeiska konsument-, informa- tions- och rådgivningskontor, så kallade euroinfocentrer. I samarbete med konsumentorganisationerna bör dessa euroin- focentrer bedriva en utökad PR-verksamhet gentemot all- mänheten. För att förbättra informationsflödet för alla som verkar inom eller utnyttjar dessa kontor har Europeiska kommissionen för avsikt att skapa ett nätverk mellan sina egna enheter och euroinfocentren. C 57/76 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 2. 1. 6. Europeiska kommissionen anser även att det är viktigt att stödja konsumentutbildningen i medlemsstaterna. Gemenskapen skall bidra till detta genom att i samarbete med de nationella, regionala och lokala myndigheterna verka för utbyte av bästa metoder när det gäller konsumentutbildning inom skolväsendet. Kommissionen har här för avsikt att inrikta sig på läromedelsutveckling, lärarfortbildning och samverkans- former mellan skolor och lokalsamhällen. 2. 2. En hög hälso- och säkerhetsnivå för konsumenterna i EU 2. 2. 1. tyngdpunkter: På detta område har kommissionen fastställt följande — Politik baserad på vetenskap. — Säkrare produkter. — Säkrare tjänster. — Bättre genomförande, övervakning och reaktion på nöd- situationer. 2. 2. 2. I handlingsplanen hänvisar Europeiska kommis- sionen till de ökande riskerna för konsumenternas hälsa och säkerhet till följd av mer komplicerade produkter och tjänster. Kommissionen pekar särskilt på nödvändigheten av ett konse- kvent och objektivt förfarande när de politiska strategierna utarbetas och anser att dessa måste bygga på en oberoende, vetenskaplig riskbedömning. I detta sammanhang betonar Europeiska kommissionen att även oförutsedda negativa effek- ter och risker för konsumenternas hälsa och säkerhet snabbt måste upptäckas och bedömas, samt att man omedelbart måste vidta lämpliga åtgärder. 2. 2. 3. Europeiska kommissionen har därför som mål att konsolidera och effektivisera de vetenskapliga kommittéernas arbete, ett mål som bland annat kan uppnås genom harmoni- serade riktlinjer för kommittéernas procedurer och metoder. Europeiska kommissionen har för avsikt att införa en kritisk bedömningsmetod med hjälp av så kallade referensgrupper och genom samarbete i form av ett nätverk mellan de vetenskapliga kommittéerna och motsvarande nationella or- gan. Dessutom vill kommissionen undersöka i vilken mån hela riskhanteringsprocessen kan förbättras inom ramen för ett enhetligt riskanalyskoncept. Utveckling av riktlinjer för en omfattande tillämpning av försiktighetsprincipen på Europeisk nivå är också något som omnämns. 2. 2. 4. Riskerna för konsumenterna gör inte halt vid Euro- peiska unionens yttre gränser, och därför strävar man även på internationell nivå efter att nå samförstånd om en riskanalys beträffande livsmedels- och produktsäkerhet och om att införa försiktighetsprincipen. 2. 2. 5. När det gäller lagstiftningen på livsmedelsområdet läggs det i handlingsplanen fram ett förslag till ramdirektiv om livsmedelslagstiftningen, och vidare planeras ett meddelande om åtgärder på livsmedelsområden som är särskilt relevanta för konsumenterna, nämligen märkning, hygien och kontroll. Dessutom planeras en förenkling och skärpning av direktiven om veterinärhygien och livsmedelshygien. Andra mål inom ramen för ändringar av redan existerande rättsregler gäller en förstärkt egenkontroll hos aktörerna genom hela livsme- delskedjan samt att kommissionen skall utföra revisioner av de nationella kontrollerna. 2. 2. 6. Förutom en planerad rapport om genomförandet av produktsäkerhetsdirektivet med förslag till omarbetning av direktivet överväger man också att vidta förbättringar av barnsäkerheten för produkter och spädbarnsartiklar i samband med upprättandet av nya produktnormer eller vid översynen av de redan befintliga normerna. 2. 2. 7. För att förbättra konsumentskyddet inom tjänstesek- torn planerar kommissionen att vid behov lägga fram förslag beträffande säkerheten i tjänsterna och om tjänsteleverantörer- nas ansvar. farliga produkter Varningssystemet 2. 