title: Regionkommittén - Arbetsordning

eurovoc_concepts:
European Committee of the Regions
rules of procedure

formats: html pdf print

text: L 18/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 II (Rättsakter vilkas publicering inte är obligatorisk) REGIONKOMMITTÉN ARBETSORDNING INNEHÅLL sida INLEDNING. 25 ANMÄRKNING. 25 AVDELNING I – KOMMITTÉNS LEDAMÖTER OCH ORGAN. 25 KAPITEL 1 – KOMMITTÉNS ORGAN. 25 Artikel 1 – Kommitténs organ. 25 KAPITEL 2 – KOMMITTÉNS LEDAMÖTER. 25 Artikel 2 – Ledamöternas och suppleanternas ställning. 25 Artikel 3 – Mandatperiod. 25 Artikel 4 – Förmåner. 25 Artikel 5 – Suppleanters deltagande. 25 Artikel 6 – Delegering av rösträtt. 25 Artikel 7 – Nationella delegationer och politiska grupper. 25 Artikel 8 – Nationella delegationer. 26 Artikel 9 – Politiska grupper och grupplösa ledamöter. 26 Artikel 10 – Mellanregionala grupper. 26 AVDELNING II – KOMMITTÉNS ORGANISATION OCH ARBETSSÄTT. 26 KAPITEL 1 – KALLELSE TILL DET FÖRSTA SAMMANTRÄDET OCH KOMMITTÉNS KONSTITUERANDE. 26 Artikel 11 – Kallelse till det första sammanträdet. 26 Artikel 12 – Kommitténs konstituerande samt fastställande av rösträtt. 26 KAPITEL 2 – PLENARFÖRSAMLINGEN. 27 Artikel 13 – Plenarförsamlingens uppgifter. 27 Artikel 14 – Sammankallande av plenarförsamlingen. 27 Artikel 15 – Dagordning för plenarsessionen. 27 Artikel 16 – Plenarsessionens öppnande. 27 Artikel 17 – Allmänheten, gäster och gästtalare. 27 Artikel 18 – Talartid. 27 Artikel 19 – Talarlista. 28 Artikel 20 – Ordningsfrågor. 28 Artikel 21 – Beslutsmässighet. 28 Artikel 22 – Voteringsförfarande. 28 Artikel 23 – Inlämnande av ändringsförslag. 28 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/23 sida Artikel 24 – Behandling av ändringsförslag. 28 Artikel 25 – Yttranden i brådskande frågor. 29 Artikel 26 – Förenklat förfarande. 29 Artikel 27 – Plenarsessionens avslutning. 29 KAPITEL 3 – PRESIDIET OCH ORDFÖRANDEN. 29 Artikel 28 – Presidiets sammansättning. 29 Artikel 29 – Personliga suppleanter i presidiet. 29 Artikel 30 – Valbestämmelser. 29 Artikel 31 – Val av ordförande och förste vice ordförande. 29 Artikel 32 – Val av 14 vice ordförande, övriga presidiemedlemmar samt de politiska gruppordfö- randena i egenskap av presidiemedlemmar. 30 Artikel 33 – Val av suppleanter. 30 Artikel 34 – Ersättare på vakanta presidieposter. 30 Artikel 35 – Presidiets uppgifter. 30 Artikel 36 – Sammankallande av presidiet/beslutsfattande. 30 Artikel 37 – Ordföranden. 31 Y t t r a n d e n o c h r e s o l u t i o n e r – f ö r f a r a n d e n i p r e s i d i e t. 31 Artikel 38 – Yttranden – rättslig grund. 31 Artikel 39 – Yttranden – beslut om utskott. 31 Artikel 40 – Utnämning av huvudföredragande. 31 Artikel 41 – Yttranden på eget initiativ. 31 Artikel 42 – Utarbetande av resolutioner. 31 Artikel 43 – Lansering av yttranden och resolutioner. 32 KAPITEL 4 – UTSKOTTEN. 32 Artikel 44 – Sammansättning och mandat. 32 Artikel 45 – Ordförande och vice ordförande. 32 Artikel 46 – Utskottens uppgifter. 32 Artikel 47 – Kallelse och dagordning. 32 Artikel 48 – Offentlighet. 32 Artikel 49 – Offentliga hearingar. 32 Artikel 50 – Tidsgränser för utarbetande av yttranden. 32 Artikel 51 – Yttrandenas disposition. 33 Artikel 52 – Föredragande. 33 Artikel 53 – Arbetsgrupper. 33 Artikel 54 – Sakkunniga. 33 Artikel 55 – Beslutsmässighet. 33 Artikel 56 – Votering. 33 Artikel 57 – Ändringsförslag. 33 Artikel 58 – Beslut att inte avge yttrande. 33 KAPITEL 5 – REGIONKOMMITTÉNS ADMINISTRATION. 34 Artikel 59 – Generalsekretariatet. 34 Artikel 60 – Generalsekreteraren. 34 Artikel 61 – Tillsättning av generalsekreteraren. 34 Artikel 62 – Tjänsteföreskrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda. 34 Artikel 63 – Budget. 34 L 18/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 sida AVDELNING III – ALLMÄNNA BESTÄMMELSER. 35 KAPITEL 1 – SAMARBETE MED ANDRA INSTITUTIONER. 35 Artikel 64 – Mellaninstitutionella samarbetsavtal. 35 Artikel 65 – Översändande och offentliggörande av yttranden och resolutioner. 35 KAPITEL 2 – ARBETSORDNINGSFRÅGOR. 35 Artikel 66 – Revidering av arbetsordningen. 35 Artikel 67 – Presidiets anvisningar. 35 Artikel 68 – Arbetsordningens ikraftträdande. 35 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/25 INLEDNING Med artikel 264 andra stycket i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) som rättslig grund har Regionkommittén antagit följande arbetsordning (Regionkommitténs beslut av den 18 november 1999): De beteckningar på tjänster och funktioner som används i denna arbetsordning skall uppfattas som könsneutrala. ANMÄRKNING AVDELNING I KOMMITTÉNS LEDAMÖTER OCH ORGAN KAPITEL 1 KOMMITTÉNS ORGAN Artikel 1 Kommitténs organ Kommitténs organ skall vara plenarförsamlingen, ordföranden, presidiet och utskotten. KAPITEL 2 KOMMITTÉNS LEDAMÖTER Artikel 2 Ledamöternas och suppleanternas ställning Kommitténs ledamöter och deras suppleanter skall i enlighet med EG-fördragets artikel 263 vara företrädare för lokala och regionala organ. De är inte bundna av några instruktioner vid utövandet av sitt uppdrag. De skall i gemenskapens allmänna intresse fullgöra sina skyldigheter under full oavhängighet. Artikel 3 Mandatperiod 1. En ledamots eller suppleants fyraåriga mandatperiod börjar räknas från det datum då rådets formella utnämning träder i kraft. 2. En ledamots eller suppleants mandat skall upphöra på grund av avgång eller dödsfall. En efterträdare skall utses av rådet för återstoden av mandatperioden. 3. Varje avgång måste meddelas skriftligen och med unders- krift av den avgående ledamoten eller suppleanten till kommit- téns ordförande. Ordföranden skall underrätta rådet, som i sin tur konstaterar att det finns en vakans och genomför ersätt- ningsförfarandet. Artikel 4 Förmåner gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna av den 8 april 1965. Artikel 5 Suppleanters deltagande 1. Varje ledamot som är förhindrad att delta i en plenarses- sion kan låta sig ersättas av en suppleant från sin nationella delegation. 2. Varje ledamot som är förhindrad att delta i ett utskotts- sammanträde, ett arbetsgruppsmöte eller en annan samman- komst som godkänts av presidiet kan låta sig ersättas av en annan ledamot eller suppleant från sin nationella delegation. 3. En suppleant eller en ledamot som ersätter en annan ledamot kan inte ersätta mer än en ordinarie ledamot. Han eller hon har samma befogenheter som en ordinarie ledamot på det berörda mötet. Överlåtelsen av rösträtt måste meddelas skriftligen till generalsekreteraren före det berörda samman- trädet. 