title: Förslag till rådets direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung

eurovoc_concepts:
anti-discriminatory measure
member country
racial discrimination
racism
xenophobia

formats: html pdf

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 25. 11. 1999 KOM(1999) 566 slutlig 1999/0253 (CNS) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung (framlagt av kommissionen) I. Inledning MOTIVERING Syftet med detta förslag är att genomföra principen om likabehandling av människor av olika ras eller olika etniska ursprung i Europeiska unionen. I förslaget föreskrivs ramar för minimibestämmelser om förbud mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung samt minimikrav för det rättsliga skydd som personer som utsatts för diskriminering skall åtnjuta inom Europeiska unionen. I förslaget föreskrivs en gemensam definition på olaglig diskriminering och enhetliga krav för rättslig prövning inom Europeiska unionen. Förslaget grundas på artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och utgör en del av mer omfattande åtgärder. Dessa åtgärder innefattar ett direktiv om förbud mot diskriminering i arbetslivet på grund av ras och etniskt ursprung, religion och övertygelse, funktionshinder, ålder och sexuell läggning samt ett handlingsprogram för stöd till praktiska insatser för att motverka diskriminering i medlemsstaterna. II. Bakgrund Kampen mot rasism är en viktig fråga för det internationella samfundet och har under de senaste decennierna stått i centrum för det internationella samarbetet. Genom de krig och konflikter som hemsökt Europa under 1900-talet – t. o. m. i slutet av århundradet – har rasismens faror och de påföljande brutala angreppen på den mänskliga värdigheten framträtt. I slutet av detta århundrade förekommer dock fortfarande rasdiskriminering i det dagliga livet i Europa. Den allmänna uppfattningen är att rättsliga åtgärder är av avgörande betydelse för att motverka rasism och intolerans. Förutom att lagen skyddar dem som diskriminerats och ställer rättsliga medel till deras förfogande, visar den också samhällets orubbliga motstånd mot rasism och myndigheternas beslutsamhet att förbjuda diskrimineringen. Om man ser till att lagar mot rasism tillämpas kan detta leda till betydande effekter när det gäller att påverka attityder. Under de senaste tioårsperioderna har därför det internationella samfundet och Europeiska unionens medlemsstater stärkt de rättsliga instrument som står till förfogande mot rasism. I många internationella rättsdokument behandlas rasism, antingen i särskilda dokument eller som en del i andra instrument till försvar för de mänskliga rättigheterna1. EU:s institutioner har vid ett flertal tillfällen och så tidigt som 19772 framhållit att de sig bakom försvarandet av de mänskliga rättigheterna och de aktivt grundläggande friheterna samt fördömt intolerans, rasism, främlingsfientlighet och antisemitism. ställer 1 2 I bilagan till Kommissionens meddelande återfinns en förteckning över internationella fördrag och avtal. Gemensamt uttalande från Europaparlamentet, rådet och kommissionen om de grundläggande rättigheterna av den 5 april 1977 (EGT C 103, 27. 4. 1977, s. 1. ). relevanta 2 I anslutning till sina insatser för att bekämpa rasism, och efter kommissionens meddelande3 av den 13 december 1995, antog rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar den 23 juli 1996 en resolution för att utlysa 1997 till Europaåret mot rasism4. Efter Europaåret och med en vidareutveckling av de kunskaper man då fick antog kommissionen den 25 mars 1998 ett meddelande om en handlingsplan mot rasism5. Handlingsplanen är ett uttryck för ett övergripande förhållningssätt. I handlingsplanen framhålls betydelsen av att integrera kampen mot rasism i all verksamhet på EU-nivå samt behovet av att främja partnerskap mellan de europeiska institutionerna och alla relevanta aktörer på regeringsnivå och icke-statliga aktörer. Mot bakgrund av detta har fortlöpande uppmaningar gjorts till att införa lagstiftning mot rasism från både EU-institutionerna och från det civila samhället. III. Subsidiaritet och proportionalitet: behovet av insatser mot rasism på EU-nivå och Såsom Europaparlamentet framhöll i sin resolution av den 21 april 1993 om den nya rasism och i rasismen främlingsfientlighet de demokratiska principerna, försvarandet av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och alla medlemsstaters konstitutionella traditioner. 6 främlingsfientligheten undergräver Europa Europeiska unionens förpliktelser när det gäller de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna har utvidgats genom Amsterdamfördraget. I artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget förstärks skyddet av de mänskliga rättigheterna, där det framställs som en allmän princip på vilken Europeiska unionen bygger. I artikel 13 i EG-fördraget föreskrivs särskilda befogenheter att vidta åtgärder för att bekämpa diskriminering. Unionen har dessutom som föresats att bibehålla och utveckla sitt område såsom ett område där det råder frihet, säkerhet och rättvisa. Vid sitt extra möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 uppmanade Europeiska rådet kommissionen att så snart som möjligt lägga fram förslag för att genomföra artikel 13 i EG-fördraget om kamp mot rasism och främlingsfientlighet såsom ett led i att förverkliga denna föresats. Till stöd för kampen mot rasism finns några internationella instrument. Bland dessa återfinns dels allmänna deklarationer om mänskliga rättigheter (Allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna), dels specifika texter som bara avser rasism och främlingsfientlighet (den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering, ILO-konvention nr 111 samt det nya förslaget till protokoll till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). I dessa dokument återfinns allmänna principer för att motverka diskriminering, men i inget av dessa ges den enskilde några direkta möjligheter att få sin sak rättsligt prövad utan vidare genomförandeåtgärder i de stater som undertecknat dem. 3 4 5 6 KOM(95) 653 slutlig, 13. 12. 1995 EGT C 237, 15. 8. 1996, s. 1. KOM(1998) 183 slutlig, 25. 3. 1998. EGT C 150, 31. 5. 1993, s. 127. 