title: Gemensam ståndpunkt (EG) nr 7/2000 av den 25 november 1999, antagen av rådet i enlighet med det i artikel 251 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen angivna förfarandet, inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om förbränning av avfall

eurovoc_concepts:
air quality
combustion gases
environmental monitoring
waste incineration
waste management
wastewater

formats: html pdf print

text: 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/17 GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 7/2000 antagen av rådet den 25 november 1999 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/. /EG av den. om förbränning av avfall (2000/C 25/02) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175. 1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), fastställs följande rättsligt bindande gränsvärden för ut- släpp av dioxiner och furaner: 0,1 ng TE (toxiska ekviva- lenter)/m3 för anläggningar som förbränner mer än tre ton fast kommunalt avfall i timmen, 0,5 ng TE/m3 för anläggningar som förbränner mer en ett ton sjukvårdsav- fall i timmen och 0,2 ng TE/m3 för anläggningar som förbränner mer än ett ton farligt avfall i timmen. med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs ytt- rande (2), 3. med beaktande av Regionkommitténs yttrande (3), enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget (4), och av följande skäl: 1. I det femte miljöhandlingsprogrammet Mot en hållbar utveckling – Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling, kompletterat av Europaparlamentets och rådets beslut nr 2179/98/EG (5) om en översyn av programmet, fastställs målet att kritiska belastningsgränser och nivåer för vissa föroreningar, t. ex. kväveoxider (NOx), svaveldioxid (SO2), tungmetaller och dioxiner, inte får överskridas och att målet när det gäller luftkvalitet är att alla människor effektivt skall skyddas mot de kända hälsoriskerna som har samband med luftföroreningar. Vidare fastställs i programmet målet att dioxinutsläppen från identifierade källor skall ha minskat med 90 % senast år 2005 (1985 års nivå) och att utsläppen av kadmium (Cd), kvicksilver (Hg) och bly (Pb) från alla spridningsvägar under 1995 skall ha minskat med åtminstone 70 %. 2. I protokollet om långlivade organiska föroreningar som undertecknats av gemenskapen inom ramen för FN:s ekonomiska kommission för Europa (FN–ECE) konven- tion om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (1) EGT C 13, 17. 1. 1998, s. 6 och EGT C 372, 2. 12. 1998, s. 11. (2) EGT C 116, 28. 4. 1999, s. 40. (3) EGT C 198, 14. 7. 1999, s. 37. (4) Europaparlamentets yttrande av den 14 april 1999 (EGT C 219, 30. 7. 1999, s. 249), rådets gemensamma ståndpunkt av den 25 november 1999 och Europaparlamentets beslut av den. (ännu ej offentliggjort i EGT). (5) EGT C 138, 17. 5. 1993, s. 5 och EGT L 275, 10. 10. 1998, s. 1. 4. 5. 6. 7. I protokollet om tungmetaller som undertecknats av gemenskapen inom ramen för FN–ECE:s konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar fastställs följande rättsligt bindande gränsvärden: 10 mg/m3 för utsläpp av partiklar vid förbränning av farligt avfall och sjukvårdsavfall, 0,05 mg/m3 för kvicksilver vid förbrän- ning av farligt avfall och 0,08 mg/m3 för kvicksilver vid förbränning av kommunalt avfall. Internationella centrumet för cancerforskning och Världs- hälsoorganisationen anger att vissa polycykliska aroma- tiska kolväten är cancerframkallande. Medlemsstaterna får därför fastställa gränsvärden för utsläpp av polycykliska aromatiska kolväten. I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinci- perna i artikel 5 i fördraget är det nödvändigt att vidta åtgärder på gemenskapsnivå. Försiktighetsprincipen utgör grunden för ytterligare åtgärder. Detta direktiv begränsas till att omfatta minimikrav för förbrännings- och sam- förbränningsanläggningar. Vidare skall enligt artikel 174 gemenskapens miljöpolitik bidra till att skydda människors hälsa. En hög skyddsnivå för miljö och för människors hälsa kräver därför att det fastställs och upprätthålls stränga driftvillkor, tekniska krav och utsläppsgränsvärden för förbrännings- och samförbränningsanläggningar för av- fall inom gemenskapen. De fastställda gränsvärdena bör förhindra eller, om detta inte är praktiskt genomförbart, så långt som möjligt minska de negativa effekterna på miljön och de därav följande riskerna för människors hälsa. C 25/18 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 8. 9. Kommissionens meddelande om översyn av gemenska- pens strategi för avfallshantering ger högsta prioritet åt förebyggande av avfall, därefter återanvändning och återvinning samt slutligen säkert bortskaffande av avfall. I sin resolution av den 24 februari 1997 om en gemen- skapsstrategi för avfallshantering (1) upprepade rådet sin övertygelse att förebyggande av avfall bör ges högsta prioritet i all rationell avfallspolitik för att minimera uppkomsten av avfall och avfallets farliga egenskaper. I resolutionen av den 24 februari 1997 betonade rådet också betydelsen av gemenskapskriterier för användning- en av avfall, behovet av lämpliga utsläppsnormer för förbränningsanläggningar, behovet av övervakningsåt- gärder för befintliga förbränningsanläggningar samt be- hovet av att kommissionen överväger en ändring av gemenskapslagstiftningen med avseende på avfallsför- bränning med energiåtervinning för att undvika storskali- ga transporter av avfall för förbränning eller samförbrän- ning inom gemenskapen. 10. Det är nödvändigt att fastställa stränga bestämmelser för samtliga anläggningar som förbränner eller samförbrän- ner avfall för att undvika gränsöverskridande transporter till anläggningar som drivs till lägre kostnader på grund av mindre stränga miljönormer. 11. I kommissionens meddelande Energi för framtiden: förny- bara energikällor – Vitbok för gemenskapsstrategi och handlingsplan beaktas särskilt användningen av biomassa för energiändamål. 12. 13. I rådets direktiv 96/61/EG (2) fastställs samordnade åtgär- der för att förebygga och begränsa föroreningar där alla aspekter av en anläggnings miljöeffekter beaktas på ett integrerat sätt. Förbränningsanläggningar för kommunalt avfall med en kapacitet som överstiger tre ton i timmen och anläggningar för bortskaffande eller återvinning av farligt avfall med en kapacitet som överstiger tio ton per dag omfattas av direktiv 96/61/EG. Iakttagande av de utsläppsgränsvärden som fastställs i detta direktiv bör betraktas som ett nödvändigt men inte tillräckligt villkor för att kraven i direktiv 96/61/EG skall vara uppfyllda. För att uppfylla dessa krav kan det bli nödvändigt med strängare utsläppsgränsvärden för de föroreningar som omfattas av detta direktiv, utsläpps- gränsvärden för andra ämnen och andra medier samt andra lämpliga villkor. (1) EGT C 76, 11. 3. 1997, s. 1. (2) EGT L 257, 10. 10. 1996, s. 26. 14. Industriella erfarenheter av genomförandet av tekniker för att minska förorenande utsläpp från förbränningsan- läggningar har samlats under en tioårsperiod. 15. Rådets direktiv 89/369/EEG (3) och rådets direktiv 89/429/EEG (4) om förhindrande och minskning av luft- förorening från kommunala avfallsförbränningsanlägg- ningar har bidragit till att minska och kontrollera utsläpp till luften från förbränningsanläggningar. Strängare be- stämmelser bör nu antas och dessa direktiv bör därför upphävas. 16. Skillnaden mellan farligt och icke-farligt avfall avgörs huvudsakligen av avfallets egenskaper före förbränningen eller samförbränningen och inte av skillnader när det gäller utsläpp. Samma utsläppsgränsvärden bör gälla för förbränning och samförbränning av farligt och icke-farligt avfall men olika tekniker och villkor för förbränning eller samförbränning samt olika övervakningsåtgärder vid mottagandet av avfall bör behållas. 17. Medlemsstaterna bör ta hänsyn till direktiv 1999/30/EG av den 22 april 1999 om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid och kväveoxider, partiklar och bly i luften(5) när de genomför det här direktivet. 18. Det kan finnas skäl till att medge särskilda undantag från utsläppsgränsvärdena för vissa föroreningar under en begränsad tidsperiod och på särskilda villkor. 19. Det bör utarbetas kriterier för vissa sorterade brännbara partier av icke-farligt avfall som inte är lämpat för återvinning för att göra det möjligt att tillåta att de periodiska mätningarna utförs mindre ofta. 20. En enda text om förbränning av avfall kommer att förbättra den rättsliga klarheten och tillämpningen. Det bör finnas ett enda direktiv för förbränning och samför- bränning av farligt och icke-farligt avfall där innehållet och strukturen i rådets direktiv 94/67/EG av den 16 de- cember 1994 om förbränning av farligt avfall (6) beaktas fullt ut. Därför bör direktiv 94/67/EG också upphävas. (3) EGT L 163, 14. 6. 1989, s. 32. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. (4) EGT L 203, 15. 7. 1999, s. 50. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. (5) EGT L 163, 29. 6. 1999, s. 41. (6) EGT L 365, 31. 12. 1994, s. 34. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/19 21. Enligt artikel 4 i rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall (1) skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att se till att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att miljön skadas. Därför föreskrivs det i artiklarna 9 och 10 i det direktivet att varje anläggning eller företag som hanterar avfall måste erhålla ett tillstånd från de behöriga myndigheterna vilket bland annat skall omfatta de säker- hetsåtgärder som skall vidtas. 27. För att säkerställa insyn i tillståndsförfarandet inom hela gemenskapen bör allmänheten få tillgång till information så att den kan medverka i beslut om ansökningar om nya tillstånd och senare uppdateringar av dessa. Allmänheten bör få tillgång till rapporter om drift och övervakning av de anläggningar som förbränner mer än tre ton i timmen så att den får information om deras potentiella effekter på miljön och på människors hälsa. 22. Tillståndet för en förbrännings- eller samförbränningsan- läggning skall också uppfylla tillämpliga krav i direktiv 91/271/EEG (2), 76/464/EEG (3), 96/61/EG, 1999/. /EG (4) och 1999/31/EG (5). 23. Samförbränning av avfall i anläggningar som inte i första hand är avsedda för förbränning av avfall bör inte tillåtas medföra större utsläpp av föroreningar i den del av rökgasvolymen som härrör från sådan samförbränning än som är tillåtet för egentliga förbränningsanläggningar och bör därför omfattas av lämpliga begränsningar. 28. Kommissionen bör lägga fram en rapport för Europapar- lamentet och rådet på grundval av erfarenheterna av tillämpningen av detta direktiv, de nya vetenskapliga rönen, den tekniska utvecklingen, de framsteg som har gjorts i fråga om teknik för kontroll av utsläpp, erfarenhe- terna av avfallshantering och driften av anläggningarna samt utvecklingen av miljökraven för att vid behov föreslå ändringar av de berörda bestämmelserna i detta direktiv. 29. De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (6). 24. Mätmetoder av hög kvalitet krävs för den kontroll av utsläppen som görs för att se till att utsläppsgränsvärdena för föroreningarna iakttas. 30. Medlemsstaterna bör fastställa bestämmelser om påfölj- der som gäller vid överträdelser av bestämmelserna i detta direktiv och se till att de genomförs. Dessa påföljder bör vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. 