4. Utnämningen av suppleanter skall avse enskilda plenarses- sionsdagar. I samband med en plenarsession utgår kostnadser- sättning till endera ledamoten eller suppleanten. Presidiet fasts- täller för reskostnads- och traktamentsersättningar. tillämpningsföreskrifterna detaljbestämmelser i 5. En suppleant som utsetts till föredragande får närvara vid den plenarsession där det utkast till yttrande som han eller hon ansvarar för är upptaget på dagordningen, för att presentera för plenarförsamlingen. Detta gäller även om den utkastet ledamot som ersätts också är närvarande. Ledamoten kan över- låta sin rösträtt till suppleanten under behandlingen av detta utkast till yttrande. Generalsekreteraren måste informeras skrift- ligen om rösträttsöverlåtelsen före det aktuella sammanträdet. Artikel 6 Delegering av rösträtt Rösträtten kan inte delegeras på andra grunder än enligt föres- krifterna i artiklarna 5 och 29. Artikel 7 Ledamöternas och de formellt utsedda suppleanternas förmåner skall vara i överensstämmelse med det protokoll om Euro- peiska gemenskapernas immunitet och privilegier som bifogas Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en Nationella delegationer och politiska grupper I rimlig proportion till sina resurser skall de nationella delega- tionerna och de politiska grupperna bidra till kommitténs verk- samhet. L 18/26 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 Artikel 8 Nationella delegationer Ledamöterna och suppleanterna från en medlemsstat bildar 1. en nationell delegation. Varje nationell delegation beslutar själv om sin arbetsordning och väljer en ordförande. Kommitténs ordförande informeras officiellt om namnet på delegationens ordförande. 2. Generalsekreteraren skall organisera kommitténs adminis- tration så att de nationella delegationerna kan stödjas i arbetet. På så sätt skall varje enskild medlem kunna få information och stöd på sitt eget språk. Denna administrativa kapacitet skall samlas inom en särskild enhet som bemannas av tjänstemän eller övriga anställda vid Regionkommittén, och skall ge de nationella delegationerna möjlighet att utnyttja Regionkommit- téns resurser i skälig utsträckning. Specifikt skall generalsekrete- raren avsätta resurser till nationella delegationers förberedande sammanträden omedelbart före eller under plenarsessionerna. Artikel 9 Politiska grupper och grupplösa ledamöter Ledamöterna och suppleanterna kan bilda grupper som 1. återspeglar deras politiska för medlemskapet fastställs i de politiska gruppernas arbetsord- ningar. tillhörighet. Bestämmelser 2. För att bilda en politisk grupp krävs det minst 20 leda- möter/suppleanter som representerar minst två medlemsstater, eller 18 ledamöter/suppleanter som representerar minst tre medlemsstater, eller 16 ledamöter/suppleanter som represen- I samtliga fall måste minst terar minst fyra medlemsstater. hälften av gruppmedlemmarna vara ordinarie ledamöter. En ledamot eller suppleant får inte tillhöra mer än en politisk grupp. En politisk grupp upplöses om antalet medlemmar understiger det antal som krävs för att en grupp skall bildas. 3. Regionkommitténs ordförande skall meddelas när en poli- tisk grupp bildas eller upplöses, samt när andra förändringar inträffar. Ett meddelande om att en grupp har bildats skall ange gruppens namn, dess medlemmar och dess presidium. Ordfö- randen skall offentliggöra uppgifter om gruppens bildande, namn, presidium och medlemsantal, samt om dess upplösning, i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 4. Varje politisk grupp skall biträdas av ett sekretariat, vars medarbetare är anställda vid generalsekretariatet. När det gäller dessa medarbetare kan grupperna lägga fram förslag för tillsätt- ningsmyndigheten beträffande urval, anställning, befordran och kontraktsförlängning. Tillsättningsmyndigheten fattar beslut efter samråd med gruppernas ordförande. 5. Regionkommitténs generalsekreterare skall ge de politiska grupperna och deras organ tillräckliga resurser för samman- träden, gruppernas verksamhet, publikationer samt sekretaria- tets verksamhet. Resurserna till varje grupp skall öronmärkas i budgeten. De politiska grupperna och deras sekretariat kan utnyttja Regionkommitténs tekniska resurser i skälig utsträckning. administrativa och 6. Grupperna och deras presidier kan sammanträda omedel- bart före eller under plenarsessionerna. Två gånger om året kan grupperna hålla extra sammanträden. För deltagande i dessa sammanträden har en suppleant bara rätt till reskostnads- och traktamentsersättning om han eller hon ersätter en ledamot ur den egna politiska gruppen. 7. Grupplösa ledamöter skall ges administrativt stöd. Presidiet fastställer detaljbestämmelser för detta på förslag av generalse- kreteraren. Artikel 10 Mellanregionala grupper Ledamöter och suppleanter kan bilda mellanregionala grupper. När en grupp bildas skall kommitténs ordförande informeras. AVDELNING II KOMMITTÉNS ORGANISATION OCH ARBETSSÄTT KAPITEL 1 terna samt kommitténs generalsekreterare. Tillsammans utgör dessa ålderspresidiet. KALLELSE TILL DET FÖRSTA SAMMANTRÄDET OCH KOMMITTÉNS KONSTITUERANDE Artikel 11 Kallelse till det första sammanträdet Kommitténs första sammanträde i början av varje ny mandat- period vart fjärde år skall sammankallas av kommitténs äldste ledamot. Sammanträdet skall äga rum inom högst en månad efter det att rådet utnämnt ledamöterna. Det första samman- trädet skall ledas av den äldste närvarande ledamoten, ålders- presidenten, som biträds av de fyra yngsta närvarande ledamö- Artikel 12 Kommitténs konstituerande samt fastställande av mandat 1. Under detta sammanträde skall ålderspresidenten infor- mera kommittén om meddelandet från rådet rörande deras utnämning. Han eller hon kan på begäran kontrollera ledamö- innan kommittén förklaras ternas utnämning och mandat inrättad för en ny fyraårig mandatperiod. 2. Ålderspresidiet skall sitta kvar till dess att resultaten av valen av ordförande, förste vice ordförande och övriga presidie- medlemmar tillkännagivits. 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/27 KAPITEL 2 PLENARFÖRSAMLINGEN Artikel 13 Plenarförsamlingens uppgifter Kommittén sammanträder i plenarförsamlingen, som framför allt har följande huvuduppgifter: a) Antagande av yttranden, rapporter och resolutioner. b) Antagande av kommitténs preliminära beräkning av inkomster och utgifter. c) Val av ordförande, förste vice ordförande och övriga presi- diemedlemmar. d) Inrättande av utskott. e) Antagande och översyn av kommitténs arbetsordning. dokument på sina respektive gemenskapsspråk senast en vecka före plenarsessionens öppnande. 5. Skriftliga ändringsförslag till den preliminära dagordningen måste vara generalsekreteraren till handa senast tre arbetsdagar före plenarsessionens öppnande. 