title: SKRIFTLIG FRÅGA E-2209/99 från Richard Corbett (PSE) till kommissionen. Strukturfondsanslag per capita.

eurovoc_concepts:
EU Member State
EU statistics
Luxembourg
Structural Funds

text: C 280 E/18 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 3. 10. 2000 p(cid:229) att det skulle f(cid:246)rekomma en etablerad och kontinuerlig administrativ praxis fr(cid:229)n de grekiska f(cid:246)rs(cid:228)k- ringstillsynsmyndigheternas sida som skulle st(cid:229) i strid med nationell f(cid:246)rs(cid:228)kringslagstiftning eller gemen- skapens f(cid:246)rs(cid:228)kringslagstiftning. N(cid:228)r det g(cid:228)ller parlamentsledamotens h(cid:228)nvisning till upptagande av f(cid:246)rs(cid:228)kringsf(cid:246)retags aktier till officiell notering f(cid:246)ruts(cid:229)gs inte specifikt en situation av detta slag i r(cid:229)dets direktiv 79/279/EG av den 5 mars 1979 om samordning av villkoren f(cid:246)r upptagande av v(cid:228)rdepapper till officiell notering vid fondb(cid:246)rs. I punkt I. 1 i lista A i bilagan till direktivet, d(cid:228)r villkor f(cid:246)r upptagande av aktier till officiell notering vid fondb(cid:246)rs anges (5), f(cid:246)reskrivs en allm(cid:228)n skyldighet i s(cid:229) m(cid:229)tto att (cid:148)bolagets r(cid:228)ttsliga st(cid:228)llning skall (cid:246)verensst(cid:228)mma med f(cid:246)r bolaget g(cid:228)llande lagar och andra f(cid:246)rfattningar vad betr(cid:228)ffar s(cid:229)v(cid:228)l dess bildande som dess verksamhet enligt bolagsordningen(cid:148). R(cid:229)dets direktiv 84/641/EEG av den 10 december 1984 om (cid:228)ndring, speciellt med avseende p(cid:229) reserisker, i f(cid:246)rsta direktivet (73/239/EEG) om samordning av lagar och andra f(cid:246)rfattningar om r(cid:228)tten att etablera och driva verksamhet med annan direkt f(cid:246)rs(cid:228)kring (cid:228)n livf(cid:246)rs(cid:228)kring (6) genomf(cid:246)rdes i grekisk lag genom presidentdekret DP 103/1990 av den 22 mars 1990, senast (cid:228)ndrad genom DP 225/1196. Kommissionen unders(cid:246)ker emellertid om andra best(cid:228)mmelser (cid:228)n de som omfattas av grekisk f(cid:246)rs(cid:228)kringslagstiftning skulle kunna hindra f(cid:246)rs(cid:228)kringsf(cid:246)retag, som i enlighet med f(cid:246)rs(cid:228)kringsdirektiven godk(cid:228)nts i andra medlemsstater, fr(cid:229)n att i Grekland tillhandah(cid:229)lla f(cid:246)rs(cid:228)kringar betr(cid:228)ffande hj(cid:228)lp p(cid:229) v(cid:228)garna. Kommissionen har redan p(cid:229)pekat detta f(cid:246)r de grekiska myndigheterna och kommer vid behov att inleda ett f(cid:246)rfarande enligt artikel 226 (f. d. 169) i EG-f(cid:246)rdraget. (1) (2) (3) (4) (5) (6) EGT C 27 E, 29. 1. 2000, s. 161. EGT L 228, 11. 8. 1992. EGT L 360, 9. 12. 1992. EGT L 374, 31. 12. 1991. EGT L 66, 16. 3. 1979. EGT L 339, 27. 12. 1984. (2000/C 280 E/016) SKRIFTLIG FR¯GA E-2209/99 fr(cid:229)n Richard Corbett (PSE) till kommissionen (29 november 1999) ˜mne: Strukturfondsanslag per capita I sitt svar p(cid:229) fr(cid:229)ga E-1558/99 (1) angav kommissionen att Luxemburg erh(cid:246)ll 0,04 procent, vilket (cid:228)r den l(cid:228)gsta andelen bland de 15 medlemsstaterna. Om kommissionen hade gjort sig besv(cid:228)ret att l(cid:228)sa fr(cid:229)gan, hade den sett att fr(cid:229)gan handlade om relativt v(cid:228)lst(cid:229)nd per capita. Skulle kommissionen nu vilja besvara fr(cid:229)gan om Luxemburg, den rikaste medlems- staten r(cid:228)knat per capita, (cid:228)r det land som f(cid:229)r de st(cid:246)rsta anslagen ur strukturfonderna per capita? Om s(cid:229) (cid:228)r fallet, hur motiverar kommissionen det? (1) EGT C 170 E, 20. 6. 2000, s. 34. Svar fr(cid:229)n Michel Barnier p(cid:229) kommissionens v(cid:228)gnar (6 januari 2000) F(cid:246)r n(cid:228)sta programplaneringsperiod 2000(cid:129)2006 f(cid:229)r Luxemburg ett st(cid:246)d p(cid:229) 31,23 euro per inv(cid:229)nare och (cid:229)r (1999 (cid:229)rs priser) fr(cid:229)n strukturfonderna. Om medlemsstaterna s(cid:228)tts upp i fallande ordning efter st(cid:246)d per inv(cid:229)nare hamnar Luxemburg p(cid:229) tolfte plats, vilket allts(cid:229) inneb(cid:228)r att landet inte f(cid:229)r det h(cid:246)gsta st(cid:246)det


title: Forslag til Rådets beslutning om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de gældende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser for visse typer mineralolie, når disse benyttes til særlige formål, i overensstemmelse med proceduren i direktiv 92/81/EØF