2. 8. skall för förbättras och byggas ut. Dessutom inrättas ett expertnätverk för nödsituationer. Målet att skapa säkrare livsmedel skall uppnås med hjälp av Kontoret för livsmedels- och veterinärfrå- gor i Dublin genom tillämpning av ett riskhanteringssystem och med hjälp av kontroller under samtliga faser av livsme- delsproduktionskedjan, inklusive kontroll av tillsynsorganen. För att säkerställa att gemenskapens rättsliga föreskrifter genomförs och tillämpas i medlemsstaterna nämner kommis- sionen uttryckligen möjligheten att inleda fördragsbrottsförfa- randen. 2. 3. Full respekt för konsumenternas ekonomiska intressen i EU Under denna titel pekar kommissionen på den 2. 3. 1. omfattande lagstiftning som redan finns för att främja konsu- menternas intressen. Att uppdatera denna lagstiftning och att stänga luckor i den är en uppgift för de närmaste åren. Dessutom måste det enligt kommissionens åsikt sörjas för att de föreskrifter som finns fungerar effektivt i praktiken. Därför är det också ett prioriterat mål att förbättra det administrativa samarbetet. Dessutom planerar kommissionen att vidta åtgärder för att förbättra verkställandet samt omsättningen av lagstiftningen i nationell rätt. I övrigt pläderar kommissionen för en balanserad tillämpning av reglerande och icke- reglerande lösningar (mjuk lagstiftning). 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/77 2. 3. 2. I samband med översynen av existerande lagar avser kommissionen att lägga fram förslag till anpassning av konsumentkreditlagstiftningen till dagens försäljningsmetoder och villkor. Kommissionen kommer också att undersöka olika metoder för att förhindra alltför stor skuldsättning och kommer eventuellt att avge rekommendationer om detta. Dessutom skall möjligheterna undersökas att förbättra regel- verket för försäkringsmäklare med syfte att göra det lättare att skriva gränsöverskridande avtal. Kommissionen kommer dessutom att undersöka om man på ett tillfredsställande sätt har genomfört rekommendationerna i meddelandet ”Hur konsumenternas förtroende för elektroniska betalningsmedel kan ökas på den inre marknaden”. Om undersökningen ger ett negativt resultat kommer kommissionen att föreslå ett direktiv på detta område. 2. 3. 3. I fråga om euron kommer kommissionen främst att göra en löpande övervakning av de tre rekommendationer som avgivits för detta område. Man överväger att föreslå lagstiftning om dubbla prisuppgifter samt åtgärder för att främja konsumentintressena vid användning av elektroniska betalningsmedel. Kommissionen vill också utnyttja rapporteringsskyl- 2. 3. 4. digheten i samband med de existerande lagarna till att göra en noggrann undersökning av dessa. Inom ramen för hand- lingsprogrammet skall följande rapporter läggas fram: Före slutet av 1999 — Rapport om tillämpningen av direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal. — Rapport om möjligheten av att inrätta effektiva instrument för att hantera konsumenters klagomål. — Rapport om tillämpningen av direktivet om vilseledande och jämförande reklam. Före slutet av 2001 — Rapport om genomförandet av direktivet om distansförsäljning. Utan tidsuppgift — Rapport om tillämpningen av direktivet om förbudsfö- relägganden. genomförandet samt kontrollen av Andra viktiga uppgifter i handlingsplanen är det 2. 3. 5. praktiska ge- menskapsrätten omsätts. Vad gäller genomförandet skall kom- missionen förenkla och förbättra det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna, mellan medlemsstaterna och kom- missionen samt mellan medlemsstaterna och konsumentorga- nisationerna. Samtidigt skall genomförandet samordnas bättre hos de nationella myndigheterna. att När det gäller konsumenternas tillgång till rättsmedel 2. 3. 6. prioriterar kommissionen den praktiska tillämpningen av direktivet om förbudsförelägganden. Dessutom vill kommis- sionen stödja genomförandet av de åtgärder och rekommenda- tioner som nämns i meddelandet om reglering av konsument- tvister utanför domstol. Kommissionen vill också undersöka om det finns behov att underlätta för konsumenterna att väcka talan kollektivt. 