title: 2000/600/EF: Kommissionens beslutning af 10. november 1999 om betinget godkendelse af Italiens støtte til de offentlige sicilianske banker Banco di Sicilia og Sicilcassa (meddelt under nummer K(1999) 3865) (EØS-relevant tekst) (Kun den italienske udgave er autentisk)

eurovoc_concepts:
Italy
Sicily
State aid
application of EU law
bank
control of State aid

text: 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/21 KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUTNING af 10. november 1999 om betinget godkendelse af Italiens støtte til de offentlige sicilianske banker Banco di Sicilia og Sicilcassa (meddelt under nummer K(1999) 3865) (Kun den italienske udgave er autentisk) (EØS-relevant tekst) (2000/600/EF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 87 og 88, under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 61 og 62, efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler (1), og ud fra følgende betragtninger: 1. SAGSFORLØB (1) (2) (3) Ved brev af 24. juli 1997 anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om oplysninger om planerne om sanering af de kriseramte offentlige sicilianske banker og om etablering af et stærkere regionalt banksamarbejde under ledelse af den offentlige bank Banco di Sicilia SpA (i det følgende benævnt BS), der skulle konsolideres i denne anledning, og Mediocredito Centrale (i det følgende benævnt MC), der er en statsejet specialbank. De italienske myndigheder sendte ved to breve af henholdsvis 1. og 11. september 1997 en del af de oplysninger, Kommissionen havde anmodet om, og redegjorde for hovedlinjerne i redningsplanen for de offentlige banker på Sicilien. Planen omfattede likvidation af sparekassen Sicilcassa (i det følgende benævnt SC), der havde standset sine betalinger, og overdragelse af dens aktiver og passiver til BS med støtte fra den italienske centralbank, Mediocredito Centrale og bankernes indskudsgarantifond (i det følgende benævnt FITD). For at kunne undersøge, om saneringsplanen indebar statsstøtte, anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger ved brev af 8. oktober 1997, som de italienske myndigheder besvarede ved brev af 3. december 1997. Som led i de samlede støtteforanstaltninger i forbindelse med overdragelsen skulle FITD yde et beløb på op til 1 000 mia. ITL til dækning af Sicilcassas tab, ligesom den italienske centralbank skulle yde lån i henhold til finansministerens dekret af 27. september 1974 (DM27/9/1974). Omfanget af sidstnævnte foranstaltning kunne ikke fastsættes nærmere på daværende tidspunkt, da underskuddet ved SC's likvidation ikke var nøjagtigt opgjort. Det var endvidere planlagt, at MC skulle være (1) EFT C 297 af 25. 9. 1998, s. 3. L 256/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 i Banco di Sicilia gennem en kapitaludvidelse i den sicilianske bank på hovedaktionær 1 000 mia. ITL. Selv om det ikke er udtrykkeligt fastsat i det pågældende projekt, skal der i forbindelse med planerne om konsolidering af Banco di Sicilia også tages hensyn til finansministe- rens beslutning om at overdrage banken statens kapitalandel i »Irfis — Mediocredito della Sicilia«, der er et mindre, offentligt finansieringsinstitut, som er specialiseret i forvaltning af regionalstøtte til sicilianske virksomheder. Irfis' værdi var ikke bekendt på overdragelsestidspunktet. Denne foranstalt- ning skulle gennemføres samtidig med likvidationen af SC, dvs. i september 1997. Den 7. maj 1998 indledte Kommissionen proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, da den mente, at de planlagte foranstaltninger kunne omfatte statsstøtteelementer til fordel for SC eller BS som omhandlet i artikel 87, stk. 1. Samtidig anmodede Kommissionen de italienske myndigheder om supplerende oplysninger om de planlagte støtteforanstaltninger. Under MC's ledelse påbegyndte BS, efter at have overtaget resterne af SC, en gennemgribende omstrukturering efter en plan, der omfattede en kraftig nedskæring i personaleomkostningerne, som på daværende tidspunkt var langt højere end gennemsnittet for denne sektor, et program for administration af nødlidende fordringer og en plan for udvikling af serviceydelserne, således at banken kunne sprede sine indtægtskilder i lighed med andre, mere effektive pengeinstitutter. Ved at overholde omstruktureringsplanen strengt har banken kunnet nå rentabilitetsmålet et år tidligere end fastsat i planen. BS' tiltag er blevet anerkendt af markedet, og forsikringsselskabet Cardiff i Paribas- koncernen besluttede således i juni 1999 at indskyde en minoritetsandel (ca. 6 %) i bankens kapital. Under tre møder, der blev afholdt den 11. december 1998, den 19. marts 1999 og den 5. juli 1999, fremlagde de italienske myndigheder de oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om, bl. a. en rapport om Irfis' værdi, BS' omstruktureringsplan, der var udarbejdet af MC, og en rapport, der vurderer underskuddet ved likvidationen af SC til 4 445 mia. ITL og det beløb, hvormed central- banken skal bidrage til dækning af dette underskud, til 3 400 mia. ITL. Endelig meddelte den italienske regering Kommissionen ved fax af 18. oktober 1999, at den forpligtede sig til at privatisere MC inden den 30. juni 2000 gennem en åben og gennemsigtig salgsprocedure uden forskelsbehandling. Dette salg indgår som led i privatiseringsprogrammet for den italienske banksektor og har samtidig til formål at privatisere BS. 2. BESKRIVELSE 2. 1. De offentlige sicilianske banker BS var tidligere et offentligretligt pengeinstitut, men blev omdannet til aktieselskab i henhold til lov nr. 218 af 30. juli 1990 (»Amato«-loven) og gennemførelsesdekreterne dertil. I henhold til denne lov skulle bankvirksomheden overdrages til et kommercielt drevet privatretligt aktieselskab, der var adskilt fra det tidligere offentlige selskab, medens den sociale virksomhed blev overdraget til en bankfond, der har til opgave at varetage de offentlige og almennyttige interesser, hvilket tidligere var pålagt de offentlige banker. Bankfonden ejer bankens kapital. Før gennemførelsen af støtteforanstalt- ningerne ejede fonden, Fondazione Banco di Sicilia, 31,11 % af BS' kapital, medens resten var fordelt mellem staten (36,52 %) og regionen Sicilien (32,37 %). (4) (5) (6) (7) (8) (9) Bankkoncernen BS, der driver virksomhed inden for forskellige bank- og finanssektorer, består af banken »Banco di Sicilia«, der er koncernens førende virksomhed, to datterbanker (Banco di Sicilia 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/23 international SA i Luxembourg og Irfis — Mediocredito della Sicilia SpA, der er et mindre, offentligt finansieringsinstitut, som er specialiseret i forvaltning af regionalstøtte til sicilianske virksomheder) samt to finansieringsselskaber. BS er en national bank: den har de fleste af sine filialer på Sicilien, men har også to i henholdsvis London og New York. (10) På det tidspunkt, hvor de italienske myndigheder fremlagde det pågældende projekt, var BS- koncernen ved at have overstået en periode med alvorlige vanskeligheder. Banken havde nemlig været ramt af den vanskelige økonomiske situation på Sicilien, der havde forringet dens aktiver, men havde desuden lidt under sin tidligere ineffektive drift og ressourcefordeling samt en utilstrækkelig kommerciel politik, der havde forhindret en spredning i indtægtskilderne. BS havde specielt høje driftsomkostninger, især personaleomkostningerne, der mindskede driftsresultatet betydeligt. I regn- skabsårene 1993, 1994 og 1995 havde BS lidt tab på i alt 1 781,5 mia. ITL. For at rette op på den utilstrækkelige egenkapital havde Italiens syv største banker i 1993 ydet et ansvarligt obligationslån på 700 mia. ITL. Ved udgangen af 1995 omfattede bankens egenkapital på i alt 1 806 mia. ITL en ansvarlig lånekapital på 1 000 mia. ITL. BS begyndte først at registrere en svag forbedring i slutningen af 1996 takket være de vellykkede finansielle porteføljetransaktioner og den mindre afskrivning på fordringer. Der blev registreret et overskud på ca. 12 mia. ITL, men forholdet mellem overskud og egenkapital (ROE) var stadig utilstrækkeligt (0,84 %). (11) I forbindelse med bankens sanering blev der også tilføjet kapital fra staten (200,2 mia. ITL, der allerede var udbetalt, og 115,5 mia. ITL, der endnu ikke var udbetalt) i henhold til Amato-loven og fra regionen Sicilien (600 mia. ITL) i henhold til regionallov nr. 39/91 om kapitaltilførsler til de sicilianske banker (2). Takket være aktionærernes kapitaltilførsel kunne banken overholde den solvensgrad (steg fra 7,1 % til 8,2 %), som de europæiske banktilsynsregler kræver. (12) Konsolideringen af BS blev også støttet af staten, som i 1995 overdrog BS sin kapitalandel i Irfis, der er et mindre, offentligt finansieringsinstitut, som er specialiseret i forvaltning af regionalstøtte til sicilianske virksomheder, og hvor BS nu har aktiemajoriteten (68 %). Det ændrede ikke BS-koncer- nens ligevægt væsentligt, at den kom til at omfatte Irfis, hvis aktiver i 1995 kun udgjorde 4 % af koncernaktiverne, og som kun bidrog i begrænset omfang til koncernens virksomhed. (13) I september 1997 besluttede BS at overtage SC's aktiver og passiver (3). SC, der var et mindre, regionalt pengeinstitut, var i alvorlige vanskeligheder og måtte den 5. september 1997 træde i tvungen likvidation efter at have været under særforvaltning i to år. Denne beslutning var påkrævet i betragtning af SC's store tab, der skyldtes dets administration, som var uforenelig med sunde og fornuftige forvaltningsprincipper og undertiden også var inkonsekvent i forholdet til kunderne. SC's regnskaber, der var revideret af særlige revisorer, udviste til trods for afskrivning på fordringer på 2 197 mia. ITL et tab på 1 138 mia. ITL, hvilket medførte et underskud på 227 mia. ITL. På trods af at regionen Sicilien i 1996 indskød 300 mia. ITL ud over de tilskud, der var fastsat i regionallov nr. 39 af 19. juni 1991 om kapitaltilførsler til de sicilianske banker, beløb nettoformuen sig kun til 73 mia. ITL. I august 1997 anslog likvidatorerne, at der var behov for mindst 1 800 mia. ITL til konsolidering og sanering af SC. (14) Da bankens regnskabsmæssige situation ikke tydede på, at banken på ny kunne blive levedygtig, overdrog likvidatorerne med centralbankens godkendelse hele SC's bankvirksomhed til BS for et symbolsk beløb på 1 ITL i henhold til den italienske banklovs artikel 90. Salget af SC's aktiver og passiver til BS blev ikke udbudt i licitation, men var baseret på private forhandlinger. (2) I 1996 havde Kommissionen ikke rejst indvendinger mod disse kapitaltilførsler (EFT C 160 af 26. 6. 