eurovoc_concepts:
State aid
excise duty
mineral oil
motor fuel
tax harmonisation

formats: html pdf

text: DA XXI/1818/99-Rev. 4 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 29. 11. 1999 KOM(1999)632 endelig udg. Forslag til RÅDETS BESLUTNING om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de gældende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser for visse typer mineralolie, når disse benyttes til særlige formål, i overensstemmelse med proceduren i direktiv 92/81/EØF BEGRUNDELSE Beskatningen af mineralolier i Fællesskabet reguleres i øjeblikket ved Rådets direktiv 92/81/EØF1, som angiver, hvilke produkter der behandles som mineralolier, og hvilke anvendelsesformål der indebærer beskatning. Det fastlægger tillige en række obligatoriske fritagelser fra de normale beskatningsregler og nogle valgfri fritagelser og nedsatte satser. Direktivets artikel 8, stk. 4, giver desuden Rådet mulighed for med enstemmighed på forslag af Kommissionen at give en medlemsstat tilladelse til at indføre yderligere fritagelser eller lempelser, hvis særlige politiske hensyn taler herfor. I øjeblikket findes der over 90 sådanne undtagelser. Direktiv 92/81/EØF fastsætter, at Kommissionen med regelmæssige mellemrum skal tage fritagelserne og lempelserne op til fornyet overvejelse. Hvis Kommissionen skønner, at de ikke kan opretholdes, fordi de fordrejer konkurrencen eller det indre markeds funktion eller er uforenelige med Fællesskabets politik for miljøbeskyttelse, skal det forelægge Rådet passende forslag. Alle undtagelserne i henhold til artikel 8, stk. 4, skal nybehandles inden den 31. december 1999, hvor tilladelsen i henhold til de relevante beslutninger udløber. Rådet skal undersøge situationen på grundlag af en rapport fra Kommissionen og træffe afgørelse om, hvorvidt tilladelserne skal ophæves, ændres eller udvides. Den seneste større undersøgelse af undtagelserne i henhold til artikel 8, stk. 4, resulterede i Rådets beslutning 97/425/EF af 30. juni 1997. Artikel 1 i denne beslutning vedrører undtagelser, som fortsat skal gælde automatisk, medmindre Rådet med enstemmighed og på forslag af Kommissionen beslutter, at de helt eller delvis skal ophæves eller ændres. Artiklen var resultatet af et kompromisforslag og blev kun modstræbende accepteret af Kommissionen, som mente at undtagelserne, der I mødeprotokollen blev der optaget en erklæring fra Kommissionen herom. Nærværende forslag fjerner derfor muligheden for automatiske forlængelser af undtagelserne og giver Rådet en mere effektiv kontrol over sådanne foranstaltninger derved, at det sikrer, at de undersøges med regelmæssige mellemrum, og at der træffes en positiv beslutning om, hvorvidt de skal opretholdes. i strid med EF-retten. tidsbegrænset, er ikke er Under drøftelserne forud for vedtagelsen af Rådets beslutning 97/425/EF blev spørgsmålet rejst, hvorvidt nogle af undtagelserne var forenelige med traktatens statsstøtteregler. Den i sidste ende vedtage beslutning fastsatte derfor, at undtagelserne i henhold til artikel 3 skulle behandles i en anden rådsbeslutning om, hvad der skulle ske med dem i fremtiden, og som skulle vedtages inden den 31. december 1998. Spørgsmålene om statsstøtte og de pågældende undtagelser blev således ikke løst på daværende tidspunkt. Rådet vedtog derfor sin beslutning 99/255/EF, hvorved undtagelserne i henhold til artikel 3 blev forlænget til den 31. december 1999, på hvilket tidspunkt Rådet mente, at spørgsmålene vedrørende statsstøtte burde være afklaret. Kommissionen har derfor foretaget en yderligere undersøgelse af gyldigheden af undtagelserne i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF, særlig med hensyn til, om de krænkede statsstøttebestemmelserne i traktatens artikel 87. Følgelig er 4 bestående undtagelser blevet identificeret som værende i strid med statsstøttereglerne. De er angivet særskilt i artikel 3 i dette forslag og tillades alene indtil den 31. december 2000, hvilket giver brugerne et år til at tilpasse sig den nye situation. 1 Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. 10. 1992, EFT L 316 af 31. 10. 1992. 2 Flere medlemsstater har desuden undtagelser, som muliggør nedsatte punktafgiftssatser eller fritagelser for spildolie, som anvendes som brændsel, enten direkte efter genindvinding eller efter en oparbejdningsproces, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. Kommissionen fik ligeledes optaget en erklæring om spildolie i mødeprotokollen vedrørende Rådets beslutning 97/425/EF, hvori den udtalte, at den agtede at holde disse undtagelser under opsyn i lyset af sin undersøgelse af behandlingen af spildolie. De nugældende undtagelser blev tilladt hovedsagelig på grund af bekymring med hensyn til bortskaffelse af spildolie. Med et fiskalt incitament til anvendelse af sådan olie betød undtagelserne, at det var mindre sandsynligt, at spildolien ville blive dumpet. træffer de nødvendige foranstaltninger Artikel 3 i det nugældende direktiv om bortskaffelse af olieaffald (75/439/EØF, ændret ved direktiv 87/101/EØF) fastsætter at "medlemsstaterne, når dette er muligt ud fra tekniske, for at økonomiske og organisatoriske hensyn, prioritere behandling af olieaffald ved regenerering". I lyset af en af De Europæiske Fællesskabers Domstols (Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland) mener Kommissionen, at afgiftsundtagelserne for spildolie strider mod målet med direktiv 75/439/EØF, som ændret. Disse undtagelser er derfor angivet særskilt i artikel 2 i dette forslag og tillades alene indtil den 31. december 2000, hvilket giver brugerne et år til at tilpassse sig den nye situation. For dog at sikre, at der tages hensyn til individuelle medlemsstaters eventuelle miljøbetragtninger, bestemmes det, at undtagelsen eventuelt kan forlænges ud over dette tidspunkt, hvis det er nødvendigt. Tilladelse til en forlængelse kræver en enstemmig beslutning i Rådet. sag C102-97 domme seneste i 3 Forslag til RÅDETS BESLUTNING om bemyndigelse af medlemsstaterne til fortsat at anvende de gældende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser for visse typer mineralolie, når disse benyttes til særlige formål, i overensstemmelse med proceduren i direktiv 92/81/EØF RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier2, særlig artikel 8, stk. 4, under henvisning til forslag fra Kommissionen, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) (4) (5) I henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF kan Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen give en medlemsstat tilladelse til at indføre fritagelse for eller nedsættelse af punktafgiften på mineralolier, hvis særlige politiske hensyn taler herfor; Rådet skal derfor inden den 31. december 1999 på forslag af Kommissionen beslutte, hvorvidt de undtagelser, der er gjort i form af fritagelser eller lempelser, som udløber den 31. december 1999, skal ændres eller forlænges for en yderligere periode; medlemsstaterne tillades automatisk at fortsætte med at anvende visse fritagelser eller lempelser i to år fra den 1. januar 2000 og efterfølgende i perioder på to år, medmindre Rådet inden den 31. december 1999 på forslag af Kommissionen træffer beslutning om, hvorvidt visse af eller alle disse undtagelser skal ophæves eller ændres; fritagelserne og lempelserne i henhold til artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF skal med mellemrum tages op til fornyet overvejelse for at sikre, at de fortsat er relevante, navnlig med hensyn til redelige konkurrencevilkår eller fordrejning af det indre markeds funktion eller Fællesskabets politik på miljøbeskyttelsesområdet; efter artikel 1 i Rådets beslutning 97/425/EF af 30. juni 1997 finder nogle fritagelser og lempelser automatisk anvendelse, medmindre Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen beslutter, at visse af eller alle disse undtagelser skal ophæves eller ændres; Kommissionen mener, at undtagelser, der ikke er tidsbegrænsede, er i strid med fællesskabsretten; undtagelserne bør derfor undersøges med regelmæssige mellemrum, og Rådet bør træffe positive beslutninger om, hvorvidt de skal videreføres; 2 EFT L 316 af 31. 10. 1992, s. 12. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31. 12. 1994, s. 46). 4 (6) (7) (8) (9) de fritagelser og lempelser, der tillades i henhold til artikel 1 i denne beslutning, bør fortsat gælde indtil den 31. december 2002; der bør fastsættes bestemmelse om deres forlængelse ud over denne dato; enhver forlængelse bør vedtages af Rådet med enstemmighed; de fritagelser og lempelser for spildolie, der er tilladt i henhold til artikel 2 i denne beslutning, er i strid med målet for direktiv 75/439/EØF som ændret; disse fritagelser og lempelser bør derfor ophæves; undtagelserne bør fortsætte med at gælde indtil den 31. december 2000 for at sætte brugerne i stand til at tilpasse sig den nye situation; der bør fastsættes bestemmelse om deres forlængelse ud over denne dato for at sikre, at der tages hensyn til individuelle medlemsstaters eventuelle miljøbetragtninger; enhver forlængelse bør vedtages af Rådet med enstemmighed; de fritagelser og lempelser, der tillades i henhold til artikel 3 i denne beslutning, bør ophæves, da de potentielt er i konflikt med statsstøttebestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab; ophævelsen bør ske gradvis for at sætte ikke fastsættes brugerne i stand til at bestemmelse om nogen yderligere forlængelse; tilpasse sig den nye situation; der bør fritagelserne og lempelserne i denne beslutning tillades, uden at dette berører statsstøttebestemmelserne i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab; for at Kommissionen kan sikre sig, at de bestående undtagelser er forenelige med fællesmarkedet og er i overensstemmelse med traktatens artikel 88, stk. 1, vil Kommissionen kunne foreslå egnede foranstaltninger, hvis det konstateres, at en betående undtagelse falder ind under traktatens artikel 87, stk. 1, eller ikke længere er forenelig med fællesmarkedet; ifølge traktatens artikel 88, stk. 3, skal alle planer om at yde ny støtte anmeldes til Kommissionen, og den må ikke gennemføres, før Kommissionen har givet sin tilladelse hertil; alle nye anmodninger om undtagelser i henhold til artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF, som måtte opfylde kriterierne i traktatens artikel 87, stk. 1, skal derfor anmeldes til Kommissionen i medfør af artikel 88, stk. 3 - VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 efter direktiv 92/82/EØF om indbyrdes I overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF og med forbehold af de af forpligtelser, der gælder punktafgiftssatserne for mineralolier3 tillades det følgende medlemsstater fortsat at anvende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser som anført nedenfor indtil den 31. december 2002, medmindre Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen inden denne dato træffer beslutning om, hvorvidt visse af eller alle disse undtagelser skal ændres eller forlænges for en nærmere bestemt periode: tilnærmelse 1. Belgien: – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring 3 EFT L 316 af 31. 10. 1992, s. 19. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/74/EF (EFT L 365 af 31. 12. 1994, s. 46). 5 – for flaskegas (LPG), naturgas og methan – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for sejlads i private lystfartøjer – ved nedsættelse for svær brændselsolie for at fremme brugen af mere miljøvenlige brændstoffer. Nedsættelsen skal specifikt knyttes til svovlindholdet, og satsen kan under ingen omstændigheder være lavere end 6,5 EUR pr. ton. 2. Danmark: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – ved delvis tilbagebetaling til virksomhederne, i overensstemmelse med EF's bestemmelser, og at den erlagte afgift, der ikke ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften eller tilbagebetales, kontrolafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen forudsat at afgifterne er – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring – ved nedsættelse for diesel sådanne for at incitamenter som f. eks. massefylde, fremme brugen af mere miljøvenlige er knyttet tekniske til bestemte brændstoffer, når specifikationer, svovlindhold, destillationsinterval, flammepunkt og indeks, og forudsat at disse satser ikke er lavere end de minimumssatser i EF- for punktafgiften på mineralolier, der er lovgivningen fastsat af – ved anvendelse forskellige punktafgiftssatser fra benzinstationer udstyret med genindvindingssystem for benzindampe og for benzin leveret fra andre benzinstationer, forudsat at de anvendte satser ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen for benzin leveret – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på benzin efter forskellige miljøkategorier, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om særlig de indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 3 og 4 – ved anvendelse af differentierede punktafgiftssatser for dieselolie, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, særlig de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 5. 