3 Medlemsstaterna har själva infört en rad bestämmelser för att den enskilde skall kunna göra gällande sin rätt att inte bli diskriminerad på grund av ras eller etniskt ursprung. Alla medlemsstater har infört lagar mot rasistiskt våld och mot uppmaning till rashat, i synnerhet efter den gemensamma insatsen mot rasism och främlingsfientlighet den 15 juli 1996. Vissa medlemsstater har även i sina konstitutioner infört bestämmelser mot diskriminering, som ibland ger den enskilde rätt att få sin sak prövad. Flera medlemsstater har dessutom antagit särskilda lagar för att i vissa avseenden förbjuda rasdiskriminering i arbetslivet, vilka också ger diskriminerade personer möjlighet att få sin sak prövad i domstol. I andra medlemsstater, t. ex. Irland, Nederländerna och Förenade kungariket har andra områden i det dagliga livet inbegripits såsom tillgång till varor och tjänster och utbildning. Förbud mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung finns i alla medlemsstater, men dess tillämpningsområde och innehåll samt möjligheterna att genomdriva detta förbud varierar avsevärt. Det faktum att rättsliga medel står till förfogande och att det finns en tydlig politisk vilja att agera motiverar inte i sig EG- om tillämpning lagstiftning. och Enligt proportionalitetsprinciperna som är (1997) är en fogat gemenskapsåtgärd berättigad i följande fall: till Amsterdamfördraget subsidiaritets- protokollet av En åtgärd på gemenskapsnivå skulle på grund av sin omfattning eller sina verkningar på medlemsstatsnivå. jämfört med innebära fördelar åtgärd klara en Om ett EG-direktiv antas kommer detta att innebära ett otvetydigt uttalande mot diskriminering från offentligt håll. I direktivet föreskrivs ett enhetligt skydd mot rasdiskriminering för alla unionens medborgare, vilket kommer att stärka och komplettera det skydd som för närvarande finns i medlemsstaterna, antingen genom att dess materiella tillämpningsområde utvidgas eller genom att tillhandahålla eller ge ökade möjligheter till rättslig prövning. Det kommer därmed att stärka de grundläggande värderingar som unionen bygger på – frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt rättsstatsprincipen – och bidra till att unionen utvecklas mot ett område där frihet, säkerhet och rättvisa råder. Det kommer också att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen genom att se till att människor skydd mot tillförsäkras diskriminering, med jämförbara möjligheter till rättslig prövning, samtidigt som medlemsstaternas kulturella mångfald beaktas. alla medlemsstater grundläggande ett i Direktivet kommer också att komplettera medlemsstaternas insatser för att uppnå övriga mål som fastställts på europeisk nivå, särskilt i fråga om den samordnade strategin för sysselsättningen (i synnerhet riktlinje 9), och för att ge fler människor tillgång till utbildning av god kvalitet. Direktivet kommer slutligen att lägga en fast grund för utvidgningen av Europeiska unionen, som måste grundas på en oinskränkt och faktisk respekt för de mänskliga rättigheterna. Genom utvidgningsprocessen kommer nya och skilda kulturer och etniska minoriteter att inbegripas i EU. För att undvika sociala spänningar i de nuvarande och i de nya medlemsstaterna och för att forma ett gemensamt samhälle med respekt för och tolerans av mångfald i fråga om ras och etniskt ursprung är det av väsentlig betydelse att det införs gemensamma ramar på europeisk nivå för att motverka rasism. 4 IV. Kommissionens förhållningssätt till gemenskapsåtgärderna I förslaget till direktiv för att motverka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung har kommissionen beaktat de erfarenheter som gjorts på nationell och internationell nivå och de synpunkter som framförts under de olika samråd som kommissionen har anordnat. Europaparlamentet framhöll i sin resolution av den 29 januari 19987 att direktivet borde omfatta områdena sysselsättning, utbildning, hälsovårdssystem, sociala trygghetssystem, bostäder samt allmänna och privata tjänster. Kommissionen anser att det krävs ett omfattande tillämpningsområde om man skall göra en väsentlig insats för att tygla rasism och främlingsfientlighet i Europa. Europeiska inom ramen för den samordnade sysselsättningsstrategin unionen har inte minst framhållit att delaktighet i det ekonomiska livet ofta är en förutsättning för en framgångsrik social integrering i ett vidare perspektiv. På samma sätt är de sociala trygghetssystemen av grundläggande betydelse för att säkerställa den sociala sammanhållningen och för att bibehålla den politiska stabiliteten och den ekonomiska tillväxten i hela EU. Diskriminering när det gäller rätt till förmåner och andra former av stöd från de sociala trygghetssystemen bidrar till att öka marginaliseringen av människor som tillhör etniska minoriteter med invandrarbakgrund. Samma sak gäller också i fråga om sådana liknar socialförsäkringsförmåner och som ofta beviljas efter särskild prövning. som till förmåner ändamål natur eller sitt sin till Andra områden är knutna till arbetslivet på ett mer indirekt sätt, men bidrar ändå i stor utsträckning till den sociala och ekonomiska integreringen. En utbildning av god kvalitet är t. ex. en förutsättning för en framgångsrik integrering i samhället. Därför måste det läggas vikt vid likabehandling i urvalsförfaranden med hänsyn till skillnader i kulturell bakgrund. Även diskriminering i fråga om tillgång till varor och tjänster begränsar den sociala och ekonomiska integreringen, särskilt när det gäller tillgång till finansieringsmedel, men också i ett vidare perspektiv. Beslut om exempelvis lån till små företag, eller hypotekslån till den enskilde, som grundas på eller påverkas av den sökandes faktiska eller förmodade rastillhörighet eller etniska ursprung strider inte bara mot de grundläggande principerna om de mänskliga rättigheterna. I praktiken leder besluten även till mycket begränsade möjligheter för stora grupper i samhället att försörja sig själva och andra. Vidare leder det faktum att den enskilde inte får tillgång till de varor och tjänster de önskar i bästa fall till att deras självkänsla minskar och i värsta fall till att den sociala utslagningen ökar. Gemenskapen är en stark försvarare av de mänskliga rättigheterna till förmån för integrerad och oinskränkt del av de kvinnor och flickor såsom en omistlig, grundläggande mänskliga rättigheterna. Gemenskapen är medveten om att diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung kan påverka kvinnor och män på olika sätt. Den bristande strukturella jämställdheten mellan kvinnor och män på grund av kön och olika könsroller förvärras ofta när det gäller sådan dubbel diskriminering. Enligt den princip som återfinns i artiklarna 2 och 3 i fördraget är jämställdhet mellan kvinnor och män ett uttryckligt mål för Europeiska gemenskapen, som i all sin verksamhet skall sträva efter att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och 7 Resolution av den 29 januari 1998 (EGT C 56, 23. 2. 1998). 5 män och främja jämställdhet. Principen om integrering av ett jämställdhetsperspektiv skall därför gälla i direktivet för att säkerställa att nödvändig hänsyn tas till jämställdhetsaspekter när det tillämpas. Kommissionen har därför lagt fram ett förslag till direktiv med ett omfattande tillämpningsområde med hänsyn till de begränsade befogenheter som gemenskapen medges enligt fördraget. Kommissionen anser emellertid också att medlemsstaterna måste ges möjlighet till en flexibel tillämpning av gemenskapens bestämmelser för att ta hänsyn till de särskilda förhållanden som råder i varje medlemsstat på grund av deras egen historia och egna traditioner. I det föreslagna direktivet föreskrivs därför endast allmänna mål för att se till att diskriminering förbjuds och för att personer som utsätts för diskriminering skall tillförsäkras en grundläggande rätt till att få sin sak rättsligt prövad. Tillsammans med förslaget till ett direktiv om förbud mot diskriminering i arbetslivet på andra grunder och förslaget till ett handlingsprogram för att stödja utarbetandet av praktiska särskilda direktivet om diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung att utgöra ett betydande steg mot omfattande ramar för att genomföra likabehandlingsprincipen i det ekonomiska och sociala livet. åtgärder mot