2. 3. 7. Kommissionen kommer också att sträva efter att konsumentintressena skall integreras bättre i unionens övriga I handlingsplanen för konsumentpolitiken politikområden. nämns först och främst olika tjänster i allmänhetens intresse. I fråga om dessa skall man eftersträva balans mellan de krav liberaliseringen av marknaderna ställer och de önskemål konsumenterna har om valmöjligheter i fråga om kostnader, kvalitet och överblick över utbudet. Därutöver vill kommis- sionen starkare integrera konsumenternas intressen när det gäller informationssamhället, som visserligen kan vara till stor nytta för konsumenterna, men som samtidigt innebär risker för dem, särskilt avseende säkerheten inom betalningssystemen, ansvarsfrågor, uppdelningen av ansvaret m. m. 3. Allmänna kommentarer 3. 1. Regionkommittén välkomnar att kommissionen har lagt fram ett meddelande om handlingsplanen för konsument- politiken 1999–2001 på basis av Amsterdamfördraget. Kom- missionen redogör för de framtida konsumentpolitiska åt- ljuset av Amsterdamfördragets gärderna och aktiviteterna i bestämmelser och förklarar i vilka sektorer den avser att koncentrera sina insatser under den kommande treårsperioden. Förutom översynen av den befintliga lagstiftningen aviserar kommissionen förslag som syftar till att åtgärda luckor i den. Dessa förslag kommer sannolikt att gälla försäljningen av ”mirakelmedel”, vilseledande påståenden om hälsoeffekter samt försäljning av typ kedjebrev. 3. 2. Regionkommittén anser att Amsterdamfördragets mål i artikel 153 om en hög konsumentskyddsnivå i EU är ett nödvändigt komplement till inre marknaden. A¨ ven av detta skäl välkomnar ReK uttryckligen kommissionens hand- lingsplan för konsumentpolitik. C 57/78 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 3. 3. Regionkommittén anser att kommissionens konsu- mentpolitiska handlingsplan 1999–2001 är ett grundläggande instrument för den fortsatta utvecklingen av konsumentskydd- et på europeisk nivå. Kommittén vill dock påpeka att hand- lingsplanen är allmänt hållen och att de åtgärder som nämns därför måste konkretiseras när den skall genomföras, och framför allt att man noga måste undersöka behovet av lagstiftning på europeisk nivå innan man börjar agera. 3. 4. Regionkommittén stöder kommissionens förslag till förstärkning av konsumentpolitiken på europeisk nivå och de prioriteringar kommissionen gör, dvs. att stärka konsumenter- nas ställning i unionen, att skapa en hög hälso- och säkerhets- nivå för konsumenterna samt att upprätthålla full respekt för konsumenternas ekonomiska intressen i EU. Kommittén påpekar dock att unionen enligt artikel 153 i Amsterdamför- draget endast skall bidra till detta. Regionkommittén betonar att gemenskapens konsu- 3. 5. mentskyddspolitik inte skall ha en defensiv prägel, utan att den efter noggrann undersökning skall angripa de problemom- råden som finns och påverka och ge stöd och framför allt främja de europeiska konsumenternas aktiva deltagande i den processen. Regionkommittén betonar dock också att gemenska- 3. 6. pens konsumentpolitik måste stå i samklang med principerna om subsidiaritet och proportionalitet enligt artikel 5 i Amster- damfördraget. I synnerhet i samband med kommissionens avsikt att starkare engagera sig i genomförandet uppmanar ReK kommissionen att beakta subsidiaritetsprincipen. Kom- mittén vill påpeka att tillämpningen av unionens rättsakter ligger inom medlemsstaternas ansvar, och i vissa fall inom regionernas ansvar. A¨ ven om konsumenterna själva också har ett visst 3. 