3. Tyskland: – ved brug af affaldsgas som brændsel til opvarmning – for prøver af mineralolie, der anvendes til analyse, produktionsprøver eller andre videnskabelige formål 6 – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på fyringsolie, der anvendes af forarbejdningsindustrierne, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til Rådets direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, særlig de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 3 og 4. 4. Grækenland: – for køretøjer til lokal, offentlig transport – for LPG og methan til industrielt brug – for de nationale væbnede styrker – ved fritagelse for brændstoffer, der anvendes til drift af de officielle køretøjer, der benyttes af premierministerens departement og den nationale politistyrke – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de i EF- fastsat forudsat at de anvendte satser for punktafgiften på mineralolier, der er ikke er miljøkategorier, minimumssatser lovgivningen. 5. Spanien: – for LPG anvendt personbefordring som motorbrændstof i køretøjer til lokal, offentlig – for LPG anvendt som motorbrændstof i hyrevogne – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de i EF- fastsat forudsat at de anvendte satser for punktafgiften på mineralolier, der er ikke er miljøkategorier, minimumssatser lovgivningen. 6. Frankrig: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for brændstoffer, der benyttes af hyrevogne inden for grænserne af en årlig kvote – i forbindelse med visse foranstaltninger, der har til formål at yde bistand i områder, der affolkes – ved nedsættelse for svær brændselsolie for at fremme brugen af mere miljøvenlige brændstoffer. Nedsættelsen skal svovlindholdet, og afgiftssatsen på svær brændselsolie må ikke være lavere end den minimumssats for afgiften på svær brændselsolie, der er fastsat i EF-lovgivningen specifikt knyttes til – ved fritagelse for gas anvendt som motorbrændstof til offentlig transport efter en årlig kvote – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på et nyt brændstof bestående af en vand-frostvæske/dieselemulsion stabiliseret med overfladeaktive stoffer, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til 7 Rådets direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, særlig de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 5 – ved forbrug på Korsika, forudsat at de anvendte satser ikke er lavere end de i EF- for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat minimumssatser lovgivningen – ved en forskellig dieselafgiftssats for erhvervskøretøjer, forudsat at satsen ikke er lavere end den minimumssats, der er fastsat i EF-lovgivningen. 7. Irland: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for sejlads i private lystfartøjer – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring – for LPG, naturgas og methan anvendt som motorbrændstof – for motorkøretøjer, der benyttes af handicappede – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de i EF- fastsat forudsat at de anvendte satser for punktafgiften på mineralolier, der er ikke er miljøkategorier, minimumssatser lovgivningen. 8. Italien: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring – for brændstoffer, der benyttes af hyrevogne – ved brug af affaldsgas som brændsel til opvarmning – for methan anvendt som motorbrændstof – ved forbrug i områderne Val d'Aosta og Gorizia – for de nationale væbnede styrker – for ambulancer – ved nedsættelse for benzin, der forbruges i området Friuli-Venezia Giulia, forudsat at satsen ikke er lavere end den minimumssats, der er fastsat i EF- lovgivningen – ved nedsættelse for mineralolier, der forbruges i områderne Udine og Trieste, forudsat at satserne ikke er lavere end de minimumssatser, der er fastsat i EF- lovgivningen 8 – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på fyringsolie, der distribueres gennem net som brændselsolie til særlig ugunstigt stillede geografiske områder, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til Rådets direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, særlig de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 5 og 7. 9. Luxembourg: – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring – for LPG, naturgas og methan – ved nedsættelse for svær brændselsolie for at fremme brugen af mere miljøvenlige brændstoffer. Nedsættelsen skal specifikt knyttes til svovlindholdet, og satsen kan under ingen omstændigheder være lavere end 6,5 EUR pr. ton. 10. Nederlandene: – for LPG, naturgas og methan – for prøver af mineralolie, der anvendes til analyse, produktionsprøver eller andre videnskabelige formål – for de nationale væbnede styrker – ved anvendelse af forskellige punktafgiftssatser på LPG, der benyttes som motorbrændstof i køretøjer til offentlig transport, jf. dog forpligtelserne i henhold til direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier – ved anvendelse af forskellige dieselafgiftssatser for erhvervskøretøjer, forudsat at satserne ikke er lavere end de minimumssatser, der er fastsat i EF-lovgivningen. 11. Østrig: – for LPG anvendt personbefordring som motorbrændstof i køretøjer til lokal, offentlig – for naturgas og methan. 12. Portugal: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – ved fritagelse for LPG, naturgas og methan anvendt som brændstof til lokal, offentlig personbefordring – ved nedsættelse for brændselsolie, der forbruges i den selvstyrende region Madeira; nedsættelsen må ikke overstige ekstraomkostningerne ved transport af brændselsolien til forbrugsstedet – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de forudsat at de anvendte satser miljøkategorier, ikke er 9 minimumssatser lovgivningen for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF- – ved nedsættelse for svær brændselsolie for at fremme brugen af mere miljøvenlige brændstoffer. Nedsættelsen skal svovlindholdet, og afgiftssatsen på svær brændselsolie må ikke være lavere end den minimumssats for afgiften på svær brændselsolie, der er fastsat i EF-lovgivningen specifikt knyttes til – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på dieselolie, der anvendes i erhvervskøretøjer, forudsat at de anvendte satser er i overensstemmelse med forpligtelserne i henhold til Rådets direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i direktivets artikel 5. særlig de minimumssatser for mineralolier, 13. Finland: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for sejlads i private lystfartøjer – ved fritagelse for methan og LPG til alle formål – ved nedsættelse for diesel og gasolie til opvarmning, forudsat at satserne ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen – ved nedsættelse for reformuleret blyfri og blyholdig benzin, forudsat at satserne ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen – ved en fritagelse for punktafgifter på naturgas anvendt som motorbrændstof, jf. dog forpligtelserne i henhold til direktiv 92/82/EØF af 19. oktober 1992 om indbyrdes særlig de tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, minimumssatser, der er fastsat i direktivets artikel 7. 14. Sverige: – ved nedsættelse for mineralolier, der benyttes til industrielle formål, forudsat at satserne ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen – ved fritagelse for biologisk fremstillet methan og andre affaldsgasser – ved nedsættelse for diesel alt efter miljøklassifikation – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de i EF- fastsat forudsat at de anvendte satser for punktafgiften på mineralolier, der er ikke er miljøkategorier, minimumssatser lovgivningen – ved nedsættelse for mineralolier, der benyttes til industrielle formål, ved indførelse af såvel en lavere sats end standardsatsen og en nedsat sats for lavere end de energiintensive virksomheder, satserne ikke er forudsat at 10 minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er lovgivningen, og ikke giver anledning til konkurrenceforvridning fastsat i EF- – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF. 15. Det Forenede Kongerige: – for luftfart, der ikke er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81/EØF – for køretøjer til lokal, offentlig personbefordring – for LPG, naturgas og methan anvendt som motorbrændstof – for sejlads i private lystfartøjer – ved nedsættelse for diesel for at fremme brugen af mere miljøvenlige brændstoffer – ved anvendelse af forskellige afgiftssatser på blyfri benzin efter forskellige lavere end de i EF- fastsat forudsat at de anvendte satser for punktafgiften på mineralolier, der er ikke er miljøkategorier, minimumssatser lovgivningen. Artikel 2 I overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF og med forbehold af de forpligtelser, der gælder af punktafgiftssatserne for mineralolier tillades det følgende medlemsstater fortsat at anvende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser som anført nedenfor indtil den 31. december 2000, medmindre Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen inden denne dato træffer beslutning om, at de skal forlænges for en yderligere bestemt periode: efter direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse 1. Belgien: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 2. Tyskland: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 3. Spanien: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 4. Frankrig: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 5. Irland: 11 – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 6. Italien: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 7. Luxembourg: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 8. Østrig: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 9. Portugal: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 10. Finland: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. 11. Det Forenede Kongerige: – for spildolie, der genanvendes som brændsel, enten direkte efter genvinding eller efter en oparbejdningsproces for spildolie, hvor genanvendelsen er afgiftspligtig. Artikel 3 I overensstemmelse med artikel 8, stk. 4, i Rådets direktiv 92/81/EØF og med forbehold af de forpligtelser, der gælder af punktafgiftssatserne for mineralolier tillades det følgende medlemsstater fortsat at anvende punktafgiftsnedsættelser eller -fritagelser som anført nedenfor indtil den 31 december 2000: efter direktiv 92/82/EØF om indbyrdes tilnærmelse 1. Frankrig: – ved fritagelse for svær brændselsolie, der anvendes som brændsel ved fremstillingen af aluminiumoxid i byen Gardanne. 2. Irland: – ved fremstillingen af aluminiumoxid i Shannon-området. 3. Italien: – punktafgiftsfritagelse for mineralolier, der anvendes som brændstof ved produktionen af aluminiumoxid på Sardinien 12 – ved nedsættelse for brændselsolie til produktion af damp og for gasolie, der benyttes i ovne til tørring og aktivering af molekylsier i Reggio Calabria, forudsat at satsen ikke er lavere end de minimumssatser for punktafgiften på mineralolier, der er fastsat i EF-lovgivningen. Artikel 4 Rådets beslutning 1997/425/EF, 1998/274/EF, 1998/275/EF, 1999/83/EF, 1999/254/EF og 1999/255/EF ophæves med virkning fra den 1. januar 2000. De beslutninger, der er til behandling i Rådet, om anmodninger om undtagelser fra Finland, Portugal, Italien og Tyskland, ophæves også med virkning fra den 1. januar 2000. Artikel 5 Denne beslutning er rettet til medlemsstaterne. Udfærdiget i Bruxelles, den På Rådets vegne Formand 13