6. Vid det presidiesammanträde som omedelbart föregår plenarsessionens öppnande fastställer presidiet det slutgiltiga förslaget till dagordning. Under detta sammanträde kan presi- diet med stöd av två tredjedelar av de avgivna rösterna föra upp sådana brådskande eller aktuella ärenden på dagordningen som inte kan skjutas upp till nästa plenarsession. Artikel 16 Plenarsessionens öppnande Ordföranden förklarar plenarsessionen öppnad och lägger fram förslaget till dagordning för beslut. Artikel 14 Artikel 17 Sammankallande av plenarförsamlingen Allmänheten, gäster och gästtalare 1. Kommitténs ordförande sammankallar plenarförsamlingen minst en gång per kvartal. Tidsschemat för plenarsessionerna bör fastställas av presidiet under det tredje kvartalet föregående år. En plenarsession kan bestå av en eller flera sammanträdes- dagar. 2. Om minst en fjärdedel av ledamöterna skriftligen begär det måste ordföranden sammankalla en extra plenarsession som skall äga rum tidigast inom en vecka och senast inom en månad efter ledamöternas begäran. Den skriftliga begäran skall ange vilken fråga som skall diskuteras vid den extra plenarses- sionen. Inga andra frågor får behandlas under denna session. Artikel 15 Dagordning för plenarsessionen 1. Presidiet skall förbereda en första preliminär dagordning, som innehåller en preliminär förteckning över de utkast till yttranden eller resolutioner som skall behandlas under den plenarsession som följer på den närmast kommande plenarses- sionen samt alla övriga dokument som behövs för att beslut skall kunna fattas (beslutsdokument). 2. Ordföranden skall senast fyra veckor före plenarsessionens öppnande skicka den preliminära dagordningen till ledamö- terna och suppleanterna tillsammans med de beslutsdokument som nämns i den. Ledamöterna och suppleanterna skall få dokumentunderlaget till sessionen på sina officiella språk. 3. Utkasten till yttranden och resolutioner skall i princip sättas upp på dagordningen i den ordningsföljd som de antagits av utskotten eller lagts fram i enlighet med arbetsordningen; hänsyn skall också tas till dagordningspunkternas innehålls- mässiga samband. 4. Om tidsgränsen under punkt 2 inte kan hållas kan ordfö- randen i särskilda, motiverade undantagsfall ta upp ett besluts- dokument på den preliminära dagordningen, under förut- sättning att ledamöterna och suppleanterna fått del av berörda 1. Plenarförsamlingens sammanträden skall vara offentliga om inte plenarförsamlingen har beslutat annorlunda med avseende på hela sessionen eller en viss punkt på dagord- ningen. 2. Företrädare för Europaparlamentet, rådet och kommis- sionen kan delta i plenarsessionerna, och de kan bli ombedda att yttra sig under dessa. 3. Ordföranden kan också bjuda in utomstående personer med speciell ställning eller kompetens för att hålla ett anfö- rande inför plenarförsamlingen, eventuellt med påföljande debatt, talartid skall tillämpas. för vilken de allmänna reglerna för Artikel 18 Talartid 1. Plenarförsamlingen skall i början av sessionen, på presi- diets förslag, bestämma talartiden för varje punkt på dagord- ningen. Under sammanträdets lopp skall ordföranden på eget initiativ eller på begäran av en ledamot föreslå församlingen att besluta om begränsning av talartiden. 2. I samband med debatter om allmänna eller specifika frågor kan ordföranden, på presidiets förslag, föreslå plenarförsam- lingen att fördela anslagen talartid mellan de politiska grup- perna och de nationella delegationerna. 3. Allmänt är talartiden begränsad till två minuter när det gäller kommentarer om protokollet, ordningsfrågor, ändringar i den preliminära dagordningen eller ändringar i den godkända dagordningen. 4. Om en talare överskrider sin tid kan ordföranden ta ifrån honom eller henne ordet efter en första tillsägelse. En ledamot kan föreslå att debatten skall avslutas, och 5. ordföranden skall genomföra votering om detta förslag. L 18/28 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 Artikel 19 Talarlista Artikel 22 Voteringsförfarande 1. Namnen på de ledamöter som begär ordet skall föras upp på talarlistan i den ordning i vilken deras begäran mottogs. Ordföranden tilldelar ledamöter ordet efter listans ordnings- följd. Han eller hon skall så långt det är möjligt säkerställa att talare från olika politiska åsiktsriktningar och olika nationella delegationer växelvis tilldelas ordet. 2. Det ansvariga utskottets föredragande samt politiska grup- pers och nationella delegationers ordförande som önskar tala på gruppens eller delegationens vägnar eller talare som ersätter dessa kan ges företräde framför andra talare. 3. Ingen kan få ordet mer än två gånger i samma fråga utan ordförandens godkännande. Berörda utskotts ordförande och föredragande skall dock på egen begäran tillåtas att tala under en tidslängd som bestäms av ordföranden. Plenarförsamlingen skall fatta beslut med majoriteten av de föreskrivs i denna arbet- 1. avgivna rösterna, om inte annat sordning. 2. För att vara giltig skall en röst vara ”för”, ”emot” eller ”nedlagd”. När majoriteten beräknas skall hänsyn endast tas till röster ”för” och ”emot”. Vid lika röstetal anses församlingen ha förkastat texten eller förslaget. 3. Omvotering kan begäras av ordföranden eller genomföras på begäran av minst tio ledamöter om resultatet av rösträk- ningen ifrågasätts. 4. Beslut som berör personer skall omröstning. fattas genom sluten Artikel 20 Ordningsfrågor 1. En ledamot skall ges ordet när det gäller en ordningsfråga eller när denne vill göra ordföranden uppmärksam på att arbet- sordningens bestämmelser inte följs. Frågan måste avse ett rådgivningsärende eller dagordningen. 2. En begäran om att ta upp en sådan ordningsfråga skall ha företräde framför alla andra yrkanden om att tilldelas ordet. angående 3. Ordföranden skall omedelbart ordningsfrågor i enlighet med arbetsordningen och skall meddela sitt beslut omedelbart efter det att ordningsfrågan har tagits upp. Det skall inte förrättas omröstning om detta. fatta beslut Artikel 21 Beslutsmässighet 1. Plenarförsamlingen skall vara beslutsför då en majoritet av ledamöterna är närvarande. Beslutsmässighet kan endast kons- tateras under sammanträdet och efter begäran av minst tio ledamöter. Så länge konstaterande av beslutsmässighet inte har begärts är varje omröstning giltig, oberoende av antalet röstande. Ordföranden kan avbryta sammanträdet i högst tio minuter innan beslutsmässighet har konstaterats. Ledamöter som har begärt att beslutsmässigheten skall kontrolleras men inte längre befinner sig i plenarsalen skall betraktas som närva- rande när räkningen genomförs. Om färre än tio ledamöter är närvarande kan ordföranden fastställa att beslutsmässighet inte föreligger. 2. Om det konstateras att beslutsmässighet inte föreligger skall alla punkter som kräver omröstning flyttas till nästa sammanträdesdag, under vilken plenarförsamlingen med giltig verkan kan rösta om de punkter som skjutits upp oavsett antalet närvarande ledamöter. 