1992, s. 8). (3) Tidligere offentligt pengeinstitut, der blev omdannet til aktieselskab i henhold til lov nr. 218/90 (Amato-loven), hvis kapital (400 mia. ITL) ejedes af regionen Sicilien (23,1 %) og fonden Fondazione Sicilcassa (76,9 %). L 256/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (15) (16) Ifølge købekontrakten skulle likvidatorerne fortsat forvalte 50 % af de nødlidende fordringer pr. 31. maj 1997 (1 600 mia. ITL) og varetage søgsmålene vedrørende fordringer, der ikke var overdraget eller afviklet, eller erstatningssøgsmålene mod SC's tidligere bestyrelsesmedlemmer. Situationen med hensyn til de overdragne aktiver og passiver (»due diligence«) skulle opgøres af et internationalt revisionsbureau, og arbejdet skulle være afsluttet i september 1998. Undersøgelsen blev afsluttet i begyndelsen af 1999 og viste et underskud ved likvidationen på 4 445 mia. ITL. BS' bestræbelser på at integrere SC i sin organisationsstruktur og etablere et stærkere siciliansk banksamarbejde blev støttet af den statsejede bank (100 %), MC, der er specialiseret i långivning (både i konkurrence med andre banker og subventioneret långivning) på mellemlang og lang sigt til små og mellemstore virksomheder. I sidste kvartal 1997 udvidede MC BS' kapital, idet den indskød 1 000 mia. ITL og dermed blev hovedaktionær (40,88 %), medens staten har en direkte kapitalandel på 21,59 %, regionen Sicilien 19,14 % og fonden Fondazione Banco di Sicilia 18,39 %. For at sikre MC's repræsentation i BS' bestyrelse blev antallet af bestyrelsesmedlemmer forhøjet fra 7 til 11, ligesom der blev oprettet endnu en næstformandspost. MC's kapitalandel i BS betød for MC, at den kunne udnytte BS' filialnet, og for BS, at den kunne forbedre sit udbud af lån til erhvervslivet takket være den statsejede MC's erfaringer inden for sektoren for projektfinansiering, ligesom der kunne skabes betydelige synergivirkninger. Som følge af MC's kapitalinteresser i BS har kreditvurderingsbu- reauerne Standard & Poor og Moody sat deres vurdering et trin ned til henholdsvis A og A1 (4). (17) Ved denne transaktion blev Sicilcassa en afdeling af Banco di Sicilia, men dens filialer bærer fortsat det gamle firmanavn. BS er begyndt at integrere de to organisationer og deres edb-systemer. Som led i en aftale med fagforeningerne (stadfæstet ved lovdekret nr. 292 af 9. september 1997, ophøjet til lov nr. 388 af 8. november 1997 om »hasteforanstaltninger til løsning af Sicilcassa SpA's krise og sanering af Banco di Sicilia SpA«) har SC's personale kunnet beholde de eksisterende løn- og socialsikringsvilkår, indtil der indgås en ny aftale med fagforeningerne om regulering af de konse- kvenser, BS' driftsplan får for de ansatte. I henhold til lov nr. 388/1997 kan man med en sådan aftale fravige de lovbestemmelser eller kollektive arbejdsmarkedsaftaler, der gælder for banksektoren. (18) Efter overtagelsen af SC's økonomiske aktiviteter i 1997 havde BS en samlet balance på 57 000 mia. ITL (tabel 1), hvilket gjorde den til Italiens tiendestørste bank målt i aktiver. Den havde næsten fordoblet antallet af filialer, der nu var på 641, heraf 85 % på Sicilien, og havde 10 240 ansatte. På grund af SC's tidligere kapitalinteresser steg BS' kapitalandel i Irfis fra 68 % til 76,26 %. (19) BS driver først og fremmest virksomhed i Italien, idet størstedelen af dens aktiviteter foregår i Italien (87,5 %). Efter at have afhændet sit datterselskab i Frankfurt driver BS nu kun direkte virksomhed i udlandet gennem sine datterselskaber i London og New York og sin repræsentation i Paris og gennem sit datterselskab i Luxembourg. BS har betydelige kapitalinteresser i den italienske bank Banca Italo-Romena SpA (30 %) — der er specialiseret i finansiering af handelstransaktioner mellem Italien og Rumænien — og i den østrigske bank Internationale Handelsbank Ag Centrobank (27,23 %). BS har også en kapitalandel på 14,5 % i den maltesiske bank Bank of Valletta Ltd. (20) Efter at have fået tilført kapital på 1 000 mia. ITL fra MC, 33,3 mia. ITL fra staten som led i kapitaltilførslen efter Amato-loven (5) og ca. 150 mia. ITL fra den nye partner Cardiff, har BS nu en egenkapital på ca. 2 440 mia. ITL og opfylder dermed den solvensgrad, der kræves af banktilsynet. Desuden har BS på grund af sine gode finansielle resultater allerede nu kunnet påbegynde tilbagebe- talingen af en del af de ansvarlige lån, der er faldet med næsten 50 % i forhold til 1996. (4) Kreditvurderingsbureauet Standard & Poor anvender følgende vurderingsskala: AAA: særdeles stor tilbagebetalingsevne, AA: meget stor tilbagebetalingsevne, A: stor tilbagebetalingsevne, men følsom over for økonomiske risici, BBB: tilstrækkelig tilbagebetalingsevne, men meget følsom over for økonomiske risici, BB og B: spekulativ karakter og betalingsusikkerhed, CCC, CC og C: nødlidende fordringer, D: allerede insolvent. Moody anvender følgende skala for risiciene »investeringsgrad«: Aaa, Aa1, Aa2, Aa3, A1, A2, A3, Baa1, Baa2. De to vurderingsskalaer svarer ikke nøjag- tigt til hinanden. (5) Jf. fodnote 2. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/25 Tabel 1 Balance for Banco di Sicilia 31. 12. 1998 31. 12. 1997 31. 12. 1996 (mia. ITL) 7 954 33 576 6 441 27 135 3 658 1 873 890 7 414 4 844 40 587 10 163 30 424 2 868 1 499 1 142 6 230 3 218 34 017 9 243 24 774 2 467 1 207 1 076 3 284 Aktiver i alt 55 365 57 170 45 269 22 680 5 636 17 044 22 971 6 966 259 2 441 48 23 190 6 247 16 943 24 427 6 744 377 2 401 31 16 765 6 053 10 712 21 213 5 385 537 1 357 12 AKTIVER Kassebeholdning og andre likvide midler Fordringer a) fordringer på banker b) udlån til kunder Værdipapirer Anlægsaktiver Kapitalinteresser Andre aktiver Passiver Gæld a) gæld til banker b) indlån fra kunder Gæld i form af værdipapirer Andre forpligtelser Efterstillede kapitalindskud Kapital og reserver Overskud/underskud Passiver i alt 55 365 57 170 45 269 Kilde: Banco di Sicilia, regnskaberne for 1997 og 1998. (21) (22) SC-transaktionen forringede BS' situation, især hvad angår nødlidende og uerholdelige fordringer, der steg med i alt henholdsvis 36 % og 30,3 %. Denne stigning skyldes for 86 % vedkommende SC. De store nødlidende fordringer er stadig et af de forhold, der har negativ indvirkning på bankens resultat. Tjenesteindtægterne bidrager fortsat kun i begrænset omfang til rente- og provisionsindtægterne (18,6 % ved udgangen af 1998) og afhænger i vid udstrækning af den traditionelle bankvirksomhed (69 %) (tabel2). Da driftsresultatet har været udsat for betydelige værdijusteringer på fordringer i forbindelse med SC-aktiviteter, skyldes fortjenesten på næsten 48 mia. ITL ekstraordinære indtægter. I 1998 solgte BS nemlig sit datterselskab Banca del Sud til Banca Credem, ligesom den afhændede en filial i Ravenna (i alt 114 mia. ITL). Ifølge BS' prognoser er 1998 dog det sidste regnskabsår med usædvanlig høje afskrivninger på nødlidende fordringer. Da BS mener, at den har opnået tilstrækkelig dækning for tab på fordringer som følge af de store henlæggelser i de sidste tre år, regner den med, at den ordinære drift fra næste år vil give positive resultater. L 256/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 Tabel 2 Resultatopgørelse for Banco di Sicilia 31. 12. 1998 31. 12. 1997 31. 12. 1996 (mia. ITL) Renteindtægter og lignende indtægter Renteudgifter og lignende omkostninger Værdipapirindtægter 3 590 (2 204) 7 3 539 (2 458) 9 Nettorenteindtægter 1 393 1 090 Provisionsindtægter Provisionsudgifter Overskud på finansielle transaktioner Andre driftsindtægter Provisionsindtægter 373 (41) 160 123 615 282 (28) 170 98 522 3 735 (2 777) 12 970 233 (17) 188 45 449 Rente- og provisionsindtægter 2 008 1 612 1 419 Generelle driftsomkostninger (1 355) (1 167) (1 089) a) Personaleudgifter b) andre administrationsudgifter Afskrivning på materielle og anlægsaktiver immaterielle (959) (396) (174) Driftsresultat 479 Værdistigninger Henlæggelser Afskrivninger Ekstraordinære indtægter Ekstraordinære udgifter Ekstraordinær fortjeneste Skatter Ordinært resultat Nettoresultat Kilde: Banco di Sicilia, regnskaberne for 1997 og 1998. 2. 2. Beskrivelse af statsinterventionerne 136 (79) (555) (19) 207 (80) 127 (60) 48 (863) (304) (65) 380 197 (74) (553) (50) 194 (110) 84 (3) 31 (855) (234) (58) 272 129 (77) (314) 10 61 (59) 2 (1) 11 (23) De italienske myndigheders foranstaltninger for at imødegå den alvorlige krise inden for den sicilianske banksektor, som beskrevet ovenfor, er blevet undersøgt af Kommissionen som led i den foreliggende procedure, da de kan omfatte statsstøtteelementer som omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Der er tale om følgende foranstaltninger: 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/27 a) FITD's beslutning om at bidrage med 1 000 mia. ITL til dækning af en del af underskuddet ved salget af SC's aktiver og passiver til BS i forbindelse med likvidationen af SC b) centralbankens mulighed for som led i salget af Sicilcassas aktiver og passiver til BS at yde sidstnævnte lån i henhold til dekret DM27/9/1974 til dækning af de tab, som den tvungne likvidation medfører. Underskuddet ved salget blev den 18. december 1998 fastslået til 4 445 mia. ITL, hvortil kommer renter på 417 mia. ITL på dette beløb, som SC skal udbetale til BS. Centralbanken har bidraget med 3 400 mia. ITL til dækning af underskuddet (6). De italienske myndigheder har erklæret, at de resterende udgifter vil blive dækket ved likvidati- onen af SC gennem salg af de fordringer, der ikke er overdraget til BS c) Mediocreditos kapitaludvidelse i BS på 1 000 mia. ITL d) overdragelse af statens kapitalandel i Irfis (52 %) til Banco di Sicilia. (24) Da Kommissionen indledte proceduren i denne sag, fastslog den, at FITD's bidrag på 1 000 mia. ITL til dækning af underskuddet ved salget af SC's aktiver og passiver til BS ikke så ud til at skulle betragtes som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87 på grundlag af de oplysninger, der forelå på daværende tidspunkt. 3. BEMÆRKNINGER FRA ANDRE INTERESSEREDE PARTER (25) Som led i denne procedure modtog Kommissionen ingen bemærkninger fra andre interesserede parter inden for den fastsatte frist. 4. ITALIENS BEMÆRKNINGER (26) Som led i proceduren fremsatte de italienske myndigheder en række argumenter for, at foranstaltnin- gerne ikke skulle betragtes som statsstøtte, og at de, selv om de blev betragtet som statsstøtte, var forenelige med EF-traktatens bestemmelser. De italienske myndigheder fremsatte bemærkningerne i forskellige dokumenter og opsummerede dem i et brev af 18. august 1999. (27) Hvad angår centralbankens lån i henhold til ministerielt dekret af 27. september 1974 (i det følgende benævnt DM27/9/1974) understregede de italienske myndigheder, at foranstaltningen var til gavn for SC's indskydere og ikke for køberen af dens aktiver og passiver (dvs. BS). De italienske myndigheder mener ikke, at foranstaltningen kan gavne SC, da den er trådt i likvidation og har indstillet al sin virksomhed. De udelukker, at bankens økonomiske virksomhed kan adskilles fra dens status som juridisk person og betragtes som modtager af støtten. De italienske myndigheder betragter central- bankens lån som kompensation for de ulemper, som købet af SC medfører for BS, især problemerne med integrationen af de to organisationer og forvaltningen af de overdragne fordringer. (28) Desuden fremfører de italienske myndigheder, at den samlede afhændelse af SC's aktiver og passiver var den bedste løsning for at nedbringe omkostningerne for indskyderne og for samfundet til det mindst mulige; de understreger, at det, på trods af at man havde forsøgt at finde en køber til SC's økonomiske virksomhed, kun var BS, der var indstillet på at overtage den, da BS var det pengein- stitut, der bedst kunne udnytte transaktionens positive sider fuldt ud på grund af sit kendskab til området og de lokale forhold på Sicilien. (29) Hvis ikke centralbanken havde grebet ind, skulle FITD have bidraget med et betydeligt større beløb (ca. 6 500 mia. ITL), hvilket ville have fået negative konsekvenser for nogle af FITD's deltagere. (6) Passivsaldoen på 462 mia. ITL, som endnu ikke er dækket, påhviler SC. L 256/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (30) De italienske myndigheder har understreget, at: a) centralbankens lån var sidste udvej, efter at alle muligheder for omstrukturering og sanering af pengeinstituttet var udtømt. Herved kunne det offentlige bidrag nedbringes til det nødvendige minimum b) DM27/9/1974 blev anvendt, for at det offentlige bidrag kunne fastlægges nøjagtigt. Efter »due diligence«-undersøgelsen, der blev foretaget i nærværelse af SC's likvidatorer og BS, blev under- skuddet ved salget fastlagt definitivt, således at eventuel gæld i forbindelse med de dele, der blev overdraget af SC, skulle påhvile BS. (31) Endelig fremfører de italienske myndigheder, at centralbankens lån, hvis Kommissionen betragter dem som støtte, er støtte til FITD. Støtten ville nemlig gavne hele den italienske banksektor, da alle italienske banker og udenlandske bankers datterselskaber i Italien deltager i fonden. (32) Med hensyn til BS' kapitaludvidelse, som MC tegnede sig for, har de italienske myndigheder fremført, at MC's investering blev gennemført efter det markedsøkonomiske investorprincip. I to breve af henholdsvis 15. marts og 7. juli 1999 gav MC Kommissionen en redegørelse for, hvorledes dens forskellige organer fungerer, for at påvise deres uafhængighed af staten, og for de økonomiske, finansielle og strategiske grunde til investeringen. (33) Med hensyn til bankens uafhængighed fremførte MC, at dens bestyrelse også omfattede medlemmer, der ikke var udpeget af staten; sidstnævnte kan ikke påvirke bestyrelsens forvaltningspolitik ud over de beslutninger, der træffes af aktionærerne på generalforsamlingen. (34) MC hævdede, at en forrentning af investeringen på 11 % efter skat fra det tredje år indebar gunstige investeringsudsigter for banken, da de lange renter havde vigende tendens. Desuden havde MC meget tungtvejende strategiske grunde til at gennemføre transaktionen. Efter ophævelsen af sondringen mellem formidlere og kort- og langfristede lån havde den som specialbank brug for et distributi- onsnet for sine produkter, især i Syditalien. MC havde faktisk allerede forsøgt at overtage en anden offentlig bank i Syditalien, Banco di Napoli, i forbindelse med dennes privatisering for nylig. (35) Med henblik på vurdering af statens overdragelse af sin kapitalandel i Irfis fremlagde de italienske myndigheder en rapport udarbejdet af finansieringsselskabet Giubergia Warburg (GW). Efter de italienske myndigheders opfattelse viser rapporten, at værdien af de BS-aktier, som staten fik til gengæld for sin andel i Irfis, var den pålydende værdi. Desuden hævdede de italienske myndigheder, i Irfis ikke tog sigte på at støtte BS, men snarere at at statens overdragelse af sin kapitalandel rationalisere sine kapitalinteresser i de offentlige finansieringsinstitutter (Irfis, BS, SC, MC). Endelig blev det understreget, at indskuddet af Irfis-andelen i BS skulle tjene som kompensation for den forsinkede udbetaling af de midler, der var bevilget ved Amato-loven, og som Kommissionen allerede havde godkendt. 