title: 1999/805/EC: Council Decision of 29 November 1999 authorising the Federal Republic of Germany to apply or to continue to apply reductions in, or exemptions from, excise duties on certain mineral oils used for specific purposes, in accordance with the procedure provided for in Article 8(4) of Directive 92/81/EEC

eurovoc_concepts:
Germany
excise duty
lead-free petrol
mineral oil
tax exemption
tax relief

formats: html pdf print

text: L 313/10 EN Official Journal of the European Communities 7. 12. 1999 COUNCIL DECISION of 29 November 1999 authorising the Federal Republic of Germany to apply or to continue to apply reductions in, or exemptions from, excise duties on certain mineral oils used for specific purposes, in accordance with the procedure provided for in Article 8(4) of Directive 92/81/EEC THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION, (6) (1999/805/EC) Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Directive 92/81/EEC of 19 October 1992 on the harmonisation of the structures of excise duties on mineral oils (1), and in particular Article 8(4), Having regard to the proposal from the Commission, Whereas: (1) (2) (3) (4) (5) Under Article 8(4) of Directive 92/81/EEC, the Council, acting unanimously on a proposal from the Commis- sion, may authorise any Member State to introduce exemptions from, or reductions in, excise duties on mineral oils on grounds of specific policy considera- tions; The German authorities have notified the Commission that they wish to apply a differentiated rate of excise duty from 1 April 1999 to heating fuel used by manu- facturing industries; The other Member States have been informed thereof; The Commission and all the Member States consider that the application of differentiated rate of excise duty to heating fuel used by manufacturing industries is justi- fied on environmental policy grounds as a result of environmental tax reforms and that it will not give rise to distortions of competition or hinder the operation of the internal market; The Commission regularly reviews reductions and exemptions to check that they are compatible with the operation of the internal market or with Community policy on protection of the environment; The Federal Republic of Germany has requested author- isation to apply differentiated rate of excise duty to heating fuel used by manufacturing industries from 1 April 1999; the Council is to review its application on the basis of a report from the Commission no later than 31 December 1999, when the authorisation granted by this Decision expires, HAS ADOPTED THIS DECISION: Article 1 In accordance with Article 8(4) of Directive 92/81/EEC and with the obligations laid down in Council Directive 92/82/EEC of 19 October 1992 on the approximation of the rates of excise duties on mineral oils (2), and in particular the minimum rates laid down in Articles 3 and 4 thereof, the Federal Republic of Germany shall be authorised to apply a differen- tiated rate of excise duty until 31 December 1999 to heating fuel used by manufacturing industries. This Decision shall apply as from 1 April 1999. Article 2 This Decision is addressed to the Federal Republic of Germany. Article 3 Done at Brussels, 29 November 1999. For the Council The President S. NIINISTÖ (1) OJ L 316, 31. 10. 1992, p. 12. Directive as last amended by Direc- tive 94/74/EC (OJ L 365, 31. 12. 1994, p. 46). (2) OJ L 316, 31. 10. 1992, p. 19


title: PREGUNTA ESCRITA E-2122/99 de Reinhold Messner (Verts/ALE) al Consejo. Nombramiento de un representante especial de la Unión Europea para el Tíbet.