3. Samtliga ledamöter och suppleanter som deltar i samman- trädet och andra närvarande skall anteckna sig på en närvaro- lista. Artikel 23 Inlämnande av ändringsförslag Endast ledamöter och de suppleanter som har ett formellt lämna in skriftliga ändringsförslag som avser 1. mandat beslutsdokument. får 2. Ändringsförslag till beslutsunderlag måste ställas av minst sex ledamöter och innehålla uppgift om dessas namn. Denna regel gäller inte när artikel 26. 1 första meningen är tillämplig. i översättning, men senast 3. De skall vara generalsekreteraren till handa senast den sjunde arbetsdagen innan plenarsessionen inleds. Så snart de föreligger före plenarsessionen, skall de göras tillgängliga i elektronisk form. Ordföranden kan förkorta av ändringsförslag till tre arbetsdagar om artikel 15. 4 tillämpas. Detta gäller inte ändringsförslag till brådskande rådgivningsä- renden i enlighet med artikel 15. 6 andra meningen. två arbetsdagar tidsfristen för inlämning 4. Alla ändringsförslag skall delas ut till plenarsessionens öppnande. ledamöterna före Artikel 24 Behandling av ändringsförslag 1. Om fler än 20 ändringsförslag till ett beslutsdokument lämnats in kan presidiet eller plenarförsamlingen skicka tillbaka dokumentet till utskottet för ytterligare behandling. Detta gäller inte dokument rörande beslut som inte kan skjutas upp. 2. Ett ändringsförslag som lämnats in i vederbörlig ordning men som under sammanträdet inte stöds av förslagsställarna eller någon annan ledamot skall inte tas upp till behandling. textavsnitt kan ordföranden, 3. Om ett eller flera ändringsförslag lagts fram avseende ett visst föredraganden eller leda- som ställt detta eller dessa ändringsförslag under möter debatten lägga fram kompromissförslag om ändringar. Ett kompromissförslag får endast läggas fram med de ursprungliga förslagsställarnas medgivande. Ett kompromissförslag om ändringar skall bli föremål för votering med förtur och gör alla ändringsförslag som kompromissen bygger på ogiltiga. 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/29 4. Votering om ändringsförslag skall ske i samma ordning som hela textens punktnumrering. Ordföranden kan besluta om gemensam votering om flera ändringsförslag om de är likartade till sitt innehåll eller syfte. 5. Behandlingen av ändringsförslag har förtur framför den text som de hänför sig till och skall gå till omröstning innan omröstning om texten sker. 6. Om två eller fler ändringsförslag som liknar varandra rör samma ställe i texten skall det ändringsförslag som ligger längst ifrån den ursprungliga texten ha förtur och gå till omröstning först. 7. Avslutningsvis genomförs votering om den eventuellt omformulerade texten i dess helhet. Artikel 25 Yttranden i brådskande frågor I brådskande frågor då man med det normala förfarandet inte kan hålla den tidsgräns som rådet, kommissionen eller Europa- parlamentet fastställt och det ansvariga utskottet antagit sitt yttrande enhälligt, skall ordföranden skicka detta till rådet, kommissionen och Europaparlamentet för kännedom. Utkastet till yttrande skall på nästa plenarsession underställas plenarför- samlingen för antagande utan ändringsförslag. Alla dokument med anknytning till nämnda yttrande måste bekräfta yttrandets brådskande karaktär. Artikel 26 Förenklat förfarande 1. Yttrandeutkast som antagits enhälligt i det ansvariga (eller huvudansvariga) utskottet, med en majoritet av medlemmarna närvarande, beslutas utan debatt av plenarförsamlingen om inte minst 32 ledamöter lämnat in ett ändringsförslag inom den tidsgräns som anges i art. 23. 3 första meningen; i detta fall diskuterar plenarförsamlingen yttrandeutkastet. Utskottsyt- trandet skickas till ledamöterna tillsammans med förslaget till dagordning och med påpekande om att detta förfarande tillämpas. 2. Om det ansvariga (eller huvudansvariga) utskottet finner att ett dokument som det fått presidiets uppdrag att bereda inte bör bli föremål för några påpekanden eller ändringsförslag, kan det föreslå att inga invändningar görs mot förslaget. Förslaget läggs fram för plenarförsamlingen för beslut utan debatt. Artikel 27 Plenarsessionens avslutning Innan plenarsessionen avslutas skall kommitténs ordförande meddela plats och datum för nästa sammanträde, samt de punkter på dess dagordning som redan är kända. KAPITEL 3 PRESIDIET OCH ORDFÖRANDEN Artikel 28 Presidiets sammansättning Presidiet skall bestå av a) ordföranden, b) förste vice ordföranden, c) ytterligare 14 vice ordförande, d) ytterligare 20 medlemmar samt e) de politiska gruppernas ordförande. En medlem per land skall vara vice ordförande. Presidieposterna skall fördelas mellan de nationella delegatio- nerna på följande sätt, ordförandeposten och de politiska gruppordförandenas poster oräknade: — Tre mandat: Tyskland, Spanien, Frankrike, Italien, Förenade kungariket — Två mandat: Belgien, Danmark, Grekland, Irland, Luxem- burg, Nederländerna, Österrike, Portugal, Finland, Sverige. Artikel 29 Personliga suppleanter i presidiet För varje presidiemedlem, 1. ordföranden undantagen, meddelas samtidigt namnet på en ledamot eller suppleant ur samma nationella delegation som är personlig suppleant. Den personliga suppleanten har bara rätt att delta, yttra sig och rösta om han eller hon företräder presidiemedlemmen. Överlå- telsen av rösträtten måste meddelas generalsekreteraren skrift- ligen före det berörda sammanträdet. 2. För varje politisk gruppordförande skall den berörda gruppen lämna uppgift om vilken av dess medlemmar som är suppleant. Andra och tredje meningarna under punkt 1 skall gälla på motsvarande sätt. Artikel 30 Valbestämmelser Presidiet skall väljas av plenarförsamlingen för en tvåårspe- 1. riod. 2. Val av ordförande, förste vice ordförande, 14 vice ordfö- rande, övriga presidiemedlemmar samt de politiska gruppord- förandena i egenskap av presidiemedlemmar skall förrättas i analogi med artiklarna 11 och 12 under ålderspresidentens ledning. Alla kandidaturer skall ha inkommit skriftligen till generalsekreteraren senast en timme före plenarsessionens öppnande. Omröstningarna kan bara genomföras om minst två tredjedelar av kommittémedlemmarna är närvarande. Artikel 31 Val av ordförande och förste vice ordförande 1. De som kandiderar till ordförandeposten och förste vice ordförandeposten kan hålla ett kortare anförande inför plenar- församlingen. Tillgänglig talartid skall vara jämnt fördelad och bestämmas av ålderspresidenten. L 18/30 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 2. Val av ordförande och förste vice ordförande skall göras separat. De väljs genom sluten omröstning med över 50 procents majoritet av de avgivna rösterna. 3. Endast röster för en föreslagen kandidat och nedlagda röster är giltiga. Vid fastställande av majoritet räknas endast rösterna för förslaget. 