5. VURDERING AF STØTTEFORANSTALTNINGERNE (36) (37) Kommissionen bemærker, at den ikke inden MC's og centralbankens kapitaltilførsler havde mulighed for at tage stilling til, om støtten til BS var forenelig med fællesmarkedet, da de italienske myndig- heder havde besluttet ikke at anmelde de planlagte foranstaltninger, men gennemføre dem direkte. Kommissionen, der kun var i besiddelse af ufuldstændige oplysninger, har ikke kunnet foretage nogen vurdering inden den foreliggende beslutning. Selv om Kommissionen forstår årsagerne til, at de italienske myndigheder har gennemført transakti- onen hurtigst muligt, beklager den, at de pågældende foranstaltninger er gennemført uden at være blevet anmeldt. I betragtning af den forsinkelse, hvormed de italienske myndigheder har fremlagt omstruktureringsplanen i behørig form samt de øvrige oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om, er støtten ulovlig, da den er ydet, før Kommissionen kunne tage stilling til, om den var forenelig med fællesmarkedet i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 3. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/29 5. 1. Fordele for støttemodtageren (38) Når Kommissionen skal vurdere medlemsstaternes kapitaltilførsler, anvender den det markedsøkono- miske investorprincip. Da de pågældende foranstaltninger blev gennemført i september 1997, har Kommissionen anvendt dette princip som anført i meddelelsen om offentlige virksomheder (7). I meddelelsen fastslås det, at en transaktion anses for at omfatte statsstøtteelementer, hvis en privat investor, der opererer under normale markedsøkonomiske vilkår, ikke ville have gennemført den, fordi det forventede afkast af kapitaltilførslen ikke står i forhold til den risiko, den medfører. (39) (40) (41) (42) (43) 5. 1. 1. Kapitaltilførsel over bankernes indskudsgarantifond (FITD) Som led i proceduren fastslog Kommissionen på grundlag af de italienske myndigheders oplysninger på daværende tidspunkt, at FITD's beslutning om at bidrage med 1 000 mia. ITL til SC's likvidation for at dække en del af underskuddet ved salget af SC's aktiver og passiver til BS nok ikke skulle betragtes som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 87, stk. 1. På grundlag af de dokumenter, som de italienske myndigheder har fremlagt, især FITD's vedtægter og referatet af mødet i FITD's bestyrelse, kunne Kommissionen under proceduren udelukke, at den pågældende foranstaltning skulle betragtes som statsstøtte. Kommissionen fastslog, at private banker i betydelig udstrækning havde været med til at træffe beslutningen af 13. august 1997, jf. Kommissionens direktiv 80/ 723/EØF af 25. juni 1980 om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlems- staterne og de offentlige virksomheder (8), senest ændret ved direktiv 93/84/EØF (9), og konstaterede, at beslutningen var blevet truffet enstemmigt og i henhold til vedtægterne. Det skal bemærkes, at de i FITD's bestyrelse på det tidspunkt, hvor den pågældende private banker havde stemmeflertal beslutning blev truffet. 5. 1. 2. Centralbankens lån i henhold til DM27/9/1974 Centralbankens støtteforanstaltninger i henhold til DM27/9/1974 gjorde det muligt at gennemføre salget af SC's aktiver og passiver til BS. I henhold til dette dekret kan centralbanken yde lån i form af statsobligationer med en løbetid på 24 måneder og en forrentning på 1 % til banker, der er indtrådt i indskydernes sted i banker under tvangslikvidation og som skal dække tabene på deres uerholdelige fordringer. Centralbanken fastsætter lånebeløbet på grundlag af tabenes størrelse og afskrivningspla- nerne. I det foreliggende tilfælde tog centralbankens lån sigte på at yde BS kompensation for de tab, som SC's økonomiske virksomhed havde medført for de overdragne aktiver, og som ikke var blevet dækket over FITD. Med andre ord viste likvidatorernes opførelse af SC's samlede tab et underskud på 4 445 mia. ITL, som gjorde det nødvendigt, at centralbanken ydede 3 400 mia. ITL. Som led i proceduren foretog Kommissionen en vurdering af de italienske myndigheders oplys- ninger, især bemærkningerne om betingelserne for den offentlige støtte i henhold til DM27/9/1974, og det synspunkt, at støtten udelukkende var bestemt til SC. Selv om centralbankens lån kun tog sigte på at yde BS kompensation for tabene på de aktiver, der var overdraget fra SC, skal de dog ligeledes betragtes som støtte til BS; for BS overtog alle SC's aktiver, herunder de dubiøse fordringer, og fik senere dækket tabene på SC's fordringer af central- banken. (7) Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne om anvendelse af EF-traktatens artikel 92 og 93 og af artikel 5 i Kommissionens direktiv 80/723/EØF på offentlige virksomheder i fremstillingssektoren (EFT C 307 af 13. 11. 1993, s. 3). (8) EFT L 195 af 29. 7. 1980, s. 35. (9) EFT L 254 af 12. 10. 1993, s. 16. L 256/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (44) Selv om centralbankens intervention ikke var afgjort på beslutningstidspunktet, var den faktisk af afgørende betydning for BS' og MC's beslutninger. Som anført af de italienske myndigheder ville der ikke have været nogen køber til Sicilcassas økonomiske virksomhed, hvis ikke denne foranstaltning var blevet gennemført. Der er således tale om en slags garanti, der, selv om den blev ydet BS, også dækker tabene på SC's økonomiske virksomhed og gjorde det muligt at videreføre den. (45) Den offentlige støtte virker forvridende, fordi den sikrer, at en økonomisk virksomhed uden klare rentabilitetsudsigter (SC), som normalt ville forsvinde, kan overleve, og fordi den betyder, at denne virksomhed som led i BS' omstrukturering kan blive en integreret del af denne. Det ændrer ikke Kommissionens vurdering af konkurrencefordrejningerne, at SC er trådt i likvidation, fordi bankens produktive struktur, især dens filialnet, fortsætter med at eksistere og operere på markedet. Selv om banken afvikles som juridisk person, opretholdes den som »going concern«. (46) Den omstændighed, at der ikke har været gennemført en officiel, gennemsigtig licitation, tyder også på, at den offentlige støtte, der har sikret, at en økonomisk virksomhed uden klare rentabilitetsud- sigter, fordrejer konkurrencen. De italienske myndigheder har erklæret, at der, bortset fra Banco di Sicilia med støtte fra Mediocredito, ikke var nogen italienske banker, der havde vist interesse for en samlet overtagelse af Sicilcassas aktiver og passiver. Hvad udenlandske banker angår, skal det understreges, at der heller ikke i forbindelse med licitationen over Banco di Napoli var udenlandske banker, som var interesserede i at foretage investeringer i Syditalien. Det kan dog ikke konkluderes på grundlag af de italienske myndigheders oplysninger, at der har været en egentlig konkurrence mellem italienske og udenlandske kandidater om overtagelsen af Sicilcassa med fremsættelse af tilbud inden for en bestemt frist. Af likvidatorernes rapporter fremgår det derimod, at andre banker har vist interesse for at købe gældfrie dele af banken. Der findes faktisk økonomiske grunde til at tro, at SC's filialnet var af større værdi for potentielle udenlandske købere end for BS. Eftersom BS allerede har et betydeligt net på Sicilien er marginalgevinsten og dermed den pris, som BS er indstillet på at betale for en ny filial, lavere end for en potentiel udenlandsk køber. (47) Da de to banker har samme geografiske beliggenhed og derfor måske også samme kundekreds, er Kommissionen ikke i besiddelse af tilstrækkelige oplysninger til at den kan udelukke, at Banco di Sicilia har kunnet udnytte centralbankens lån direkte til at begrænse sine egne kreditrisici. (48) (49) Kommissionen har også undersøgt de italienske myndigheders bemærkning om, at den offentlige støtte var nødvendig for at undgå eventuelle alvorlige følger for bankmarkedet som følge af en massiv støtte over FITD. Når staten direkte eller indirekte tegner sig for hovedparten af den finansielle støtte til en kriseramt bank, skal Kommissionen undersøge, om der er tale om statsstøtte. At en statsintervention undertiden kan være nødvendig, ændrer ikke Kommissionens vurdering af interventionen i henhold til traktatens artikel 87. På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at centralbankens lån til BS i henhold til DM27/9/1974 med henblik på at sikre Sicilcassas fortsatte økonomiske virksomhed ikke er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. Beslutningen om at anvende centralbankens lån som led i salget af Sicilcassas økonomiske virksomhed skulle derfor have været anmeldt til Kommissionen på forhånd. 5. 1. 3. Kapitaludvidelsen i Banco di Sicilia (50) I forbindelse med planen om støtte til de sicilianske banker planlagde de italienske myndigheder at yde direkte støtte til BS i form af en kapitaludvidelse gennem MC. Denne transaktion havde følgende to formål: — at rationalisere statens kapitalinteresser og lægge samtlige bankaktiviteter på Sicilien ind under statens kontrol gennem MC — at tilføre BS ny kapital. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/31 (51) Det skal bemærkes, at BS ganske vist ikke omgående havde behov for kapital, da dens solvensgrad var i overensstemmelse med tilsynsreglerne, men at dens rentabilitet var middelmådig og kun kunne forbedres gennem en rationalisering af især de strukturbestemte omkostninger og gennem investe- ringer i fornyelse af dens produktive virksomhed, som banken dog ikke havde midler til. (52) (53) (54) (55) Kommissionen undersøgte først og fremmest, om BS og MC var offentlige eller private med henblik på at vurdere, om deres andel var tilstrækkelig til at det kunne konkluderes, at den offentlige støtte var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip. I henhold til artikel 2 i direktiv 80/723/EØF (10) kan det fastslås, at de to banker er offentlige. Ved en offentlig virksomhed forstås nemlig enhver virksomhed, hvorpå de offentlige myndigheder direkte eller indirekte kan udøve en dominerende indflydelse, fordi de ejer majoriteten af virksomhedens tegnede kapital eller kan udøve en effektiv kontrol gennem virksomhedsorganerne (11). I det foreliggende tilfælde forhindrer de to bankers privatretlige selskabsform (aktieselskaber) dog ikke, at de skal betragtes som offentlige, fordi aktionærerne er offentlige myndigheder. De to banker er opstået ved at tidligere offentligretlige kreditinstitutter er omdannet til aktieselskaber i henhold til lov nr. 218/90, men i forhold til andre offentlige banker har staten i dette tilfælde beholdt en meget stærk stilling. Banco di Sicilias finansielle vanskeligheder betød mindre indflydelse for Fondazione Banco di Sicilia og regionen Sicilien til fordel for staten, fordi de ikke havde tilstrækkelige finansielle midler til fortsat at kunne tilføre banken kapital i de seneste kriseår. Kommissionen har således konstateret, at Banco di Sicilia også før sin kapitaludvidelse blev kontrolleret af offentlige myndigheder. På det tidspunkt, hvor MC greb ind, var den utvivlsomt en offentlig bank. MC blev omdannet til aktieselskab i henhold til lov nr. 489 af 26. november 1993, der krævede, at alle banker, hvor staten havde en majoritetsandel i kapitalen eller kapitalfondene, skulle omdannes til aktieselskaber, men MC forblev 100 % statsejet. (56) De italienske myndigheder har fremført, at MC ganske vist kontrolleres fuldt ud af staten, men driver virksomhed fuldstændig uafhængigt af de offentlige myndigheder, som kun udøver deres rettigheder som aktionærer på generalforsamlingerne. På grundlag af de italienske myndigheders oplysninger har Kommissionen dog fastslået, at der ikke foreligger særlige regler for MC, der skal styrke dens bestyrelsesmedlemmers uafhængighed i forhold til hovedaktionæren (i dette tilfælde staten). Retten til at udnævne og afskedige bestyrelsesmedlemmer og til at fastlægge bankens generelle forretningspo- litik følger derimod den handelsret, der gælder for alle virksomheder. MC's drift fastlægges derfor af dens hovedaktionær, i dette tilfælde staten, der kontrollerer den fuldt ud (100 %). (57) MC's beslutning om at overtage en andel i BS' kapital gennem en kapitaludvidelse skal betragtes som offentlig støtte. For at vurdere offentlig støtte i form af kapitaltilførsler anvender Kommissionen det økonomiske investorprincip, der indebærer, at der ikke er tale om statsstøtte, hvis den offentlige støtte gennemføres på betingelser, der ville være acceptable for en privat investor, som opererer under markedsøkonomiske forhold. (58) Ifølge meddelelsen af 1984 om offentlige myndigheders kapitalinteresser i virksomhederne (12) må der antages at være tale om statsstøtte, når en offentlig virksomhed tilføres ny kapital på betingelser, der ikke ville være acceptable for en privat investor, som driver virksomhed på normale markedsøko- nomiske vilkår. Dette gælder bl. a. : — når virksomhedens finansielle situation, navnlig gældens struktur og størrelse, er af en sådan art, at det ikke synes berettiget at forvente et normalt afkast af den investerede kapital inden for en rimelig frist — når virksomheden udelukkende på grund af en utilstrækkelig bruttoselvfinansiering, ikke kan opnå de midler på kapitalmarkedet, der er nødvendige for at gennemføre et investeringsprogram. (10) Jf. fodnote 8. (11) Der antages at foreligge dominerende indflydelse, når de offentlige myndigheder direkte eller indirekte besidder majo- riteten af virksomhedens tegnede kapital eller råder over mere end halvdelen af de stemmer, som er knyttet til de andele, virksomheden har udstedt, eller kan udpege mere end halvdelen af medlemmerne i virksomhedens bestyrelse, direktion eller tilsynsråd. (12) Jf. EF-Bull. 9-1984. L 256/32 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (59) Disse principper gælder også for banksektoren: i forbindelse med offentlige kapitalinteresser i en virksomhed må der antages at være tale om statsstøtte, hvis virksomhedens finansielle situation er af en sådan art, at det ikke synes berettiget at forvente et normalt afkast (i form af udbytte eller værdistigninger) af den investerede kapital inden for en rimelig frist, eller når risikoen ved en sådan transaktion er alt for stor eller strækker sig over alt for lang tid. (60) For at Kommissionen kan fastslå, om det økonomiske investorprincip er overholdt skal den have forelagt en begrundelse for statens adfærd som aktionær i forhold til en privat investors adfærd. Kommissionen skal således have forelagt en sammenhængende og detaljeret omstruktureringsplan, der viser, at der af hele statstransaktionen kan forventes et normalt afkast, som ville være acceptabelt for en privat investor, der opererer under markedsøkonomiske forhold. I modsat fald omfatter transaktionen statsstøtteelementer. (61) De italienske myndigheder har forelagt Kommissionen MC's driftsplan, der blev udarbejdet i forbin- delse med investeringen i BS. Denne plan omfattede en treårig omstrukturering af BS, som gennem en integrering af SC, en rationalisering af driftsomkostningerne, især personaleomkostningerne, og en stram forvaltning af de nødlidende fordringer, ville gøre det muligt at skabe et differentieret banksamarbejde i Syditalien. (62) De italienske myndigheder har bemærket, at man for at kunne vurdere MC's støtte, skal betragte den i sammenhæng med den strategi, banken har fulgt i de seneste regnskabsår med henblik på at sprede sine indtægtskilder. Selv om BS' filialnet fortrinsvis er koncentreret på en bestemt region, tager MC's adgang til dette net sigte på at slå specialbankaktiviteterne inden for subventioneret långivning, »merchant banking« og projektfinansiering sammen med »corporate« og »retail banking«. (63) Kommissionen erkender, at MC's beslutning om at blive BS' hovedaktionær svarer til de transakti- oner, som forskellige andre specialiserede finansieringsinstitutter har foretaget for nylig med henblik på en strategisk spredning i deres aktiviteter og indtægtskilder. Kommissionen bemærker dog, at pengeinstitutterne beslutter at foretage disse strategiske transaktioner, fordi de medfører et større afkast på grund af den deraf følgende samlede risikoreduktion og erhvervelsen af mere stabile indtægtskilder. Planerne over disse industriprojekter indeholder rentabilitetsprognoser med en bereg- ning af spredningens positive virkninger. (64) I forbindelse med den plan, som BS har udarbejdet, har Kommissionen konstateret, at virksomhedens rentabilitet ganske vist er blevet forbedret, men fortsat ligger under gennemsnitsniveauet for den europæiske banksektor, idet den først fra det tredje år nærmer sig et niveau på 11 %. (65) På trods af de betydelige omstruktureringsforanstaltninger, viser planen, at BS først bliver tilstræk- kelig rentabel efter tre år. De positive virkninger af samarbejdet mellem en forretningsbank og en investeringsbank slår ikke tilstrækkeligt igennem i driftsplanen. Ingen privat investor ville vente i tre år på at opnå et nogenlunde tilfredsstillende afkast af en investering, der indebærer en lignende risiko. Det ser derfor ud til, at Mediocreditos valg er mere begrundet i hensynet til de offentlige interesser end i hensynet til at opnå en tilstrækkelig forrentning. (66) Det skal understreges, at også MC har haft en beskeden rentabilitet i de senere år. Efter Kommissio- nens opfattelse ville en privat investor kun have forsøgt at investere midler i lignende projekter, hvis de kunne rette op på virksomhedens økonomiske situation gennem forventede afkast af den investerede kapital som kunne opveje eller forbedre den dårlige rentabilitet. (67) Kommissionen mener ikke, at MC's udvidelse af BS' kapital opfylder det markedsøkonomiske investorprincip, som anført i Kommissionens meddelelse til medlemsstaterne af 13. november 1993 (13), og den skal derfor betragtes som statsstøtte. (13) Jf. fodnote 7. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/33 (68) Som understreget i Kommissionens øvrige beslutninger på bankområdet skal disse kapitaltilførsler betragtes som støtte, hvis ikke staten gennemfører dem på normale markedsvilkår, også selv om de er lavere end omkostningerne ved støttemodtagerens eventuelle likvidation. (69) Solvensgraden er et af kriterierne for en banks levedygtighed og sikrer samtidig lige konkurrence- vilkår, fordi bankerne principielt altid kan mindske deres forpligtelser af hensyn til solvenskriteriet i stedet for at øge deres egenkapital. (70) Selv om BS' levedygtighed var dårlig, havde den endnu ikke truet bankens solvensgrad. Alligevel mener Kommissionen, at MC's intervention, selv om den ikke tog sigte på at garantere BS' solvens- grad, skal vurderes efter det markedsøkonomiske investorprincip. 5. 1. 4. Overdragelse af statens kapitalandel i Irfis til Banco di Sicilia (71) (72) (73) (74) juli 1995 og efter kapitaludvidelsen i 1994 var Irfis' kapital hovedsagelig fordelt mellem Indtil regionen Sicilien (21 %), staten (52 %) og Sicilcassa (8,26 %). Problemet med Banco di Sicilias utilstrækkelige kapital i forhold til konkurrenterne havde fået dens største aktionærer til at overveje indgreb over Irfis' kapital for at tilføre Banco di Sicilia ny kapital. I juli 1995 overdrog staten sin majoritetsandel (52 %) i Irfis' kapital til Banco di Sicilia, som i forvejen havde en minoritetsaktiepost i Irfis. Statens kapitalandel vurderes til 218 841 mio. ITL. Fra 1995 har Irfis derfor været omfattet af BS' konsoliderede balance og har forøget værdien af koncernens kapitalinteresser. Ved brev af 16. oktober 1995 forelagde regionen Sicilien Kommissionen et forslag til regionallov om overtagelse af statens gamle andel i Banco di Sicilia ved hjælp af en del af regionalstøttemidlerne. Derefter skulle den regionale andel i Irfis sælges på markedet til kooperative regionale banker. Planen blev ikke gennemført, fordi forslaget til regionallov aldrig blev drøftet i det regionale parlament, der blev opløst i juni 1996. Tilførslen af statens kapitalandel er aldrig blevet reguleret: i 1995 skulle staten have overdraget Banco di Sicilia sin kapitalandel i Irfis uden at fastlægge værdien af bankens aktier, fordi der ikke forelå nogen vurdering af dens formue. Staten støttede den sicilianske bank, men ville vente, til BS havde opnået økonomisk ligevægt i 1996, før den fastsatte ombytningskursen mellem Irfis-aktierne og BS-aktierne for at udnytte faldet i BS' nettoværdi. (75) Det bekræftes, at det på det tidspunkt, hvor proceduren efter traktatens artikel 88, stk. 2, blev indledt, var umuligt at vurdere denne offentlige støtte, fordi der ikke forelå tilstrækkelige oplysninger om de BS-aktier, som staten havde modtaget til gengæld. (76) På mødet den 11. december 1998 i Bruxelles forelagde de italienske myndigheder Kommissionen den uafhængige konsulent Giubergia Warburgs rapport om vurderingen af den kapitalandel, som staten modtog til gengæld for sin tilførsel af kapitalandelen i Irfis. (77) Konsulenten understregede, at den store usikkerhed gjorde det vanskeligt at fastlægge BS' værdi korrekt, og anlagde et meget bredt skøn på mellem 417 mia. ITL og 1 437 mia. ITL. På grundlag af dette skøn blev en BS-aktie ansat til en værdi mellem et negativt minimum og et maksimum på 104 000 ITL, dvs. 4 000 ITL over den pålydende værdi. L 256/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (78) Kommissionen mener, at et så bredt interval er nytteløst, når man skal vurdere statens kapitaltil- førsel. Den bemærker dog, at maksimumsværdien er en smule højere end den værdi, de italienske myndigheder har anvendt (100 000 ITL, dvs. den pålydende værdi). De har således valgt at placere aktiens værdi i den øverste del af vurderingsintervallet. (79) Det skal understreges, at de italienske myndigheder ikke kunne vælge en lavere værdi, da det er forbudt ved gældende lov at udstede aktier til en værdi under pålydende (14). (80) Kommissionen noterer desuden, at statens adfærd i dette tilfælde ikke kan sidestilles med en privat investors, fordi kapitaltilførslen er sket, uden at der forelå en driftsplan for Banco di Sicilia, som viste, at banken ville opnå en rentabilitet, der mindst svarede til gennemsnittet på markedet. Ifølge GW's rapport havde banken i 1997 en rentabilitet på 2,7 %. (81) Transaktionen styrkede dog BS' konkurrencemæssige stilling og økonomiske situation. (82) Da muligheden for likvidation stadig står åben, skal en sådan kapitaltilførsel betragtes som støtte, hvis ikke den giver et afkast, der ville være acceptabelt for en privat investor. Ved en sammenligning mellem staten og en privat investor skal støttens værdi beregnes på grundlag af en sammenligning mellem omkostningerne ved transaktionen og dens nutidsværdi. (83) På grundlag af de foreliggende oplysninger konkluderer Kommissionen, at kapitaludvidelsen skal betragtes som støtte, hvis forenelighed med fællesmarkedet skal vurderes på grundlag af BS' omstruk- tureringsforanstaltninger. (84) Det kan konkluderes, at den samlede støtte til de sicilianske banker andrager 4 618 mia. ITL ifølge nedenstående tabel. Tabel 3 Oversigt over støtten Planlagte foranstaltninger Støtte fra centralbanken (DM 27/9/1974) MC's udvidelse af BS' kapital Overdragelse af kapitalandel i Irfis (mia. ITL) Støtten 3 400 1 000 218 I alt 4 618 5. 2. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne (85) Liberaliseringen af de finansielle tjenester og integreringen af de finansielle markeder betyder, at handelen mellem medlemsstaterne bliver mere og mere følsom over for konkurrencefordrejninger. Denne tendens forstærkes yderligere i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union. 5. 2. 1. Fordrejning af konkurrencen (86) Støtte til en bankkoncern som Banco di Sicilia, der yder erhvervslivet lån og andre finansielle serviceydelser og modtager indlån fra en betydelig kundekreds, kan fordreje konkurrencen med andre pengeinstitutter. Støtte til de svageste institutter virker ødelæggende og bidrager til at presse avancerne inden for sektoren ned. Støtten belønner ineffektivitet og strider mod markedsreglerne. Når staten er indstillet på at gribe ind og beskytte pengeinstitutter, der kommer i vanskeligheder, gør det kreditorerne mindre motiverede for at kontrollere deres debitorers adfærd. Pengeinstitutterne er (14) Artikel 2346 civilloven (codice civile). 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/35 således ikke længere undergivet markedernes styring og sanktioner. En sådan beskyttelse er ikke blot urimelig, men kan også medføre en dårlig administration af kreditinstitutterne. BS yder lån og andre finansielle midler til virksomheder, der konkurrerer på de internationale markeder, og som udbyder finansielle tjenester i konkurrence med andre europæiske kreditinstitutter. Selv om BS' virksomhed i udlandet er begrænset, kan støtten til BS og til SC's økonomiske virksomhed, som den har overtaget, påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. (87) Med hensyn til indlånssektoren, hvor der ligeledes er skarp konkurrence, virker støtten særdeles konkurrencefordrejende, fordi Banco di Sicilia ejer Syditaliens største banknet. Overtagelsen af SC's net har i betydeligt omfang forbedret BS' dimension og distribution i området, idet banken har fået en betydelig konkurrencemæssig fordel især udenlandske, aktører. inden for denne sektor frem for potentielle nye, 5. 2. 2. Påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne (88) Det skal påpeges, at bankerne ganske vist principielt kan udøve grænseoverskridende virksomhed, hovedsagelig i form af ind- og udlån, men at de forhindres i at ekspandere til udlandet. (89) Disse hindringer er ofte forbundet med de nationale bankers lokale forankring, der gør det dyrere for udenlandske konkurrenter at komme ind på markedet. Da gennemførelsen af det indre marked har givet bankerne mulighed for at udbyde tjenester i andre medlemsstater, vil enhver form for statsstøtte til en bank, hvad enten den er national eller international, kunne hindre disse muligheder. (90) Støtte, der har til formål at holde selv lokale banker i live, som ellers ville være trængt ud af markedet på grund af deres mindre rentabilitet og konkurrenceevne, risikerer derfor at fordreje konkurrencen inden for Fællesskabet, fordi den gør det vanskeligere for udenlandske banker at komme ind på det italienske marked. (91) Uden den pågældende støtte ville det formodentlig have været nødvendigt at afvikle SC uden overdragelse af dens aktiver og passiver til BS. I så fald kunne SC's aktiver være blevet overtaget af en eller flere udenlandske konkurrenter, der ønskede at opnå en betydelig kommerciel stilling på Sicilien. SC's kunder skulle i så fald have henvendt sig til en anden bank, eventuelt en udenlandsk. BS havde ikke kunnet overtage SC's aktiver og passiver uden den sanering af virksomheden, der blev gennemført med lånene fra den italienske centralbank. SC's kunder havde måttet henvende sig til en anden bank, eventuelt fra en anden medlemsstat. (92) BS kunne heller ikke have udvidet sit net gennem overtagelsen af SC uden kapitalindskuddet fra MC. Det må derfor konstateres, at støtten til SC og BS til overtagelse af SC's aktiver og passiver falder ind under traktatens artikel 87, stk. 1, fordi den fordrejer konkurrencen i et sådant omfang, at det kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. (93) (94) 5. 3. Undersøgelse af, om støtten til de offentlige sicilianske banker er forenelig med trak- taten Efter at have konstateret, at de finansielle støtteforanstaltninger til fordel for BS og SC omfatter statsstøtte, skal Kommissionen nu undersøge, om denne støtte kan erklæres forenelig med fællesmar- kedet i henhold til traktatens artikel 87, stk. 2 og 3. I det foreliggende tilfælde må man først og fremmest konstatere, at der hverken er tale om støtte af social karakter til enkelte forbrugere eller støtte til fremme af udviklingen i visse italienske regioner. Støtten tager heller ikke sigte på at afhjælpe en alvorlig forstyrrelse i den italienske økonomi, da den har til formål at fjerne de vanskeligheder, der gør sig gældende for bestemte virksomheder, nemlig BS og SC, og ikke at løse problemer for samtlige virksomheder i den pågældende sektor. L 256/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (95) Kommissionen mener ikke, at de sicilianske bankers problemer skyldes en systemisk bankkrise i Italien. BS og SC er ikke de eneste kriseramte pengeinstitutter i Italien; også en række andre, især offentlige, banker befinder sig i vanskeligheder. Men årsagerne til SC's tab gør sig specielt gældende for dette institut og er tilsyneladende i vid udstrækning forbundet med den dårlige administration af långivningen til den kommercielle sektor på Sicilien, hvor der ikke har været en tilstrækkelig stram styring af risiciene. Da SC desuden er en mindre bank, og der findes en indskudsgarantifond, ville de mulige negative konsekvenser for finansmarkederne af en eventuel lukning af banken have været ubetydelige. Selv i tilfælde af en konkurs havde de italienske myndigheder haft mulighed for at gribe ind og tilrettelægge en tvangslikvidation og således begrænse krisen. Støtten kan derfor heller ikke begrundes med truslen om en generel bankkrise og dermed hensynet til den fælleseuropæiske interesse. (96) Den eneste undtagelse, der kan komme i betragtning, er bestemmelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), andet led. Det skal vurderes på grundlag af de specifikke regler i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (15), om den pågældende støtte er forenelig med fællesmarkedet. Det generelle princip, der anvendes på statsstøtte til krise- ramte virksomheder, indebærer, at støtten skal opfylde en række betingelser for at være forenelig med fællesmarkedet. For støtte til omstrukturering gælder det blandt andet følgende: 1) fuldstændig gennemførelse af en omstruktureringsplan, der bygger på realistiske antagelser, og som gør det muligt inden for en rimelig frist at opnå det nødvendige minimumsafkast af den investerede kapital og dermed at sikre virksomhedens levedygtighed på lang sigt 2) præstation af modydelser, der er tilstrækkelige til at opveje støttens konkurrencefordrejende virkninger, og som gør det muligt at konkludere, at støtten ikke strider mod den fælles interesse 3) støtten skal stå i forhold til de tilsigtede mål og skal begrænses til det minimum, der er nødvendigt for omstruktureringen, således at saneringen i videst muligt omfang finansieres af virksomheden selv 4) fuldstændig gennemførelse af omstruktureringsplanen og enhver anden foranstaltning, der er fastsat i Kommissionens endelige beslutning 5) indførelse af en ordning for kontrol med, at foregående betingelse er opfyldt. I henhold til reglerne for støtte til omstrukturering mener Kommissionen, at ovennævnte omstruktu- reringsstøtte normalt kun skulle være nødvendig en enkelt gang. (97) Kommissionen anser det i visse situationer for nødvendigt at træffe særlige dispositioner for at undgå, at en banks konkurs får negative følger for finansmarkederne, især hvis der er tale om generelle vanskeligheder, som ikke specielt gør sig gældende for den pågældende bank. Dette er dog ikke tilfældet i den foreliggende sag i betragtning af den støttemodtagende banks lokale karakter. 5. 3. 1. 1. V i r k s o m h e d e n s l e v e d y g t i g h e d (98) På mødet i Palermo den 17. september 1998 forelagde BS' administrerende direktør Kommissionen planen for omstrukturering og strategisk omlægning af den nye bank, efter at BS havde overtaget SC. Planen var udarbejdet af BS med støtte fra MC og rådgivning fra revisionsfirmaet KPMG. Ifølge planen skulle banken kunne saneres inden tre år og opnå en rentabilitet, der svarede til de øvrige bankers. Med udgangspunkt i denne plan oplyste MC også Kommissionen om årsagerne til sin støtte til det sicilianske banksamarbejde. (99) Antagelserne i planen forekommer tilstrækkelig realistiske. De vedrører alle BS' svage sider med henblik på at sanere bankens driftsprofil og genoprette ligevægten på dens egenkapital. Planen tager også hensyn til situationen i den pågældende region. (15) EFT C 368 af 23. 12. 1994, s. 12. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/37 (100) I planen angives BS' største problemer, herunder dels følgerne af de tidligere strukturbestemte, finansielle og administrative mangler, som var fælles for BS og SC, selv om de ikke var lige alvorlige, dels sammenlægningen af de to bankers filialnet, hvor de tidligere havde iværksat konkurrerende geografiske ekspansionsprojekter. (101) Hvad angår administrationen, må der især konstateres en kompleks organisationsstruktur, en util- strækkelig personaleforvaltning, inkompatible informationssystemer, uudviklede kommercielle aktivi- teter og en risikobetonet finansforvaltning. Med hensyn til den strategiske udvikling viser undersø- gelsen, at den geografiske ekspansion er uensartet, at kreditpolitikken er ukontrolleret, at filialerne i udlandet ikke er integrerede, at investeringerne er alt for risikobetonede, og at der ikke findes innovative produkter. Disse mangler medførte tab på låneporteføljen, utilstrækkelig kapitaltilførsel, dårlig rentabilitet og alvorlige likviditetsproblemer. Tabene på fordringer forøgede den finansielle uligevægt i forvaltningen (fald i renteindtægterne og årlige tab) og uligevægten på balancen (stigning i de uproduktive aktiver og nedgang i de ikke-rentebærende passiver), som banken i alt for stor udstrækning forsøgte at dække ved refinansiering på interbankmarkedet. Filialnettet var præget af en ukontrolleret ekspansion: de filialer, der blev oprettet i regionerne i Norditalien, hvor konkurrencen mellem bankerne er særdeles skarp, opnåede ikke de forventede resultater på grund af alt for små indtægter, alt for store risici og enorme strukturomkostninger. Personaleomkostningerne, både de individuelle og de samlede, var uforholdsmæssigt store sammenholdt med de øvrige pengeinstitutters og udviklingen på markedet. Tabel 4 Banco di Sicilias driftsplan 1997 1998 1999 2000 (mia. ITL) 1997-2000 (%) Renteindtægter 1 094 1 247 1 148 1 124 2,74 Provisionsindtægter 484 565 579 604 24,79 Rente- og provisionsindtægter i alt 1 578 1 811 1 727 1 728 9,51 Personaleomkostninger 922 983 863 742 – 19,52 Andre administrationsudgifter 318 384 377 377 18,55 Generalomkostninger i alt 1 240 1 368 1 240 1 193 – 3,79 