eurovoc_concepts:
Tibetan question
common foreign and security policy
diplomatic profession
international human rights law
international negotiations
political prisoner

text: 18. 7. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 203 E/139 (2000/C 203 E/176) PREGUNTA ESCRITA E-2122/99 de Reinhold Messner (Verts/ALE) al Consejo (29 de noviembre de 1999) Asunto: Nombramiento de un representante especial de la Uni(cid:243)n Europea para el T(cid:237)bet Sin lugar a dudas, el Consejo conoce las resoluciones del Parlamento Europeo sobre la situaci(cid:243)n en el T(cid:237)bet de 13 de julio de 1995 (1), 15 de enero de 1998 (2) y 14 de mayo de 1998 (3). Dichas resoluciones, ademÆs de condenar la invasi(cid:243)n ilegal y la ocupaci(cid:243)n del T(cid:237)bet por parte de la Repœblica Popular de China, contienen una demanda expl(cid:237)cita al Consejo y a la Comisi(cid:243)n para que designen un representante especial de la Uni(cid:243)n Europea para el T(cid:237)bet, que deberÆ adoptar todas las iniciativas encaminadas a dar curso a las solicitudes de la Uni(cid:243)n en lo relativo a la situaci(cid:243)n de los derechos civiles y pol(cid:237)ticos en el T(cid:237)bet. El Parlamento Europeo, la Comisi(cid:243)n y varios primeros ministros europeos han comunicado al Dalai Lama su preocupaci(cid:243)n por la situaci(cid:243)n de los derechos humanos y civiles en el T(cid:237)bet y por la apertura de una negociaci(cid:243)n entre el Dalai Lama y las autoridades chinas sin condiciones previas de ambas partes. AdemÆs, el Parlamento Europeo ha solicitado reiteradamente noticias del prisionero pol(cid:237)tico mÆs joven del mundo, Gedhun Choeky Nyima, un niæo tibetano de 10 aæos secuestrado por las autoridades chinas a los 6 aæos, tras haber sido reconocido por el Dalai Lama como la œltima reencarnaci(cid:243)n del segundo jefe espiritual mÆs importante del T(cid:237)bet, el Panchen Lama. ¿Piensa el Consejo acoger la sugerencia pol(cid:237)tica de nombrar un representante especial de la Uni(cid:243)n 1. Europea para el T(cid:237)bet? 2. ¿Piensa la Uni(cid:243)n Europea hacer efectivas las promesas hechas al Dalai Lama respecto de la situaci(cid:243)n de los derechos humanos en el T(cid:237)bet y respecto de la apertura de una negociaci(cid:243)n entre el Dalai Lama y las autoridades chinas? ¿Puede el Consejo ejercer presi(cid:243)n sobre las autoridades chinas para que liberen a los prisioneros 3. pol(cid:237)ticos Gedhun Choeky Nyima, Nawang Chophel y Nawang Sandrol? (1) DO C 249 de 25. 9. 1995, p. 162. (2) DO C 34 de 2. 2. 1998, p. 169. (3) DO C 167 de 1. 6. 1998, p. 223. Respuesta (24 de enero de 2000) 1. El Consejo ha tomado buena nota de las Resoluciones del Parlamento Europeo referentes al T(cid:237)bet. La preocupaci(cid:243)n de la Uni(cid:243)n Europea por la situaci(cid:243)n en el T(cid:237)bet se ha puesto de manifiesto en sus reuniones con la Repœblica Popular China y, en especial, en el diÆlogo con China sobre los derechos humanos. Este diÆlogo, que se reanud(cid:243) en 1997, no es solamente un medio para promover el respeto por los derechos humanos y las libertades fundamentales, sino que pretende producir resultados concretos en cuanto a la mejora de la situaci(cid:243)n in situ. Para el Consejo, este diÆlogo podr(cid:237)a rendir resultados mÆs sustantivos que el mero nombramiento de un representante especial para el T(cid:237)bet. Uno de los objetivos de la Uni(cid:243)n Europea en el debate sobre los derechos de las minor(cid:237)as en distintas 2. regiones de China es, efectivamente, fomentar el diÆlogo entre el Gobierno chino y el Dalai Lama, esperando que este diÆlogo conduzca a una progresiva autonom(cid:237)a del T(cid:237)bet. La Uni(cid:243)n Europea no ha desaprovechado ninguna ocasi(cid:243)n para plantear esta cuesti(cid:243)n y seguirÆ presentÆndola a la Repœblica Popular de China a nivel ministerial y oficial. 3. El Consejo tambiØn plantea ante China casos individuales, y presiona para la liberaci(cid:243)n de los presos pol(cid:237)ticos. Gedhun Choeky Nyima, Nawang Chophel y Nawang Sandrol figuraban en la lista presentada y discutida con China a principios de aæo


title: Gemeenschappelijk Standpunt (EG) nr. 9/2000 van 29 november 1999, vastgesteld door de Raad, volgens de procedure van artikel 251 van het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, met het oog op de aanneming van een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Richtlijn 77/780/EEG van de Raad tot coördinatie van de wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen betreffende de toegang tot en de uitoefening van de werkzaamheden van kredietinstellingen

eurovoc_concepts:
approximation of laws
capacity to exercise rights
credit institution
right of establishment

text: C 26/12 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 28. 1. 2000 GEMEENSCHAPPELIJK STANDPUNT (EG) Nr. 9/2000 door de Raad vastgesteld op 29 november 1999 met het oog op de aanneming van Richtlijn 2000/(cid:133)/EG van het Europees Parlement en de Raad tot wijziging van Richtlijn 77/780/EEG van de Raad tot co(cid:246)rdinatie van de wettelijke en en de uitoefening van de bestuursrechtelijke bepalingen betreffende de toegang tot werkzaamheden van kredietinstellingen (2000/C 26/02) HET EUROPEES PARLEMENT EN DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, inzonderheid op artikel 47, lid 2, eerste en derde zin, (4) (5) In Richtlijn 1999/(cid:133)/EG van het Europees Parlement en de Raad (5) worden instellingen voor elektronisch geld omschreven. Om het vertrouwen van de houders te waarborgen moet worden voorzien in de mogelijkheid van terugbetaling van elektronisch geld, Gezien het voorstel van de Commissie (1), Gezien het advies van het Economisch en Sociaal ComitØ (2), HEBBEN DE VOLGENDE RICHTLYN VASTGESTELD: Volgens de procedure van artikel 251 van het Verdrag (3), Artikel 1 Overwegende hetgeen volgt: Richtlijn 77/780/EEG wordt als volgt gewijzigd: (1) (2) Overeenkomstig de doelstellingen van het Verdrag is het wenselijk de harmonische ontwikkeling van de werk- zaamheden van de kredietinstellingen in de gehele Gemeenschap te bevorderen, met name wat de uitgifte van elektronisch geld betreft. De werkzaamheden van sommige instellingen blijven hoofdzakelijk beperkt tot de uitgifte van elektronisch geld. Om ook op het gebied van de uitvoering van de monetaire beleidsmaatregelen een verstoring van de mededinging tussen uitgevers van elektronisch geld te voorkomen, is het aangewezen dat deze instellingen, onder toepassing van passende specifieke bepalingen waarin met hun speciale kenmerken rekening wordt gehouden, onder het toepassingsgebied van Richtlijn 77/780/EEG van de Raad (4) worden gebracht. (3) Het is derhalve raadzaam de in artikel 1 van Richtlijn 77/780/EEG gegeven definitie van kredietinstellingen tot genoemde instellingen uit te breiden. (1) PB C 317 van 15. 10. 1998, blz. 12. (2) PB C 101 van 12. 4. 1999, blz. 64. (3) Advies van het Europees Parlement van 15 april 1999 (PB C 219 van 30. 7. 1999, blz. 421), gemeenschappelijk standpunt van de Raad van 29 november 1999 en besluit van het Europees Parle- ment van (cid:133) (nog niet verschenen in het Publicatieblad). (4) PB L 322 van 17. 12. 1977, blz. 30. Richtlijn laatstelijk gewijzigd bij 1. artikel 1, eerste streepje, wordt vervangen door de vol- gende tekst: (cid:132)(cid:151) (cid:132)kredietinstelling(cid:148): a) een onderneming waarvan de werkzaamheden bestaan in het van het publiek in ontvangst nemen van deposito’s of van andere terugbetaalbare gelden en het verlenen van kredieten voor eigen rekening; of b) een instelling voor elektronisch geld in de zin van Richtlijn 1999/(cid:133)/EG van het Europees Parlement en de Raad van (cid:133) betreffende de toegang tot, de uitoefening van en het bedrijfseconomisch toezicht op de werkzaamheden van instellingen voor elek- tronisch geld (*). (*) PB L (cid:133)(cid:148); 2. aan titel IV wordt het volgende artikel toegevoegd: (cid:132)Artikel 13 bis Artikel 3 van Richtlijn 1999/(cid:133)/EG is van toepassing op kredietinstellingen. (cid:148). Richtlijn 98/33/EG (PB L 204 van 21. 7. 1998, blz. 29). (5) Zie bladzijde 1 van dit Publicatieblad. 28. 1. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 26/13 Artikel 2 Artikel 3 1. De lidstaten doen de nodige wettelijke en bestuursrechte- lijke bepalingen in werking treden om uiterlijk op (cid:133) (*) aan deze richtlijn te voldoen. Zij stellen de Commissie daarvan onverwijld in kennis. Wanneer de lidstaten die bepalingen aannemen, wordt in die bepalingen zelf of bij de officiºle bekendmaking daarvan naar deze richtlijn verwezen. De regels voor deze verwijzing worden vastgesteld door de lidstaten. Deze richtlijn treedt in werking op de dag van haar bekendma- king in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. Artikel 4 Deze richtlijn is gericht tot de lidstaten. Gedaan te (cid:133) 2. De lidstaten delen de Commissie de tekst van belangrijke bepalingen van intern recht mee die zij op het onder deze richtlijn vallende gebied vaststellen. Voor het Europees Parlement De voorzitster (cid:133) Voor de Raad De voorzitter (cid:133) (*) 18 maanden na de datum van inwerkingtreding van deze richtlijn. C 26/14 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 28. 1. 2000 I. INLEIDING MOTIVERING VAN DE RAAD Op 22 september 1998 heeft de Commissie aan de Raad een voorstel doen toekomen voor een richt- lijn tot wijziging van Richtlijn 77/780/EEG tot co(cid:246)rdinatie van de wettelijke en bestuursrechtelijke bepalingen betreffende de toegang tot en de uitoefening van de werkzaamheden van kredietinstellin- gen; dit voorstel was gebaseerd op artikel 47, lid 2, van het EG-Verdrag, en met name op de eerste en derde volzin daarvan. Het Europees Parlement heeft zijn advies in eerste lezing met betrekking tot dit voorstel uitgebracht op 15 april 1999. Het Economisch en Sociaal ComitØ heeft zijn advies uitgebracht op 27 januari 1999 en de Europese Centrale Bank heeft zijn advies uitgebracht op 18 januari 1999. Op 29 november 1999 heeft de Raad zijn gemeenschappelijk standpunt vastgesteld overeenkomstig artikel 251 van het Verdrag. II. ANALYSE VAN HET GEMEENSCHAPPELIJK STANDPUNT Dit gemeenschappelijk standpunt is een aanvulling op het gemeenschappelijk standpunt inzake de richtlijn betreffende de toegang tot, de uitoefening van en het bedrijfseconomisch toezicht op de werk- zaamheden van instellingen voor elektronisch geld. Instellingen voor elektronisch geld worden hierin omschreven als kredietinstellingen, zodat op deze instellingen de eerste en tweede bankrichtlijn (de Richtlijnen 77/780/EEG en 89/646/EEG van de Raad) van toepassing zijn en zij in aanmerking komen voor het Europees paspoort. Tegelijkertijd worden zo gelijke spelregels tot stand gebracht voor verschillende soorten van kredietinstellingen. Het door het Europees Parlement voorgestelde amendement 25 is volledig verwerkt in het gemeen- schappelijk standpunt, het artikel betreffende de terugbetaalbaarheid van elektronisch geld wordt van toepassing op alle kredietinstellingen. Men was evenwel van mening dat dit in technisch opzicht het best kan worden verwezenlijkt door het toevoegen van een nieuw artikel 13 bis aan de eerste bank- richtlijn (Richtlijn 77/780/EEG). Het artikel betreffende de uitvoering is aangepast aan het gemeenschappelijk standpunt inzake de richtlijn betreffende de toegang tot, de uitoefening van en het bedrijfseconomisch toezicht op de werk- zaamheden van instellingen voor elektronisch geld. Het door het Europees Parlement voorgestelde amendement 24 is opgenomen in de overwegingen, die voor het overige niet afwijken van het Commissievoorstel. III. CONCLUSIE In het gemeenschappelijk standpunt wordt het Commissievoorstel gevolgd en zijn de twee door het Europees Parlement voorgestelde amendementen verwerkt