4. Om ingen kandidat får den majoritet som krävs i den första valomgången, genomförs en andra omgång, där den kandidat väljs som fått de flesta av de avgivna rösterna. Vid lika röstetal sker avgörande genom lottning. Artikel 32 Val av 14 vice ordförande, övriga presidiemedlemmar samt de politiska gruppordförandena i egenskap av presi- diemedlemmar 1. Vid valet av de 14 vice ordförandena och de 20 övriga presidiemedlemmarna kan en gemensam kandidatlista läggas fram med de kandidater vilkas nationella delegationer endast i föreslår en kandidat vardera till de platser de har rätt till presidiet. Denna lista kan antas i en valomgång med över 50 procents majoritet. 2. Om en gemensam kandidatlista inte kan antas, eller om det finns fler kandidater ur en nationell delegation än denna tilldelats poster i presidiet, tillsätts varje post genom separata omröstningar. Reglerna för val av ordförande och förste vice ordförande skall tillämpas, i enlighet med artikel 30 och artikel 31. 2–4. 3. Inför valet av de politiska gruppernas ordförande till presi- diemedlemmar lägger ålderspresidenten fram en förteckning för plenarförsamlingen över deras namn för antagande. Beslutet skall avse förteckningen i dess helhet. Artikel 33 Val av suppleanter I anslutning till valet av kandidat till en presidiepost väljs också vars och ens suppleant. Artikel 34 Ersättare på vakanta presidieposter När en presidiemedlem avgår som kommittémedlem eller från sitt uppdrag som medlem av presidiet skall denne och hans suppleant ersättas för återstoden av mandattiden i enlighet med artiklarna 28–33. Artikel 35 Presidiets uppgifter Presidiet skall ha följande uppgifter: a) Formulering av det politiska programmet i början av varje mandatperiod, bevakning av dess genomförande samt utar- betande av de utvärderingar som skall läggas fram årligen och vid mandatperiodens slut. b) Förberedelse, organisation och samordning av plenarförsam- lingens och utskottens arbeten. I detta syfte kan presidiet — inrätta arbetsgrupper med presidie- eller kommittéleda- möter för rådgivning i vissa ärenden. — till sina sammanträden inbjuda andra ledamöter av Regionkommittén på grund av deras kompetens eller mandat, samt utomstående personer. c) Övergripande ansvar för ekonomiska, organisatoriska och administrativa frågor som berör ledamöter och suppleanter, samt den interna organisationen av kommittén, dess gene- ralsekretariat tjänsteförteckningen) och dess organ. (bland annat d) Tillsättning av generalsekreteraren och de tjänstemän och övriga anställda som nämns i artikel 62. 1–2. e) Antagande av en beräkning av inkomster och utgifter som sedan skall underställas plenarförsamlingen i enlighet med artikel 63. f) Beviljande av sammanträden på annan ort. g) Fastställande av genomförandebestämmelserna gällande ledamöternas, de i vederbörlig ordning utsedda supplean- ternas och de sakkunnigas kostnader för resa och uppehälle, med hänsyn till de bestämmelser som utfärdats under budgetbehandlingen. Artikel 36 Sammankallande av presidiet/beslutsfattande 1. Presidiet sammankallas av ordföranden, som fastställer mötestidpunkt och dagordning i samråd med förste vice ordfö- randen. Presidiet sammanträder minst en gång per kvartal, eller inom fjorton dagar efter det att skriftlig begäran inkommit från minst tio av presidiets medlemmar. 2. Presidiet är beslutsmässigt när minst hälften av dess medlemmar är närvarande. Beslut skall fattas med en majoritet av de avgivna rösterna såvida inte annat föreskrivs i denna arbetsordning. Artikel 22. 2 skall tillämpas i förekommande fall. 3. Som en förberedelse för presidiets beslut utarbetar general- sekreteraren diskussionsunderlag och beslutsrekommendationer avseende de enskilda punkterna; detta bifogas förslaget till dagordning. Efter en allmän debatt ger presidiet vid behov generalsekreteraren eller en arbetsgrupp ytterligare uppdrag som är tydligt avgränsade till innehåll och tid. Arbetsgruppen eller generalsekreteraren lägger sedan fram diskussionsunderlag med beslutsförslag. Ändringsförslag avseende rekommenda- tioner om beslut skall vara generalsekreteraren till handa senast den tredje arbetsdagen innan plenarsessionen inleds. Så snart de föreligger i översättning skall de göras tillgängliga i elektro- nisk form. 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/31 Artikel 37 Ordföranden Artikel 40 Utnämning av huvudföredragande 1. Ordföranden leder kommitténs arbete. 2. Kommittén företräds av sin ordförande. Han eller hon kan delegera dessa befogenheter. 3. Vid frånvaro eller förhinder företräds ordföranden av förste vice ordföranden. Vid dennes frånvaro eller förhinder företräds ordföranden av en av de övriga vice ordförandena. YTTRANDEN OCH RESOLUTIONER – FÖRFARANDEN I PRESIDIET Artikel 38 Yttranden – rättslig grund Kommitténs yttranden antas enligt artikel 265 i EG-fördraget a) efter remiss från kommissionen eller rådet i de fall som föreskrivs i EG-fördraget, samt efter remiss från dessa insti- tutioner eller Europaparlamentet i alla övriga fall, b) på eget initiativ, c) i de fall Ekonomiska och sociala kommittén hörs i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget och Regionkommittén anser att särskilda regionala intressen berörs. Artikel 39 Yttranden – beslut om utskott 1. Efter att ha samrått med utskotten fattar presidiet beslut om dessas årliga arbetsprogram. Detta innefattar en fördelning av de väntade remisserna på de ansvariga utskotten. När de dokument som upptas i det årliga arbetsprogrammet har anlänt fastställer presidiet en tidsgräns för framläggande av utkastet till yttrande. 2. De råds-, kommissions- och parlamentsdokument som inte finns upptagna i arbetsprogrammet fördelas av presidiet på de ansvariga utskotten när remisserna inkommit. Presidiet fasts- täller en tidsgräns för utkastet till yttrande. I brådskande frågor kan ordföranden utse ansvarigt utskott och informera presidiet vid nästa sammanträde. 3. Om innehållet i ett yttrande berör mer än ett utskott skall presidiet ge ett av utskotten huvudansvaret och vid behov utse ett eller flera kompletterande utskott. I detta fall kan presidiet antingen a) besluta att inrätta en arbetsgrupp med företrädare för de berörda utskotten, eller b) i undantagsfall ge ett eller flera utskott, utöver det som getts huvudansvaret, i uppgift att avge ett kompletteringsyttrande. Det huvudansvariga utskottet voterar om de övriga utskot- tens slutsatser och integrerar de antagna slutsatserna i huvu- dyttrandet. Det är endast det huvudansvariga utskottet som har befogenhet att rapportera till plenarförsamlingen. 1. Om det berörda utskottet inte skulle hinna utarbeta ett yttrande inom den tidsgräns som angivits av rådet, kommis- sionen eller Europaparlamentet, kan presidiet föreslå att plenar- församlingen utser en huvudföredragande som lägger fram sitt utkast till yttrande direkt inför plenarförsamlingen. 2. Om en tidsgräns som fastställts av rådet, kommissionen eller Europaparlamentet innebär att kommitténs plenarför- samling inte hinner utnämna en huvudföredragande, kan ordföranden utnämna en huvudföredragande och informera plenarförsamlingen om detta vid nästa sammanträde. 