Bruttodriftsresultat 337 444 487 609 80,71 Tab på fordringer og henlæggelser 375 300 300 323 – 13,87 Ekstraordinære nettoindtægter Resultat før skat Skatter Resultat efter skat 54 16 1 15 15 15 15 – 72,22 159 202 301 1 781,25 12 14 125 12 400,00 147 188 176 1 073,33 L 256/38 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (102) Planen indeholder også alle de vigtige variabler i banksystemets seneste udvikling, der er præget af indtægtsnedgang og en ufuldstændig opvejning af de elementer, der indgår deri. Den nedgang i rente- og provisionsindtægterne, der skyldes faldet i de forvaltede midler og konkurrencen fra andre banker, kan kun opvejes delvis af stigningen i provisionsindtægterne. Væksten i serviceydelserne skulle ikke blot dække administrationen af indlånsvirksomheden, men også betalingstjenesterne. Sidstnævnte tjenester, der for en stor dels vedkommende ikke benyttes af BS' kunder, er indtægtskilder med stor merværdi, som til dels kan tilbageholdes af banken. Genoprettelsen af den rentabilitet, der er nødvendig for at dække generalomkostningerne og finansiere de investeringer, der er nødvendige for omstilling, reorganisering og vækst, kan bidrage til at kompensere for den hårde konkurrence, som BS er udsat for fra de norditalienske banker, der er kommet ind på markedet på Sicilien. På grundlag af driftsplanens analyse af kundekredsen og referencemarkedet, vil en opdeling af kundekredsen efter disponibel indkomst gøre det lettere at rette op på rentabiliteten. (103) På de to møder med de italienske myndigheder og BS' og MC's ledelse den 17. september 1998 og den 26. juli 1999 kunne Kommissionen kontrollere, hvorledes planen skred frem. På trods af vanskelighederne som følge af de internationale finansielle kriser i Asien og Rusland gennemføres planen som fastlagt. a) Den interne omstrukturering har rationaliseret koncernens organisation med en mere effektiv gruppering af datterselskaberne og dermed en personalenedskæring på ca. 19 %. b) BS' ledelse har prioriteret den kommercielle virksomhed højt, hvilket har forøget indtægterne af mindre traditionelle bankydelser betydeligt. Takket være det kommercielle nets arbejde har BS begrænset sit tab af markedsandele inden for forretningsbankvirksomhed ved at erstatte det med andre indtægtsformer. c) En politik for salg af aktiver som led i omlægningen til basisaktiviteterne bidrog til at forbedre bankens likviditet. I 1998 solgte banken aktiver og kapitalinteresser uden strategisk betydning for ca. 200 mia. ITL. d) Med hensyn til udviklingen i de nødlidende fordringer og i henlæggelserne er situationen fortsat alvorlig. De samlede nødlidende fordringer er dog blevet formindsket sideløbende med faldet i de samlede fordringer, og banken mener, at den i de første to år, hvor driftsplanen har været anvendt, har foretaget tilstrækkelige henlæggelser til, at den kan imødegå fremtidige risici. Dette vil kunne få positive virkninger for bankens rentabilitet, inden driftsplanen er endeligt gennem- ført. e) Der er udfoldet betydelige bestræbelser for at forbedre ordningen for kontrol med datterselska- bernes risici og forpligtelser. f) Den største indsats er gjort i forbindelse med strukturomkostningerne med henblik på at integrere de to bankers virksomhed og nedbringe driftsomkostningerne. Resultaterne på dette område har dog ikke levet op til forventningerne. (104) Omstruktureringsplanen indgik i en privatisering af MC, der blev gennemført på ret kort tid, før saneringen af dets datterselskab BS var endelig vedtaget. Kommissionen bemærker, at denne foran- staltning principielt sikrer den endelige løsning af problemet med bankens sanering og bidrager til reformen af den samlede styring af administrationen (»corporate governance«), der oprindelig var årsag til SC's likvidation og BS' dårlige rentabilitet. Dette er efter Kommissionens opfattelse en rimelig løsning, da den giver mulighed for at indføre en mere effektiv styring, der ikke medfører konkurren- cefordrejninger på markedet. Ud fra dette synspunkt betragter Kommissionen det som en bekræftelse af planens styrke, at Cardiff-Paribas besluttede at overtage kapitalinteresser i BS med henblik på et fast samarbejde på det sicilianske marked. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/39 5. 3. 1. 2. M o d y d e l s e r (105) Det skal først og fremmest understreges, at alle SC's aktiviteter skulle have været afviklet, hvis ikke der var ydet offentlig støtte. Som fastsat i rammebestemmelserne for støtte til redning og omstruktu- rering af kriseramte virksomheder (16) skal det undersøges, om man har anvendt den løsning, der indebærer de færreste konkurrencebegrænsninger. Når en betydelig fordrejning er uundgåelig, kræves der store modydelser for at formindske støttens negative virkninger for de øvrige virksomheder i den pågældende sektor. (106) Desuden er modydelserne udtryk for, at den støttemodtagende virksomhed har gjort en ekstra indsats for at gennemføre den omstrukturering, der er en absolut forudsætning for dens sanering. Der skal derfor være tale om foranstaltninger, der hverken direkte eller indirekte kræver yderligere statsstøtte. Når der ikke foretages en kapacitetsnedskæring, kan modydelserne bestå i salg af aktiver, forudsat at de er rentable, eller i reduktion af virksomhedens kommercielle aktiviteter på markedet. (107) Pengeinstitutters vækstmuligheder begrænses af det solvenskrav, der er fastsat i bankreglerne (den primære egenkapital og den samlede kapital skal udgøre henholdsvis 4 % og 8 % af de risikovægtede aktiver). I realiteten findes der sådanne kapitalkrav på mellemlang og lang sigt for enhver form for virksomhed, men inden for banksektoren gælder de permanent. De fastlægges efter bestemte regler og kan ikke ændres midlertidigt som led i et pengeinstituts vækststrategi. Et pengeinstitut, som blot lige opfylder solvenskravet, har ikke nogen vækstmargen, så længe det ikke kan tiltrække ny kapital eller forøge sin egenkapital gennem større fortjeneste. Et ineffektivt pengeinstitut har derfor en stærkt begrænset vækstkapacitet, medens en bank med betydelige overskud har en vækstmargen, der svarer til dens rentabilitet. Denne vækstbegrænsning, som solvenskravet indebærer for mindre effektive pengeinstitutter, viser tydeligt, hvorledes banktilsynsreglerne og konkurrencereglerne supplerer hinanden. (108) Solvenskravet betyder, at der kan foretages en vurdering af konkurrencefordrejningerne i tilfælde af støtte til pengeinstitutter (17). Hvis støtten skal sidestilles med kapitalindskud, kan konkurrencefor- drejningen vurderes på grundlag af de risikovægtede aktiver. For eksempel vil et kapitalindskud på 1 mio. EUR eller en hvilken som helst anden foranstaltning med tilsvarende virkning give en bank mulighed for at øge sine risikovægtede aktiver på balancen (under hensyn til den lovbestemte solvensgrad på 8 %) og dermed sit aktivitetsniveau. Denne transaktion vil give sig udslag i en potentiel konkurrencefordrejning i form af aktiver på 12,5 mio. EUR (uden støtten ville banken ikke have kunnet forøge sine risikovægtede aktiver med 12,5 mio. EUR). Dette forhold betyder også, at konkurrencefordrejningen i det tilfælde, hvor et pengeinstitut modtager støtte, der overstiger dets egenkapital, vil være større end dets samlede risikovægtede aktiver. Modydelserne har i denne forbindelse til formål at begrænse konkurrencefordrejningen, som således er vurderet meget tilnær- melsesvist. (109) Hvad angår de oplysninger om BS' modydelser til konkurrenterne, som Kommissionen anmodede om i forbindelse med indledningen af proceduren i henhold til artikel 88, stk. 2, i denne sag, skal det understreges, at Kommissionen ikke mener, at den reduktion i de traditionelle bankindtægter, der er fastsat i driftsplanen, skal betragtes som en modydelse, men snarere som et resultat af omlægningen af BS' virksomhed med henblik på en større spredning af indtægtskilderne. (110) De italienske myndigheder har dog givet meddelelse om tilstrækkelige modydelser som supplement til bestræbelserne på at omstrukturere BS-koncernen efter overtagelsen af SC. I denne forbindelse mener Kommissionen, at BS' beslutning om at sælge eller lukke 55 filialer på Sicilien (dvs. 8,6 % af samtlige filialer og 10 % af filialerne på Sicilien) og ikke at oprette andre i denne region i de kommende tre år skal betragtes som betydelige modydelser, der kan begrænse støttens konkurrence- fordrejende virkninger. (16) Jf. fodnote 15. (17) Jf. Kommissionens beslutning 98/490/EF, Crédit Lyonnais (EFT L 221 af 8. 8. 1998, s. 28). L 256/40 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 (111) Disse bestræbelser er et væsentligt bidrag til nedbringelse af konkurrencefordrejningerne i den foreliggende sag og vil reducere bankens markedsandel i Syditalien. 5. 3. 1. 3. F o r h o l d e t m e l l e m s t ø t t e n o g b a n k e n s s a n e r i n g s b i d r a g (112) Det skal erindres, at de italienske myndigheder havde påbegyndt omstruktureringen af de offentlige banker på Sicilien længe før den offentlige støtte i det foreliggende tilfælde, som i øvrigt først blev påkrævet efter at de øvrige bestræbelser for at sanere bankerne slog fejl. De italienske myndigheders beslutning om at afvikle SC betød, at den mindst effektive bank blev fjernet fra markedet. (113) Hvad angår BS' bidrag til saneringen af sin virksomhed og de aktiviteter, den havde overtaget fra SC, så Kommissionen positivt på de italienske myndigheders beslutning om ikke at oprette en »bad bank« og at opgøre statens bidrag nøjagtigt i forbindelse med vurderingen af underskuddet ved likvidati- onen. Dette betød, at BS overtog det finansielle ansvar for driften i forbindelse med de fordringer, der var overtaget fra SC, og dermed fritog staten for eventuelle yderligere indgreb. (114) Selv om saneringen af BS, der blev endnu mere nødvendig efter overtagelsen af SC, allerede er gennemført for en stor dels vedkommende, mener Kommissionen, at den fortsatte usikkerhed om bankens endelige levedygtighed bør kunne fjernes på grund af overdragelsen af banken til MC og den efterfølgende privatisering af moderselskabet. (115) Bankens forrentning af egenkapitalen i 1998, der er fastlagt på grundlag af forholdet mellem det konsoliderede driftsresultat og den konsoliderede egenkapital, er på ca. 4,5 % og skulle nå op på 10 %-11 % ved udgangen af indeværende år. Dette afkast, der endnu ikke svarer til gennemsnittet for banksektoren eller til en privat aktionærs forventninger, gør det berettiget, at en solid partner overtager banken som led i dens privatisering på kort sigt med det formål at styrke dens levedyg- tighed. (116) Den omstændighed, at genoprettelsen af egenkapitalen og den endelige sanering af banken er overdraget til en solid partner, hvilket skulle gøre det muligt at gennemføre driftsplanen, giver anledning til problemer med overdragelsen. (117) I forbindelse med vurderingen af, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, skal Kommissionen undersøge betingelserne for bankens privatisering, som de italienske myndigheder meddelte ved dekret af 19. februar 1999. Ved fax af 18. oktober 1999 meddelte den italienske finansminister Kommissionen, at den italienske regering forpligtede sig til at privatisere MC gennem en åben og gennemsigtig salgsprocedure uden forskelsbehandling. Desuden præciserede de italienske myndig- heder, at den italienske regering ikke agter at beholde nogen retlig eller faktisk kontrol over virksomheden i form af særlige rettigheder eller privilegier i dens bestyrelse (»golden share«). Privatiseringen vil ske hurtigst muligt afhængigt af markedsvilkårene, men under alle omstændig- heder inden den 30. juni 2000. Kommissionen tager denne forpligtelse til efterretning og erindrer om, at den i »23. beretning om konkurrencepolitikken af 1993« (18) fastsatte de generelle principper, som anvendes ved privatiseringer for at fastslå, om sådanne transaktioner kan omfatte statsstøtteele- menter. (118) På dette stadium mener Kommissionen på grundlag af de foreliggende oplysninger om BS' privatise- ring, der skal gennemføres ved salg af MC-koncernen, at det kan udelukkes, at der er tale om yderligere statsstøtte, i betragtning af, at køberen udvælges efter markedsmæssige kriterier hvad angår prisen og køberens driftsplan. I forbindelse med kontrollen med, at denne beslutning efterkommes, vil Kommissionen påse, at principperne i 23. konkurrenceberetning overholdes. (18) 23. beretning om konkurrencepolitikken, nr. 403, s. 276. De principper, som Kommissionen lægger til grund, når den skal undersøge, om en privatisering eventuelt medfører statsstøtte er tidligere blevet meddelt de franske myndig- heder ved brev af 14. juli 1993 fra generaldirektøren for konkurrence. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/41 (119) Kommissionen mener, at privatiseringen bør indebære en definitiv løsning af BS' ovennævnte problemer og betyde, at banken i fremtiden vil henvende sig til sine private aktionærer og til markedet for at skaffe de ekstra midler, den har behov for. (120) Ved vurderingen af støtten tager Kommissionen ikke hensyn til det beløb, som staten kan opnå ved privatiseringen af virksomheden: på dette stadium er salgsprisen for MC endnu ikke fastlagt, BS' bidrag til denne pris er ikke bekendt, og der foreligger heller ingen vurderinger, der kan give oplysninger derom. (121) På baggrund af ovenstående og i betragtning af støttens størrelse i forhold til modydelserne mener Kommissionen, at BS har bidraget væsentligt til omstruktureringsomkostningerne med sine egne midler, især gennem forvaltningen af SC's dubiøse fordringer og risikoovertagelsen i forbindelse med de fordringer, den har overtaget fra SC, og som ikke dækkes over de midler, der er bevilget ved DM27/9/1974. 6. KONKLUSIONER (122) På grundlag af ovennævnte forhold og de foreliggende oplysninger, konkluderer Kommissionen, at saneringsplanen for de sicilianske banker omfatter betydelige støtteelementer. Dette gælder især: — centralbankens lån til BS på de betingelser, der er fastsat i DM27/9/1974 til dækning af tabene i forbindelse med SC's tvangslikvidation — MC's udvidelse af BS' kapital med 1 000 mia. ITL — overdragelse af statens kapitalandel i Irfis (52 %) til BS. (123) Kommissionen har undersøgt disse foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), for at fastslå, om de kan betragtes som forenelige med fællesmarkedet. På grundlag af de nævnte forhold mener Kommissionen, at støtten til de offentlige sicilianske banker BS og SC opfylder betingelserne i rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, forudsat at betingelserne i den senest anmeldte plan er opfyldt. (124) Da støtten er betydelig, er det desuden nødvendigt at føre tilsyn med, at planen gennemføres korrekt, især hvad angår omstrukturering og privatisering, for at den saneringsplan, der er forelagt for Kommissionen, gennemføres fuldt ud i praksis. De italienske myndigheder skal derfor meddele Kommissionen hver sjette måned fra det tidspunkt, hvor denne beslutning vedtages, hvorledes planen skrider frem, og om de opnåede resultater eventuelt afviger fra prognoserne. Dette skal ske, indtil målsætningerne i omstruktureringsplanen er gennemført. Planen kan ikke ændres med henblik på at forhøje statsstøtten til banken, uden at Kommissionen har godkendt det på forhånd. (125) De italienske myndigheder har meddelt, at de resterende omkostninger ved afviklingen af SC vil blive dækket ved indtægterne af salget af de aktiver, der ikke er overtaget af BS. Hvis de pågældende beløb ikke er tilstrækkelige, vil den italienske stat sandsynligvis skulle bidrage yderligere til afviklingen. I så fald vil Kommissionen kunne betragte en sådan transaktion som supplerende støtte, og vil tage den foreliggende beslutning op til revision. En eventuel transaktion af denne art skal derfor anmeldes på forhånd. (126) På disse betingelser kan den pågældende støtte fritages fra forbuddet i traktatens artikel 87, stk. 1, og i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, og betragtes som forenelig med fællesmarkedet efter EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c) — L 256/42 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 10. 10. 2000 VEDTAGET FØLGENDE BESLUTNING: Artikel 1 1. Nedenstående støtteforanstaltninger til en anslået værdi af 4 618 mia. ITL til sanering og omstruktu- rering af Banco di Sicilia og Sicilcassa er forenelige med fællesmarkedet og EØS-aftalen i henhold til traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), og EØS-aftalens artikel 61, stk. 3, litra c), hvis betingelserne i artikel 2 er opfyldt: — centralbankens lån i henhold til finansministerens dekret af 27. september 1974 til dækning af tab i forbindelse med afviklingen af Sicilcassa — Mediocredito Centrales udvidelse af Banco di Sicilias kapital med 1 000 mia. ITL, og — overdragelsen af statens kapitalandel i Irfis til Banco di Sicilia. 2. Indskudsgarantifondens bidrag på 1 000 mia. ITL til dækning af en del af underskuddet ved salget af Sicilcassas aktiver og passiver til Banco di Sicilia skal ikke betragtes som statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Nedenstående betingelser skal overholdes, dvs. at Italien skal: Artikel 2 a) sikre, at samtlige saneringsforanstaltninger og samtlige foranstaltninger i den omstruktureringsplan, der er forelagt for Kommissionen, gennemføres fuldt ud b) undlade at ændre betingelserne i omstruktureringsplanen, under hensyn til betingelserne i den forelig- gende beslutning, uden at Kommissionen har godkendt det på forhånd c) ophæve Banco di Sicilias mulighed for at overføre skattemæssige underskud til efterfølgende regnskabsår på et beløb svarende til de skattemæssige tab, der dækkes ved Mediocredito Centrales kapitaltilførsel d) sikre, at Banco di Sicilia ikke tilbagekøber aktiver fra Sicilcassas likvidation, medmindre det viser sig at være umuligt at sælge dem til tredjemand eller at afvikle dem på mere fordelagtige vilkår ved likvidati- onen e) sikre, at Banco di Sicilia inden udgangen af december 2000 sælger eller lukker 55 filialer på Sicilien f) sikre, at Banco di Sicilia indtil 31. december 2002 hverken opretter eller køber filialer, datterselskaber eller andre kommercielle strukturer til distribution af sine produkter på Sicilien. Artikel 3 De italienske myndigheder medvirker fuldt ud ved kontrollen af, at denne beslutning efterkommes, og 1. forelægger Kommissionen en detaljeret rapport om dens anvendelse, om gennemførelsen af omstrukture- ringsplanen og om virksomhedens privatisering. Rapporten skal især indeholde følgende oplysninger: — en undersøgelse af, om de forskellige koncernselskaber, der eventuelt fortsat henhører under staten, er levedygtige, idet der fremlægges detaljerede resultater, som sammenholdes med overslagene i planen — en redegørelse for, i hvor høj grad forpligtelserne og betingelserne i artikel 2 overholdes — redegørelse for, hvorledes Sicilcassas tilbagebetaling af underskuddet på 462 mia. ITL, der endnu ikke er dækket, og som påhviler dette selskab, skrider frem — en indgående analyse af BS' privatisering, der skal gennemføres ved salg af Mediocredito Centrale- koncernen og især ved finansiel omstrukturering af statens kapitalandele i denne bank og i Banco di Sicilia. 10. 10. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 256/43 Den i stk. 1 omhandlede rapport forelægges Kommissionen, umiddelbart efter at bankernes besty- 2. relser har godkendt den, og derpå hvert halve år indtil det tidspunkt, hvor forpligtelserne og betingelserne i artikel 2 er opfyldt. Rapporten skal omfatte følgende bilag: balancer, driftsregnskaber samt årlige og halvårlige rapporter fra Banco di Sicilias og Sicilcassas bestyrelser, likvidationen er afsluttet. indtil 3. Kommissionen kan benytte en særlig revision med henblik på vurdering af dokumenterne og planens gennemførelse. De italienske myndigheder medvirker i så fald ved gennemførelsen af en sådan revision. Denne beslutning er rettet til Den Italienske Republik. Artikel 4 Udfærdiget i Bruxelles, den 10. november 1999. På Kommissionens vegne Mario MONTI Medlem af Kommissionen


title: Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för tjugoandra gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar), i fråga om ftalater, och om ändring av rådets direktiv 88/378/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet (framlagt av kommissionen)

eurovoc_concepts:
child
dangerous substance
principle of subsidiarity
product safety
toy industry

formats: html pdf

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 10. 11. 1999 KOM(1999) 577 slutlig 1999/0238 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring för tjugoandra gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar), i fråga om ftalater, och om ändring av rådets direktiv 88/378/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet (framlagt av kommissionen) 1. INLEDNING OCH BAKGRUND MOTIVERING Inom ramen för direktiv 92/59/EEG1 om allmän produktsäkerhet lämnade Danmark och Spanien 1997 respektive 1988 in var sin anmälan till kommissionen om hälsorisker för småbarn genom migration av ftalater från vissa barnvårdsartiklar och leksaker tillverkade av PVC och avsedda att stoppas i munnen. Ftalater är mjukgörare som används för att framställa mjuk PVC-plast. Kommissionen bad i oktober 1997 Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö att avge ett yttrande. juli 1998 (98/485/EG) I Vetenskapliga kommitténs första yttrande från februari 1998 (uppdaterat i april och juni samma år) behandlades de risker som ftalater medför och gränsvärden fastställdes för migration av ftalater från leksaker av mjuk PVC-plast. Som en åtgärd på kort sikt antog kommissionen en rekommendation i som grundade sig på Vetenskapliga kommitténs arbete. Rekommendationen rör barnvårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade av mjuk PVC- plast som innehåller vissa ftalater. Medlemsstaterna skall besluta om nödvändiga åtgärder för att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa med beaktande av yttrandet från den vetenskapliga kommittén. Vetenskapliga kommittén avgav i november 1998 ett nytt yttrande baserat på de senaste vetenskapliga rönen och gav där uttryck för "viss oro" rörande den oftast använda ftalaten (DINP), och "allvarlig oro" rörande en annan ftalat (DEHP). Vidare drog man slutsatsen att användningen av dessa ftalater i leksaker som barnet stoppar i munnen inte respekterade den rekommenderade säkerhetsmarginalen. Exponering för DINP och DEHP från andra källor än leksaker av mjuk PVC-plast ger enligt Vetenskapliga kommittén anledning till ökad oro, men omfattningen av denna typ av exponering är inte fastställd. Förekomsten av sådan ytterligare exponering bör emellertid beaktas då riskerna i fråga behandlas. Två metoder för att minska den risk som ftalater utgör för barn har diskuterats, nämligen att fastställa gränsvärden för migration av ftalater från leksaker och att förbjuda användningen av ftalater i leksaker. En metod som bygger på gränsvärden för migration förutsätter testmetoder för att efterlevnad skall kunna garanteras. Vetenskapliga kommittén har emellertid i en undersökning funnit att de testmetoder som utvecklats inte är tillräcklig bra för att användas i kontrollsyfte (yttrande av den 28 september 1999), vilket innebär att den metod som bygger på gränsvärden för migration inte kan användas i nuläget. Det aktuella förslaget återknyter till förbudsmetoden, och det anges i förslaget att vissa ftalater inte får användas i leksaker och barnvårdsartiklar avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år. Det är dessutom inte tillåtet att släppa ut sådana produkter på marknaden om de innehåller vissa ftalater. Andra leksaker av mjuk PVC-plast som är avsedda för barn under tre år och som kan stoppas i munnen, skall bära en sådan varningsmärkning att de som vårdar barnen ser till att barnen inte stoppar leksakerna i munnen. Denna förbudsmetod bör ge en hög säkerhetsnivå för småbarn. På grund av de gällande beslutsförfarandena kommer det att ta viss tid att anta och genomföra det föreslagna förbudet mot ftalater i enlighet med direktiv 76/769, och därför är det också nödvändigt att med tanke på riskens natur skapa en hög skyddsnivå för barnens hälsa under perioden före genomförandet. Därför kommer kommissionen samtidigt att fatta ett kommissionsbeslut i enlighet med artikel 9 i direktivet om produktsäkerhet (92/59/EEG) och 1 EGT L 228, 11. 