25. Införandet av utsläppsgränsvärden för avloppsvatten från rökgasrening från förbrännings- och samförbränningsan- läggningar kommer att begränsa överföringen av förore- ningar från luft till vatten. HA¨ RIGENOM FO¨ RESKRIVS FO¨ LJANDE. 26. Det bör fastställas bestämmelser för situationer när utsläppsgränsvärdena överskrids samt för tekniskt ound- vikliga driftstopp, driftstörningar eller fel i reningsutrust- ningen eller mätutrustningen. (1) EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 47. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut 96/350/EG (EGT L 135, 6. 6. 1996, s. 32). (2) Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (EGT L 135, 30. 5. 1991, s. 40). Direktivet ändrat genom direktiv 98/15/EG (EGT L 67, 7. 3. 1998, s. 29). (3) Rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö (EGT L 129, 18. 5. 1976, s. 23). Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. (4) Direktiv 1999/. /EG av den. om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L. ). (5) Direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av Artikel 1 Mål Syftet med detta direktiv är att förhindra eller, om detta inte är genomförbart, i största möjliga utsträckning minska den negativa inverkan på miljön från förbränning och samförbrän- ning av avfall, särskilt föroreningar genom utsläpp till luft, mark, ytvatten och grundvatten, och de därmed sammanhäng- ande riskerna för människors hälsa. Detta syfte skall uppnås genom stränga driftvillkor och tekniska krav samt genom att fastställa utsläppsgränsvärden för avfallsförbrännings- och samförbränningsanläggningar inom gemenskapen och genom att uppfylla kraven i direktiv 75/442/EEG. avfall (EGT L 182, 16. 7. 1999, s. 1). (6) EGT L 184, 17. 7. 1999, s. 23. C 25/20 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 Artikel 2 Tillämpningsområde Detta direktiv omfattar förbrännings- och samförbrän- 1. ningsanläggningar. Följande anläggningar skall emellertid undantas från 2. detta direktivs tillämpningsområde: a) Anläggningar som endast behandlar följande slags avfall: i) Vegetabiliskt jord- och skogsbruksavfall. ii) Vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin. iii) Träavfall med undantag för — träavfall som kan innehålla organiska halogenföre- ningar eller tungmetaller till följd av behandling, — behandlat trä från bygg- och rivningsavfall. iv) Korkavfall. v) Avfall som är undantaget från tillämpningsområdet för direktiv 75/442/EEG enligt artikel 2. 1 i det direktivet. vi) Avfall som uppkommer vid prospektering och utvin- ning av olje- och gasfyndigheter från offshoreplattfor- mar och som förbränns på dessa. b) Experimentanläggningar som används för forskning, ut- veckling och provning i syfte att förbättra förbränningspro- cessen och som behandlar mindre än 50 ton avfall per år. Artikel 3 Definitioner I detta direktiv används följande beteckningar med de betydel- ser som här anges: 1) avfall: allt fast eller flytande avfall såsom det definieras i artikel 1 a i direktiv 75/442/EEG. 2) farligt avfall: allt fast eller flytande avfall såsom det definieras i artikel 1. 4 i rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 decem- ber 1991 om farligt avfall (1). (1) EGT L 377, 31. 12. 1991, s. 20. Direktivet ändrat genom direktiv 94/31/EG (EGT L 168, 2. 7. 1994, s. 28). För följande slag av farligt avfall skall de särskilda kraven i detta direktiv i fråga om farligt avfall inte tillämpas: a) Brännbart flytande avfall inklusive spilloljor som om- fattas av definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 75/439/EEG av den 16 juni 1975 om omhändertagan- de av spilloljor (2) förutsatt att de uppfyller följande kriterier: i) Massainnehållet av polyklorerade aromatiska kol- väten t. ex. polyklorerade bifenyler (PCB) eller pen- taklorfenol (PCP) uppgår till koncentrationer som inte överstiger vad som anges i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen. ii) Avfallet är inte farligt genom att det innehåller andra ingredienser som är förtecknade i bilaga II till direktiv 91/689/EEG i mängder eller koncentra- tioner som är oförenliga med målen i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG. iii) Nettovärmevärdet uppgår till minst 30 MJ per kg. b) Brännbart flytande avfall som inte, i den rökgas som är det direkta resultatet av dess förbränning, kan orsaka utsläpp av andra ämnen och inte i högre koncentratio- ner än vad som släpps ut vid förbränning av lätt eldningsolja enligt definitionen i artikel 1. 1 i direktiv 93/12/EEG (3). 3) blandat kommunalt avfall: avfall från hushåll samt avfall från handel, industrier och institutioner, som till sin natur och sin sammansättning liknar hushållsavfall, men med undantag för de fraktioner som anges i bilagan till kommis- sionens beslut 94/3/EG (4) under rubrik 20 01 och som är källsorterade och med undantag för annat avfall som anges under 20 02 i samma bilaga. 4) förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme. Häri innefattas förbränning av avfall genom oxidering såväl som andra termiska behandlingsprocesser, såsom pyrolys, förgasning eller plasmaprocess, i den mån som ämnena från behand- lingen sedan förbränns. (2) EGT L 194, 25. 7. 1975, s. 23. Direktivet senast ändrat genom 1994 års anslutningsakt. (3) Rådets direktiv 93/12/EEG av den 23 mars 1993 om svavelhalten i vissa flytande bränslen (EGT L 74, 27. 3. 1993, s. 81). Direktivet senast ändrat genom direktiv 1999/32/EG (EGT L 121, 11. 5. 1999, s. 13). (4) Kommissionens beslut 94/3/EG av den 20 december 1993 om en förteckning över avfall i enlighet med artikel 1 a i rådets direktiv 75/442/EEG om avfall (EGT L 5, 7. 1. 1994, s. 15). 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/21 Denna definition omfattar hela förbränningsanläggningen och det tillhörande området med samtliga förbränningslin- jer, utrymmen för mottagning och förvaring av avfall samt utrustning för förbehandling vid anläggningen, anlägg- ningens system för tillförsel av avfall, bränsle och luft, värmepanna, utrustning för behandling av rökgaser, utrust- ning för behandling eller förvaring av restprodukter och avloppsvatten vid anläggningen, skorsten, apparatur och system för reglering av förbränning samt för registrering och övervakning av förbränningsförhållandena. 5) samförbränningsanläggning: varje stationär eller mobil an- läggning vars huvudsakliga ändamål är energialstring eller tillverkning av materiella produkter och — som utnyttjar avfall som normalt bränsle eller till- skottsbränsle, eller — där avfall värmebehandlas för att det skall kunna bortskaffas. Om samförbränning sker på ett sådant sätt att det huvud- sakliga ändamålet med anläggningen inte är energialstring eller tillverkning av materiella produkter utan snarare värmebehandling av avfall skall anläggningen betraktas som en förbränningsanläggning i den mening som avses i punkt 4. Denna definition omfattar hela anläggningen och det tillhörande området inklusive samtliga samförbrännings- linjer, utrymmen för mottagning och förvaring av avfall samt utrustning för förbehandling vid anläggningen, an- läggningens system för tillförsel av avfall, bränsle och luft, värmepanna, utrustning för behandling av avgaser, utrustning för behandling eller förvaring av restprodukter och avloppsvatten vid anläggningen, skorsten, apparatur och system för reglering av förbränning samt för registre- ring och övervakning av förbränningsförhållandena. 6) befintlig förbränningsanläggning eller samförbränningsanlägg- ning: en förbränningsanläggning eller samförbränningsan- läggning a) b) c) som är i drift och har tillstånd i enlighet med befintlig gemenskapslagstiftning före den. (*), eller som har fått tillstånd eller registrerats för förbränning eller samförbränning och har tillstånd som utfärdats före den. (*) i enlighet med befintlig gemenskapslag- stiftning under förutsättning att anläggningen tas i drift senast den. (**), eller som enligt den behöriga myndighetens uppfattning har lämnat in en fullständig ansökan om tillstånd vilken är under behandling före den. (*), under förutsättning att anläggningen tas i drift senast den. (***). Två år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. (*) (**) Tre år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. (***) Fyra år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. 7) nominell kapacitet: den sammanlagda förbränningskapacite- ten hos de ugnar som förbränningsanläggningen består av, enligt specifikation av konstruktören och bekräftelse från den driftansvarige, med vederbörlig hänsyn till främst värmevärdet hos avfallet, uttryckt i kvantiteten avfall som förbränns per timme. 8) utsläpp: direkt eller indirekt utsläpp till luft, vatten eller mark av ämnen, vibrationer, värme eller buller från punktkällor eller diffusa källor i en anläggning. 9) utsläppsgränsvärde: den mängd, uttryckt genom vissa be- stämda parametrar, koncentration och/eller nivå av ett visst slag av utsläpp som inte får överskridas under en eller flera tidsperioder. 10) dioxiner och furaner: alla polyklorerade dibenso-p-dioxiner och dibensofuraner som förtecknas i bilaga I. 11) driftansvarig: varje fysisk eller juridisk person som driver eller kontrollerar en anläggning, eller om detta följer av nationell lagstiftning, den person till vilken avgörande ekonomiskt inflytande över anläggningens tekniska funk- tion har delegerats. 12) tillstånd: ett skriftligt beslut (eller flera sådana beslut) som utfärdas av den behöriga myndigheten och som innebär tillstånd att driva en anläggning på vissa villkor som garanterar att anläggningen uppfyller alla krav i detta direktiv. Ett tillstånd kan omfatta en eller flera anläggningar eller delar av en anläggning på samma område som drivs av samma driftansvarig. 13) restprodukt: varje flytande eller fast material (inklusive bottenaska och slagg, flygaska och pannaska, fasta reak- tionsprodukter från rökgasrening, slam från avloppsrening, förbrukade katalysatorer och förbrukat aktivt kol), som definieras som avfall i artikel 1 a i direktiv 75/442/EEG och som uppstår i förbrännings- eller samförbränningspro- cessen, vid rökgas- eller avloppsreningen eller i andra processer i förbrännings- eller samförbränningsanlägg- ningen. Artikel 4 Ansökan och tillstånd 1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 11 i direktiv 75/442/EEG eller artikel 3 i direktiv 91/689/EEG, får ingen förbrännings- eller samförbränningsanläggning drivas utan tillstånd att utföra sådan verksamhet. 2. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG skall en ansökan om tillstånd som lämnats in för en förbrän- nings- eller samförbränningsanläggning till den behöriga myn- digheten innehålla en beskrivning av de åtgärder som syftar till att garantera att C 25/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 a) anläggningen är konstruerad och utrustad samt kommer att drivas på ett sådant sätt att kraven i detta direktiv uppfylls, med beaktande av de avfallskategorier som skall förbrännas, b) den värme som alstras under förbrännings- och samför- bränningsprocessen i möjligaste mån återvinns, c) restprodukterna nedbringas till ett minimum med avseende på mängd och skadlighet och återanvänds där detta är lämpligt, d) bortskaffandet av restprodukter som inte kan förhindras, minskas eller återvinnas sker i enlighet med nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning. Tillståndet skall beviljas endast om ansökan visar att de 3. föreslagna mätteknikerna för utsläpp till luften uppfyller kraven i bilaga III och, när det gäller vatten, uppfyller kraven i bilaga III punkterna 1 och 2. Det tillstånd som den behöriga myndigheten beviljar för 4. en förbrännings- eller samförbränningsanläggning skall a) innehålla en uttrycklig förteckning över de avfallskatego- rier som får behandlas. Förteckningen skall åtminstone använda avfallskategorierna i Europeiska avfallskatalogen (EWC), om detta är möjligt, och innehålla information om mängden avfall, när detta är lämpligt. b) omfatta anläggningens totala förbränningskapacitet eller samförbränningskapacitet av avfall, c) ange de provtagnings- och mätmetoder som skall användas för att uppfylla kraven på periodiska mätningar av förore- ningar i luft och vatten. 