diskriminering kommer det V. Kommentarer till artiklarna till direktiv Förslaget bestämmelser (avdelning I), rättsliga medel och efterlevnad av bestämmelserna (avdelning II), oberoende organ för likabehandling (avdelning III) och övriga att bestämmelser (avdelning IV). avdelningar: innehåller allmänna främja fyra Avdelning I: Allmänna bestämmelser I denna avdelning behandlas direktivets syfte och begreppet diskriminering. Artikel 1: Syfte I artikel 1 anges att huvudsyftet med direktivet är att likabehandlingsprincipen skall följas i alla medlemsstater i Europeiska unionen. Det bör noteras att direktivet inte förbjuder särbehandling på grund av nationalitet. Detta regleras i särskilda artiklar i EG-fördraget (särskilt artiklarna 12 och 39) och i befintlig sekundärlagstiftning. Artikel 2: Begreppet diskriminering Definitionen av likabehandlingsprincipen i denna artikel överensstämmer med de definitioner som återfinns i direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 (om likabehandling) och i direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 (om bevisbörda) samt med domstolens rättspraxis8 i fråga om indirekt diskriminering på de områden som avser likabehandling av kvinnor och män och fri rörlighet för arbetstagare. Definitionen av indirekt diskriminering skall läsas i anslutning till de allmänna bestämmelserna om bevisbörda i artikel 8. Likabehandlingsprincipen måste tillämpas oavsett om det rör sig om en äkta eller förmodad rastillhörighet eller ett äkta eller förmodat etniskt ursprung. 8 Dom av den 23 maj 1996 i mål C-237/94, John O'Flynn mot Adjudication Officer, REG 1996, s. I-2617. 6 I artikel 2. 3 behandlas begreppet trakasserier. Sådant uppträdande kan ta sig olika uttryck, alltifrån yttranden och gester till framställning, förevisning eller spridning av skrifter, bilder eller annat material. För att det skall omfattas av direktivet måste det vara av allvarlig art och leda till en allmänt störande eller fientlig arbetsmiljö. Trakasserier på grund av ras eller etniskt ursprung kan vara till allvarligt förfång för människors rättigheter i arbetslivet och på det ekonomiska och sociala området och bör därför betraktas som diskriminering. Artikel 3: Materiellt tillämpningsområde I artikel 3 fastställs de områden inom vilka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung skall vara förbjuden. Dessa områden omfattas alltid under förutsättning att de ingår i gemenskapens befogenheter enligt fördraget. 1) Förvärvsarbete och verksamhet som egenföretagare samt arbetsvillkor. I artikel 3 a–c definieras tillämpningsområdet inom arbetslivet. Identiska ordalydelser återfinns i direktiv 76/207/EEG om likabehandling av kvinnor och män. 2) Medlemskap i organisationer Artikel 3 d handlar om medlemskap och medverkan i eller arbetsgivarorganisation eller i annan organisation vars medlemmar utövar ett visst yrke. Här säkerställs att det inte får förekomma någon diskriminering, varken i fråga om medlemskapet eller som dessa organisationer fråga om de förmåner tillhandahåller. arbetstagar- i 3) Socialt skydd och social trygghet Medlemsstaterna är uttryckligen skyldiga att utforma och utge sådana förmåner som avser socialt skydd och social trygghet. De åläggs dessutom enligt artikel 3 e att se till att det inte förekommer någon diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung när denna skyldighet fullgörs. 4) Sociala förmåner Enligt förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen är medlemsstaterna skyldiga att bevilja sociala förmåner utan hänsyn till medborgarskap. I detta avseende har EG-domstolen definierat dessa förmåner såsom förmåner av ekonomisk eller kulturell art som beviljas av offentliga myndigheter eller av privata organisationer i medlemsstaterna. Samma definition gäller i detta avseende. Bland förmånerna ingår bl. a. nedsatta priser på kollektivtrafik och kulturevenemang eller på andra evenemang och subventionerade skolmåltider för barn i familjer med låg inkomst. I de fall då sådana förmåner beviljas föreskrivs det i artikel 3 f att detta skall ske utan diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. 5) Utbildning, utbildningsstöd och stipendier Enligt artikel 3 g är medlemsstaterna skyldiga att se till att det inte förekommer någon diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung på utbildningsområdet, vilket även innefattar utbildningsstöd och stipendier. Kraven tar full hänsyn till medlemsstaternas 7 ansvar för undervisningens innehåll och utbildningsväsendets uppbyggnad samt till deras kulturella och språkliga skillnader. 6) Tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster Enligt artikel 3 h får beslut om att få tillgång till eller att tillhandahållas varor och tjänster inte grundas på ras eller etniskt ursprung. Artikel 4: Väsentliga yrkesmeriter På grundval av liknande bestämmelser i nationell lagstiftning (Danmark, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket) och direktivet om likabehandling från 1976, föreskrivs det i artikel 4 att sådan särbehandling på grund av ras eller etniskt ursprung som kan hänföras till en väsentlig yrkesmerit inte skall betraktas som diskriminering. Termen väsentlig yrkesmerit bör endast de tolkas som är absolut nödvändiga för att utöva den berörda yrkeskvalifikationer yrkesverksamheten. Särbehandling på grund av ras och etniskt ursprung kommer att vara ytterst ovanligt. Sådan särbehandling skulle t. ex. kunna föreligga då det krävs en person av en viss ras eller med ett visst etniskt ursprung för att en teateruppsättning skall bli äkta, eller då en person som har ett visst arbete tillhandahåller andra personer av en viss etnisk grupp personliga tjänster för att främja deras sociala välfärd om dessa tjänster bäst kan ges av en person från denna etniska grupp. restriktivt och omfatta Artikel 5: Positiv särbehandling likabehandling kan vara otillräckligt om man inte kan råda bot på de Enbart artikel 5 får ackumulerade nackdelarna medlemsstaterna anta de lagar eller andra författningar som krävs för att undvika och komma till rätta med bristande jämlikhet. för diskriminerade grupper. Enligt Artikel 6: Minimikrav Detta är en standardbestämmelse om att den befintliga skyddsnivån inte får sänkas. Den påverkar de medlemsstater som har eller vill införa lagstiftning för en högre skyddsnivå än vad som föreskrivs enligt ramdirektivet. I artikeln föreskrivs att det skydd mot diskriminering som redan finns i medlemsstaterna inte får inskränkas när EG-direktivet genomförs. Avdelning II: Rättsliga medel och efterlevnad av bestämmelserna I denna avdelning behandlas de två viktigaste kraven för en effektiv lagstiftning mot diskriminering, nämligen att personer som utsätts för diskriminering skall ha rätt att få personlig upprättelse gentemot den person eller det organ som har gjort sig skyldig till diskrimineringen samt att det i varje medlemsstat skall finnas ett lämpligt system för att se till att bestämmelserna iakttas på ett riktigt sätt. Artikel 7: Tillvaratagande av rättigheter Artikel 7 hänför sig till förfaranden för att se till att de skyldigheter som följer av direktivet fullgörs (rätt att få sin sak prövad). Närmare bestämt ges de personer som anser sig ha blivit utsatta för diskriminering möjlighet att föra