8. 1992, s. 24. 2 kräva att medlemsstaterna vidtar tillfälliga åtgärder för att på mindre än 10 dagar kunna genomföra det förbud som avses i det förslag som grundas på direktiv 76/769. Marknadssituationen måste dock även fortsättningsvis övervakas så att nya alternativa produkter eller andra typer av mjukgörare inte medför nya hälsorisker. Medlemsstaterna skall sköta denna övervakning och hålla kommissionen informerad. Kommissionen skall utarbeta en rapport inom tre år efter att detta direktiv antagits. Rapporten kommer vid sidan av andra vetenskapliga rön att tjäna som underlag dels för översyn av detta direktiv inom fyra år efter antagandet, dels för överväganden om eventuella begränsningar av andra ämnen. 2. GRUND FÖR SUBSIDIARITETSPRINCIPEN FÖRSLAGET MED UTGÅNGSPUNKT FRÅN Vad är målet med förslaget i förhållande till gemenskapens skyldigheter? Syftet med förslaget är att införa harmoniserade bestämmelser gällande ftalater i leksaker och barnvårdsartiklar och att därigenom bevara inre marknaden i enlighet med artikel 95 i fördraget. Syftet är också att i enlighet med artiklarna 95. 3, 152. 1 och 153. 2 i fördraget säkerställa en hög hälso- och konsumentskyddsnivå, särskilt för småbarn. Faller åtgärden inom gemenskapens exklusiva behörighet, eller är behörigheten delad mellan gemenskapen och medlemsstaterna? Åtgärder för att bevara inre marknaden när det gäller farliga ämnen faller inom gemenskapens ensamansvar. Detta har fastställts genom rådets direktiv 76/769/EEG. Vilka handlingsalternativ har gemenskapen? Det enda handlingsalternativ som medför en permanent lösning är ett förslag om ändring av direktiv 76/769/EEG, den tjugoandra ändringen, om harmoniserade regler för utsläppande på marknaden och användning av ftalater i leksaker och barnvårdsartiklar2. Behövs enhetliga regler? Räcker det inte att ställa upp mål som medlemsstaterna skall uppnå? Den föreslagna tjugoandra ändringen innebär att enhetliga regler införs för utsläppande på marknaden och användning av ftalater i leksaker och barnvårdsartiklar. Genom direktivet garanteras också en hög nivå för konsumenternas hälsoskydd och säkerhet. Den föreslagna tjugoandra ändringen är enda sättet att nå dessa mål. Det skulle inte vara tillräckligt att ställa upp allmänna mål. 3. MOTIVERING TILL FÖRSLAGET Ftalater kan innebära en risk när de används i leksaker och barnvårdsartiklar av mjuk PVC- plast som småbarn stoppar i munnen. Genom den föreslagna tjugoandra ändringen införs ett förbud mot utsläppande på marknaden av leksaker och barnvårdsartiklar som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år och som innehåller ftalater. Andra leksaker av mjuk PVC-plast som är avsedda för barn under tre år och som kan stoppas i munnen, skall dessutom bära en sådan varningsmärkning att de som vårdar barnen förstår att leksakerna och barnvårdsartiklarna inte skall stoppas i munnen. 2 Den lösning som valts för övergångsperioden i avvaktan på att detta förslag antas är ett förbud mot ftalater i enlighet med direktivet om allmän produktsäkerhet. 3 4. KOSTNADER OCH INTÄKTER 4. 1. Kostnader rekommendation En majoritet av medlemsstaterna har infört eller anmält sin avsikt att införa nationella förbud med olika omfattning mot användning av ftalater i leksaker, och detta mot bakgrund av kommissionens uppmanas 98/485/EG. medlemsstaterna att besluta om nödvändiga åtgärder för att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa i samband med leksaker och barnvårdsartiklar som är framställda av mjuk PVC- plast innehållande ftalater och som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år. Industrin har anpassat sig till denna situation och de flesta berörda produkter innehåller inte längre ftalater (åtminstone inte i de flesta medlemsstaterna), vilket innebär att kostnaderna sannolikt blir begränsade. rekommendationen I 4. 2. Intäkter En fördel med förslaget är att det skyddar barnens hälsa. Det föreslagna förbudet innebär att inga leksaker och barnvårdsartiklar innehållande ftalater kommer att släppas ut på marknaden om de är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år. En annan fördel är att det föreslagna direktivet innebär harmoniserade bestämmelser i hela gemenskapen, vilket skapar en inre marknad på detta område. 5. PROPORTIONALITET Den tjugoandra ändringen stärker skyddet av barnens hälsa. Detta kommer att uppnås till låga kostnader. 6. SAMRÅD VID UTARBETANDET AV FÖRSLAGET TILL ÄNDRING FÖR TJUGOANDRA GÅNGEN Vid utarbetandet av förslaget rådfrågades experter från medlemsstaterna, industrin (inbegripet producenter av kemikalier, PVC-plast och leksaker) och icke-statliga organisationer (miljö- och konsumentorganisationer) dels vid möten, dels i ett skriftligt förfarande. 7. ÖVERENSSTÄMMELSE MED FÖRDRAGET Avsikten med förslaget är att möjliggöra en hög skyddsnivå för konsumenternas hälsa, vilket står i överensstämmelse med artiklarna 95. 3, 152. 1 och 153. 2 i fördraget. Förslaget kräver inga särskilda bestämmelser av det slag som avses i artikel 15 i fördraget. Förslaget överensstämmer med artikel 5. 8. SAMRÅD MED EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN I enlighet med artikel 95 i fördraget är medbeslutandeförfarandet med Europaparlamentet tillämpligt. Detta innebär att Ekonomiska och sociala kommittén måste rådfrågas. 4 1999/0238 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring för tjugoandra gången av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar), i fråga om ftalater, och om ändring av rådets direktiv 88/378/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta, med beaktande av kommissionens förslag3, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande4, i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, och av följande skäl: (1) (2) (3) (4) (5) 3 4 5 I artikel 14 i fördraget föreskrivs upprättandet av ett område utan inre gränser där fri rörlighet säkerställs för varor, personer, tjänster och kapital. Upprättandet av inre marknaden skall förbättra livskvaliteten, hälsoskyddet och konsumenternas säkerhet, och de åtgärder som föreslås i detta direktiv uppfyller kravet att en hög hälsoskydds- och konsumentsäkerhetsnivå skall säkerställas vid utformning och genomförande av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. Förekomsten av ftalater i vissa leksaker och barnvårdsartiklar tillverkade av mjuk PVC-plast och avsedda att stoppas i munnen utgör på grund av ftalaters allmänna giftighet en hälsorisk för småbarn. Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö har på kommissionens uppmaning avgivit två yttranden om dessa hälsorisker. I kommissionens rekommendation 98/485/EG om barnvårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade i mjuk PVC-plast som innehåller vissa ftalater5 uppmanas medlemsstaterna att vidta de EGT EGT EGT L 217, 5. 8. 1998, s. 35-37. 5 (6) (7) (8) (9) åtgärder som krävs för att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa i fråga om dessa produkter. Fullbordandet av inre marknaden och dess funktion påverkas direkt av att vissa redan har begränsat eller planerat att begränsa utsläppande på medlemsstater marknaden av leksaker och barnvårdsartiklar på grund av deras ftalatinnehåll. Det är därför nödvändigt att åstadkomma en tillnärmning av medlemsstaternas lagar på detta område och, följaktligen, att ändra bilaga 1 till direktiv 76/769/EEG6. Lämplig märkning måste införas för barnvårdsartiklar som är tillverkade av, eller innehåller delar som är tillverkade av, mjuk PVC-plast, om dessa produkter är avsedda för barn under tre år och om de kan stoppas i munnen utan att vara avsedda för detta ändamål. Denna typ av märkning måste även föreskrivas i direktiv 88/378/EEG av den 3 maj 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om leksakers säkerhet7 för sådana leksaker som omfattas av det direktivet. Kommissionen kommer att göra en översyn av bestämmelserna i det här direktivet mot bakgrund av ytterligare vetenskapliga rön inom fyra år efter det att direktivet antagits. inte gemenskapens lagstiftning om minimikrav för Detta direktiv påverkar arbetarskydd i rådets direktiv 89/391/EEG8 och i särdirektiv som grundas på det direktivet, i synnerhet rådets direktiv 90/394/EEG9 och rådets direktiv 98/24/EG10 om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet mot risker som har samband med kemiska agenser i arbetet. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Bilaga 1 till direktiv 76/769/EEG skall ändras i enlighet med bilagan till det här direktivet. Artikel 1 I bilaga 4 till direktiv 88/378/EEG skall följande punkt läggas till: Artikel 2 “7. Leksaker, eller delar av leksaker, som kan stoppas i munnen utan att vara avsedda för detta ändamål och som är tillverkade av mjuk PVC-plast innehållande sådana ftalater som förtecknas i punkt XX i bilagan till direktiv 76/769/EEG Följande varningstext – som skall vara lättläst och outplånlig – skall finnas på leksaksförpackningen: 6 7 8 9 10 EGT L 262, 27. 9. 1976, s. 201. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 1999/77/EG, EGT L 207, 6. 8. 1999, s. 18). EGT L 187, 16. 7. 1988, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 93/68/EEG (EGT L 220, 30. 8. 1993, s. 1). EGT L 183, 29. 6. 1989, s. 1. EGT L 196, 26. 7. 1990, s. 1. EGT L 131, 5. 5. 1998, s. 11. 6 "Varning – skall ej stoppas i munnen under längre tid, eftersom det kan frigöras ftalater som är farliga för barnets hälsa". Följande mer kortfattade varningstext – som skall vara lättläst och outplånlig – skall finnas på leksaken: "Skall ej stoppas i munnen. " Artikel 3 1. 2. Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är [sex månader] efter direktivets nödvändiga för att följa detta direktiv senast ikraftträdande. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta. Dessa bestämmelser skall tillämpas [ett år] efter direktivets ikraftträdande. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 4 Artikel 5 Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel På Europaparlamentets vägnar Ordförande På rådets vägnar Ordförande 7 Följande punkt skall läggas till i bilaga 1 till direktiv 76/769/EEG: BILAGA XX Ftalater av följande typer: - Diisononylftalat (DINP) CAS-nummer 28553-12-0 EINECS-nummer 249-079-5 - Di(2-etylhexyl)ftalat (DEHP) CAS-nummer 117-81-7 EINECS-nummer 204-211-0 - Dioktylftalat (DNOP) CAS-nummer 117-84-0 EINECS-nummer 204-214-7 - Diisodekylftalat (DIDP) CAS-nummer 26761-40-0 EINECS-nummer 247-977-1 - Bensylbutylftalat (BBP) CAS-nummer 85-68-7 EINECS-nummer 201-622-7 - Dibutylftalat (DBP) CAS-nummer 84-74-2 EINECS-nummer 201-557-4 i preparat inte användas som ämnen och 1. Får i (beredningar) beståndsdelar som överstiger 0,1 % i koncentrationer som är barnvårdsartiklar leksaker och delar eller tillverkade tillverkade av, PVC, avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år. innehåller av, 2. Produkter som avses i punkt 1 ovan får inte släppas ut på marknaden om de inte uppfyller de angivna kraven. 3. Följande varningstext – som skall vara lättläst och outplånlig – skall finnas på förpackningar till barnvårdsartiklar (utom när det gäller sådana artiklar som nämns i punkt 1 ovan) som är tillverkade av, eller innehåller delar PVC-plast innehållande en eller flera av dessa ftalater, om barnvårdsartiklarna är avsedda för barn under tre år och om de kan stoppas i munnen: av, mjuk tillverkade "Varning – skall ej stoppas i munnen under längre tid, eftersom det kan frigöras ftalater som är farliga för barnets hälsa". Följande mer kortfattade varningstext – som skall vara lättläst och outplånlig – skall finnas på barnvårdsartikeln: "Skall ej stoppas i munnen. " 8