3. I båda fallen skall om möjligt det berörda utskottet sammanträda för att hålla en allmän, orienterande debatt i frågan. Artikel 41 Yttranden på eget initiativ 1. Begäran om utarbetande av yttranden på eget initiativ kan läggas fram för presidiet för beslut av tre av presidiemedlem- marna, av ett utskott via dess ordförande eller av 32 kommitté- ledamöter. Sådana framställningar måste åtföljas av en moti- vering och skall lämnas in senast tre arbetsdagar innan presi- diesammanträdet innan det årliga inleds, och om möjligt arbetsprogrammet antas. 2. Presidiets beslut avseende begäran om att utarbeta ett yttrande på eget initiativ skall fattas av en majoritet av medlem- marna. Detta beslut skall också avse tilldelning av yttrandena till berört utskott i enlighet med artikel 39. Ordföranden skall underrätta plenarförsamlingen om alla presidiebeslut om att godkänna ett förslag till yttrande på eget initiativ och att tilldela ett utskott ärendet. 3. Denna artikel skall på motsvarande sätt vara tillämplig på yttranden i enlighet med artikel 38 c. Artikel 42 Utarbetande av resolutioner 1. Resolutioner bör endast tas upp på dagordningen om de berör Europeiska unionens verksamhetsområde, gäller viktiga regionala och lokala angelägenheter och behandlar en aktuell fråga. 2. Förslag avseende resolutionsutkast eller begäran om utar- betande av en resolution kan läggas fram för kommittén av en politisk grupp eller minst 32 ledamöter. Sådana förslag respek- tive ansökningar skall inlämnas skriftligen till presidiet med angivande av namn på de förslagsställande ledamöterna eller den politiska gruppen. De måste vara generalsekreteraren till handa senast tre arbetsdagar före plenarsessionens öppnande. 3. Om presidiet beslutar att kommittén skall behandla ett utkast till resolution eller en begäran om utarbetande av en resolution kan presidiet L 18/32 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 a) sätta upp resolutionsutkastet på plenarsessionens prelimi- nära dagordning enligt artikel 15. 1, eller b) utse ett behörigt utskott som ges en tidsfrist för utarbe- tandet av utkastet till resolution; det behöriga utskottet utar- betar utkastet till resolution enligt förfarandet för utarbe- tande av utkast till yttranden; artikel 51 är då ej tillämplig. 4. I brådskande fall kan presidiet i enlighet med artikel 15. 6 andra meningen ta upp ett utkast till resolution på dagord- ningen för nästa plenarsession. Ett sådant utkast behandlas den andra sammanträdesdagen. Artikel 43 Lansering av yttranden och resolutioner Presidiet skall ansvara för att lansera de yttranden och resolu- tioner som kommittén avger. En gång per år och i slutet av varje mandatperiod skall en rapport presenteras för plenarför- samlingen av ordföranden om det genomslag som kommitténs arbete haft. KAPITEL 4 UTSKOTTEN Artikel 44 Sammansättning och mandat Plenarförsamlingen skall 1. i början av varje mandatperiod tillsätta utskott som skall förbereda dess arbete. Plenarförsam- lingen beslutar efter förslag från presidiet om deras samman- sättning och befogenheter. Sammansättningen av ett utskott skall återspegla kommit- 2. téns nationella sammansättning. 3. Kommitténs medlemmar skall tillhöra minst ett men högst två utskott. Presidiet kan göra undantag för medlemmar som kommer från de till antalet minsta nationella delegationerna. Artikel 45 Ordförande och vice ordförande 1. Under sitt första sammanträde utser varje utskott bland sina medlemmar en ordförande, en förste vice ordförande och vid behov högst två vice ordförande (ordförandeskapet). 2. Om antalet kandidater svarar mot antalet lediga platser kan valet ske med acklamation. Då detta inte är fallet eller på begäran av en sjättedel av utskottets medlemmar skall valet ske i analogi med föreskrifterna om val av ordförande och förste vice ordförande i artikel 31. 2–4. 3. Om ett mandat som ledamot i kommittén upphör eller en presidiemedlem i ett utskott avgår tillsätts den lediga posten i analogi med denna artikel. Artikel 46 Utskottens uppgifter Utskotten utarbetar framför allt utkast till yttranden och resolu- tioner som läggs fram för plenarförsamlingen för beslut. Artikel 47 Kallelse och dagordning 1. Datum och dagordning för mötena skall fastställas av varje utskotts ordförande i samråd med förste vice ordföranden. 2. Ett utskott sammankallas av sin ordförande. Kallelsen med bifogad dagordning till ett ordinarie sammanträde skall vara medlemmarna till handa senast fyra veckor före sammanträdet. 3. På skriftlig begäran av minst en fjärdedel av medlemmarna skall ordföranden sammankalla utskottet till ett extra samman- träde, som skall äga rum senast fyra veckor efter denna begäran. Dagordningen för ett extra sammanträde bestäms av de medlemmar som begärt detta. Den skall sändas till medlem- marna tillsammans med kallelsen. 4. Alla utkast till yttranden och andra nödvändiga dokument som kräver översättning och utskick före sammanträdet måste vara utskottets sekretariat till handa minst fem veckor före sammanträdesdagen. De skall skickas ut till medlemmarna senast två veckor före sammanträdesdagen. Ordföranden kan i undantagsfall ändra dessa tidsgränser. Artikel 48 Offentlighet 1. Utskottens sammanträden skall vara offentliga. Ett utskott kan besluta att hela sammanträdet eller behandlingen av en viss punkt på dagordningen sker med stängda dörrar. 2. Representanter och kommissionen kan delta i utskottens överläggningar och svara på frågor från deras medlemmar. Europaparlamentet, rådet från Artikel 49 Offentliga hearingar I särskilda fall och med presidiets godkännande kan ett utskott hålla offentliga hearingar eller bjuda in utomstående personer med särskild sakkunskap om ett eller flera ämnen på dagord- ningen. Artikel 50 Tidsgränser för utarbetande av yttranden 1. Utskotten skall lägga fram sina utkast till yttranden inom de tidsgränser som presidiet satt. De skall utarbeta sina utkast till yttranden inom ramen för högst två sammanträden, utöver det första sammanträdet för organisation av arbetet. 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/33 I undantagsfall kan presidiet ge tillstånd till att ett utkast 2. till yttrande behandlas under fler sammanträden, eller senare- lägga tidsgränsen för att presentera detta. Artikel 51 Yttrandenas disposition 1. Kommitténs yttranden skall innehålla — en ingress som anger den rättsliga grunden och det förfa- rande som har följts vid utarbetandet av yttrandet och som eventuellt innehåller inledande kommentarer, — en huvuddel som omfattar kommitténs ståndpunkt och rekommendationer i rådgivningsärendet. 