title: Communication from the Commission to the Council on "fair trade"

eurovoc_concepts:
North-South trade
World Trade Organisation
approval
tariff policy
trade policy

text: EN COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Brussels, 29. 11. 1999 COM(1999) 619 final COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL on "fair trade" COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL on "fair trade" TABLE OF CONTENTS 1. Introduction. 3 2. The concept of fair trade. 3 3. How does fair trade work in practice?. 5 3. 1. 3. 2. 3. 3. The traditional Fair trade Movement. 5 Labelling initiatives. 5 Key organisations involved in fair trade. 6 4. Fair trade within the European Union. 7 4. 1. 4. 2. 4. 3. Commercial activity. 7 Political activity. 8 Consumer interest. 8 5. Current EU activities in support of fair trade. 9 5. 1. 5. 2. 5. 3. 5. 4. Financial support for organisations involved in fair trade. 9 Other financial support. 9 Legislation. 10 Other allied activities - ethical trade/codes of conduct. 11 6. Fair trade, the WTO and the growth of global trade. 12 7. Issues when considering further EU support of fair trade activities. 13 2 1. INTRODUCTION Article 177 of the Treaty establishing the European Community states that Community policy in the sphere of development co-operation shall foster: – – – "the sustainable economic and social development of the developing countries, and more particularly the most disadvantaged among them, the smooth and gradual integration of the developing countries into the world economy, the campaign against poverty in the developing countries. " “Fair trade” is an example of development occurring through trading relationships and improved commercial opportunities to bridge the gap between developed and developing countries and to facilitate the better integration of developing countries in the world economy. “Fair trade” initiatives give consumers the opportunity to contribute towards sustainable economic and social development in developing countries through their purchasing preferences. This document has been prepared following the undertaking by the Commission at the 1998 June Council to provide a Communication on fair trade and the Parliament request for a Communication (Fassa Report). It describes the concept of fair trade and gives a brief outline of the current situation with a view to assisting discussion on courses of action the EU could adopt to assist the development of fair trade within the EU, and thus contribute to the key aims of EU development policy as set out in Article 177 of the Treaty. This Communication therefore, provides the initial first step from which the Commission will develop its position in respect of fair trade and how this will integrate with existing Community policies. 2. THE CONCEPT OF FAIR TRADE The fair trade concept has been developing in western nations throughout the past 40 years or so, in response to a growing recognition that benefits accruing from trading and trade growth are not necessarily shared by all countries and all layers of the population within each country in a comparable manner. The objective of fair trade is to ensure that producers receive a price which reflects an adequate return on their input of skill, labour and resources, and a share of the total profit commensurate with their input. This is normally effected through an agreement by the participants in the fair trade initiative to pay a fair price which is negotiated on a case by case basis. In situations where the price of goods is agreed internationally (e. g. coffee and cocoa), a minimum price is set so that producers receive a return above the world price for their produce. This enables producers to adopt improved production systems and working conditions to the benefit of farmers and workers and the environment. Fair trade gives producers in developing countries higher revenues for their goods as well as increased opportunities to find new markets. In so doing fair trade aims to contribute to 3 establishing the conditions that can foster a higher level of social and environmental protection in developing countries. In Europe our citizens are protected by Community and national laws governing areas such as health and safety at work, protection of the environment, and employers and employees statutory rights and obligations. Similar statutory rights (for example, the core labour standards as they are embodied in the ILO declaration on fundamental rights at work of 18 June 1998) are still in the process of development in many developing countries, and even where these exist economic or other conditions may make it difficult to ensure that the law is respected. Fair trade aims to alleviate these conditions by enhancing sound economic development and sustainable growth from the bottom up. Fair trade also hopes to reduce some of the disparities that have evolved over the decades between industrialised and developing countries as a result of the relative decrease in the prices of basic and notably agricultural commodities. fair trade is particularly helpful For example, to small-scale producers, especially in agriculture and the handicraft sector since small-scale producers in developing countries are often living in isolated rural areas and do not produce a sufficient quantity to export directly. They become dependent on intermediaries for both selling their products and providing credit facilities. Some farmers have reduced this dependency by forming their own marketing co-operatives, enabling them to pool resources and shared technical expertise and facilities, including in some cases community services such as health clinics and schools. Alternative trading organisations (which are explained later in this document) can provide a critical bridge in the development of a successful co-operative through paying a fair trade price and by providing assistance as diverse as helping the co-operative to become established as an exporter to purchasing a fax machine. Fair trade initiatives can include provision for advance payments to producers and the establishment of contractual relationships to give longer-term security. Thus, the stability of revenues is improved, facilitating planning and investment, and producers have more control over decisions concerning the processing and marketing of their output. Fair trade can also provide the possibility for some of the revenue gained to be used for capacity building for such things as the establishment of producer groups (as previously described) and facilities to add value e. g. coffee bean processing. It should be emphasised that profits from fair trade are for the benefit of a community as a whole and not for personal gain. The fair trade concept applies especially to trade between developing countries and more developed states. It is not directly relevant to goods produced within the EU, where social and environmental standards are already enshrined in law. All domestic production, producers, and workers already benefit from levels of social and environmental protection at least as high as those established for fair trade products. Fair trade initiatives originate in private non-governmental organisations. They are incentive- based in the sense that they rely on consumer choice and do not manage trade or otherwise erect barriers to market access in different countries. Consumers are therefore given the opportunity to increase the standard of living and quality of life of producers in developing countries through a sustainable market-oriented approach. It should be noted that whilst the term fair trade may be considered a form of ethical trade the term is usually used with reference to fair trading operations which strengthen the economic position of small-scale producers and landowners which may otherwise be marginalised in mainstream patterns of trading. The term ‘Ethical trade’ is more usually used in relation to activities (e. g. codes of conduct) by multinational companies operating in developing 4 countries, which demonstrate their ethical and social responsibilities to employees or other associates. 3. HOW DOES FAIR TRADE WORK IN PRACTICE? There are a number of routes through which fair trade goods are made available to consumers. All routes are through private initiatives with the most common being through the traditional fair trade movement (including alternative trading organisations) and labelling initiatives, however, some individual companies or retailers not affiliated to any particular organisation, may make fair trade claims about some or all of their products. 3. 1. The traditional Fair trade Movement The concept of fair trade was originally developed by Non-Governmental Organisations (NGOs) interested in trade and development. The first fair trade initiatives involved the creation of alternative trading organisations or “fair trade businesses”. These were often started by churches or charities, although several have now become independent companies. The whole philosophy of this traditional fair trade route is based upon using fair trade principles as the foundation for commercial relationships with producers and suppliers in developing countries. The importing organisations identify and source products, import them and market them to consumers using a variety of methods, for example, direct retailing through “World Shops”, other NGOs, church groups, mail order, etc. All aspects of their commercial operations are based on a fair trade ethos, and as much of the final price as possible is passed back to the producers. In many cases any profits generated are devoted to development causes, although some are conventional commercial operations. The majority of products marketed through World Shops are not labelled as such; the purchase is done on the basis of confidence. The “brand names” or identities of these organisations are in themselves a sign to consumers that the products and business practices are in accordance with fair trade principles. However, there are established criteria and some monitoring take place by the organisations themselves or by their associates in the developing country. 3. 2. Labelling initiatives The second marketing route, which has developed steadily from its origins in the Netherlands in 1988, is through fair trade certification. The objective here is to follow normal distribution patterns in order to facilitate greater access to fair trade products. There is therefore, no longer the confidence of the close link between producer and outlet as with the traditional fair trade movement. Here, the importers and traders are normal commercial companies, and the goods are sold through normal retail outlets, but a fair trade label, awarded by a fair trade certification agency, signifies to the consumer that the goods and the marketing chain respect fair trade principles. The four fair trade labels used within the EU are “Max Havelaar”, “Transfair”, the “Fairtrade Mark” and “Rättvisemärkt”. The certification organisations (same name as the label) awarding them are all members of FLO (Fair Trade Labelling Organisations International) which co-ordinates at an EU level and at an international level. The certification agencies set the criteria that must be respected in order for a product to carry a fair trade label. These criteria are harmonised at international level, and are developed from international instruments such as the ILO (International Labour Organisation) Conventions and the United Nations’ Agenda 21 recommendations. They cover for example, such things as employment conditions, controls to prevent pesticides from contaminating rivers and drinking 5 water, and the protection of natural ecosystems. Currently criteria are developed on a product by product basis to enable the specific characteristics of production systems and trading patterns to be taken into account. Producers and traders can apply to the certification agencies to request the right to display a fair trade label on their produce. This is awarded to goods imported from producers in developing countries once the certifying agency is satisfied that the fair trade criteria governing production and marketing are respected. Producers and importers who have been assessed as complying with the fair trade criteria are included in international fair trade registers. Traders who wish to market fair trade products must buy from certified sources, as well as respecting the relevant inspection requirements for their own business operations. The certifying agencies are responsible for continuing to monitor producers, importers and traders qualifying to use fair trade labels to ensure that the criteria are strictly respected. Fair trade labelling schemes are financed by licence fees paid by importers and the traders who market fair trade products. These fees are related to turnover and volume of sales. The aim of the certification agencies is to be self-financing through the licence fees, but this only occurs once a sufficient volume of trade is built up, since the registration and licence fees must be set at levels which make certification viable for importers and traders, and ensure that participation in fair trade schemes generates additional benefits to producers. Initially therefore, costs can exceed revenue for the certification agencies, and many receive some financial support from other sources such as Governments or development NGOs. A fair trade symbol is displayed on the packaging, certifying that the production and marketing processes respect fair trade criteria. The label is additional to other labelling information requirements, such as quality classification and origin, which are governed by the normal statutory rules. 3. 3. Key organisations involved in fair trade NEWS! (Network of European World Shops) - created in 1994. NEWS! brings together the federations of the world shops in 13 European Countries (All Member States are members with the exception of Luxembourg, Portugal and Greece. Switzerland is also a member). Not all shops are within a federation; the situation varies according to the country. In certain cases all the shops are within a federation, in others not all of the shops are members, in other countries there are several federations or isolated groups. In addition to being sales points the shops also provide awareness raising through various activities such as fair trade days. NEWS acts as a co-ordinator for such activities. EFTA (European Fair Trade Association) – was established informally in 1987 and was officially registered as a European foundation in 1990. It represents 12 importers from Italy, 9 European Countries (8 Member States - Austria, Belgium, France, Germany, Netherlands, Spain, United Kingdom - and Switzerland). The World Shops generally get their products from national importers who may be linked to the shops. EFTA represents 60% of sales in the sector. IFAT (International Federation for Alternative Trade) - created in 1989 by alternative trading organisations in Africa, Asia, Australia, Japan, Europe, North America, and South America. IFAT is a coalition to promote fair trade and a forum for the exchange of information. It links agricultural and craft producers in the South with organisations in both the North and South. 6 FLO (Fair Trade Labelling Organisations International) -created in 1997, FLO International is responsible for the co-ordination of fair trade certification initiatives, the development of standard international fair trade criteria for each product, and co-ordinating monitoring to ensure that traders and producers respect the criteria. It is an umbrella body whose members are the various independent fair trade certification agencies which operate at national level within individual countries. Currently, there are 4 of these (previously mentioned) which operate in 12 Member States. These agencies hold a common product register of producer organisations - 300 producers in 29 countries. NEWS, EFTA, and IFAT form part of the traditional fair trade movement and FLO relates solely to the label. The traditional fair trade movement and the labelling organisations are interdependent since around 50% in value of labelled products are sold by the alternative marketing outlets such as the World Shop network or mail order. Moreover, the co-ordination carried out by the World Shop network at local level provides support and promotion of labelled products which do not have the structures or means to provide adequate sales promotion alone. In 1998 these organisations joined together to form FINE, which is an informal structure with the objective of information sharing, co-ordinating activities and arriving at common criteria. 4. FAIR TRADE WITHIN THE EUROPEAN UNION 4. 1. Commercial activity Initially the majority of fair trade goods available in Europe were imported by the alternative trading organisations and sold through specialist outlets such as the “world shops”. Such organisations continue to be an important channel for marketing fair trade products, and account for a high proportion of total sales. Most shops are managed at a local level by volunteers. There are more than 3 000 World Shops and 70 000 points of sale in Europe with approximately 100 000 volunteers. All play a significant role in raising awareness of development issues and the fair trade concept. In all EU Member States where fair trade labels exist (exist in all Member States with the exception of Spain, Portugal and Greece) the concept is now crossing over into the mainstream, and fair trade products are also available through supermarkets. In some cases supermarkets’ “own brand” products have qualified for fair trade labels. The principal products currently sold in the EU through fair trade initiatives, including both alternative trading organisations and labelling schemes, are coffee, craft products (including textiles and clothes), tea, chocolate, dried fruit, honey, sugar and bananas. Currently the only products labelled are coffee, cocoa, tea, bananas, sugar, and honey. In 1994, it was estimated that the total turnover of fair trade products in the EU was around EUR 175 million. Whilst in 1997 the figure was estimated to be in the region of EUR 200 to 250 million. Food products represent around 60% of retail turnover of fair trade products and of this figure almost half is from coffee sales. However, fair trade coffee represents only around 2% of the total coffee market in the EU. Fair trade bananas which are a more recent fair trade ‘product’ than coffee represent around 0. 2% of the total EU banana market. 7 4. 2. Political activity In addition to this commercial activity, there has been increasing political activity within the EU on the subject of fair trade in recent years. In January 1994 the European Parliament adopted a resolution on “promoting fairness and solidarity in North-South trade”1 calling for EC level initiatives to support fair trade, dedicated funding and the inclusion of fair trade in Community development and co-operation policy. In 1994 the Commission published a document on Alternative Trade, expressing its support for strengthening fair trade both in the South and the North. In 1996, the Economic and Social Committee issued an opinion on the “European “fair trade” marking movement”2 which in its conclusion welcomed the development of fair trade labelling initiatives and called on the Commission to create a dedicated Budget Line to support fair trade activities. This request was reiterated in the report on Fair trade (Fassa Report)3 adopted by the European Parliament in 1998 which also put forward a number of proposals for further Commission actions in support of fair trade. In addition to the interest in fair trade in general politicians, NGOs and lobby groups have been raising the issue of fair trade specifically in relation to bananas. The Commission has been questioned about its intentions as regards support for fair trade bananas by both the European Parliament and the Council of Ministers, and gave undertakings to investigate the measures that could be taken. Also, in October 1997 the EU-ACP Joint Assembly passed a resolution requesting the Commission to take action to assist those wishing to market fair trade bananas within the EU. 4. 