5. Det tillstånd som den behöriga myndigheten beviljar en förbrännings- eller samförbränningsanläggning som använder farligt avfall skall utöver punkt 4 a) innehålla en förteckning över de mängder av olika katego- rier av farligt avfall som får behandlas, b) ange det minsta och det högsta flödet av sådant farligt avfall, avfallets lägsta och högsta värmevärde samt maxi- mala innehåll av föroreningar, t. ex. PCB, PCP, klor, fluor, svavel och tungmetaller. 6. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget får medlemsstaterna upprätta förteckningar över avfallskategorier som skall anges i tillståndet vilka kan samför- brännas i angivna kategorier av samförbränningsanläggningar. Om den driftansvarige vid en förbrännings- eller sam- 8. förbränningsanläggning för icke-farligt avfall planerar en förändring av driften som skulle medföra förbränning eller samförbränning av farligt avfall skall detta betraktas som en väsentlig förändring i den mening som avses i artikel 2. 10 b i direktiv 96/61/EG och artikel 12. 2 i det direktivet skall gälla. Artikel 5 Avlämning och mottagning av avfall 1. Den driftansvarige vid en förbrännings- eller samförbrän- ningsanläggning skall vidta erforderliga försiktighetsmått i fråga om avlämning och mottagning av avfall för att förhindra eller, om detta inte är genomförbart, i största möjliga utsträck- ning minska skadeverkningarna på miljön, särskilt förorening av luft, mark, ytvatten och grundvatten samt dålig lukt och buller och de direkta riskerna för människors hälsa. Dessa åtgärder skall åtminstone uppfylla kraven i punkterna 3 och 4. 2. Den driftansvarige skall bestämma mängden avfall för varje avfallskategori, om möjligt enligt Europeiska avfallskata- logen, innan han accepterar avfallet på förbrännings- eller samförbränningsanläggningen. Innan den driftansvarige accepterar farligt avfall på 3. förbrännings- eller samförbränningsanläggningen skall han ha tillgång till information om avfallet i syfte att kontrollera bland annat om de tillståndskrav som anges i artikel 4. 5 är uppfyllda. Denna information skall omfatta följande: a) All administrativ information om genereringsprocessen som ingår i de dokument som anges i punkt 4 a. b) Den fysikaliska och, i möjligaste mån, kemiska samman- sättningen av avfallet samt all annan information som krävs för att det skall vara möjligt att bedöma dess lämplighet för den avsedda förbränningsprocessen. c) Avfallets farliga egenskaper, de ämnen med vilka det inte får blandas och de försiktighetsåtgärder som skall vidtas vid hanteringen av avfallet. 4. Innan avfallet tas emot på förbränningsanläggningen eller samförbränningsanläggningen skall den driftansvarige vidta åtminstone följande åtgärder: a) Kontrollera de handlingar som krävs enligt direktiv 91/689/EEG och, i förekommande fall, de som krävs enligt rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen (1) och enligt bestäm- melserna om transport av farligt gods. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG 7. skall den behöriga myndigheten regelbundet ompröva och vid behov uppdatera villkoren i tillståndet. (1) EGT L 30, 6. 2. 1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2408/98 (EGT L 298, kommissionens 7. 11. 1998, s. 19). 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/23 b) Ta representativa prover, om det inte är olämpligt, t. ex. när det gäller smittsamt kliniskt avfall, i görligaste mån före lossning, för att genom kontroller verifiera att avfallet överensstämmer med den information som avses i punkt 3 och för att göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att fastställa det behandlade avfallets art. Dessa prover skall bevaras i minst en månad efter förbränningen. 2. Samförbränningsanläggningarna skall konstrueras, ut- rustas, byggas och drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos de gaser som uppstår vid samförbränning av avfall höjs på ett kontrollerat och homogent sätt även under de mest ogynnsamma förhållanden till 850 °C och hålls på den nivån under minst två sekunder. Vid samförbränning av farligt avfall som innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som klor, skall temperaturen höjas till 1 100 °C. 5. De behöriga myndigheterna får medge undantag från punkterna 2, 3 och 4 för industrianläggningar och företag som förbränner eller samförbränner enbart sitt eget avfall på samma plats som det uppstår, förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls. Artikel 6 Villkor för driften Förbränningsanläggningarna skall drivas på ett sådant 1. sätt att en så hög förbränningsgrad uppnås att den totala mängden organiskt kol i slaggen och bottenaskan är mindre än 3 % eller glödgningsförlusten är mindre än 5 % räknat på torr vikt. Vid behov skall lämpliga tekniker för förbehandling av avfallet användas. Förbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byg- gas och drivas på ett sådant sätt att temperaturen hos gaserna som uppstår vid förbränningen efter den sista inblåsningen av förbränningsluft höjs på ett kontrollerat och homogent sätt även under de mest ogynnsamma förhållanden till 850 °C uppmätt i omedelbar närhet av förbränningskammarens inner- vägg eller en annan representativ punkt i förbränningskamma- ren som godkänts av den behöriga myndigheten och hålls på den nivån under två sekunder. Vid förbränning av farligt avfall som innehåller mer än 1 % organiska halogenföreningar, uttryckt som klor, skall temperaturen höjas till 1 100 °C. 3. Förbrännings- och samförbränningsanläggningar skall ha och drivas med fungerande automatiska system som förhindrar tillförsel av avfall a) vid start, till dess att förbränningstemperaturen på 850 °C eller 1 100 OC, beroende på vilket som är fallet, eller den temperatur som anges i enlighet med punkt 4 har uppnåtts, b) när förbränningstemperaturen på 850 °C eller 1 100 °C, beroende på vilket som är fallet, eller den temperatur som anges i enlighet med punkt 4 inte upprätthålls, c) när de kontinuerliga mätningar som krävs enligt det här direktivet visar att ett utsläppsgränsvärde har överskridits till följd av störningar eller fel i reningsutrustningen. 4. Den behöriga myndigheten får medge andra villkor än de som följer av punkt 1 eller punkt 3 när det gäller temperaturen och som anges i tillståndet för vissa avfallskate- gorier eller vissa termiska processer, förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls. Medlemsstaterna får fastställa regler för sådana tillstånd. De ändrade villkoren för driften får inte medföra att det uppstår mer restprodukter eller restprodukter med högre halter av organiska föroreningar än de restproduk- ter som kan förväntas under de villkor som anges i punkt 1. Varje linje i förbränningsanläggningen skall vara utrustad med minst en stödbrännare. Dessa brännare skall automatiskt sätta i gång när temperaturen hos rökgaserna sjunker under 850 °C eller 1 100 °C efter den sista inblåsningen av förbränningsluft, beroende på vilket som är fallet. De skall också användas under anläggningens start- och stopperioder för att säkerställa att en temperatur av 850 °C eller 1 100 °C, beroende på vilket som är fallet, upprätthålls under hela dessa perioder och så länge som oförbränt avfall finns i förbränningskammaren. Den behöriga myndigheten får medge andra villkor än de som anges i punkt 2 eller punkt 3 när det gäller temperaturen och som anges i tillståndet för vissa avfallskategorier eller vissa termiska processer, förutsatt att kraven i detta direktiv uppfylls. Medlemsstaterna får fastställa regler för dessa tillstånd. Villkor för tillståndet skall vara att åtminstone bestämmelserna i bilaga V om utsläppsgränsvärden för totalt organiskt kol och kolmonoxid iakttas. Stödbrännarna får under start- och stopperioden eller när temperaturen hos rökgaserna sjunker under 850 OC eller 1 100 °C, beroende på vilket som är fallet, inte matas med bränsle som kan orsaka större utsläpp än dem som uppstår vid förbränning av gasolja, enligt definitionen i artikel 1. 1 i rådets direktiv 75/716/EEG, flytande gas eller naturgas. I fråga om samförbränning av eget avfall, inom produktions- området, i existerande barkpannor inom pappers- och massa- industrin skall villkor för tillståndet vara att åtminstone bestämmelserna i bilaga V om utsläppsgränsvärden för totalt organiskt kol iakttas. C 25/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 Alla driftvillkor som fastställs enligt denna punkt samt resulta- ten av de kontroller som görs skall medlemsstaten meddela till kommissionen som en del av de uppgifter som skall lämnas enligt rapporteringskraven. 5. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget får medlemsstaterna fastställa utsläppsgränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten och andra föroreningar. 5. Förbrännings- och samförbränningsanläggningarna skall konstrueras, utrustas, byggas och drivas på ett sådant sätt att utsläpp till luften som medför betydande luftföroreningar i marknivå förhindras. Särskilt gäller att rökgaserna skall släppas ut genom en skorsten på ett kontrollerat sätt och i enlighet med gemenskapens tillämpliga luftkvalitetsnormer, varvid skorstenens höjd skall vara beräknad så att människors hälsa och miljön skyddas. All värme som alstras i förbrännings- och samförbrän- 6. ningsprocessen skall återvinnas i görligaste mån. 7. Smittsamt kliniskt avfall bör placeras direkt i ugnen utan att först blandas med andra kategorier avfall och utan direkt hantering. 8. Skötseln av förbrännings- eller samförbränningsanlägg- ningen skall anförtros en fysisk person som har kompetens att sköta anläggningen. Artikel 8 Utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening 1. För utsläpp av avloppsvatten från rening av rökgaser från en förbrännings- eller samförbränningsanläggning skall det krävas tillstånd från de behöriga myndigheterna. 2. Utsläpp till vattenmiljön av avloppsvatten från rening av rökgaser skall begränsas i görligaste mån, åtminstone i enlighet med de utsläppsgränsvärden som fastställs i bilaga IV. 3. Om tillståndet innehåller en särskild bestämmelse härom till får avloppsvatten från rening av rökgaser släppas ut vattenmiljön efter särskild behandling, under förutsättning att a) kraven i tillämpliga gemenskapsbestämmelser, nationella bestämmelser och lokala bestämmelser följs i form av utsläppsgränsvärden, och b) massakoncentrationerna av de föroreningar som anges i bilaga IV inte överskrider utsläppsgränsvärdena i samma bilaga. Artikel 7 Gränsvärden för utsläpp till luft 4. Utsläppsgränsvärdena skall gälla vid den punkt där avloppsvatten från rening av rökgaser som innehåller de föroreningar som anges i bilaga IV släpps ut från förbrännings- eller samförbränningsanläggningen. Förbränningsanläggningar skall konstrueras, utrustas, 1. byggas och drivas på ett sådant sätt att utsläppsgränsvärdena i bilaga V i rökgaserna inte överskrids. 