2. För varje yttrande utarbetas en motivering i ett separat dokument, som ger uttryck för kommitténs uppfattning om frågan i dess helhet samt specifika kommentarer till vissa aspekter av den. Föredraganden ansvarar för utarbetandet av motiveringsdelen. Denna blir inte föremål för votering men måste motsvara formuleringarna i det yttrande som man röstat om. Om detta inte är fallet kan utskottsordföranden stryka motiveringsdelen. Artikel 52 Föredragande 1. Varje utskott skall efter förslag från sin ordförande utse en eller, om det är motiverat, två föredragande för utarbetandet av ett utkast till yttrande. I brådskande fall kan ordföranden, efter att ha underrättat generalsekreteraren, utse en föredragande genom skriftligt förfarande. 2. Ordföranden riktar i detta fall en skrivelse till utskottets medlemmar med uppmaning att inom tre arbetsdagar skrift- ligen inkomma med eventuella invändningar mot tillsättningen av den föredragande som föreslagits. I detta fall fattar ordfö- randen och förste vice ordföranden beslut i samförstånd. Artikel 53 Arbetsgrupper 1. Utskott kan efter godkännande av presidiet tillsätta arbets- grupper när detta är befogat. Även medlemmar ur andra utskott kan ingå i dessa. 2. Varje arbetsgrupp kan bland sina medlemmar utse en ordförande och en vice ordförande. av dess arbetsgruppers sammanträden. Dessa och de sakkun- niga som medföljer en föredragande kan erbjudas att yttra sig. 3. Endast föredragandenas sakkunniga och de som bjudits in av utskottet kan få sina kostnader för resa och uppehälle ersatta. Artikel 55 Beslutsmässighet Ett utskott skall vara beslutsmässigt då mer än hälften av 1. dess medlemmar är närvarande. 2. Beslutsmässigheten konstateras endast under samman- trädet och om minst sex medlemmar begär detta. Förutsatt att ingen begärt att beslutsmässigheten skall kontrolleras är vote- ringsresultat giltiga oavsett antal röstande. Om det konstaterats att beslutsmässighet inte föreligger kan utskottet behandla ärenden, men voteringar uppskjuts till påföljande samman- träde. Samtliga medlemmar och suppleanter 3. i sammanträdet och andra närvarande skall anteckna sig på en närvarolista. som deltar Artikel 56 Votering Beslut fattas med majoritet av de avgivna rösterna. I övrigt gäller artikel 22. 2 på motsvarande sätt. Artikel 57 Ändringsförslag 1. Ändringsförslag måste vara utskottssekretariatet till handa senast den femte arbetsdagen före sammanträdesdagen. Ovans- tående tidsgränser kan i undantagsfall ändras av ordföranden. 2. Omröstningen om ändringsförslagen följer styckesindel- ningen i det utkast till yttrande som behandlas och avslutas med en omröstning om texten som helhet. Om två eller fler ömsesidigt uteslutande ändringsförslag rör samma ställe i texten skall det ändringsförslag som ligger längst ifrån den ursprungliga texten ha förtur och gå till omröstning först. 3. När utskottet antagit utkastet ordföranden detta till kommitténs ordförande. till yttrande överlämnar Artikel 54 Sakkunniga Artikel 58 Beslut att inte avge yttrande 1. Utskottens medlemmar kan bistås av en sakkunnig. 2. Ett utskott kan kalla in sakkunniga inom ramen för sitt arbete och till stöd för de egna arbetsgrupperna. På ordföran- dens inbjudan kan dessa sakkunniga delta i utskottets eller en Om det ansvariga (eller huvudansvariga) utskottet finner att ett ärende som det fått presidiets uppdrag att bereda inte berör några regionala eller lokala angelägenheter eller saknar politisk betydelse, kan det besluta att inget yttrande utarbetas. L 18/34 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 22. 1. 2000 KAPITEL 5 — För tjänstemän i lönegrad A6–A8 och LA6–LA8 samt tjäns- temän i kategori B, C, D: av generalsekreteraren. REGIONKOMMITTÉNS ADMINISTRATION Artikel 59 Generalsekretariatet 1. Kommittén skall biträdas av ett generalsekretariat. 2. Generalsekretariatet leds av en generalsekreterare. 3. Efter förslag från generalsekreteraren skall presidiet organi- sera generalsekretariatet på ett sådant sätt att det kan säkerställa att Regionkommittén och dess organ fungerar på bästa sätt och bistå medlemmarna i utövandet av deras mandat. Generalsekre- tariatets tjänster ledamöternas, de nationella delegatio- nernas, de politiska gruppernas och de grupplösa ledamöternas förfogande fastställs i samband med detta. till 4. Generalsekretariatet skall utarbeta protokoll från överläg- gningarna i Regionkommitténs organ. Artikel 60 Generalsekreteraren 1. Generalsekreteraren skall vara ansvarig för genomförandet av de beslut presidiet eller ordföranden fattar med stöd av denna arbetsordning och av gällande rättsliga bestämmelser. Generalsekreteraren deltar utan rösträtt vid presidiets samman- träden och för protokoll. I tjänsteutövningen är generalsekreteraren underställd 2. ordföranden, som företräder presidiet. Artikel 61 Tillsättning av generalsekreteraren 1. Presidiet tillsätter generalsekreteraren genom beslut med två tredjedels majoritet samt tillämpning av artiklarna 2 och 8 i anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemens- kaperna. 2. Generalsekreteraren tillsätts för en femårsperiod. Detaljvill- koren för hans eller hennes anställningskontrakt fastställs av presidiet. 3. De befogenheter som delegerats till tillsättningsmyndi- gheten i enlighet med anställningsvillkoren för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna skall i fråga om generalsekrete- raren utövas av presidiet. Artikel 62 Tjänsteföreskrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda 1. De befogenheter kommer tillsättningsmyndigheten skall utövas: som enligt tjänsteföreskrifterna till- — För övriga tjänstemän: av presidiet efter förslag från general- sekreteraren. 2. De befogenheter som i anställningsvillkoren för övriga anställda tillkommer tillsättningsmyndigheten skall utövas: — För tillfälligt anställd personal lönegrad A6–A8 och LA6–LA8 samt tillfälligt anställd personal i kategori B, C och D: av generalsekreteraren. i — För övrig tillfälligt anställd personal: av presidiet efter förslag från generalsekreteraren. — För tillfälligt anställd personal i ordförandens kansli: — För tjänstemän i lönegrad A6–A8 och karriärerna B, C och D av generalsekreteraren efter förslag från ordfö- randen. — För övriga anställda av presidiet efter förslag från ordfö- randen. Tillfälligt anställda tjänstemän i ordförandens kansli tillsätts för perioden fram till slutdatum för ordförandens mandat- period: — För extraanställda och lokalanställda av generalsekreteraren. — För särskilda rådgivare av generalsekreteraren i enlighet med artikel 82 i anställningsvillkoren för övriga anställda i Euro- peiska gemenskaperna. Artikel 63 Budget 1. Generalsekreteraren lägger inför presidiet fram kommitténs preliminära beräkning av inkomster och utgifter för följande budgetår. Presidiet lägger fram beräkningen för plenarförsam- lingen för beslut. Plenarförsamlingen godtar utkastet 2. till beräkning av inkomster och utgifter och översänder det till kommissionen, rådet och Europaparlamentet i så god tid att tidsfristerna i budgetförordningen kan hållas. skall genomföras i enlighet med 3. Kommitténs budget budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget. Ordföranden är ytterst ansvarig för genomförandet av budgeten i enlighet med artiklarna 28, 29, 39, 48 och 52 i Europeiska gemenskapernas budgetförordning. Ordföranden beslutar efter förslag från generalsekreteraren. 