7. ansvar för att tillvarata sina egna intressen, är de enligt Regionkommitténs mening ändå hänvisade till skydd från myndigheter eller hjälp från olika konsumentorganisationer. Det gäller framför allt uppgiften att skapa förutsättningar för en fungerande marknad och vid avreglering av allmännyttiga verksamheter samt på hälsoområdet och i fråga om den information som finns tillgänglig via de nya medierna. EU- medborgarnas rätt till information och utbildning samt rätt att organisera sig måste betraktas som grundläggande rättigheter som man måste värna om. Allt detta är en förutsättning för att de skall kunna utöva sina rättigheter som konsumenter. Regionkommittén vill påpeka att myndigheter och konsumen- torganisationer — i takt med samhällsutvecklingen och den ekonomiska utvecklingen inom Europeiska unionen (till exem- pel problemet med befolkningens stigande genomsnittsål- der) (1) — alltmer ställs inför frågor som berör de grupper som (1) Se CdR 388/97 fin — EGT C 251, 10. 8. 1998, s. 36 — Yttrande om Europeiska kommissionens rapport om det demografiska läget 1997. till följd av materiella eller personliga handikapp inte fullt ut kan uppfylla sitt konsumentansvar och därför i hög grad är hänvisade till olika former av hjälp. 3. 8. Regionkommittén ser positivt på att Europeiska kom- missionen betonar värdet av kompetenta och effektiva konsu- mentorganisationer och även föreslår att konsumentorganisa- tionerna skall stödjas. Detta är av central betydelse, inte bara för konsumenterna utan också för konsumentpolitiken på lokal, regional och nationell nivå samt på EU-nivå. Konsumen- torganisationerna måste vara i stånd att kanalisera och utvärde- ra det ständigt ökande informationsflödet, dels för att kunna tillhandahålla en effektiv konsumentrådgivning, dels för att på ett sakligt sätt kunna företräda konsumenternas intressen i de politiska beslutsprocesserna. På denna grund kan en konstruktiv och jämlik dialog 3. 9. föras mellan konsumenterna och näringslivet. I det samman- hanget välkomnar Regionkommittén speciellt Europeiska kommissionens avsikt att främja en regelbunden dialog inom olika sektorer, med målet att underlätta utarbetandet av självreglerande åtgärder. Kommissionens strävan att i minsta möjliga utsträckning tillgripa rättsakter kan bidra till att de lagstiftande organen avlastas, men framför allt till att ansvarsmedvetandet ökar hos berörda parter på lokal och regional nivå. ReK vill också uttryckligen betona att denna inriktning inte får gå ut över konsumenterna och att möjlighe- ten att i sista hand ändå lagstifta om konsumentskyddsåtgärder måste finnas kvar. 3. 10. Regionkommittén ställer sig också mycket positiv till att Europeiska kommissionen prioriterar ett systematiskt samråd med konsumentorganisationerna, den eftersträvade mer långtgående samordningen av samrådet på sektorsnivå och det planerade expertnätverket för konsumentfrågor. Enligt ReK:s uppfattning bör detta nätverk, som med hjälp av modern kommunikationsteknik bör kunna arbeta relativt kostnadseffektivt, vara kopplat såväl till Euroinfocentrer som till lokala och regionala myndigheter och befintliga konsumen- torganisationer. Största möjliga öppenhet och insyn är av grundläggande betydelse för medborgarnas inställning till Europeiska unionen och för deras förtroende för inre markna- den. Därför välkomnar ReK också förslaget att systematiskt inventera, sammanfatta och publicera den konsumentlagstift- ning som finns på EU-nivå och i de olika medlemsstaterna. 3. 11. Kommittén uppskattar särskilt kommissionens avsikt att ta större hänsyn till konsumenternas ekonomiska intressen även inom andra politikområden. Enligt ReK måste detta leda till att Europeiska unionens övriga politik i ännu högre grad än hittills kan förenas med skyddet av konsumenternas intressen. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/79 4. Särskilda kommentarer 4. 1. Regionkommittén vill framhålla att ökad hänsyn till konsumentintressena kan göra medborgarna mer positivt inställda till Europeiska unionen. En avvisande hållning från i de fall då befolkningens sida framträder som tydligast förväntade åtgärder från EU:s sida uteblir eller är otillräckliga — exempelvis i fråga om hälsoskydd och inom livsmedelssektorn. Den europeiska konsumentpolitiken har stor strategisk bety- delse när det gäller att föra EU närmare medborgarna. 