2. Samförbränningsanläggningar skall konstrueras, utrus- tas, byggas och drivas på ett sådant sätt att utsläppsgränsvärden som har bestämts i enlighet med eller som anges i bilaga II i rökgaserna inte överskrids. Om avloppsvattnet från reningen av rökgaser behandlas på platsen tillsammans med avloppsvatten från andra källor i anläggningen, skall den driftansvarige göra de mätningar som anges i artikel 11 a) på avloppsflödet från rökgasreningsprocesserna innan det leds vidare till den gemensamma anläggningen för rening av avloppsvatten, b) på övriga avloppsflöden innan de leds till den gemensam- ma anläggningen för rening av avloppsvatten, Om i en samförbränningsanläggning mer än 40 % av den alstrade värmen kommer från farligt avfall skall de utsläpps- gränsvärden som fastställs i bilaga V tillämpas. c) vid den punkt där avloppsvatten släpps ut från förbrän- samförbränningsanläggningen ningsanläggningen eller efter slutförd rening. 3. Resultaten av de mätningar som har gjorts för att kontrollera att utsläppsgränsvärdena iakttas skall räknas om till standardförhållanden som anges i artikel 11. För att kontrollera att utsläppskraven i bilaga IV i fråga om avloppsflödet från rökgasreningsprocessen uppfylls skall den driftansvarige göra erforderliga massbalansberäkningar för att bestämma de utsläppsnivåer i det slutrenade avloppsvattnet som kan hänföras till den del av avloppsvattnet som kommer från rökgasreningsprocessen. Vid samförbränning av obehandlat blandat kommunalt 4. avfall skall gränsvärdena fastställas i enlighet med bilaga V och bilaga II skall inte tillämpas. Under inga omständigheter får avloppsvatten spädas ut för att utsläppsgränsvärdena i bilaga IV skall kunna följas. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/25 5. När avloppsvatten från rening av rökgaser som innehåller de föroreningar som anges i bilaga IV behandlas utanför förbrännings- eller samförbränningsanläggningen vid en be- handlingsanläggning som är avsedd endast för rening av denna sorts avloppsvatten skall utsläppsgränsvärdena i bilaga IV tillämpas vid den punkt där avloppsvattnet lämnar behand- lingsanläggningen. Om denna anläggning för behandling av avloppsvatten utanför förbrännings- eller samförbränningsan- läggningen är avsedd inte endast för behandling av avloppsvat- ten från förbränning, skall den driftansvarige göra erforderliga massbalansberäkningar så som avses i 4 a–c för att bestämma de utsläppsnivåer i det slutrenade avloppsvattnet som kan hänföras till den del av avloppsvattnet som kommer från rökgasreningen för att kontrollera att utsläppsgränsvärdena i bilaga IV för avloppsvattnet från rökgasreningsprocessen iakttas. Under inga omständigheter får avloppsvatten spädas ut för att utsläppsgränsvärdena i bilaga IV skall kunna följas. 6. Tillståndet skall innehålla Transport och mellanlagring av torra restprodukter i form av stoft, t. ex. pannaska och torra restprodukter från behandling av rökgas skall ske på ett sådant sätt att spridning i miljön förhindras, t. ex. i slutna behållare. Innan beslut fattas om på vilka sätt de olika restprodukterna från förbrännings- och samförbränningsanläggningar skall bortskaffas eller återvinnas skall erforderliga analyser göras för att bestämma deras fysikaliska och kemiska egenskaper samt deras föroreningspotential. Analysen skall gälla den totala lösliga fraktionen och den lösliga fraktionen av tungmetaller. Artikel 10 Kontroll och övervakning 1. Mätutrustning skall installeras och teknik användas för att övervaka parametrar, villkor och masskoncentrationer som gäller för förbrännings- eller samförbränningsprocessen. a) utsläppsgränsvärden för de föroreningar som avses i bilaga IV, i enlighet med punkt 2 och för att uppfylla kraven i punkt 3 a, 2. Mätkraven skall anges i tillståndet från den behöriga myndigheten eller i de tillhörande villkoren. b) driftmässiga kontrollparametrar för avloppsvatten åtmins- tone för pH, temperatur och flöde. 7. Förbrännings- och samförbränningsanläggningars områ- den med tillhörande avfallsupplag skall utformas och drivas på ett sådant sätt att otillåtet och oavsiktligt utsläpp av förorenan- de ämnen till mark, ytvatten och grundvatten förhindras i enlighet med bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen på området. Det skall dessutom finnas kapacitet att lagra förorenat regnvatten från förbrännings- eller samförbränningsanlägg- ningens område samt vatten som förorenats i samband med spill eller brandbekämpning. Denna lagringskapacitet skall vara tillfredsställande för att säkerställa att sådant vatten vid behov kan analyseras och renas innan det släpps ut. 8. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i fördraget får medlemsstaterna fastställa utsläppsgränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten och andra föroreningar. Artikel 9 Restprodukter Restprodukter från driften av förbrännings- eller samförbrän- ningsanläggningen skall minimeras i fråga om mängd och skadlighet. Restprodukterna skall där det är lämpligt återvinnas direkt i anläggningen eller utanför denna i enlighet med gemenskapslagstiftningen på området. 3. Den automatiserade utrustningen för övervakning av utsläpp till luft och vatten skall kontrolleras och årligen provas med avseende på installation och funktion. Kalibrering skall ske genom parallellmätningar med referensmetoder minst vart tredje år. Placeringen av provtagnings- och mätställen skall fast- 4. ställas av den behöriga myndigheten. Periodiska mätningar av utsläpp till luft och vatten skall 5. göras i enlighet med bilaga III punkterna 1 och 2. Artikel 11 Mätkrav 1. Medlemsstaterna skall, antingen genom angivelser i tillståndsvillkoren eller genom allmänna bindande regler, sä- kerställa att punkterna 2–12 och punkt 17 när det gäller luft och punkterna 14–17 när det gäller vatten iakttas. 2. Följande mätningar av föroreningar i luft skall utföras vid förbrännings- eller samförbränningsanläggningen enligt bilaga III: a) Kontinuerliga mätningar av följande ämnen: Kväveoxider, förutsatt att utsläppsgränsvärdena är fastställda, kolmo- noxid, totalt organiskt kol, väteklorid, vätefluorid, svaveldioxid. total stofthalt, C 25/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 b) Kontinuerliga mätningar av följande driftparametrar: Tem- peratur nära förbränningskammarens innervägg, eller en annan representativ punkt i förbränningskammaren efter tillstånd från behörig myndighet samt rökgasernas syrehalt, tryck, temperatur och halt av vattenånga. c) Minst två mätningar årligen av tungmetaller, dioxiner och furaner; dock skall under de första tolv driftmånaderna en mätning göras minst var tredje månad. Medlemsstaterna får bestämma mätperioder där de har fastställt utsläpps- gränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten och andra föroreningar. 3. Rökgasernas uppehållstid, minimitemperatur och syre- halt skall kontrolleras på lämpligt sätt minst en gång i samband med att förbrännings- eller samförbränningsanläggningen tas i bruk samt under de mest ogynnsamma driftsförhållanden som kan förutses. 4. Kontinuerlig mätning av vätefluorid är inte nödvändig om behandlingssteg för väteklorid används som säkerställer att utsläppsgränsvärdet för väteklorid inte överskrids. I det fallet skall utsläppen av vätefluorid omfattas av periodiska mätningar enligt punkt 2 c. 5. Kontinuerlig mätning av halten av vattenånga är inte nödvändig om rökgasprovet torkas innan utsläppen analyseras. tillståndet Den behöriga myndigheten får i 6. fråga om förbrännings- och samförbränningsanläggningar tillåta periodiska mätningar enligt punkt 2 c av väteklorid, vätefluorid och svaveldioxid (SO2) i stället för kontinuerliga mätningar, om den driftansvarige kan visa att utsläppen av dessa föroreningar under inga omständigheter kan överskrida de fastställda ut- släppsgränsvärdena. i 7. Den behöriga myndigheten får i tillståndet medge en minskning av frekvensen i de periodiska mätningarna av tungmetaller från två gånger om året till en gång vartannat år och för dioxiner och furaner från två gånger om året till en gång om året, förutstatt att utsläppen från samförbränning eller förbränning är lägre än 50 % av de utsläppsgränsvärden som fastställts i enlighet med bilaga II eller bilaga V, och att det finns kriterier, utarbetade enligt förfarandet i artikel 17, för de krav som skall uppfyllas. Dessa kriterier skall åtminstone grunda sig på de bestämmelser som anges nedan under a och d. Fram till den 1 januari 2005 får en sådan minskning av frekvensen tillåtas även om sådana kriterier saknas under förutsättning att b) det finns nationella kvalitetskriterier för sådant avfall vilka har meddelats till kommissionen, c) samförbränningen och förbränningen av avfallet överens- stämmer med relevanta planer för avfallshantering som anges i artikel 7 i direktiv 75/442/EEG, d) den driftansvarige kan bevisa för den behöriga myndighe- ten att utsläppen under alla förhållanden ligger väsentligt under utsläppsgränsvärdena som anges i bilaga II eller bilaga V för dioxiner och furaner samt tungmetaller; denna bedömning skall bygga på information om kvaliteten hos det avfall som avses och mätningar av utsläppen av de nämnda föroreningarna, e) kvalitetskriterierna och den nya perioden för de periodiska mätningarna specificeras i tillståndet, och f) alla beslut om frekvenserna av de mätningar som avses i denna punkt tillsammans med uppgifter om mängden och kvaliteten av det berörda avfallet årligen meddelas till kommissionen. 8. Resultaten av mätningarna för att kontrollera att ut- släppsgränsvärderna följs skall räknas om till följande standard- betingelser och för syre enligt den formel som anges i bilaga VI: a) Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 11 % syre, torr gas, i rökgas från förbränningsanläggningar. b) Temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 3 % syre, torr gas, i rökgas vid förbränning av spillolja enligt definitionen i direktiv 75/439/EEG. c) Om avfallet förbränns eller samförbränns med tillskott av syre får mätvärdena räknas om till en syrehalt som fastställs av den behöriga myndigheten och som avspeglar de särskilda omständigheterna i det enskilda fallet. d) Vid samförbränning skall mätvärdena räknas om till en total syrehalt som beräknas enligt bilaga II. Om utsläppen av föroreningar minskas genom rökgasrening i en förbrännings- eller samförbränningsanläggning där farligt avfall förbränns skall omräkningen vad avser syrehalten enligt första stycket utföras endast om den syrehalt som mäts upp under den period då mätningen av den aktuella föroreningen sker överskrider relevant standardsyrehalt. a) det avfall som skall samförbrännas eller förbrännas enbart består av vissa sorterade brännbara fraktioner av icke- farligt avfall, som inte lämpar sig för materialåtervinning och uppvisar vissa egenskaper och som närmare specifice- ras på grundval av den bedömning som avses i punkt d, 9. Alla mätvärden skall registreras, bearbetas och återges på ett lämpligt sätt så att de behöriga myndigheterna, enligt förfaranden som samma myndigheter beslutar om, kan kon- trollera att tillåtna driftsvillkor uppfylls, liksom utsläppsgräns- värdena i detta direktiv. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/27 10. om a) Utsläppsgränsvärdena för luft skall anses vara uppfyllda inget dygnsmedelvärde överskrider något av de utsläppsg- ränsvärden som anges i bilaga V a eller bilaga II; 97 % av dygnsmedelvärdet under året inte överskrider det utsläppsgränsvärde som anges i bilaga V e första strecksatsen, b) antingen inget halvtimmesmedelvärde överskrider något av de utsläppsgränsvärden som anges i kolumn A i bilaga V b eller i förekommande fall 97 % av halvtimmesmedel- värdena under ett års tid inte överskrider något av de utsläppsgränsvärden som anges i kolumn B i bilaga V b, c) inget av medelvärdena från de provtagningsperioder som anges för tungmetaller samt dioxiner och furaner överskri- der utsläppsgränsvärdena i bilaga V c–d eller bilaga II, d) bestämmelserna i bilaga V e andra strecksatsen eller i bilaga II är uppfyllda. Halvtimmesmedelvärdena och tiominutersmedelvärde- 11. na skall bestämmas inom den effektiva drifttiden (exklusive start- och stopperioder om inget avfall förbränns) på grundval av de uppmätta värdena efter det att värdena vid konfidensin- tervallet enligt punkt 3 i bilaga III har dragits ifrån. Dygnsme- delvärdena skall bestämmas på grundval av dessa korrigerade medelvärden. För att ett dygnsmedelvärde skall vara giltigt får högst fem halvtimmesmedelvärden per dag förkastas på grund av funk- tionsfel i det kontinuerliga mätsystemet eller underhåll av detta. Högst tio dygnsmedelvärden per år får förkastas på grund av funktionsfel i det kontinuerliga mätsystemet eller underhåll av detta. 12. Medelvärdena under provtagningsperioden och medel- värdena när det gäller periodiska mätningar av vätefluorid, väteklorid och svaveldioxid skall bestämmas i enlighet med kraven i artikel 10. 2 och 10. 4 och bilaga III. 13. Kommissionen skall, i enlighet med förfarandet i artikel 17, så snart som lämpliga mätmetoder finns tillgängliga inom gemenskapen, fastställa den dag från och med vilken kontinuerliga mätningar av gränsvärdena för utsläpp till luften av tungmetaller, dioxiner och furaner skall göras enligt bilaga III. Följande mätningar skall göras vid utsläppspunkten för 14. avloppsvatten: a) Kontinuerliga mätningar av de parametrar som avses i artikel 8. 6 b. c) Mätning minst en gång i månaden av ett representativt stickprov som är proportionellt till flödet under 24 timmar på utsläpp av föroreningar som avses i artikel 8. 3 med avseende på punkterna 2–10 i bilaga IV. d) Mätning minst en gång per halvår av dioxiner och furaner; dock skall en mätning göras minst var tredje månad under de första tolv driftmånaderna. Medlemsstaterna får fastställa mätperioder där de har angett utläppsgränsvärden för polycykliska aromatiska kolväten eller andra förore- ningar. O¨ vervakningen av mängden föroreningar i det behand- 15. lade avloppsvattnet skall ske i enlighet med gemenskapslagstift- ningen och vara angiven i tillståndet, där även mätfrekvensen skall anges. Utsläppsgränsvärdena för vatten skall anses vara upp- 16. fyllda om a) b) för totalt suspenderat material (förorenande ämne nummer 1) 95 % och 100 % av de uppmätta värdena inte överskri- der utsläppsgränsvärdena i bilaga IV, för tungmetaller (föroreningar nummer 2–10), inte fler än en mätning per år överskrider utsläppsgränsvärdena i bilaga IV; eller, om medlemsstaterna beslutar om fler än 20 prov per år, inte mer än 5 % av dessa stickprov överskrider ustläppsgränsvärdena i bilaga IV, c) de mätningar som görs två gånger om året av dioxiner och furaner, (föroreningar nummer 11) inte överskrider utsläppsgränsvärdet i bilaga IV, 17. Om mätningarna visar att utsläppsgränsvärdena för luft eller vatten i detta direktiv har överskridits, skall den behöriga myndigheten underrättas utan dröjsmål. Artikel 12 Tillgång till information och allmänhetens deltagande Utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv 90/313/EEG (1) och direktiv 96/61/EG skall ansökningar om tillstånd för nya anläggningar göras tillgängliga för allmänhe- ten så att allmänheten kan yttra sig innan den behöriga myndigheten fattar sitt beslut. Detta beslut som skall innehålla minst en kopia av tillståndet, samt varje senare uppdatering skall också göras tillgängligt för allmänheten. b) Dagliga stickprovsmätningar av totalt suspenderat mate- rial. Medlemsstaterna får alternativt medge mätning av representativt flödesproportionellt 24-timmarsprov. (1) Rådets direktiv 90/313/EEG van den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöinformation (EGT L 158, 23. 6. 1990, s. 56). Direktivet ändrat genom 1994 års anslutningsakt. C 25/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 För förbränningsanläggningar eller samförbränningsanlägg- ningar som förbränner över tre ton per timme och trots vad som sägs i artikel 15. 2 i direktiv 96/61/EG skall en årlig rapport som den driftansvarige skall lämma till den behöriga myndigheten, om driften av anläggningen och dess övervak- ning göras tillgänglig för allmänheten. Artikel 13 Onormala driftförhållanden 1. Den behöriga myndigheten skall i tillståndet fastställa den längsta tid i samband med tekniskt oundvikliga driftstopp, driftstörningar eller fel i reningsutrustning eller mätapparatur, under vilken utsläppen till luft och renat avloppsvatten av de reglerade ämnena får överskrida de fastställda utsläppsgrän- svärdena. 2. Den driftansvarige skall i händelse av haveri inskränka eller stoppa driften så snart som detta är praktiskt möjligt till dess att normal drift kan återupptas. 3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6. 3 c får förbrännings- eller samförbränningsanläggningen eller för- bränningslinjen under inga förhållanden fortsätta att oavbrutet bränna avfall med överskridna utsläppsgränsvärden i längre tid än fyra timmar. Dessutom skall den sammanlagda drifttiden under sådana förhållanden understiga 60 timmar per år. Bestämmelsen om 60 timmar gäller sammantaget för de fall då flera linjer är anslutna till en och samma reningsutrustning för rökgasrening. luft Den totala stofthalten i förbränningsanläggningens ut- 4. släpp till får under inga omständigheter överskrida 150 mg/m3 uttryckt som halvtimmesmedelvärde. Dessutom får gränsvärdena för utsläpp till luften av kolmonoxid och totalt organiskt kol inte överskridas. Alla övriga villkor enligt artikel 6 skall uppfyllas. Artikel 14 O¨ versynsklausul Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/61/EG skall kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet före den 31 december 2008 på grundval av erfarenheter av tillämpningen av detta direktiv, särskilt när det gäller nya anläggningar, och de framsteg som har gjorts i fråga om teknik för kontroll av utsläpp och erfarenheter av avfallshantering. Rapporten skall vidare grunda sig på den tekniska utvecklingen, erfarenhet av driften av anläggningarna samt miljökraven. Den skall vid behov åtföljas av förslag till översyn av de berörda bestämmelserna i detta direktiv. Artikel 15 Rapportering Rapporterna om genomförandet av detta direktiv skall upprät- tas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 5 i rådets direktiv 91/692/EEG. Den första rapporten skall omfatta åtminstone den första hela treårsperioden efter den. (*) och överensstämma med de perioder som avses i artikel 17 i direktiv 94/67/EG och i artikel 16. 3 i direktiv 96/61/EG. I detta syfte skall kommissionen i tid utarbeta ett lämpligt frågeformulär. Artikel 16 Direktivets framtida anpassning Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 17 ändra artiklarna 10, 11 och 13 och bilagorna I och III för att anpassa dem till den tekniska utvecklingen eller till nya rön om utsläppsbegränsningarnas positiva inverkan på hälsan. Artikel 17 Kommitté Kommissionen skall biträdas av en föreskrivande kom- 1. mitté. 2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i beslutet. Den tid som avses i artikel 5. 6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader. 3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning. Artikel 18 Upphävande Följande skall upphävas från och med den. (**): a) Artikel 8. 1 och bilagan till direktiv 75/439/EEG. b) Direktiv 89/369/EEG. c) Direktiv 89/429/EEG. d) Direktiv 94/67/EG. (*) (**) Två år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. Fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/29 Artikel 19 Påföljder Artikel 21 Genomförande Medlemsstaterna skall avgöra vilka påföljder som skall tilläm- pas vid överträdelse av de nationella bestämmelser som har antagits i enlighet med detta direktiv. De påföljder som härigenom fastställs skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmel- ser till kommissionen senast den. (*) och skall snarast möjligt anmäla varje efterföljande ändring av dem. Artikel 20 O¨ vergångsbestämmelser 1. Utan att det påverkar de särskilda övergångsbestämmel- serna som anges i bilagorna till detta direktiv, skall bestämmel- serna i detta direktiv tillämpas på befintliga anläggningar från och med den. (**). För nya anläggningar, dvs. anläggningar som inte omfat- 2. tas av definitionen av ”befintlig förbrännings- eller samförbrän- ningsanläggning” i artikel 3. 6 eller punkt 3 i denna artikel, skall i stället för de direktiv som anges i artikel 18 detta direktiv tillämpas från och med den. (*). 3. Stationära eller mobila anläggningar som är avsedda att alstra energi eller producera material, som är i drift och har tillstånd i enlighet med befintlig gemenskapslagstiftning när ett sådant tillstånd krävs, och som inleder samförbränning av avfall senast den. (***) skall betraktas som befintliga samförbränningsanläggningar. 1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den. (*). De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehål- la en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna tex- terna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 22 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 23 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den. På Europaparlamentents vägnar På rådets vägnar Ordförande Ordförande Två år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. (*) (**) Fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. (***) Fyra år efter det att detta direktiv har trätt i kraft. C 25/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 BILAGA I EKVIVALENSFAKTORER FO¨ R DIBENSO-P-DIOXINER OCH DIBENSOFURANER Vid bestämningen av totalkoncentrationen (TE) av dioxiner och furaner skall koncentrationerna av följande dioxiner och dibensofuraner multipliceras med följande ekvivalensfaktorer innan de summeras: 2,3,7,8 1,2,3,7,8 1,2,3,4,7,8 1,2,3,6,7,8 1,2,3,7,8,9 tetraklordibensodioxin (TCDD) pentaklordibensodioxin (PeCDD) hexaklordibensodioxin (HxCDD) hexaklordibensodioxin (HxCDD) hexaklordibensodioxin (HxCDD) 1,2,3,4,6,7,8 heptaklordibensodioxin (HpCDD) 2,3,7,8 2,3,4,7,8 1,2,3,7,8 1,2,3,4,7,8 1,2,3,6,7,8 1,2,3,7,8,9 2,3,4,6,7,8 1,2,3,4,6,7,8 1,2,3,4,7,8,9 oktaklordibensodioxin (OCDD) tetraklordibensofuran (TCDF) pentaklordibensofuran (PeCDF) pentaklordibensofuran (PeCDF) hexaklordibensofuran (HxCDF) hexaklordibensofuran (HxCDF) hexaklordibensofuran (HxCDF) hexaklordibensofuran (HxCDF) heptaklordibensofuran (HpCDF) heptaklordibensofuran (HpCDF) oktaklordibensofuran (OCDF) Toxisk ekvivalensfaktor 1 0,5 0,1 0,1 0,1 0,01 0,001 0,1 0,5 0,05 0,1 0,1 0,1 0,1 0,01 0,01 0,001 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/31 BILAGA II BESTA¨ MNING AV GRA¨ NSVA¨ RDEN FO¨ R UTSLA¨ PP TILL LUFT FRÅN SAMFO¨ RBRA¨ NNING AV AVFALL Följande formel (blandningsregel) skall alltid tillämpas när ett särskilt gränsvärde för de samlade utsläppen ”K” inte har angivits i en tabell i denna bilaga. Utsläppsgränsvärdena för respektive förorening och för kolmonoxid rökgaserna från samförbränning av avfall skall beräknas på följande sätt: Vavfall × Kavfall + Vproc × Kproc Vavfall + Vproc = K Vavfall är rökgasvolymen från förbränning av enbart avfall. Den är bestämd på grundval av avfallet med det lägsta värmevärdet enligt uppgift i tillståndet och omräknad till de standardförhållanden som anges i detta direktiv. Kavfall Vproc Kproc K Om den alstrade värmen från förbränning av farligt avfall motsvarar mindre