sina ärenden vidare genom ett administrativt och/eller rättsligt förfarande för att se till att deras rätt till 8 likabehandling iakttas. De nationella tidsfristerna för att vidta åtgärder påverkas inte av denna bestämmelse. Det rättsliga skyddet förstärks ytterligare genom att det blir möjligt att tillåta organisationer att göra dessa rättigheter gällande på den diskriminerade personens vägnar9. Artikel 8: Bevisbörda Normalt sett är det den klagande som har bevisbördan i ett mål. Att ta fram bevis i diskrimineringsmål när det ofta är den svarande som har tillgång till de relevanta svårt. Kommissionen föreslår därför att uppgifterna kan dock vara mycket bevisbördan i vissa fall skall läggas över på den svarande i likhet med vad som redan har gjorts i mål om könsdiskriminering. Ordalydelsen i artikel 8 grundas på den ordalydelse som återfinns i artikel 4 i rådets direktiv 97/80/EG10. Kommissionens föreslår att bevisbördan skall läggas över på den svarande om den klagande tagit fram faktiska bevis för att behandlingen varit ogynnsammare på grund av uppenbar diskriminering. Artikel 9: Repressalier Ett effektivt rättsligt skydd måste inbegripa skydd mot repressalier. De som utsätts för diskriminering kan avstå från att tillvarata sina rättigheter på grund av rädsla för repressalier. Eftersom rädslan för uppsägning oftast är det största hindret för att den enskilde själv skall vidta åtgärder, är det nödvändigt att de skyddas mot uppsägning eller annan ofördelaktig behandling (t. ex. degradering eller andra tvångsåtgärder med anledning av sådana åtgärder). Artikel 10: Information I artikel 10 föreskrivs att det skall spridas lämplig information om rätten till lika möjligheter och till likabehandling. Ju effektivare informationen till allmänheten och de förebyggande åtgärderna är, desto mindre är behovet av rättsliga medel för den enskilde. Artikel 11: Social dialog Den roll arbetsmarknadens parter spelar för att motverka diskriminering tog sitt första uttryck på europeisk nivå i parternas gemensamma uttalande om rasism och främlingsfientlighet på arbetsplatsen i Florens 1995. Arbetsmarknadens parter har i vissa medlemsstater (Belgien, Frankrike) även antagit ramavtal för att motverka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung i företag. I vissa andra medlemsstater (Förenade kungariket, Nederländerna) har etiska regler antagits på nationell och lokal nivå. I några av dessa ingår bestämmelser för att lösa tvister som införa klagomålsinstanser eller utnämnda gäller diskriminering, t. ex. genom att 9 10 Se t. ex. FN:s modell till lag mot rasdiskriminering (Third Decade Action Program). Rådets direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering. 9 medlare i diskriminering. företagen, vilket kan leda till positiva resultat för att undanröja Kommissionen har för avsikt att stärka ställningen för arbetsmarknadens parter. I det föreslagna direktivet medges därför att arbetsmarknadens parter får bidra till att genomföra direktivet genom att sluta överenskommelser om bestämmelser mot diskriminering och genom att övervaka tillämpningen av likabehandlingsprincipen på arbetsplatser. Medlemsstaterna skall uppmuntra arbetsmarknadens parter att ingå avtal på detta område. Avdelning III: Oberoende organ för att främja likabehandling Artikel 12: Oberoende organ I artikel 12 i direktivet föreskrivs bestämmelser om ramar för de oberoende organ på nationell nivå som kan bidra till att främja likabehandlingsprincipen. En medlemsstat får också besluta att dessa organ skall inrättas på regional eller lokal nivå under förutsättning att hela medlemsstatens territorium täcks genom en sådan ordning. I det föreslagna direktivet fastställs vissa minimikrav för sådana oberoende organ i medlemsstaterna. Medlemsstaterna får själva bestämma hur dessa organ skall vara uppbyggda och hur de skall arbeta i enlighet med sina egna rättstraditioner och riktlinjer. De oberoende organen kan utgöras av särskilda inrättningar eller ingå i större människorättsorgan, antingen redan befintliga eller nyinrättade organ. Avdelning IV: Övriga bestämmelser Bestämmelserna i avdelning IV utgörs i huvudsak av standardbestämmelser som återfinns i de flesta EG-direktiv på det sociala området. Artikel 13: Överensstämmelse med direktivet Artikel 13 gäller medlemsstaternas efterlevnad av direktivet. Likabehandling innebär lagar och andra att sådan diskriminering som följer av såväl bestämmelser skall författningar undanröjas. Utan att för arbetsmarknadens parter är det emellertid uppenbart att de bestämmelser i avtal eller överenskommelser som strider mot likabehandlingsprincipen måste ogiltigförklaras. som av kollektivavtal eller ifrågasätta den allmänna anställningsavtal som gäller individuella avtalsfrihet i Artikel 14: Påföljder Artikel 15: Genomförande Artikel 16: Rapportering Artikel 17: Ikraftträdande Artikel 18: Adressater Dessa är standardbestämmelser som inte behöver kommenteras. 10 VI. Tillämpningen i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) Direktivet är av betydelse för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och kommer att vara tillämpligt på de EES-länder som inte är EU-medlemmar efter beslut av den gemensamma EES-kommittén. 11 Förslag till RÅDETS DIREKTIV om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 13 i detta, med beaktande av kommissionens förslag1, med beaktande av Europaparlamentets yttrande2, med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén3, med beaktande av Regionkommitténs yttrande4, och av följande skäl: Fördraget om Europeiska unionen markerar en ny fas i processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken. Europeiska unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen. Dessa principer är gemensamma för alla medlemsstater. Enligt artikel 6. 2 i Fördraget om Europeiska unionen skall unionen som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. inför lagen och skydd mot diskriminering för Jämlikhet är grundläggande rättigheter som erkänns i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, i den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering samt i FN:s konventioner om medborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, vilka har undertecknats av alla medlemsstater. alla 1. 2. 3. 