3. Consumer interest An EUROBAROMETER survey, conducted on behalf of the Commission in 1997 gave an indication of the level of public interest in fair trade products. Overall, 11% of the EU fair trade goods, with the proportion varying widely population have already bought throughout the different Member States, from only 3% in Portugal and Greece, up to 49% in the Netherlands. The survey also revealed that almost three quarters (74%) of the EU population say they would buy fair trade bananas if they were available in the shops alongside “standard” bananas. A total of 37% of EU consumers said they would be prepared to pay a premium of 10% above the price of normal bananas for bananas of equivalent quality produced according to fair trade standards. Further analysis of the survey replies revealed that people with previous experience of fair trade products are much more likely to buy fair trade bananas, and would be willing to pay more for them. More than 9 out of 10 (93%) of consumers who had already bought fair trade goods would be prepared to buy fair trade bananas, and 7 out of 10 (70%) would pay a premium of at least 10% over the price of normal bananas. There is also evidence that retailers are becoming aware of and beginning to respond to consumer demand for some guarantees concerning the production conditions of goods they buy. 1 2 3 EP document A3-0373/93, PE 206. 396 CES 538/96 E/as EP document A4-0198/98, PE 225. 945 8 5. CURRENT EU ACTIVITIES IN SUPPORT OF FAIR TRADE 5. 1. Financial support for organisations involved in fair trade The Commission has already provided some limited financial support for activities relating to fair trade to NGOs within the EU and to producer groups in developing countries. The majority of this funding has been provided through Budget Line B7-6000 with a smaller amount from B7-6200. At present fair trade and ethical trade initiatives are included under the same heading of alternative trade. Under these budget lines assistance given so far has included finance to: – – – Fair trade labelling organisations for their activities to promote new products lines: these have included coffee, cocoa, bananas and orange juice. Activities have included principally consumer awareness campaigns and, educational activities. Currently, the Commission contributes towards the funding of all of the fair trade labelling organisations in member states, World shops - types of activities supported vary according to the needs of the different organisations. Most of these organisations are mainly concerned with the sale of goods and Commission support is for capacity building and promotional activities, EFTA for its advocacy activities, research, awareness raising, and campaigning. Other NGOs which are not directly linked to the fair trade organisations but which receive funding may also carry out some fair trade activities. Apart from these activities in Member States the Commission has also supported projects in developing countries. The proportion of funding applications submitted which relate to fair trade and ethical trade issues, and the share of such projects in total expenditure has been increasing consistently over recent years. Over the last 5 years, EUR 9 million has been used in support of educational development. In 1997, the Commission allocated EUR 2 911 511 under budget trade. For 1998 line B7-6000 in support of 15 awareness raising projects on fair approximately EUR 3 700 000 were proposed for both fair trade and ethical trade projects. The criteria governing expenditure under these budget lines do not cover the full spectrum of actions involved in making fair trade products available to EU consumers. For example, whilst publicity measures to increase consumer awareness of the fair trade concept in general are permitted, it is not possible to promote any specific fair trade product. This limits the usefulness of these budget lines for NGOs who wish to launch fair trade products on the EU market, where promotion accounts for a large part of the overall budget. 5. 2. Other financial support Over the last four years assistance has also been given to three projects on socially responsible consumption which include certain fair trade initiatives. Two of these projects have been completed and concerned consumer awareness raising. The third will be completed during the course of 1999 and concerns the development of a guide for consumers on ‘sustainable’ purchasing. These projects are under budget lines B5-1000 and B5-1050 and cover a total sum of nearly EUR 140 000. 9 Under the budget line B7-3000 the Commission has committed EUR 990 000 to a programme designed to provide children working in the carpet industry in Pakistan with food, medical care, part-time studies or skills. A further EUR 3 million have been committed for the future. In addition, EUR 4 million have been committed for projects in Nepal and India under the budget line B7-7070. As concerns bananas specifically, in April 1999 the Council adopted a Council regulation establishing a framework of assistance for traditional ACP suppliers of bananas. This regulation includes reference to the possibility of funding fair trade initiatives4. 5. 3. Legislation In accordance with the overarching objective of achieving a sustainable development, the Community is committed to integrate environmental considerations into other policies and is also placing more emphasise on the social aspects of trade globalisation. Following the line developed at the Copenhagen Summit, the EU has declared its intention to place more emphasis on the social aspects of the globalisation of trade. The EU is striving to make real progress towards the goal of making good inadequacies in core social standards throughout the world. The EU has begun to put these ideals into practice by incorporating the principle of awarding trade incentives for compliance with minimum social and environmental standards into its legislation concerning external trade. The EU Scheme of Generalised Tariff Preferences (GSP) established in Council Regulations (EC) No 3281/94 (industrial sector) and (EC) No 1256/96 (agricultural sector) in respect of products originating in developing countries provides for special incentive arrangements in the form of additional preferences to be granted to countries whose domestic legal provisions respect certain minimum social or environmental conditions. In accordance with the requirements of these regulations, in June 1997 the Commission presented a report to the Council on the results of the studies carried out in international fora on the link between international trade, social standards and the environment (COM(97) 260 final). In the light of the review conducted by the Council on the basis of the report, in October 1997 the Commission submitted a proposal for additional preferential tariff reductions and the modalities for benefiting from the special incentive arrangements concerning labour rights and environmental protection. On 25 May 1998, the Council adopted Regulation (EC) No 1154/98 implementing those special incentive arrangements. To take advantage of the social incentive regime the country must comply with the standards established by the International Labour Organisation (ILO) Conventions No 87 and No 98 to organise and to bargain concerning the application of the principles of the right collectively, and No 138 concerning the minimum age for admission to employment. In December 1998, the Council renewed the GSP scheme, including general and special incentive arrangements, for another period of three years until 31 December 20015. 4 5 Regulation (EC) No 856/1999 of 22. 4. 1999, OJ L 108 of 27. 4. 1999, p. 2 Regulation (EC) No 2820/98 of 21. 12. 1998, OJ L 357 of 30. 12. 1998, p. 1 10 The environmental regime addresses countries which meet the criteria of the International Tropical Timber Organisation (ITTO). Therefore, it can apply only to industrial products processed from tropical timber or agricultural products grown in tropical forests managed in accordance with ITTO standards, which for the time being are the only internationally recognised environmental standards in this area. 5. 4. Other allied activities - ethical trade/codes of conduct The New Economics Foundation carried out a study for the Commission on the use of social trade6. Their findings were published in labels as a means of communicating ethical November 1998. The study reviewed the various types of social labels in use from unilateral claims by individual manufacturers under their brand label to independently recognised labels such as fair trade and government or publicly approved labels such as the EU Eco-label although this is not a social label. It also outlined the preconditions for the effectiveness of a label, such as e. g. clarity, trust, or impact. The results of this study suggest that – ‘social labels are one possible device to deliver positive social change through the market’ and that ‘a portfolio approach to supporting ethical trade is preferable to public policy focused solely or indeed at all on the development of a social label’. The study underlines that ‘Social labels are deserving of EC support, in particular fostering civil society understanding of the issues which they address’. Businesses – mainly in the sectors of commerce, textiles and clothing, footwear, sporting goods and toys, but also producers of raw materials – are becoming increasingly aware of these issues with many having already introduced their own codes of conduct. Other initiatives carried out at European level since 1995 include joint declarations and codes of conduct on core labour standards (commerce, textile and clothing, footwear sectors)7 issued by the social partners within the framework of sectoral social dialogue. In addition, the EU organised a joint seminar on codes of conduct and labour standards with the US Department of Labour in Brussels on 20 February 1998. A follow-up was organised by the Department of labour in Washington DC on 10-11 December 1998. The need for monitoring codes of conduct, the involvement of all concerned and core requirements for a code of conduct were emphasised at a workshop organised by the Commission on 25 November 1998. The EP Committee on Development and Co-operation also called for the Commission to consider establishing a European monitoring platform in its draft report on ‘EU standards for European enterprises operating in developing countries: towards a European Code of Conduct and monitoring platform’ (Howitt Report). The report also proposed that the EP should act as the interim platform. The Committee on External Relations also called for the Commission to develop a model code of conduct at the European level (Sainjon Report). On 13 January 1999 the EP adopted the Sainjon Report and – with some modifications and amendments – the Howitt report on 15 January 1999. 6 7 ‘Social Labels -Tools for Ethical Trade’ - final report 1998, New Economics Foundation, Cinnamon House, 6-8 Cole Street, London, SE1 4HY, UK 1995: Charter on child labour of the social partners of the European footwear industry, CEC and FSE:THC. The charter was updated in 1997 and extended by consent of the European shoe retailers’ association (CEDDEC) and EuroFiet to the shoe retailing sector in 1998; 1996: Joint declaration on child labour of the social partners of the commerce sector, EuroCommerce and EuroFiet; 1997: Code of conduct of the social partners of the textiles and clothing sector, Euratex and ETUF:TCL containing the six ILO key labour conventions 11 6. FAIR TRADE, THE WTO AND THE GROWTH OF GLOBAL TRADE Trade has long been recognised as fundamental to the creation of wealth. Increasing global trade flow results in greater aggregate prosperity, and over the years the world’s trading nations have committed themselves to a process of encouraging global trade and reducing trade barriers. Among others this has enabled a number of lower income countries to develop their economies very rapidly within a relatively short time span. An explicit objective of the multilateral trading system is to ensure that the benefits of liberalisation also accrue to countries in the early stages of development. The process of reducing trade barriers through successive GATT rounds culminated in the creation of the World Trade Organisation (WTO) in 1995, whose objectives, inter alia, are to: “raise standards of living, ensure full employment allowing for an optimal use of the world’s resources in accordance with the objective of sustainable development, seeking both to protect and preserve the environment and doing so in a manner consistent with the respective needs of countries at different levels of economic development, Recognising further that there is need for positive efforts designed to ensure that developing countries, and especially the least developed among them, secure a share in the growth in international trade commensurate with the needs of their economic development. ” The Commission is fully committed to the aims and objectives of the WTO. A more open multilateral trading environment is the frame work which permits countries and their citizens to increase their prosperity and welfare. In establishing a more liberalised trading system there were concerns about the capacity of certain developing countries to fully benefit from the more open trading environment. Therefore, within the Marrakech Declaration establishing the WTO, signatories declared their intention to continue to assist and facilitate the expansion of the least developed countries’ trade and investment opportunities, and to monitor the impact of the Uruguay Round on fragile economies. Enabling producers in developing countries to take up and benefit from the opportunities offered through global trading is the basic premise of fair trade initiatives. Fair trade initiatives operate through voluntary participation. Consumers can create demand for fair trade products through their purchasing preferences, and producers and traders who wish to participate offer products to meet this demand after demonstrating their compliance with fair trade conditions, with resulting benefits for the primary producers. that To the extent fair trade initiatives remain private initiatives and operate through voluntary participation fair trade is consistent with a non-discriminatory multilateral trading system, as it does not impose import restrictions or other forms of protectionism. Fair trade initiatives can act as a market mechanisms which offer more choice to both producers and consumers, as their success particularly of labelled fair trade products in main stream shopping outlets depend on market demand. If governments were to introduce regulatory mechanisms based on fair trade concepts they would need to take their WTO obligations into account, so as to ensure in particular the transparent and non-discriminatory functioning of such schemes. 12 A new round of trade discussions within the WTO will begin in the near future. The Community is pleading in favour of a comprehensive Round with a broad and balanced agenda that appeals to all WTO Members. A prime EU objective in this regard is to pursue trade liberalisation in such a way that it is fully compatible with sustainable development as well as conducive to the raising of social standards and environmental protection worldwide. 7. ISSUES WHEN CONSIDERING FURTHER EU SUPPORT OF FAIR TRADE ACTIVITIES • Growth of Fair Trade Whilst the fair trade movement is now aligning itself under the single banner of FINE, fair trade initiatives are still developing on different levels. However, there is an increasing number of individual companies, not linked to these organisations, which make fair trade claims of a self-declaratory character or based on codes of conduct, developed by a single company or group of companies. Both the development of fair trade and that of ethical trade need to be dealt with in a coherent manner. • Définition Some of the difficulties surrounding fair trade stem from the fact that there is currently no legal definition, which leaves it open to the possibility of abuse. In addition, a single definition was only agreed by FINE as recently as mid 1999. Moreover, there is no single label or symbol to identify fair trade products. • Criteria Criteria for fair trade products tend to be variable between products, organisations and companies. The fair trade movement itself notably FINE has begun the process of outlining common criteria. The Fassa Report has proposed a set of minimum criteria for fair trade. With the multiplication of fair trade claims and labels, there is an increasing need for guidelines agreed between the different stakeholders with respect to fair trade criteria. Criteria should, on the one hand contribute to preventing misleading and unsubstantiated claims and labels and, on the other hand, facilitate participation by small producers. As a first step, consideration should be given to supporting NGO efforts to reinforce the to criteria development for capacity of fair trade labelling organisations with respect labelling and certification so that these are established in a transparent manner and their respect is subsequently verifiable. • Consumer Choice: criteria and monitoring Fair trade labels and claims need to achieve their objectives with regard to producers from developing countries and allow consumers to make properly informed choices. There is clearly a need, therefore, to study and review how such claims and labels are currently substantiated, verified and controlled either by fair trade organisations themselves, independent bodies or others. Subsequently, options for improvements in monitoring, verification and control of both claims and labels are to be considered, taking into account the costs and benefits, and notably the competitiveness of fair trade products. further 13 the Directive on Misleading Advertising8 could be considered as an For example, instrument for ex-post verification and control in order to ensure adequate protection for consumers. Consideration could also be given to an independent external monitoring or accreditation system. • Consumer information For fair trade initiatives to develop further the consumer needs to be better informed about the availability of fair trade products and the significance of fair trade labels. • Voluntary participation Participation in any fair trade scheme must remain voluntary. • WTO Compatibility When considering further support/actions for fair trade the Community will take into account its WTO obligations. Fair trade schemes should act as positive and voluntary trade incentives and mechanisms to improve both social and environmental conditions in favour of sustainable development. • Dialogue with the fair trade movement Consideration should be given to establishing a formal platform for dialogue with the fair trade movement with a view to discussing the issues outlined in this Communication and EU assistance in the development of fair trade. 8 Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading advertising, OJ L 250 of 19. 9. 1984 14