än 10 % av den sammanlagda alstrade värmen i anläggningen, måste Vavfall beräknas med utgångspunkt från en (fiktiv) mängd avfall som vid förbränningen skulle motsvara 10 % alstrad värme vid en fast total värmealstring. Gränsvärden för utsläpp från förbränningsanläggningar i bilag V för de relevanta föroreningarna och kolmonoxid. är rökgasvolymen från anläggningsprocessen, inbegripet förbränningen av de godkända bränslen som normalt används i anläggningen (avfall undantaget), beräknad på grundval av den syrehalt till vilken utsläppen skall omräknas enligt gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser. Om det saknas bestämmelser för detta slags anläggningar, skall man använda den verkliga syrehalt som rökgaserna har utan utspädning genom tillsats av luft som inte behövs för själva processen. Omräkning till övriga standardförhållanden ges i detta direktiv. representerar utsläppsgränsvärden fastställda i tabellerna i denna bilaga för vissa av branschens sektorer, eller – i avsaknad av sådana tabeller eller värden – gränsvärden för de aktuella föroreningarna och kolmonoxid i rökgaserna från anläggningar som uppfyller nationella lagar och bestämmelser för sådana anläggningar när de förbränner bränslen som normalt är godkända (avfall undantaget). I avsaknad av sådana lagar och bestämmelser skall gränsvärdena i tillståndet användas. Om sådana gränsvärden saknas i tillståndet skall de verkliga koncentrationerna användas. representerar samlade (totala) gränsvärden för utsläpp samt syrehalt för vissa industrisektorer och föroreningar enligt tabellerna i denna bilaga, eller – i avsaknad av sådan tabell eller värden – samlade gränsvärden för kolmonoxid och aktuella föroreningar vilka ersätter gränsvärdena enligt särskilda bilagor till detta direktiv. Den samlade syrehalten bestäms utifrån förhållandet mellan delgasvolymerna från process- respektive avfallsförbränning. Medlemsstaterna får fastställa regler för de undantag som anges i denna bilaga. II. 1 Särskilda bestämmelser för cementugnar som samförbränner avfall Dygnsmedelvärden (för kontinuerliga mätningar). Provtagningsperioder och övriga mätkrav enligt artikel 7. Alla värden i mg/m3 (dioxiner och furaner i ng/m3). Halvtimmesmedelvärden kommer enbart att behövas för beräkning av dygnsmedelvärdena. Resultaten från de mätningar som gjorts för kontroll av att utsläppsgränsvärdena iakttas skall omräknas till följande standardförhållanden: temperatur 273 K, tryck 101,3 kPa, 10 % syre, torr gas. C 25/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 II. 1. 1 K – Totala gränsvärden för utsläpp Förorening Total stoftmängd HCI HF NOx Cd + Tl Hg Sb + As + Pb + Cr + Co + Cu + Mn + Ni + V Dioxiner och furaner K 30 10 1 800 0,05 0,05 0,5 0,1 Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NOx medges av de behöriga myndigheterna för befintliga cementugnar med våtprocess eller cementugnar som förbränner mindre än tre ton avfall per timme, förutsatt att det i tillståndet föreskrivs ett totalt utsläppsgränsvärde för NOx på högst 1 200 mg/m3. Fram till den 1 januari 2008 får undantag för stoft medges av de behöriga myndigheterna för cementugnar som förbränner mindre än tre ton avfall per timme, förutsatt att det i tillståndet föreskrivs ett totalt utsläppsgränsvärde på högst 50 mg/m3. II. 1. 2 K – Totala gränsvärden för utsläpp av svaveldioxid och totalt organiskt kol (TOC) Förorening SO2 TOC K 50 10 Undantag får medges av den behöriga myndigheten i fall då totalt organiskt kol och svaveldioxid inte härrör från avfallsförbränning. II. 1. 3 Gränsvärde för utsläpp av kolmonoxid Gränsvärden för utsläpp av kolmonoxid kan fastställas av den behöriga myndigheten. II. 2 Särskilda bestämmelser för förbränningsanläggningar II. 2. 1 Dygnsmedelvärden Utan att det påverkar bestämmelserna i direktiv 88/609/EEG och i fall där det för stora förbränningsanläggningar fastställs strängare utsläppsgränsvärden i framtida gemenskapslagstiftning skall denna för respektive anläggningar och föroreningar ersätta de värden som fastställs i följande tabeller (Kproc). Följande tabeller skall då utan dröjsmål anpassas till sådana strängare utsläppsgränsvärden enligt förfarandet i artikel 17. Halvtimmesmedelvärden kommer enbart att behövas för beräkning av dygnsmedelvärdena. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/33 Kproc Kproc för fasta bränslen i mg/Nm3 (syrehalt 6 %) Förorening < 50 MWth 50–100 MWh 100–300 MWh > 300 MWh SO2 normalfallet inhemska bränslen NOx Stoft 850 850–200 (linjär ökning från 100 till 300 MWth) 200 eller avsvavlingsgrad ≥ 90 % eller avsvavlingsgrad ≥ 92 % eller avsvavlingsgrad ≥ 95 % 50 400 50 300 30 200 30 Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar gemenskapslagstiftning på området gäller inte gränsvärdet för NOx för anläggningar som endast samförbränner farligt avfall. Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NOx och SO2 medges av de behöriga myndigheterna för befintliga samförbränningsanläggningar på 100–300 MWth med fluidiserad bäddteknik som förbränner fast bränsle, förutsatt att det i tillståndet föreskrivs ett Kproc-värde på högst 350 mg/Nm3 för NOx och högst 850 till 400 mg/Nm3 (linjär minskning från 100 till 300 MWth) för SO2. Kproc för biomassa i mg/Nm3 (syrehalt 6 %): Med biomassa avses produkter bestående av vegetabiliskt material från jord- eller skogsbruk som kan användas för att utvinna energi samt avfall som är undantaget från det tillämpningsområdet som avses i artikel 2. 2 a i–iv. Förorening < 50 MWth 50–100 MWh 100–300 MWh > 300 MWh SO2 NOx Stoft 200 350 50 200 300 30 200 300 30 50 Fram till den 1 januari 2008 får undantag för NOx medges av de behöriga myndigheterna för befintliga samförbränningsanläggningar på 100–300 MWth med fluidiserad bäddteknik och som bränner biomassa, förutsatt att det i tillståndet föreskrivs ett Kproc-värde på högst 350 mg/Nm3. Kproc för flytande bränslen i mg/Nm3 (syrehalt 3 %): Förorening < 50 MWth 50–100 MWh 100–300 MWh > 300 MWh SO2 NOx Stoft 850 400 50 850–200 (linjär minskning från 100–300 MWh) 300 30 200 200 30 50 C 25/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 II. 2. 2 K — Totala gränsvärden för utsläpp K i mg/Nm3 (syrehalt 6 %). Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på minst 30 minuter och högst åtta timmar: Förorening Cd + Tl Hg Sb + As + Pb + Cr + Co + Cu + Mn + Ni + V K 0,05 0,05 0,5 K i ng/Nm3 (syrehalt 6 %). Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på minst sex och högst åtta timmar: Förorening Dioxiner och furaner K 0,1 II. 3 Särskilda bestämmelser för industrisektorer som inte omfattas av II. 1 eller II. 2 där avfall samförbränns II. 3. 1 K — Totala gränsvärden för utsläpp K uttryckt i ng/Nm3. Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på minst sex och högst åtta timmar: Förorening Dioxiner och furaner K 0,1 K uttryckt i mg/Nm3. Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på minst 30 minuter och högst åtta timmar: Förorening Cd + Tl Hg K 0,05 0,05 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/35 BILAGA III MA¨ TMETODER 1) Mätningarna för att bestämma koncentrationer av föroreningar i luft och vatten måste genomföras på ett sådant sätt att de blir representativa. 2) För samtliga föroreningar, inbegripet dioxiner och furaner, gäller att provtagning och analys, liksom kalibrering av automatiska mätsystem med referensmätmetoder, skall utföras enligt CEN-standarder. Om CEN-standarder saknas skall ISO-standarder, nationella eller internationella standarder som kan garantera data av likvärdig vetenskaplig kvalitet tillämpas. 3) I fråga om dygnsmedelvärden av utsläpp skall värdena på de 95-procentiga konfidensintervallen i de enskilda mätvärdena inte överskrida följande procentandelar av gränsvärdena: Kolmonoxid: Svaveldioxid: Kvävedioxid: Total stoftmängd: Totalt organiskt kol: Väteklorid: Vätefluorid: 10 % 20 % 20 % 30 % 30 % 40 % 40 % C 25/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 UTSLA¨ PPSGRA¨ NSVA¨ RDEN FO¨ R UTSLA¨ PP AV AVLOPPSVATTEN FRÅN RO¨ KGASRENING BILAGA IV Föroreningar Gränsvärden uttryckta i koncentrationer för ofiltrerade stickprov 1. Totalt suspenderat material enligt definitionen i direktiv 91/271/EEG 95 % 100 % 30 mg/l 45 mg/l 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. Kvicksilver och kvicksilverföreningar omräknat till rent kvicksilver (Hg) Kadmium och kadmiumföreningar omräknat till rent kadmium (Cd) Tallium och talliumföreningar omräknat till rent tallium (Tl) Arsenik och arsenikföreningar omräknat till ren arsenik (As) Bly och blyföreningar omräknat till rent bly (Pb) Krom och kromföreningar omräknat till rent krom (Cr) Koppar och kopparföreningar omräknat till ren koppar (Cu) Nickel och nickelföreningar omräknat till rent nickel (Ni) Zink och zinkföreningar omräknat till rent zink (Zn) Dioxiner och furaner, beräknade som summan av enskilda dioxiner och furaner enligt bilaga I 0,03 mg/l 0,05 mg/l 0,05 mg/l 0,15 mg/l 0,2 mg/l 0,5 mg/l 0,5 mg/l 0,5 mg/l 1,5 mg/l 0,3 mg/l Fram till den 1 januari 2008 får undantag för totalt suspenderat material beviljas av den behöriga myndigheten för befintliga förbränningsanläggningar förutsatt att det i tillståndet anges att 80 % av de uppmätta värdena inte får överskrida 30 mg/l och att inget av dem får överskrida 45 mg/l. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/37 BILAGA V GRA¨ NSVA¨ RDEN FO¨ R UTSLA¨ PP TILL LUFT a) Dygnsmedelvärden Total stoftmängd Organiska ämnen i gas- och ångform omräknat till totalt organiskt kol Väteklorid (HCl) Vätefluorid (HF) Svaveldioxid (SO2) 10 mg/m3 10 mg/m3 10 mg/m3 1 mg/m3 50 mg/m3 Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO2) omräknat till kvävedioxid. Gäller befintliga förbränningsanläggningar med en nominell kapacitet över 6 ton/tim samt nya förbrän- ningsanläggningar 200 mg/m3 (*) Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO2), omräknat till kvävedioxid. Gäller befintliga förbränningsanläggningar med en nominell kapacitet på högst 6 ton/tim. 400 mg/m3 (*) (*) Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar tillämplig gemenskapslagstiftning gäller inte detta gränsvärde för anläggningar som endast förbränner farligt avfall. Undantag för NOx får beviljas av den behöriga myndigheten för befintliga förbränningsanläggningar — med en nominell kapacitet på ≤ 6 ton/tim, förutsatt att det i tillståndet anges att dyngsmedelvärdena inte får överskrida 500 mg/m3 och att detta gäller fram till den 1 januari 2008, — med en nominell kapacitet på > 6 ton/tim men ≤ 16 ton/tim, förutsatt att det i tillståndet anges att dyngsmedelvärdena inte får överskrida 400 mg/m3 och att detta gäller fram till den 1 januari 2010, — med en nominell kapacitet på > 16 ton/tim men < 25 ton/tim och som inte ger upphov till avloppsvatten, förutsatt att det i tillståndet anges att dyngsmedelvärdena inte får överskrida 400 mg/m3 och att detta gäller fram till den 1 januari 2008. Fram till den 1 januari 2008 får undantag för stoft medges av den behöriga myndigheten för befintliga tillståndet anges ett gränsvärde på högst 20 mg/m3 som förbränningsanläggningar, dygnsmedelvärde. förutsatt att det i b) Halvtimmesmedelvärden Total stofthalt (100 %) A (97 %) B 30 mg/m3 10 mg/m3 Organiska ämnen i gas- och ångform omräknat till totalt organiskt kol 20 mg/m3 10 mg/m3 Väteklorid (HCl) Vätefluorid (HF) Svaveldioxid (SO2) 60 mg/m3 10 mg/m3 4 mg/m3 2 mg/m3 200 mg/m3 50 mg/m3 Kvävemonoxid (NO) och kvävedioxid (NO2), omräknat till kvävedioxid. Gäller befintliga förbränningsanläggningar med en nominell kapacitet på över 6 ton/tim samt nya