1 2 3 4 12 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. rådet befogenhet Enligt artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen att bekämpa har diskriminering på grund av kön, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. för ras, etniskt ursprung, att vidta lämpliga åtgärder Vid sitt extra möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 uppmanade Europeiska rådet kommissionen att så snart som möjligt lägga fram förslag för att genomföra artikel 13 i EG-fördraget när det gäller kamp mot rasism och främlingsfientlighet. december I 1999 års riktlinjer för sysselsättningen, som Europeiska rådet i Wien enades utveckla om den 11 förutsättningarna för en arbetsmarknad som främjar social integrering genom utformning av enhetliga strategier för att motverka diskriminering av sådana grupper som t. ex. etniska minoriteter. framhålls behovet 1998, att av Diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung kan undergräva förverkligandet av målen i EG-fördraget, särskilt förverkligandet av hög trygghet, ökning av levnadsstandarden och sysselsättning och social livskvaliteten, ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet. Sådan diskriminering kan även undergräva strävan att utveckla Europeiska unionen såsom ett område där frihet, säkerhet och rättvisa råder. Kommissionen lade fram ett meddelande om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism i december 19955. För att demokratiska och toleranta samhällen där alla kan vara delaktiga, oavsett ras eller etniskt ursprung, skall kunna utvecklas, bör de särskilda åtgärder som vidtas mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung inbegripa mer som egenföretagare och även omfatta sådana områden som utbildning, socialt skydd och särskilda tillhandahållande av varor och tjänster. förvärvsarbete och verksamhet än tillgång till förmåner, trygghet, tillgång social och till I det syftet bör all direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung på de områden som omfattas av detta direktiv förbjudas i hela gemenskapen. Detta förbud mot diskriminering bör även tillämpas på medborgare i tredje land. Förbudet gäller inte särbehandling på grund av medborgarskap. Trakasserier på grund av ras eller etniskt ursprung som riktas mot en person eller en grupp av personer och som leder till att hotfulla, fientliga, kränkande eller störande stämningar skapas måste betraktas som diskriminering. Förbudet mot diskriminering bör inte hindra att bestämmelser får bibehållas eller antas för att förhindra eller kompensera nackdelar för en grupp av personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung. 5 KOM(95) 653 slutlig. 13 13. 14. 15. 16. 17. 18. 19. 20. 21. 22. Särbehandling kan vara berättigad i de fall då en egenskap som avser ras eller etniskt ursprung utgör en väsentlig yrkesmerit. Människor som har diskriminerats på grund av ras och etniskt ursprung bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. För att tillhandahålla ett effektivare skydd bör föreningar eller juridiska personer också ges befogenhet att på de utsatta personernas vägnar tillvarata deras rättigheter. För att jämlikhetsprincipen skall kunna genomföras i praktiken krävs ett lämpligt civilrättsligt skydd mot repressalier och en anpassning av de allmänna reglerna om bevisbörda. Medlemsstaterna bör tillhandahålla lämplig information om de bestämmelser som antas enligt detta direktiv. Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att ogiltigförklara eller ändra de bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen i lagar och andra författningar, kollektivavtal, i företag eller bestämmelser för egenföretagare och fria yrkesutövare eller för arbetstagar- eller arbetsgivarorganisationer. interna bestämmelser Medlemsstaterna bör främja den sociala dialogen mellan arbetsmarknadens parter för att motverka olika former av diskriminering. Skyddet mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung skulle stärkas om varje medlemsstat hade ett oberoende organ med uppgift att analysera vilka problem som finns, undersöka tänkbara lösningar och ge praktiskt stöd till de människor som utsätts för diskriminering. I detta direktiv bör minimikrav föreskrivas för att ge medlemsstaterna bestämmelser. behålla möjlighet Genomförandet av detta direktiv bör inte kunna utgöra något skäl till inskränkningar i det skydd som för närvarande finns i varje medlemsstat. gynnsammare införa eller att Medlemsstaterna bör fastställa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder som skall tillämpas när skyldigheterna enligt detta direktiv inte iakttas. hög med skyddsnivå mot överensstämmelse subsidiaritetsprincipen I och proportionalitetsprincipen såsom de kommer till uttryck i artikel 5 i EG- fördraget kan målet för detta direktiv, nämligen att säkerställa en enhetlig unionens och medlemsstater, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. Detta mål kan därför med hänsyn till den föreslagna åtgärdens omfattning och verkningar bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till minsta möjliga antal åtgärder för att uppnå detta mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål. i Europeiska diskriminering 14 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I: ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 1 Syfte Syftet med detta direktiv är att likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung. i alla medlemsstater förverkliga principen om 1. 2. 3. Artikel 2 Begreppet diskriminering I detta direktiv avses med likabehandlingsprincipen att det inte skall få förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. Enligt punkt 1 skall a) direkt diskriminering anses förekomma när en person på grund av ras eller etniskt ursprung behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle behandlas, b) indirekt diskriminering anses förekomma när en till synes neutral bestämmelse eller ett till synes neutralt kriterium eller förfaringssätt kan missgynna en person eller en grupp av personer av en viss ras eller ett visst eller förfaringssättet på ett objektivt sätt motiveras av ett berättigat mål som inte har samband med personens eller gruppens rastillhörighet eller etniska ursprung och om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga. inte bestämmelsen, kriteriet etniskt ursprung, såvida Trakasserier som riktas mot en person eller en grupp av personer med avseende på ras eller etniskt ursprung och som syftar till eller leder till att hotfulla, fientliga, kränkande eller störande stämningar skapas på något av de områden som avses i artikel 3 skall betraktas som diskriminering enligt punkt 1. Artikel 3 Materiellt tillämpningsområde Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv gälla följande: a) Villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och fri yrkesutövare, inklusive urvalskriterier och anställningsvillkor inom alla 15 b) c) d) e) f) g) sektorer och verksamhetsgrenar på alla nivåer befordran. i arbetslivet, inbegripet Tillträde till all slags yrkesvägledning, yrkesutbildning, fortbildning och omskolning på alla nivåer. Anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägning och löner. Medlemskap och medverkan i arbetstagar- eller arbetsgivarorganisationer eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhandahåller. Socialt skydd och social trygghet. Sociala förmåner. utbildningsstöd ansvar för Utbildning, medlemsstaternas och utbildningsväsendets uppbyggnad och deras kulturella och språkliga skillnader. stipendier, med undervisningens och för innehåll respekt full h) Tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster. Artikel 4 Väsentliga yrkesmeriter Utan hinder av artikel 2. 1 och 2. 2 får medlemsstaterna föreskriva att sådan särbehandling som grundas på en egenskap som har avseende på ras eller etniskt ursprung inte skall utgöra diskriminering, om denna egenskap utgör en väsentlig yrkesmerit på grund av den berörda yrkesverksamhetens art eller på grund av det sammanhang i vilket yrkesverksamheten utövas. Artikel 5 Positiv särbehandling Detta direktiv skall inte påverka medlemsstaternas rätt att behålla eller anta bestämmelser som har till ändamål att förebygga eller avhjälpa nackdelar för en grupp av personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung. Artikel 6 Minimikrav 1. som är mer Medlemsstaterna får långtgående när det gäller att tillvarata likabehandlingsprincipen än de som anges i detta direktiv. införa eller behålla bestämmelser 16 2. 