4. 2. I och med att barn och ungdomar i allt snabbare takt får tillgång till modern kommunikationsteknik är det enligt Regionkommitténs mening speciellt viktigt att fostra dessa grupper till öppna, men också kritiska, konsumenter som framför allt är medvetna om sitt eget ansvar. Denna uppgift är också en angelägenhet för skolorna. Dessutom rör sig ungdo- mar i dag på inre marknaden på ett betydligt mer självklart sätt än för några år sedan. Så till vida framstår det också som ett följdriktigt förslag att konsumentskyddets europeiska dimension skall ingå i utbildningsmålen. Med en hänvisning till respekten för subsidiaritetsprincipen välkomnar ReK därför kommissionens erbjudande om att komma med ett bidrag i detta avseende. 4. 3. Regionkommittén ser också positivt på Europeiska kommissionens intentioner att i fortsättningen tillämpa ett vetenskapligt säkerställt förfarande för riskanalys och riskvär- dering i samband med åtgärder och beslut. BSE-krisen och den därmed sammanhängande djupgående förtroendeklyftan gentemot de europeiska konsumenterna har med all önskvärd tydlighet visat hur nödvändigt det är med ett sådant förfarande på EU-nivå. I framtiden måste man se till att endast sådana säkra och sunda livsmedel som lämpar sig för att konsumeras av människor saluförs på marknaden. 4. 4. För att livsmedelssäkerheten skall kunna garanteras måste hela produktionskedjan — från produktion till försäljning till de slutliga konsumenterna — omfattas på ett effektivt och heltäckande sätt. Såväl medlemsstaterna som regioner och kommuner uppmanas att i största möjliga utsträckning förbättra sin kontrollverksamhet och att med kommissionens hjälp också samordna insatserna ännu bättre sinsemellan. I detta sammanhang anmodas Europeiska kom- missionen att snarast möjligt lägga fram ett ramdirektiv för hela livsmedelslagstiftningen, i vilket grundprinciperna för gemenskapens livsmedelslagstiftning förankras och berörda parters skyldigheter klart definieras. 4. 5. Regionkommittén anser det vara positivt att kommis- sionen avser att utarbeta ett meddelande om åtgärder på livsmedelsområden som är särskilt relevanta för konsumenter- na, nämligen märkning, hygien och kontroll. Kommissionen uppmanas i detta sammanhang att utarbeta mer vittgående bestämmelser för märkning av livsmedel, så att konsumenterna får omfattande information om samtliga livsmedels innehåll, beståndsdelar och ursprung. Detta är särskilt viktigt för livsmedel som innehåller genetiskt modifierade organismer eller som framställts ur eller med hjälp av genetiskt modifierade organismer. Regionkommittén anser också att en omfattande märkning av livsmedel även är av intresse för konsumenter med allergier. Det är först när samtliga beståndsdelar anges som denna konsumentgrupp kan välja riskfria varor. 4. 6. Det är också nödvändigt att försiktighetsprincipen görs till ledstjärna för Europeiska kommissionen, medlemsstaterna, regionerna och kommunerna. Regionkommittén uppmanar kommissionen att konkretisera denna princip med avseende på den praktiska användningen och utarbeta klara och effektiva riktlinjer för tillämpningen av försiktighetsprincipen. 4. 7. Regionkommittén betonar att en likvärdig och enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten i medlemsstaterna är en nödvändig förutsättning för att inre marknaden skall fungera väl och för att man skall kunna vinna konsumenternas förtroende. Denna tillämpning måste också kontrolleras. En utvärdering av de ansvariga kontrollorganens och myndighe- ternas arbete med hjälp av moderna revisionsmetoder ses som ett fastställa om de nödvändiga övervakningsåtgärderna genomförs på ett effektivt och likvär- digt sätt över hela inre marknaden. Detta bidrar till en enhetlig tillämpning av gemenskapslagstiftningen. I det sammanhanget vill ReK dock framhålla att livsmedelskontroll faller inom medlemsstaternas, regionernas och kommunernas ansvar- sområden och måste göra det även i fortsättningen. lämpligt verktyg för att 4. 