title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 2515/1999 της Επιτροπής, της 29ης Νοεμβρίου 1999, για τον καθορισμό των ποσών των ενισχύσεων για την προμήθεια στις Καναρίους Νήσους προϊόντων ρυζιού κοινοτικής προελεύσεως

eurovoc_concepts:
Canary Islands
EU production
aid system
rice
supply

formats: pdf print

text: 30. 11. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 305/3 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2515/1999 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 29ης Νοεµβρίου 1999 για τον καθορισµό των ποσών των ενισχύσεων για την προµήθεια στις Καναρίους Νήσους προϊόντων ρυζιού κοινοτικής προελεύσεως Η ΕΠΙΤΡΟΠΗ ΤΩΝ ΕΥΡΩΠΑΪΚΩΝ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, τον κανονισµό (ΕΟΚ) αριθ. 1601/92 του Συµβουλίου, της 15ης Ιουνίου 1992, περί ειδικών µέτρων σχετικά µε ορισµένα γεωργικά προϊόντα υπέρ των γαλλικών υπερποντίων διαµερισµάτων (1), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2348/ 96 (2), και ιδίως το άρθρο 3, Εκτιµώντας: (1) ότι, βάσει του άρθρου 3 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1601/ 92, η ικανοποίηση των αναγκών των Καναρίων Νήσων σε ρύζι διασφαλίζεται όσον αφορά την ποσότητα, τις τιµές και την ποιότητα µε τη συγκέντρωση, µε ισοδύναµους όρους διαθέσεως µε απαλλαγή από την εισφορά, κοινοτικού ρυζιού, πράγµα που συνεπάγεται τη χορήγηση ενισχύσεως για τις παραδόσεις κοινοτικής καταγωγής· ότι η ενίσχυση αυτή πρέπει να καθοριστεί λαµβάνοντας υπόψη ιδίως τις δαπάνες των διαφορετικών πηγών εφοδιασµού, και ιδίως την τιµή βάσης που εφαρµόζεται κατά την εξαγωγή προς τις τρίτες χώρες· (2) ότι ο κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 2790/94 της Επιτροπής (3), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1620/1999 (4), προβλέπει τις κοινές λεπτοµέρειες της εφαρµογής του ειδικού καθεστώτος εφοδιασµού των Κανα- (3) (4) ρίων Νήσων σε ορισµένα γεωργικά προϊόντα, εκ των οποίων τα σιτηρά· ότι η εφαρµογή των λεπτοµερειών αυτών στην παρούσα κατάσταση των αγορών στον τοµέα των σιτηρών, και ιδίως των προϊόντων αυτών στο ευρωπαϊκό µέρος της Κοινότητας και στη διεθνή αγορά, οδηγεί στο να καθοριστεί η ενίσχυση για τον εφοδιασµό των Καναρίων Νήσων που περιλαµβάνο- νται στο παράρτηµα· ότι τα µέτρα που προβλέπονται στον παρόντα κανονισµό είναι σύµφωνα µε τη γνώµη της επιτροπής διαχείρισης σιτηρών, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 Κατ’ εφαρµογή του άρθρου 3 του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 1601/ 92, τα ποσά των ενισχύσεων για την προµήθεια ρυζιού κοινοτικής καταγωγής στα πλαίσια του ειδικού καθεστώτος εφοδιασµού των Καναρίων Νήσων καθορίζονται στο παράρτηµα του παρόντος κανο- νισµού. Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει την 1 ∆εκεµβρίου 1999. Άρθρο 2 Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 29 Νοεµβρίου 1999. Για την Επιτροπή Franz FISCHLER Μέλος της Επιτροπής (1) ΕΕ L 173 της 27. 6. 1992, σ. 13. (2) ΕΕ L 320 της 11. 12. 1996, σ. 1. (3) ΕΕ L 296 της 17. 11. 1994, σ. 23. (4) ΕΕ L 192 της 24. 7. 1999, σ. 19. L 305/4 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 30. 11. 1999 ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ του κανονισµού της Επιτροπής, της 29ης Νοεµβρίου 1999, για τον καθορισµό των ποσών των ενισχύσεων για την προµήθεια στις Καναρίους Νήσους προϊόντων ρυζιού κοινοτικής προελεύσεως (σε EUR/t) Προϊόν (Κωδικός ΣΟ) Λευκασµένο ρύζι (1006 30) Θραύσµατα (1006 40) Ποσό της ενίσχυσης 129,00 28,00


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-2187/99 von Christos Folias (PPE-DE) und Ioannis Marínos (PPE-DE) an die Kommission. Vertrag von Amsterdam und Sport.

eurovoc_concepts:
EU policy
Treaty of Amsterdam
professional sport
sports body

text: 20. 6. 2000 DE Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften C 170 E/149 Antwort von Herrn Vitorino im Namen der Kommission (30. November 1999) Die Frau Abgeordnete wird auf die Antwort der Kommission auf die schriftliche Anfrage P-2703/98 von Herrn Florio (1) verwiesen. (1) ABl. C 60 vom 25. 2. 1998. (2000/C 170 E/181) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-2174/99 von Salvador JovØ Peres (GUE/NGL) an die Kommission (29. November 1999) Betrifft: Rechtsvorschriften, die zu Wettbewerbsverzerrungen f(cid:252)hren k(cid:246)nnen Wie beurteilt die Kommission einen Fall, dem im Rahmen einer Rechtsvorschrift nur f(cid:252)r die von einem bestimmten Unternehmen innerhalb ein und derselben Branche verwendeten Rohstoffe eine Zollsenkung gew(cid:228)hrt wird, ohne da(cid:223) dies ausreichend begr(cid:252)ndet wird? Antwort von Herrn Monti im Namen der Kommission (6. Dezember 1999) Die Kommission beantwortet grunds(cid:228)tzlich keine hypothetischen Fragen. (2000/C 170 E/182) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-2187/99 von Christos Folias (PPE-DE) und Ioannis Mar(cid:237)nos (PPE-DE) an die Kommission Betrifft: Vertrag von Amsterdam und Sport (29. November 1999) Wenn auch die gesellschaftliche Bedeutung des Sports im Vertrag anerkannt wurde, so blieb der Sport darin im gro(cid:223)en und ganzen dennoch unber(cid:252)cksichtigt. Die Erkl(cid:228)rung Nr. 29, die der Schlu(cid:223)akte des Vertrags von Amsterdam beigef(cid:252)gt ist, gestattet der Gemeinschaft nicht, irgendeine Ma(cid:223)nahme in Sport- fragen zu ergreifen. Sowohl der Berufs- als auch der Amateursport besitzt eine gesellschaftliche Dimension; dies gilt insbe- sondere f(cid:252)r die Identit(cid:228)tsfindung, die Ann(cid:228)herung der V(cid:246)lker und die F(cid:246)rderung der olympischen Ideale; dar(cid:252)ber hinaus besitzt er aber auch eine wirtschaftliche Dimension, z. B. (cid:252)ber die Schaffung neuer Arbeitspl(cid:228)tze. Kann daher die Europ(cid:228)ische Kommission folgende Fragen beantworten: 1. H(cid:228)lt sie die Einleitung einer Ma(cid:223)nahme seitens der Gemeinschaft f(cid:252)r erforderlich, deren Ziel die F(cid:246)rderung der Zusammenarbeit von Mitgliedstaaten sowie die Zusammenarbeit mit Drittl(cid:228)ndern und dar(cid:252)ber hinaus schlie(cid:223)lich die Erg(cid:228)nzung von Ma(cid:223)nahmen der Mitgliedstaaten w(cid:228)re, wie es bereits in Kulturfragen der Fall ist? Verf(cid:252)gt sie (cid:252)ber Informationen (cid:252)ber m(cid:246)gliche bisherige greifbare Ergebnisse, die sich aus der oben erw(cid:228)hnten Erkl(cid:228)rung ergeben haben? 2. Falls ja, gedenkt sie aus Anla(cid:223) der neuen Regierungskonferenz die Einbeziehung des Sports in den neuen Vertrag und die Schaffung einschl(cid:228)giger Haushaltslinien vorzuschlagen? 3. Verf(cid:252)gt sie (cid:252)ber die erforderlichen Strukturen, um eine k(cid:252)nftige gemeinschaftliche Sportpolitik zu verwirklichen? C 170 E/150 Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften DE 20. 6. 2000 Antwort von Frau Reding im Namen der Kommission (20. Dezember 1999) Seit der Erkl(cid:228)rung von Amsterdam zum Sport besch(cid:228)ftigt sich die Kommission mit der Entwicklung und den Perspektiven der Gemeinschaftsma(cid:223)nahmen im Bereich des Sports. Diese (cid:220)berlegungen wurden mit der Veranstaltung der europ(cid:228)ischen Sportkonferenz in Olympia (Griechenland) im Mai 1999 ab- geschlossen. Die Kommission hat am 1. Dezember 1999 einen Bericht zum Sport (1) angenommen, der sich vor allem auf die Schlu(cid:223)folgerungen dieser Konferenz st(cid:252)tzt, und dem Europ(cid:228)ischen Rat von Helsinki vorgelegt. In diesem Bericht hei(cid:223)t es, da(cid:223) die soziale und erzieherische Dimension des Sports auf allen Interventionsebenen, angefangen bei den Sportverb(cid:228)nden, aber auch auf nationaler und europ(cid:228)ischer Ebene, gest(cid:228)rkt werden mu(cid:223). Hierzu mu(cid:223) ein stabiles rechtliches Umfeld geschaffen werden, das sowohl der wirtschaftlichen Dimension des Sports als auch den Besonderheiten der sportlichen Aktivit(cid:228)ten Rechnung tr(cid:228)gt. Die Kommission h(cid:228)lt es zum jetzigen Zeitpunkt nicht Regierungskonferenz die Frage der Aufnahme des Sports in den EG-Vertrag aufzuwerfen. f(cid:252)r angebracht, in den Unterlagen f(cid:252)r die Die Kommission verf(cid:252)gt (cid:252)ber ein Referat (cid:132)Sport(cid:147) innerhalb der Generaldirektion Bildung und Kultur. Dieses Referat k(cid:246)nnte entsprechend den Entwicklungen der Gemeinschaftsma(cid:223)nahmen im Sportbereich aufgestockt werden. (1) KOM(99) 644 endg. (2000/C 170 E/183) SCHRIFTLICHE ANFRAGE P-2191/99 von Jorge HernÆndez Mollar (PPE-DE) an die Kommission (19. November 1999) Betrifft: Alkoholkonsum in Flugzeugen In einigen Mitgliedstaaten der Europ(cid:228)ischen Union ist es auf Flugreisen infolge (cid:252)berm(cid:228)(cid:223)igen Alkohol- konsums schon (cid:246)fter zu Zwischenf(cid:228)llen gekommen. Solche Vorkommnisse k(cid:246)nnen die Flugsicherheit gef(cid:228)hrden. Ist der Kommission dieses Problem bekannt? Beabsichtigt die Kommission, Ma(cid:223)nahmen im Zusammenhang mit dem Alkoholkonsum auf Flugreisen zu ergreifen? Antwort von Frau de Palacio im Namen der Kommission (1. Dezember 1999) Der Kommission sind Sicherheitsprobleme im Zusammenhang mit (cid:252)berm(cid:228)(cid:223)igem Alkoholkonsum in Flugzeugen bekannt. Die Kommission pr(cid:252)ft derzeit in Zusammenarbeit mit den Betroffenen und den nationalen Beh(cid:246)rden, welche Ma(cid:223)nahmen ergriffen werden k(cid:246)nnen, um auf diese relativ neue Entwicklung zu reagieren. M(cid:246)gliche Ma(cid:223)nahmen bestehen zun(cid:228)chst einmal darin, die Schaffung von zus(cid:228)tzlichen Stellen f(cid:252)r das Kabinenpersonal zu unterst(cid:252)tzen und dessen Ausbildung anzupassen. Das Kabinenpersonal unter Verant- wortung des Flugkommandanten ist f(cid:252)r die Sicherheit in der Kabine des Flugzeugs verantwortlich. Es ist daher wichtig, das Personal mit den geeigneten Mitteln auszustatten, damit es gegen die Aggressionen bestimmter Passagiere vorgehen kann. An die Betreiber k(cid:246)nnten gleichfalls Empfehlungen (cid:252)ber die an Bord der Flugzeuge ausgeschenkte Alkoholmenge, insbesondere auf Langstreckenfl(cid:252)gen, gerichtet werden. Die Kommission wird diese (cid:220)berlegungen und die m(cid:246)glichen L(cid:246)sungen in einer Mitteilung (cid:252)ber die Sicherheit der Passagiere n(cid:228)her ausf(cid:252)hren, die sie nach eingehender Konsultation mit den Betroffenen verabschieden m(cid:246)chte