1. 2. 1. 2. 3. 4. Genomförandet av detta direktiv får under inga omständigheter utgöra skäl för att i medlemsstaterna på de områden som omfattas av detta direktiv. skydd mot diskriminering som redan finns inskränka det KAPITEL II: RÄTTSLIGA MEDEL OCH GENOMDRIVANDE AV BESTÄMMELSERNA Artikel 7 Tillvaratagande av rättigheter Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig förfördelade på grund av att likabehandlingsprincipen inte har tillämpats med avseende på dem har tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden för att se till att skyldigheterna det anställningsförhållande i vilket diskrimineringen uppges ha förekommit har upphört. enligt detta direktiv följs, även efter det att Medlemsstaterna skall se till att föreningar, organisationer eller andra juridiska personer, på den klagande personens vägnar med hans eller hennes tillstånd, kan inleda de rättsliga och/eller administrativa förfaranden som finns för att se till att de skyldigheterna enligt detta direktiv följs. Artikel 8 Bevisbörda Medlemsstaterna skall i enlighet med sina nationella rättssystem vidta nödvändiga åtgärder för att se till att svaranden är skyldig att bevisa att det inte föreligger något brott mot likabehandlingsprincipen när personer, som anser sig förfördelade på grund av att likabehandlingsprincipen inte har tillämpats med avseende på dem, inför domstol eller annan behörig myndighet lägger fram sådana fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering. Punkt 1 får inte hindra medlemsstaterna från att införa bevisregler som är förmånligare för den klagande. Punkt 1 får medlemsstaterna beslutar det. inte tillämpas på straffrättsliga förfaranden, om inte Punkterna 1, 2 och 3 skall tillämpas på de rättsliga förfaranden som inleds enligt artikel 7. 2. 17 Artikel 9 Repressalier Medlemsstaterna skall i sina rättsordningar införa nödvändiga bestämmelser för att skydda den enskilde mot sådan ogynnsam behandling eller sådana ogynnsamma följder som utgörs av motåtgärder till följd av ett klagomål eller ett rättsligt förfarande för att se till att likabehandlingsprincipen följs. 1. 2. 1. 2. 1. Artikel 10 Tillhandahållande av information Medlemsstaterna skall se till att lämplig information om de bestämmelser som antas enligt detta direktiv tillhandahålls inom hela deras territorier, särskilt till utbildningsorgan och på arbetsplatser. inom yrkesutbildningsområdet, Medlemsstaterna skall se till att de behöriga offentliga myndigheterna på lämpligt sätt informeras om alla nationella åtgärder som vidtas enligt detta direktiv. Artikel 11 Social dialog Medlemsstaterna skall i syfte att främja lika behandling vidta lämpliga åtgärder för att öka den sociala dialogen mellan arbetsmarknadens parter, även genom att övervaka tillämpningen på arbetsplatser och i kollektivavtal, etiska regler, forskning eller utbyte av erfarenheter och god praxis. Medlemsstaterna skall uppmuntra arbetsmarknadens parter att på lämplig nivå, inklusive på företagsnivå, sluta överenskommelser om bestämmelser mot diskriminering på de områden som avses i artikel 3 och som faller inom ramen för förhandlingar om kollektivavtal. Dessa överenskommelser skall följa de minimikrav som föreskrivs i detta direktiv och motsvarande nationella genomförandeåtgärder. KAPITEL III: OBEROENDE ORGAN FÖR ATT FRÄMJA LIKABEHANDLING Artikel 12 Oberoende organ Medlemsstaterna skall inrätta ett eller flera oberoende organ för att främja lika behandling av personer av olika ras eller etniskt ursprung. Dessa organ får utgöra en del av oberoende organ som på nationell nivå har till uppgift att tillvarata de mänskliga rättigheterna eller att säkerställa enskildas rättigheter. 18 2. Medlemsstaterna skall se till att dessa oberoende organ bland annat skall kunna ta emot och utreda klagomål från enskilda om diskriminering på grund av ras inleda undersökningar eller utföra studier om eller etniskt ursprung, diskriminering på grund av ras lämna rekommendationer i frågor som rör diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung. etniskt ursprung samt eller KAPITEL IV: SLUTBESTÄMMELSER Artikel 13 Efterlevnad Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att a) b) de lagar och andra författningar som strider mot likabehandlingsprincipen upphävs, de bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen i individuella eller kollektiva avtal eller överenskommelser, i interna regler för företag samt i regler för vinstdrivande eller icke-vinstdrivande föreningar, för fria yrkesutövare och för arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer förklaras ogiltiga eller ändras. Artikel 14 Påföljder tillämpligt på Medlemsstaterna skall bestämma det påföljdssystem som är överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats enligt detta direktiv och skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att dessa påföljder kan införas. Påföljderna skall vara effektiva, väl avvägda och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den dag som anges i artikel 15 och alla senare ändringar som gäller dem utan dröjsmål. Artikel 15 Genomförande Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2002. De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 19 Artikel 16 Rapportering Medlemsstaterna skall inom två år från det datum som anges i artikel 15 första stycket till kommissionen överlämna all information som kommissionen behöver för att utarbeta en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv. Artikel 17 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 18 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande 20 KONSEKVENSANALYS FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, SÄRSKILT FÖR DE SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAGEN Förslagets titel: Förslag till rådets direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett ras och etniskt ursprung Dokumentets referensnummer: 99010 Förslag 1. Varför krävs det mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen EG-lagstiftning på detta område och vilka är lagstiftningens huvudsyften? Europeiska unionen bygger på principerna om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Genom Amsterdamfördraget har Europeiska unionens förpliktelser ökat på detta område, särskilt till följd av ändringarna av artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget och införandet av artikel 13 i EG-fördraget. I den senare föreskrivs bland annat en särskild befogenhet att vidta åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung. Medlemsstaterna har det huvudsakliga ansvaret för att motverka rasism. Såsom angavs i motiveringen har de flesta medlemsstater infört bestämmelser i sina konstitutioner och/eller rättsordningar för att befästa rätten för den enskilde att inte bli diskriminerad på grund av ras eller etniskt ursprung. Tillämpningsområdet för dessa bestämmelser, möjligheterna att se till att de följs och att den enskilde kan få sin sak prövad varierar emellertid mycket från medlemsstat till medlemsstat. När det gäller den grundläggande rätten att inte utsättas för diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung krävs det EG-lagstiftning för att säkerställa ett gemensamt rättsligt minimiskydd med rätt för den enskilde att få sin sak prövad. EG-lagstiftningen måste naturligtvis ligga inom ramen för de befogenheter som gemenskapen medges genom fördraget. I det föreslagna direktivet föreskrivs därför allmänna principer med ett gemensamt minimiskydd inom ramen för gemenskapens befogenheter samtidigt som medlemsstaterna ges möjlighet att bibehålla ett mer omfattande skydd i enlighet med sina egna politiska och historiska val och traditioner. Valet av direktiv som form innebär en avvägning mellan de åtgärder som behöver vidtas på europeisk nivå och den hänsyn som måste tas till de skillnader som föreligger när det gäller medlemsstaternas olika konstitutioner, lagar och rättsliga förfaranden. I direktivet fastställs de gemensamma mål som skall uppnås samtidigt som medlemsstaterna ges den möjlighet till flexibilitet som krävs för att uppnå dessa mål. Direktivet begränsas därför till vissa allmänna principer som endast innebär att det skall finnas ett minimiskydd. 21 Förslagets huvudsyften är följande: – – – – Att införa en gemensam definition av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung som skall gälla i hela gemenskapen och som skall ligga till grund för likabehandling. Att inom ramen för fördragets räckvidd fastställa vissa samhällsområden där likabehandlingsprincipen måste säkerställas. Att föreskriva ett minimiskydd och en rätt att få sin sak prövad för de personer som anser sig ha blivit utsatta för diskriminering. Att säkerställa ett lämpligt sätt att övervaka diskriminering i företag och i samhället mer allmänt. Konsekvenser för företagen 2. Vilka kommer att påverkas av förslaget? Alla företag kommer att omfattas av den nationella lagstiftning som krävs enligt direktivet. 3. Vilka åtgärder kommer företagen att bli tvungna att vidta för att följa bestämmelserna i förslaget? Företagen måste se till att beslut om anställning, befordran, utbildning, arbetsvillkor – inklusive uppsägnings- och lönevillkor – och om medlemskap i arbetstagar-, arbetsgivar- och branschorganisationer fattas i överensstämmelse med principen om likabehandling med avseende på ras och etniskt ursprung. I regel sker detta redan i alla medlemsstater. Direktivet kommer därför snarare att innebära att de befintliga kraven befästs än att helt nya bestämmelser införs. 4. Vilka ekonomiska effekter är det sannolikt att förslaget får? Inom arbetslivet får lagstiftning om skydd för den enskilde mot diskriminering på godtyckliga grunder tre konsekvenser. Den bidrar för det första till att säkerställa delaktighet i samhället och till att undvika social utslagning genom att se till att människor kan förverkliga sina möjligheter i ekonomiskt hänseende och på bästa sätt kunna försörja sig själva och sina familjer samt till att minska deras beroende av staten. För det andra säkerställs genom lagstiftningen att företagen får de mest kvalificerade arbetstagarna, vilket bidrar till företagens konkurrenskraft och styrka och till ekonomin i sin helhet. För det tredje blir arbetsgivarna skyldiga att motivera sina beslut t. ex. anställning, befordran, utbildning och övriga arbetsvillkor. frågor gäller i Uppgifter1 från medlemsstaterna visar att arbetslösheten i de grupper som tillhör en annan ras och har ett annat etniskt ursprung är mellan två till tre gånger högre än genomsnittet för hela arbetsmarknaden. 1 Uppgifter finns inte för alla medlemsstater. I vissa medlemsstater samlas uppgifter in endast på grundval av medborgarskap, inte på grundval av ras eller etniskt ursprung. 22 Diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung – särskilt diskriminering på flera grunder – kan medföra att diskrimineringen kommer att gå i en ond cirkel som ofta överförs från generation till generation. Om exempelvis utbildningsmöjligheterna, bostadsutbudet, och sysselsättningsmöjligheterna för en viss grupp är dåliga, kommer nästa generation att växa upp med sämre förutsättningar för att lösa de problem de stöter på och kommer därför att stanna kvar i sina dåliga jobb och bostäder och stöta på problem med hälsan. miljöförhållandena sjukvården, hälso- och Genom att motverka diskriminering leder detta förslag till en ökad ekonomisk och social delaktighet och en minskad social utslagning. Detta kommer direkt att gagna den ekonomiska tillväxten genom att de offentliga utgifterna för social trygghet och socialt stöd minskar, genom att de enskilda hushållens köpkraft ökar och genom att företagens konkurrenskraft främjas när det säkerställs att de på bästa sätt utnyttjar de resurser som finns på arbetsmarknaden. a) - - - Hur påverkar förslaget sysselsättningen? Direktivet kommer att bidra till ökade sysselsättningsmöjligheter för alla arbetstagare, oavsett ras eller etniskt ursprung, enligt kraven i den europeiska sysselsättningsstrategin. På så sätt kommer det också att bidra till en ökad kvalitet i arbetet och på medellång sikt sannolikt leda till ökad sysselsättning till följd av de europeiska företagens ökade konkurrenskraft. investeringar och antalet nystartade företag? Direktivet kommer att skapa bättre förutsättningar för människor av annan ras och/eller annat etniskt ursprung att starta företag. företagens konkurrensläge? Såsom nämnts ovan kommer direktivet att öka de europeiska företagens konkurrenskraft genom att säkerställa att de i förhållande till nuvarande situation får ökade kunskaper och resurser till sitt förfogande och att dessa kunskaper utnyttjas utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung. b) Måste några nya administrativa rutiner införas? Företagen kommer att vara tvungna att kunna motivera beslut i frågor som rör exempelvis anställning, befordran, utbildning och övriga arbetsvillkor för att styrka att dessa beslut inte har fattats på grund av ras eller etniskt ursprung. I regel är detta redan fallet i omkring hälften av medlemsstaterna. Det kommer att ligga i företagets eget intresse att i begränsad omfattning dokumentera dessa beslut i de fall då det inte redan görs. c) Kvantitativa och/eller kvalitativa kostnader och fördelar? Företagen kommer att få vissa begränsade kostnader på kort sikt, dels när det gäller nödvändig utbildning om tillämpningen av likabehandlingsprincipen för beslutsfattare i företagen i de fall då sådan utbildning saknas, dels när det gäller hanteringen av klagomål om diskriminering. Anpassningen till de nya kraven i de medlemsstater där 23 motsvarande bestämmelser för att motverka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung ännu inte finns kommer att underlättas av att företagen redan är förtrogna med gemenskapens ramar för lika möjligheter för kvinnor och män, som redan funnits i över tjugo år. På medellång sikt kommer företagen att dra nytta av ett ökat engagemang från alla arbetstagares etniskt ursprung, och av den ökade eller konkurrenskraft som följer av att resurserna utnyttjas på ett bättre sätt (se ovan). sida, oavsett ras d) Vilka kostnader kommer att följa av direktivet? I direktivet fastställs flexibla och allmänna ramar för genomförandet av principen om likabehandling med avseende på ras och etniskt ursprung. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter skall sedan bestämma med vilka praktiska medel detta skall genomföras i praktiken. Kostnaderna kommer dock att bli begränsade (se ovan). e) Vad kommer företagen att vara skyldiga att göra när det gäller övervakning och utvärdering? I direktivet finns ingen direkt skyldighet för företagen att övervaka och utvärdera hur de följer direktivet. Det ligger emellertid i företagens egna intressen att dokumentera beslut om anställning, befordran, utbildning och andra arbetsvillkor för att kunna styrka att besluten fattades utan hänsyn till ras och/eller etniskt ursprung. Större företag kanske se till att likabehandlingsprincipen tillämpas på alla nivåer. en mer planerad övervakning för föredrar att 5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens situation (t. ex. lägre eller annorlunda krav)? I förslaget görs ingen åtskillnad mellan företag med avseende på storlek, eftersom diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung förekommer i alla typer av företag oavsett antalet anställda. I direktivet föreskrivs dock endast minimikrav med utgångspunkt i flexibla ramar med principer. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter kan därför anpassa kraven till företagens storlek under förutsättning att man följer kraven i direktivet. Samråd 6. Förteckning över de organisationer som konsulterats och redogörelse för deras viktigaste synpunkter. Kommissionen har konsulterat representativa organisationer bland arbetsmarknadens parter på europeisk nivå2 och det europeiska forumet för icke-statliga organisationer i samband med en rad möten på gemenskapsnivå. 2 Kommissionen har konsulterat en rad organisationer, inklusive företrädare för de små och medelstora företagen, i enlighet med kommissionens meddelanden om genomförandet av avtalet om socialpolitik (KOM(93) 600, 14. 12 1993) och enligt meddelandet om att anpassa och främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå (KOM(1998) 322 slutlig, 20. 5. 1998). 24 Alla organisationer som konsulterats medgav att frågan var viktig och att det fanns behov av att fastställa krav på gemenskapsnivå. Det förelåg dock skilda uppfattningar om vissa delar av förslaget. Företrädarna för de icke-statliga organisationerna och fackföreningsorganisationerna välkomnade förslaget, men beklagade att dess räckvidd inte var mer omfattande, eftersom de ville att förslaget skulle tillämpas på det ekonomiska, sociala och kulturella området i sin helhet. De framhöll att bestämmelserna om bevisbörda och om rättslig prövning genom behörig ställföreträdare skulle bibehållas, eftersom de ansåg att dessa bestämmelser var viktiga för att tillvarata de diskriminerade personernas rättigheter. Företrädarna för arbetsgivarorganisationerna var emellertid tveksamma till att bevisbördan skulle överföras. De ansåg att detta skulle medföra problem för arbetsgivarna, eftersom det skulle uppmuntra till klagomål utan grund. Kommissionen att den föreslagna bestämmelsen grundas på det EG-direktiv om noterar könsdiskriminering som redan har antagits och genomförts av många medlemsstater (rådets direktiv 97/80/EG om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering) och att identiska regler redan har tillämpats utan större svårigheter när det gäller mål om rasdiskriminering att vissa medlemsstater. Kommissionen arbetsgivarnas synpunkter på denna punkt saknar grund. därför anser i 25


title: 1999/785/EG: Rådets beslut av den 25 november 1999 om tillåtelse i enlighet med förfarandet i artikel 8.4 i direktiv 92/81/EEG för Republiken Finland att tillämpa eller fortsätta att tillämpa regler om nedsättning av eller befrielse från punktskatter på vissa mineraloljor som används för särskilda ändamål

eurovoc_concepts:
Finland
excise duty
mineral oil
tax exemption
tax relief

formats: html pdf print

text: 3. 12. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 308/33 II (Rättsakter vilkas publicering inte är obligatorisk) RÅDET RÅDETS BESLUT av den 25 november 1999 om tillåtelse i enlighet med förfarandet i artikel 8. 4 i direktiv 92/81/EEG för Republiken Finland att tillämpa eller fortsätta att tillämpa regler om nedsättning av eller befrielse från punktskatter på vissa mineraloljor som används för särskilda ändamål (1999/785/EG) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punkt- skatter på mineraloljor (1), särskilt artikel 8. 4 i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och av följande skäl: 1. 2. Enligt artikel 8. 4 i rådets direktiv 92/81/EEG får rådet genom enhälligt beslut på kommissionens förslag tillåta en medlemsstat att införa regler om befrielse från eller nedsättning av punktskatter på mineraloljor som moti- veras av speciella hänsyn. De finska myndigheterna har meddelat kommissionen att de önskar tillämpa regler om befrielse från punktskatt på naturgas i syfte att främja användningen av gas som fordonsbränsle, särskilt i tung stadstrafik. Enligt Repu- bliken Finlands uppfattning ligger detta i linje med målet att minska avgasutsläppen från trafiken. Eftersom naturgas i miljöhänseende är jämförbar med LPG bör den även i beskattningshänseende behandlas på samma sätt som LPG när den används som motorbränsle, vilket talar för att den skattefrihet som gäller för LPG och metan borde utvidgas till att även gälla naturgas. Ett annat skäl att bevilja befrielse från punktskatt på naturgas är att den till sin kemiska struktur är nästan identisk med metan. Att behandla dessa två gaser olika i beskattningshänseende skulle också vara mycket besvär- ligt från kontrollsynpunkt. 3. 4. 5. 6. Övriga medlemsstater har underrättats om detta. Kommissionen och samtliga medlemsstater godtar att det av miljöpolitiska skäl är berättigat att tillämpa regler om befrielse från punktskatt på naturgas och att detta inte kommer att leda till en snedvridning av konkur- rensen eller störa den inre marknadens funktion. Kommissionen ser regelbundet över regler om skattebe- frielse och skattenedsättning för att kontrollera att de är förenliga med den inre marknadens funktion och gemenskapspolitiken om miljöskydd. Republiken Finland har ansökt om tillstånd att snarast möjligt börja tillämpa regler om befrielse från punktskatt på naturgas. Rådet kommer att ompröva denna ansökan på grundval av en rapport från kommissionen senast den 31 december 1999, när det tillstånd som beviljas genom detta beslut löper ut. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 I enlighet med artikel 8. 4 i direktiv 92/81/EEG och utan att det påverkar de förpliktelser som följer av rådets direktiv 92/ 82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punkt- skattesatser för mineraloljor (2), särskilt de minimiskattesatser som fastställs i artikel 7 i detta, skall Republiken Finland ha tillåtelse att fram till och med den 31 december 1999 tillämpa regler om befrielse från punktskatt på naturgas som används som fordonsbränsle. (1) EGT L 316, 31. 10. 1992, s. 12. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/74/EG (EGT L 365, 31. 12. 1994, s. 46). (2) EGT L 316, 31. 10. 1992, s. 19. L 308/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 3. 12. 1999 Detta beslut riktar sig till Republiken Finland. Artikel 2 Utfärdat i Bryssel den 25 november 1999. På rådets vägnar S. SIIMES Ordförande