8. Regionkommittén stöder kommissionens avsikt att ge de europeiska normeringsorganisationerna i uppdrag att utarbeta nya produktnormer eller se över befintliga normer, i synnerhet i fråga om barnsäkerhet och spädbarnsartiklar. De europeiska konsumenterna bör dock i lämplig utsträckning involveras i dessa normeringsförfaranden. Regionkommittén ställer sig positiv till kommissionens 4. 9. målsättning att förbättra och bygga ut systemet för snabba larm om farliga konsumentprodukter. För att göra det möjligt för berörda myndigheter i medlemsstaterna, särskilt på livsme- delsområdet, att reagera snabbt och effektivt anser vi att man måste koncentrera varningsmeddelandena till de fall där folkhälsan är akut hotad, och ge medlemsstaternas ansvariga myndigheter nödvändig information om hur de farliga pro- dukterna spritts, så att de kan sätta in omedelbara och välriktade åtgärder. Meddelanden som har karaktären av allmän information skall lätt kunna skiljas från varningsmedde- landen. C 57/80 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 29. 2. 2000 4. 10. Regionkommittén är medveten om att självpåtagna förpliktelser från näringslivets sida eller frivilliga överenskom- melser mellan konsumentorganisationer och näringslivet är en välkommen komplettering eller ett alternativ till rättsregler. Sådana självpåtagna förpliktelser och överenskommelser måste emellertid ligga i linje med målet att upprätthålla en hög konsumentskyddsnivå. Dessutom har det grundläggande bety- delse för effekten att dessa instrument tillämpas och kontrol- leras under ordnade former. Kommittén ställer sig klart positiv till att kommis- 4. 11. sionen avser att modernisera dagens bestämmelser om konsu- mentkrediter och anpassa dem till befintliga försäljningsme- toder och villkor. 4. 12. Det finns ett stort intresse hos de europeiska konsu- menterna av att fullt ut kunna använda sig av elektronisk kommunikation och av den alltmer utvecklade elektroniska handeln. Detta förutsätter inte enbart avsevärda tekniska framsteg, utan kräver även ytterligare anpassningar av de rättsliga ramvillkoren. Regionkommittén vill klart markera att de rambestämmelser som skall garantera konsumentskyddet i informationssamhället rimligen bara kan fastställas på euro- peisk eller global nivå. det allmänna distansförsäljningsdirektivet I den pågående diskussionen om förslaget till direktiv 4. 13. om distansförsäljning av finansiella tjänster visar det sig att medlemsstaterna i stor utsträckning är överens om att reglerna i bilda för förhandlingarna. Det råder enighet om utgångspunkt att dagsläget i tillnärmningen av civilrätten inte motiverar fullständig harmonisering inom ramen för detta direktiv. Regionkommittén ställer sig bakom ståndpunkten att faststäl- lande av miniminormer bör ha förtur, eftersom det ger medlemsstaterna möjlighet att sätta en högre skyddsnivå. bör 4. 14. Regionkommittén ställer sig positiv till att kommis- sionen avser att undersöka i vilken mån det är nödvändigt och förnuftigt att underlätta kollektiva aktioner från konsumenter- nas sida. Kommissionen noterar emellertid att man har principiella invändningar i vissa medlemsstater mot att organi- sationer får ytterligare förstärkt rätt att väcka talan; här förutsätts att den individuella rätten är lättillgänglig för samt- liga konsumenter. arbetet under de kommande tre åren. Kommittén vill att man fortsättningsvis skall ägna ökad uppmärksamhet — även ur konsumentskyddssynpunkt — åt det utbredda användandet av läkemedel, särskilt antibiotika, i djurfoder och därmed i produktionen av livsmedel med animaliskt ursprung, samt åt hygienen på djurfoderområdet. 5. 2. Regionkommittén uppmanar kommissionen att med all kraft bevaka de europeiska konsumenternas intressen med avseende på hälsoaspekter, säkerhet och ekonomi, särskilt i berörda internationella organ och inom ramen för internatio- nella handelsförbindelser. 5. 