förbränningsanläggningar 400 mg/m3(*) 200 mg/m3(*) (*) Fram till den 1 januari 2007 och utan att det påverkar tillämpningen av befintlig gemenskapslagstiftning skall utsläppsgränsvärdet för NOx inte gälla anläggningar som förbränner enbart farligt avfall. C 25/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 Fram till den 1 januari 2010 får undantag för NOx beviljas av den behöriga myndigheten för befintliga förbränningsanläggningar med en nominell kapacitet på 6–16 ton/tim, förutsatt att halvtimmesmedelvärdet inte överskrider 600 mg/m3 för kolumn A eller 400 mg/m3 för kolumn B. c) Alla medelvärden skall bestämmas med en provtagningsperiod på minst 30 minuter och högst åtta timmar Kadmium och kadmiumföreningar omräknat till rent kadmium (Cd) Tallium och Talliumföreningar omräknat till rent tallium (Tl) Totalt 0,05 mg/m3 Totalt 0,1 mg/m3 (*) Kvicksilver och kvicksilverföreningar omräknat till rent kvicksilver (Hg) 0,05 mg/m3 0,1 mg/m3 (*) Antimon och antimonföreningar omräknat till rent antimon (Sb) Arsenik och arsenikföreningar omräknat till ren arsenik (As) Bly och blyföreningar omräknat till rent bly (PB) Krom- och kromföreningar omräknat till rent krom (Cr) Kobolt och koboltföreningar omräknat till ren kobolt (Co) Koppar och kopparföreningar omräknat till ren koppar (Cu) Mangan och manganföreningar omräknat till rent mangan (Mn) Nickel och nickelföreningar omräknat till rent nickel (Ni) Vanadin och vanadinföreningar omräknat till rent vanadin (V) Totalt Totalt 0,5 mg/m3 1 mg/m3 (*) (*) Fram till den 1 januari 2007 medelvärden för befintliga anläggningar som fått sitt drifttillstånd före den 31 december 1996 och som endast förbränner farligt avfall. Dessa gränsvärden omfattar även gas- och ångformiga förekomster av de aktuella tungmetallerna och deras föreningar. d) Medelvärdena skall bestämmas under en provtagningsperiod på minst sex och högst åtta timmar. Utsläppsgräns- värdet avser den totala koncentrationen av dioxiner och furaner beräknad med hjälp av begreppet toxisk ekvivalens enligt bilaga I. Dioxiner och furaner 0,1 ng/m3 e) Följande gränsvärden för utsläpp av kolmonoxid i rökgaserna får inte överskridas (med undantag av start- och stopperioderna): — 50 mg/m3 bestämt som dygnsmedelvärde, — 150 mg/m3 för minst 95 % av alla 10-minutersmedelvärden eller 100 mg/m3 för samtliga halvtimmesmedel- värden, i båda fallen bestämda med prover tagna under en godtycklig 24-timmarsperiod. Den behöriga myndigheten får medge undantag för förbränningsanläggningar med fluidiserad bäddteknik, förutsatt att det utsläppsgränsvärde för kolmonoxid som anges i tillståndet är högst 100 mg/m3 angivet som timmedelvärde. f) Medlemsstaterna får fastställa regler för de undantag som anges i denna bilaga. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/39 BILAGA VI FORMEL FO¨ R BERA¨ KNING AV UTSLA¨ PPSKONCENTRATION VID PROCENTUELL STANDARDSYRE- KONCENTRATION ES = 21 − OS 21 − OM × EM ES = beräknad utsläppskoncentration vid procentuell standardsyrekoncentration EM = uppmätt utsläppskoncentration OS = standardsyrekoncentration OM = uppmätt syrekoncentration C 25/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 RÅDETS MOTIVERING I. INLEDNING 1. Den 24 november 1997 lämnade kommissionen rådet ett förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall (1) och den 29 oktober 1998 ett förslag till rådets direktiv om förbränning av avfall (2). Båda förslagen grundade sig på artikel 130 s. 1 i fördraget. 2. Europaparlamentet avgav sitt yttrande den 14 april 1999, vilket bekräftades enligt medbeslutande- förfarandet (3). Ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande om förslaget till ändring av direktiv 94/67/EG den 29 april 1998(4) och om förslaget om förbränning av avfall den 25 februari 1999 (5), medan Regionkommittén avgav sitt yttrande den 10 mars 1999(6). 3. Till följd av dessa yttranden lämnade kommissionen rådet ett ändrat förslag den 13 juli 1999. 4. Den 25 november 1999 antog rådet sin gemensamma ståndpunkt enligt artikel 251. 2 i fördraget (tidigare artikel 189b). II. MÅL Syftet med direktivet är att förhindra eller, om detta inte är genomförbart i praktiken, att så långt som möjligt minska de negativa effekterna på miljön, särskilt de utsläpp i luften, marken, ytvattnet och grundvattnet med åtföljande risker för människors hälsa som uppstår vid förbränning och samförbränning av avfall. Detta syfte skall uppnås genom att ställa stränga villkor för driften och stränga tekniska krav och genom att fastställa gränsvärden för utsläpp från anläggningar för avfallsförbränning och samförbränning i gemenskapen för att därmed också uppfylla kraven i avfallsdirektivet (75/442/EEG), och i ännu högre grad genom att medlemsstaterna ser till att avfall förhindras, reduceras, återvinns, används som energikälla eller hanteras utan att utsätta människors hälsa för fara och utan att använda metoder eller processer som skulle kunna skada miljön. Syftet med det föreslagna direktivet är främst — att aktualisera gällande gemenskapslagstiftning om förbränning av kommunalt avfall enligt sådana faktorer som tekniska framsteg, — att utvidga gällande gemenskapslagstiftning till att omfatta både förbränning och samförbränning av allt slags avfall, — att i avsevärd grad minska utsläppen av tungmetaller, dioxiner och furaner, — att införa utsläppsgränsvärden för utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening, och — att så långt som möjligt försöka tillvarata alstrad värme och minska antalet restprodukter som uppstår i förbränningsprocessen till ett minimum. (1) EGT C 13, 17. 1. 1998, s. 6. (2) EGT C 372, 2. 12. 1998, s. 11. (3) EGT C 219, 30. 7. 1999, s. 249 och EGT C 279, 1. 10. 1999, s. 274. (4) EGT C 214, 10. 7. 1998. (5) EGT C 116, 28. 4. 1999, s. 40. (6) EGT C 198, 14. 7. 1999, s. 37. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/41 III. GENOMGÅNG AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN (1) A¨ ven om rådets gemensamma ståndpunkt allmänt följer kommissionens föreslagna upplägg, har man lagt till ett antal bestämmelser som antingen förstärker eller klargör det. På Europaparlamentets begäran har rådet enats om att slå ihop — det nuvarande direktivet om förbränning av farligt avfall, — kommissionens förslag om att ändra direktivet (genom att införa utsläppsgränsvärden och därtill hörande villkor för behandlingen av avloppsvatten), och — kommissionens förslag om förbränning av avfall för att dels förstärka bestämmelserna i den nuvarande lagstiftningen om förbränning av kommunalt avfall, dels omfatta avfall som inte faller inom tillämpningsområdet för det nuvarande direktivet om förbränning av farligt avfall. När det gäller direktivens sammanslagning, och med förbehåll för en fastställd övergångsperiod för utsläpp av kväveoxider och tungmetaller vid förbränning av farligt avfall, godkände rådet att samma utsläppsgränsvärden skall gälla för både farligt och icke farligt avfall. Strängare bestämmelser för farligt avfall behålls dock när det gäller mottagning och förvaring av avfall. A. Kommissionens ändrade förslag Rådet antog antingen fullt ut eller delvis och ibland underförstått alla utom två (ändringsförslag 24, sista delen, och ändringsförslag 64) av Europaparlamentets 18 ändringsförslag som kommissionen hade godtagit (åtta av dem avsåg sammanslagningen). Dessutom införde rådet i sin gemensamma ståndpunkt fullt ut eller delvis sex andra ändringsförslag som inte kommissionen hade behållit i sitt ändrade förslag och två kompletterande delar av ändringsförslag som kommissionen endast delvis hade godtagit. Det sistnämnda berör ändringsförslag 8 (endast delar därav, dvs. hänvisningen till avfallsdirektivet), 9 (sista delen, dvs. att undanta experimentanläggningar som används för forsknings- och utvecklingsändamål dock med bevarande av ett högre tröskelvärde), 16 (underförstått eftersom det återspeglas i skäl 13), 56 (dvs. att införa Europaparlamentets ändringsförslag avseende de tidigare punkterna 4 och 5, nuvarande punkterna 4 respektive 2), 57 (kopplade till utsläppsgränsvärdena i bilaga IV), 58 (första delen: tillägg av ”pH”), 30 (andra delen men för anläggningar som förbränner över 3 ton i timmen) och 43 (delvis, dvs. för den process som avses och bibehållna utsläppsgränsvärden). B. Nyheter som rådet infört Artikel 2 – Tillämpningsområde Rådet beslöt att det var lämpligt att betrakta vegetabiliskt avfall från livsmedelsindustrin och korkavfall som biomassa och alltså utesluta dem från direktivets tillämpningsområde. Artikel 3 – Definitioner — f a r l i g t a v f a l l Rådet ansåg det motiverat att behålla definitionens lydelse enligt det nuvarande direktivet om farligt avfall och att den inte behöver ändras. (1) Numreringen av skäl, artiklar och bilagor följer numreringen i den gemensamma ståndpunkten. C 25/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 — b l a n d a t k o m m u n a l t a v f a l l Rådet föredrog att införa en sådan definition med tanke på artikel 7. 4. — s a m f ö r b r ä n n i n g s a n l ä g g n i n g Rådet lade till — begreppet värmebehandling med tanke på bortskaffandet (enligt lydelsen i direktiv 75/442/EEG), — en mening för att säkerställa att det huvudsakliga ändamålet med en samförbränningsan- läggning är att tillverka materiella produkter eller alstra energi. — b e f i n t l i g f ö r b r ä n n i n g s a n l ä g g n i n g Rådet har angett denna definition enligt situationen när det gäller tillståndsförfarandet. — n o m i n e l l k a p a c i t e t Rådet lade till denna definition för att klargöra den beräkning som skall göras för att tillämpa utsläppsgränsvärdena i bilaga V a och b. Artikel 4 – Ansökan och tillstånd Rådet har lagt till följande bestämmelser: — I punkt 6: De medlemsstater som så önskar ges möjlighet att i tillståndet förteckna de avfallstyper som kan samförbrännas i angivna kategorier av sådana anläggningar. — I punkt 8: Tillståndet skall anpassas enligt artikel 12. 2 i direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, om en driftsansvarig vid en förbränningsanlägg- ning för icke-farligt avfall planerar att också börja att förbränna farligt avfall. Artikel 6 – Villkor för driften Rådet har — förstärkt punkt 2 genom att lägga till villkor för samförbränning av farligt avfall, och — lagt till tre punkter: — Punkt 4: en undantagsklausul för befintliga barkkokare, — Punkt 7: för en säker hantering av smittsamt kliniskt avfall, — Punkt 8: för att se till att anläggningarnas skötsel anförtros en kompetent fysisk person. Artikel 8 – Utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening Rådet specificerade att när det gäller det föreslagna direktivet och processerna i detta avses med det avloppsvatten som skall behandlas bara vatten som härrör från rökgasrening. 28. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 25/43 Dessutom underströk rådet att om avloppsvattnet behandlas utanför anläggningen (se den nya punkt 5), bör detta ske enligt stränga villkor, t. ex. förbud mot utspädning. Rådet lade också till en bestämmelse där medlemsstaterna är fria att bestämma utsläppsgränsvär- den för polycykliska aromatiska kolväten eller andra förorenande ämnen. Artikel 11 – Mätkrav Rådet lade till samma valfria bestämmelse för luft som det gjorde för vatten (i artikel 8) för att ge medlemsstaterna möjlighet att sätta utsläppsgränsvärden för aromatiska kolväten eller andra förorenande ämnen. Dessutom lade rådet till en annan valfri bestämmelse (se punkt 7) som ger behöriga myndigheter rätt att ge tillstånd med möjlighet att minska frekvensen i de periodiska mätningarna av tungmetaller, dioxiner och furaner, men bara på mycket stränga villkor (t. ex. utsläppen bör vara avsevärt lägre än de utsläppsgränsvärden som anges i bilaga II eller V). Efter år 2005 kan emellertid sådana undantag endast beviljas om utsläppen ligger 50 % under utsläppsgränsvärdena och om specifika kriterier har utformats enligt det kommittéförfarande som föreskrivs i direktivet. Dock bör det noteras att denna nya punkt skall läsas tillsammans med punkt 13. I punkt 10 införde rådet ett dygnsmedelvärde under året på 97 % för det utsläppsgränsvärde för kolmonoxid som anges i bilaga V e. I punkt 16 (och motsvarande bilaga IV) har kontrollsiffrorna och utsläppsgränsvärdena för utsläpp i vatten ändrats för att ge ett alternativ både för totalt suspenderat material och för tungmetaller. Artikel 14 – O¨ versynsklausul Rådet lade till en översynsklausul och bad kommissionen att före slutet av 2008 lägga fram en rapport för både Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av det föreslagna direktivet och om de erfarenheter och framsteg som uppnåtts sedan det genomfördes, och rapporten skall vid behov åtföljas av förslag till översyn. Artikel 15 – Rapportering Rådet bad kommissionen att i tid utarbeta ett lämpligt frågeformulär. Artikel 16 – Direktivets framtida anpassning Eftersom några av bilagorna till det föreslagna direktivet är av politisk art (t. ex. bilagorna II, IV och V), anser rådet att deras eventuella framtida anpassning bör ske enligt medbestämmandeförfa- randet. Artikel 20 – O¨ vergångsbestämmelser Rådet lade till en ny punkt 3 för att klargöra att anläggningar som tillverkar produkter eller alstrar energi och som har tillstånd i enlighet med gemenskapslagstiftningen skall, om de inleder samförbränning av avfall senast fyra år efter det att direktivet har trätt i kraft, betraktas som befintliga samförbränningsanläggningar. C 25/44 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28. 1. 2000 Bilaga II I stället för att ändra de utsläppsgränsvärden som kommissionen föreslår har rådet på grund av svårigheterna för vissa anläggningar som är berörda av lönsamhetsöverväganden valt att införa en rad tidsbegränsade undantagsklausuler för vissa typer av befintliga processer eller för anläggningar med en bestämd kapacitet. Rådet lade även till en klausul (i avsnitt II. 2. 1) för att klargöra kopplingen till direktiv 88/609/EEG om stora förbränningsanläggningar, eventuell framtida lagstiftning för dessa anläggningar och en definition på ”biomassa” för att klargöra vilken typ av tillåtna ”bränslen” som får användas. Bilaga IV – Utsläppsgränsvärden för utsläpp av avloppsvatten från rökgasrening I stället för att följa kommissionens upplägg anser rådet att — enskilda utsläppsgränsvärden bör fastställas för de olika parametrarna i stället för summerade utsläppsgränsvärden för tungmetaller; några av de minst relevanta metallerna i fråga om föroreningspotential har strukits (Sb, Co, Mn och V), — möjligheten att välja mellan två värden beträffande totalt suspenderat material åtföljd av en undantagsklausul är mer realistisk i fråga om genomförbarhet och överensstämmer dessutom med direktiv 91/271/EEG, — ett lägre värde (0,3 ng/l) än det föreslagna bör sättas för dioxiner och furaner. Bilaga V – Gränsvärden för utsläpp till luft Samtidigt som rådet låter kommissionens föreslagna utsläppsgränsvärden vara oförändrade, lägger det till för befintliga anläggningar vissa undantagsklausuler för kväveoxider och damm under fastställda tidsgränser och/eller efter kapacitet. Bilaga VI – Formel för beräkning av utsläppskoncentration vid procentuell standardsyrekoncentration Rådet lade till denna standardformel för att underlätta beräkningen av utsläppskoncentrationen vid den procentuella standardsyrekoncentrationen enligt artikel 11. 8. Kommissionen har godtagit den gemensamma ståndpunkt som antagits av rådet


title: Regulamento (CE) n.° 2490/1999 da Comissão, de 25 de Novembro de 1999, que fixa as restituições aplicáveis à exportação dos cereais, das farinhas, dos grumos e das sêmolas de trigo ou de centeio

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

formats: pdf print

text: L 303/18 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 26. 11. 1999 REGULAMENTO (CE) N. o 2490/1999 DA COMISSÃO de 25 de Novembro de 1999 que fixa as restituições aplicáveis à exportação dos cereais, das farinhas, dos grumos e das sêmolas de trigo ou de centeio A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CEE) n. o 1766/92 do Conselho, de 30 de Junho de 1992, que estabelece a organi- zação comum dos mercados no sector dos cereais (1), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 1253/1999 (2), e, nomeadamente, o n. o 2 do seu artigo 13. o, (1) (2) (3) Considerando que, nos termos do artigo 13. o do Regula- mento (CEE) n. o 1766/92, a diferença entre as cotações ou os preços referidos no artigo 1. o deste regulamento e os preços desses produtos na Comunidade pode ser coberta por uma restituição à exportação; Considerando que as restituições devem ser fixadas aten- dendo aos elementos referidos no artigo 1. o do Regula- mento (CE) n. o 1501/95 da Comissão, de 29 de Junho de 1995, que estabelece normas de execução do Regula- mento (CEE) n. o 1766/92 do Conselho, no que diz respeito à concessão de restituições à exportação, bem como as medidas a tomar em caso de perturbação, no sector dos cereais (3), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2513/98 (4); Considerando que, no que respeita às farinhas, às sêmolas de trigo ou de centeio, a restituição aplicável a esses produtos deve ser calculada tendo em conta a quantidade de cereais necessária ao fabrico dos produtos considerados; que essas quantidades foram fixadas no Regulamento (CE) n. o 1501/95; (4) (5) (6) (7) Considerando que a situação do mercado mundial ou as exigências específicas de certos mercados podem tornar necessária a diferenciação da restituição para certos produtos, conforme o seu destino; Considerando que a restituição deve ser fixada uma vez por mês; que ela pode ser alterada; Considerando que a aplicação dessas modalidades à situação actual do mercado no sector dos cereais e, nomeadamente, as cotações ou preços desses produtos na Comunidade e mercado mundial, implica a fixação da restituição ao nível dos montantes constantes do anexo; Considerando que as medidas previstas no presente regulamento estão em conformidade com o parecer do Comité de Gestão dos Cereais, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: Artigo 1. o As restituições à exportação dos produtos referidos nas alíneas a), b) e c) do artigo 1. o do Regulamento (CEE) n. o 1766/92, com excepção do malte, são fixadas no nível dos montantes constantes do anexo. Artigo 2. o O presente regulamento entra em vigor em 26 de Novembro de 1999. O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 25 de Novembro de 1999. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão (1) JO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) JO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) JO L 147 de 30. 6. 1995, p. 7. (4) JO L 313 de 21. 11. 1998, p. 16. 26. 11. 1999 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 303/19 ANEXO do regulamento da Comissão, de 25 de Novembro de 1999, que fixa as restituições aplicáveis à exportação dos cereais, das farinhas, dos grumos e das sêmolas de trigo ou de centeio Código do produto Destino (1) (Em EUR/t) Montante das restituições Código do produto Destino (1) (Em EUR/t) Montante das restituições 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 — 01 — 03 02 03 02 — 03 02 — — — 03 02 — — (1) Os destinos são identificados do seguinte modo: 01 todos os países terceiros, 02 outros países terceiros, 03 Suíça, Liechtenstein. — 0 — 28,50 0 58,00 0 — 20,50 0 — — — 38,00 0 — — 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 01 01 01 01 — — 01 — — 01 01 — 01 — — 52,75 49,25 45,50 42,00 39,25 — — 87,00 — — 15,00 (2) 13,40 (2) — 15,00 (2) — (2) Se este produto contiver sêmolas aglomeradas, não será concedida nenhuma restituição. NB: As zonas são delimitadas pelo Regulamento (CEE) n. o 2145/92 da Comissão (JO L 214 de 30. 7. 1992, p. 20), alterado


title: Geänderter Vorschlag für eine Richtlinie des Europäischen Parlaments und des Rates zur Änderung der Richtlinie 95/18/EG über die Erteilung von Genehmigungen an Eisenbahnunternehmen

eurovoc_concepts:
charges for use of infrastructure
rail transport
transport company
transport infrastructure
transport safety


title: Proposta modificata di direttiva del Parlamento europeo e del Consiglio che modifica la direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie


title: Komission asetus (EY) N:o 2486/1999, annettu 25 päivänä marraskuuta 1999, rukiin enimmäisvientituen vahvistamisesta asetuksessa (EY) N:o 1758/1999 tarkoitetun tarjouskilpailun osana

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
export tax
rye
third country

text: L 303/14 FI Euroopan yhteisöjen virallinen lehti 26. 11. 1999 KOMISSION ASETUS (EY) N:o 2486/1999, annettu 25 päivänä marraskuuta 1999, rukiin enimmäisvientituen vahvistamisesta asetuksessa (EY) N:o 1758/1999 tarkoitetun tarjouskil- pailun osana EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon vilja-alan yhteisestä markkinajärjestelystä 30 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 (1), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 1253/1999 (2), ottaa huomioon neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1766/92 soveltamista koskevista tietyistä yksityiskohtaisista säännöistä vientitukien myöntämisen ja häiriötilanteessa toteutettavien toimenpiteiden osalta vilja-alalla 29 päivänä kesäkuuta 1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1501/95 (3), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2513/ 98 (4), ja erityisesti sen 7 artiklan, sekä katsoo, että 1) 2) kaikkiin kolmansiin maihin vietävän rukiin vientitukea ja/tai vientimaksua koskeva tarjouskilpailu on avattu komission asetuksella (EY) N:o 1758/1999 (5), asetuksen (EY) N:o 1501/95 7 artiklassa säädetään, että komissio voi ja asetuksen (ETY) N:o 1766/92 23 artiklassa säädettyä menettelyä enimmäisvientituen vahvistamisesta ottaen huomioon asetuksen (EY) N:o toimitettujen tietojen perusteella noudattaen päättää 1501/95 1 artiklassa tarkoitetut perusteet; tässä tapauk- sessa tarjouskilpailun voittaa se tarjouksen tekijä tai ne tarjousten tekijät, joiden tarjous on enimmäisvientituen suuruinen tai sitä alhaisempi, sekä se tarjouksen tekijä tai ne tarjousten tekijät, joiden tarjous koskee vientiveroa, 3) 4) edellä tarkoitettujen perusteiden soveltamisesta kyseisen viljan tämänhetkisiin markkinoihin seuraa, että enim- mäisvientitueksi olisi vahvistettava 1 artiklassa mainittu määrä, ja tässä asetuksessa määrätyt hallintokomitean lausunnon mukaiset, toimenpiteet ovat viljan ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN: 1 artikla Asetuksen (EY) N:o 1758/1999 tarkoittaman tarjouskilpailun puitteissa 19 ja 25 päivän marrakuuta 1999 välisenä aikana toimitettujen tarjousten osalta rukiin enimmäisvientitueksi vahvistetaan 68,00 EUR/t. Tämä asetus tulee voimaan 26 päivänä marraskuuta 1999. 2 artikla Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenval- tioissa. Tehty Brysselissä 25 päivänä marraskuuta 1999. Komission puolesta Franz FISCHLER Komission jäsen (1) EYVL L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EYVL L 160, 26. 6. 1999, s. 18. (3) EYVL L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EYVL L 313, 21. 11. 1998, s. 16. (5) EYVL L 210, 10. 8. 1999, s. 3