3. Kommittén vill än en gång understryka att den euro- peiska rättsliga tillnärmningen inom konsumentskyddet måste genomföras på basis av miniminormer. På så sätt kan med- lemsstaterna behålla möjligheten att i linje med EG-fördraget höja minimiskyddsnivån på det nationella planet vid behov och ta hänsyn till nationella särdrag även när åtgärderna genomförs. 5. 4. Regionkommittén är medveten om att de europeiska konsumenterna blir alltmer intresserade av uppgifter om ursprung och sammansättning för saluförda produkter. Kom- missionen uppmanas därför att införa mer omfattande bestäm- melser om krav på märkning av livsmedel i syfte att stärka konsumentskyddet. Kommittén önskar även att man från den lagstiftande sidan gör det lättare att ange produkternas regionala ursprung. på tanke att marknaderna 5. 5. Med alltmer världsomspännande måste konsumenterna skyddas från inter- nationellt verksamma företags regelbrott. Gemenskapen bör därför förstärka sina insatser även på områden som berör konsumentskyddet på de globala marknaderna. blir 5. 6. Regionkommittén välkomnar att kommissionen ser en förstärkt representation för konsumentintressena på europeisk och internationell nivå som ett självständigt mål. Kommittén uppmanar därför kommissionen att tillmäta konsumentskyd- det den betydelse det förtjänar inom ramen för utvidgningspro- cessen, och stödja kandidatländerna i utvecklingen av ett eget konsumentskydd på nationell nivå. Det är enligt kommitténs åsikt absolut nödvändigt att bygga upp ett varaktigt samarbete över gränserna mellan regionala konsumentskyddsorganisa- tioner i medlemsstaterna och kandidatländerna. 5. Slutsatser 5. 1. De europeiska konsumenterna kommer framför allt att bedöma Europeiska unionens konsumentpolitik efter i vilken mån enbart felfria och sunda livsmedel och säkra produkter släpps ut på marknaden. Därför uppmanar Regionkommittén berörda institutioner att göra detta till en central tyngdpunkt i 5. 7. Det är kommitténs uppfattning att man bör försöka standardisera rättigheterna i konsumentskyddsdirektiven. Det är exempelvis lämpligt att harmonisera olika typer av returrätt och tidsgränser, formulera enhetliga definitioner av konsu- ment- och företagsbegreppen och utveckla en standardformu- lering för de internationella civilrättsliga klausulerna. 29. 2. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 57/81 5. 8. Regionkommittén menar att det är viktigare att de befintliga konsumentskyddsorganisationerna på nationell, re- gional och lokal nivå tillförs ytterligare resurser och nätverksmöjligheter, än att man inrättar ytterligare euroinfo- centrer. De är normalkonsumenternas viktigaste kontaktpunk- ter. 5. 9. Kommittén ställer sig positiv till systematisk invente- ring, sammanställning och publicering av gällande konsu- menträtt på EU-nivå, på regional nivå och i medlemsstaterna. Vi föreslår att även företagens frivilliga åtaganden förs in i en sådan databank. 5. 10. Vi uppmanar kommissionen att underrätta Region- kommittén med jämna mellanrum om hur åtgärdsplanen fortskrider och vilka framsteg som gjorts. Bryssel den 18 november 1999. Regionkommitténs ordförande Manfred DAMMEYER Yttrande från Regionkommittén om ”Förberedelser inför genomförandet av Kyotoprotokollet” (2000/C 57/13) BAKGRUND Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om ”Förberedelser inför genomförandet av Kyotoprotokollet” [KOM(1999) 230 slutlig] av den 19 maj 1999. Kommissionens beslut av den 28 maj 1999 att rådfråga Regionkommittén i enlighet med artikel 265 första stycket i EG-fördraget. Presidiets beslut av den 2 juni 1999 om att låta utskott 4 — fysisk planering, stadsfrågor, energi och miljö — utarbeta ett yttrande i ärendet. Protokollet om minskning av växthusgaser antaget vid den tredje konferensen för parterna till FN:s ramkonvention om klimatförändring (COP3) den 1–10 december 1997 i Kyoto. Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om att ge miljön en starkare roll gemenskapens energipolitik [KOM(1998) 571 slutlig]. i Regionkommitténs tidigare yttrande av den 18 september 1997 om ”Klimatförändringarna och energin” (CdR 104/97 fin) (1). Regionkommitténs tidigare yttrande av den 16 juli 1998 om kommissionens meddelande om ”Energi för framtiden: Förnybara energikällor. Vitbok för en gemenskapsstrategi och handlingsplan” [KOM(97) 599 slutlig] (CdR 57/98 fin) (2). Regionkommitténs tidigare yttrande av den 19 november 1998 om ”Meddelande från kommissionen om miljö och sysselsättning — En hållbar utveckling i Europa” (CdR 75/98 fin) (3). (1) EGT C 379, 15. 12. 1997, s. 11. (2) EGT C 315, 13. 10. 1998, s. 5. (3) EGT C 51, 22. 2. 1999, s. 41


title: Règlement (CE) n° 2453/1999 de la Commission, du 18 novembre 1999, modifiant les prix représentatifs et les droits additionnels à l'importation pour certains produits du secteur du sucre

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
raw sugar
representative price
sugar
white sugar

text: L 298/14 FR Journal officiel des Communautés européennes 19. 11. 1999 RÈGLEMENT (CE) No 2453/1999 DE LA COMMISSION du 18 novembre 1999 modifiant les prix représentatifs et les droits additionnels à l'importation pour certains produits du secteur du sucre LA COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES, (2) vu le traité instituant la Communauté européenne, (CE) no 2038/1999 du Conseil, du 13 vu le règlement septembre 1999, portant organisation commune des marchés dans le secteur du sucre (1), vu le règlement (CE) no 1423/95 de la Commission, du 23 juin 1995, établissant les modalités d'application pour l'importation des produits du secteur du sucre autres que les mélasses (2), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 624/98 (3), et notamment son article 1er paragraphe 2 deuxième alinéa et son article 3 paragraphe 1, (1) considérant que les montants des prix représentatifs et des droits additionnels applicables à l'importation de sucre blanc, de sucre brut et de certains sirops ont été fixés par le règlement (CE) no 1441/1999 de la Commis- sion (4), modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2434/1999 (5); considérant que l'application des règles et modalités de fixation rappelées dans le règlement (CE) no 1423/95 la Commission a connaissance aux données dont conduit à modifier lesdits montants actuellement en vigueur conformément à l'annexe du présent règlement, A ARRÊTÉ LE PRÉSENT RÈGLEMENT: Article premier Les prix représentatifs et les droits additionnels applicables à l'importation des produits visés à l'article 1er du règlement (CE) no 1423/95 sont fixés comme indiqué en annexe. Article 2 Le présent règlement entre en vigueur le 19 novembre 1999. Le présent règlement est obligatoire dans tous ses éléments et directement applicable dans tout État membre. Fait à Bruxelles, le 18 novembre 1999. Par la Commission Franz FISCHLER Membre de la Commission (1) JO L 252 du 25. 9. 1999, p. 1. (2) JO L 141 du 24. 6. 1995, p. 16. (3) JO L 85 du 20. 3. 1998, p. 5. (4) JO L 166 du 1. 7. 1999, p. 77. (5) JO L 296 du 17. 11. 1999, p. 19. 19. 11. 1999 FR Journal officiel des Communautés européennes L 298/15 du règlement de la Commission, du 18 novembre 1999, modifiant les prix représentatifs et les montants des droits additionnels applicables à l'importation du sucre blanc, du sucre brut et des produits du code NC 1702 90 99 ANNEXE Code NC 1701 11 10 (1) 1701 11 90 (1) 1701 12 10 (1) 1701 12 90 (1) 1701 91 00 (2) 1701 99 10 (2) 1701 99 90 (2) 1702 90 99 (3) Montant du prix représentatif par 100 kg net du produit en cause Montant du droit additionnel par 100 kg net du produit en cause (en EUR) 15,65 15,65 15,65 15,65 16,28 16,28 16,28 0,16 8,69 14,99 8,46 14,47 19,01 13,56 13,56 0,48 (1) Fixation pour la qualité type telle que définie à l'article 1er du règlement (CEE) no 431/68 du Conseil (JO L 89 du 10. 4. 1968, p. 3) modifié. (2) Fixation pour la qualité type telle que définie à l'article 1er du règlement (CEE) no 793/72 du Conseil (JO L 94 du 21. 4. 1972, p. 1). (3) Fixation par 1 % de teneur en saccharose