22. 1. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 18/35 AVDELNING III ALLMÄNNA BESTÄMMELSER KAPITEL 1 SAMARBETE MED ANDRA INSTITUTIONER KAPITEL 2 ARBETSORDNINGSFRÅGOR Artikel 66 Artikel 64 Revidering av arbetsordningen Mellaninstitutionella samarbetsavtal Inom ramen för samarbetet mellan institutionerna kan presidiet på generalsekreterarens förslag sluta avtal om samverkan med andra organ (institutioner, hjälporgan) inom Europeiska unionen. Artikel 65 Översändande och offentliggörande av yttranden och resolutioner 1. Kommitténs yttranden och resolutioner, liksom medde- landen om tillämpning av ett förenklat förfarande i enlighet med artikel 26 eller om att inte avge något yttrande enligt artikel 58, skall översändas till rådet, kommissionen eller Euro- paparlamentet genom ordförandens försorg. 1. Plenarförsamlingen skall med en majoritet av medlem- marna besluta om en fullständig eller partiell översyn av denna arbetsordning. 2. Plenarförsamlingen skall tillsätta ett tillfälligt arbetsutskott som skall utarbeta en rapport och ett utkast till ny text som skall ligga till grund för antagandet av nya regler av en majo- ritet av medlemmarna. De nya bestämmelserna träder i kraft dagen efter det att de publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Artikel 67 Presidiets anvisningar Presidiet kan fastställa anvisningar för tillämpningen av denna arbetsordning, och i enlighet med denna. Artikel 68 Arbetsordningens ikraftträdande 2. Kommitténs yttranden och resolutioner skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna arbetsordning träder i kraft dagen efter det att den publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Utfärdad i Bryssel den 18 november 1999. På Regionkommitténs vägnar Manfred DAMMEYER Ordförande


title: Progetto di parere del Comitato delle regioni in merito a la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 95/18/CEE relativa alle licenze delle imprese ferroviarie»

eurovoc_concepts:
rail transport
trade licence
transport company

text: C 57/40 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 Progetto di parere del Comitato delle regioni in merito a: — la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie», — la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 95/18/CEE relativa alle licenze delle imprese ferroviarie», — la «Proposta di direttiva del Consiglio relativa all’assegnazione della capacità di infrastruttura ferroviaria, la determinazione dei canoni per l’uso dell’infrastruttura ferroviaria e la certifica- zione di sicurezza» e — la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie» IL COMITATO DELLE REGIONI, (2000/C 57/06) visto il prospetto delle proposte della Commissione ancora pendenti al 1 maggio 1999, per le quali l’entrata in vigore del Trattato di Amsterdam comporta una modifica della base e/o della procedura giuridica (SEC(1999) 581) vista la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie», la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 95/18/CEE relativa alle licenze delle imprese ferroviarie» e la «Proposta di direttiva del Consiglio relativa la determinazione dei canoni per l’uso all’assegnazione della capacità di dell’infrastruttura ferroviaria e la certificazione di sicurezza» (COM(1998) 480 def. — 98/0265 (COD) — 98/0266 (SYN) — 98/0267 (SYN)); infrastruttura ferroviaria, vista la «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie» (COM(1995) 337 def. — 95/0205 COD (ex SYN); vista la decisione del Consiglio — resa nota con lettera datata 3 maggio 1999 — di consultare il Comitato delle regioni su tale argomento conformemente al disposto dell’articolo 265, primo comma, e dell’articolo 71 del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione del suo Ufficio di presidenza del 15 luglio 1998 di predisporre un parere sull’argomento incaricando la Commissione 3 «Reti transeuropee, trasporti, società dell’informazione» della sua prepara- zione; visto il progetto di parere (doc. CdR 58/99 riv. 2) formulato dalla Commissione 3 il 15 luglio 1999 (Relatore: Tabakı´dis, GR, PSE); vista la decisione dell’Assemblea plenaria del 16 settembre 1999 di rinviare il dossier alla Commissione 3; vista la decisione della Commissione 3, riunita il 24 settembre 1999, di incaricare il Relatore dell’inseri- mento di diversi emendamenti presentati da Bellet, ha adottato il 18 novembre 1999, nel corso della 31a sessione plenaria, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. Ciascun modo di trasporto ha un proprio ruolo da svolgere ai fini del soddisfacimento delle esigenze di trasporto sul territorio comunitario. I diversi modi sono a volte comple- mentari e a volte in concorrenza tra loro. Sarebbe di grandissi- ma utilità per la società se si raggiungesse un maggior livello di cooperazione e, di conseguenza, una maggiore complementarità tra i modi di trasporto tanto da poter parlare di un vero e proprio sistema di trasporto. Perché tale sistema funzioni davvero, ogni sua parte — vale a dire ogni singolo modo di trasporto — dev’essere valorizzata e sviluppata inbase alle sue caratteristiche precipue e soprattutto ai suoi vantaggi comparativi. Tale obiettivo risponde alla volontà unanime di creare un equilibrio migliore fra i trasporti stradali e ferroviari per motivi di ordine ecologico e sociale. 1. 2. Le discussioni che hanno per tema i diversi modi di trasporto dovranno essere orientate da alcuni criteri comuni 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/41 sia all’interno degli Stati membri che tra i diversi modi. Tali criteri non sono altro che i principi su cui si basa la procedura di imputazione dei costi di trasporto, quali il trattamento non discriminatorio, la trasparenza, ecc. 1. 3. L’Unione europea mira allo sviluppo equilibrato di un sistema basato sulle esigenze pratiche e le caratteristiche reali della società europea, come le condizioni geografiche, economiche e concrete. In tale contesto, il ruolo delle ferrovie, già di per sé particolarmente significativo, deve essere ulterior- mente potenziato. Il costante sviluppo delle ferrovie presenta un’importante dimensione sociale (quale fonte di occupazio- ne), economica (esportazioni, scambi commerciali) e ambienta- le in quanto puo` contribuire in modo sostanziale all’applicazio- ne di una politica rispettosa dell’ambiente nel campo dei trasporti. E` opinione comune che i cittadini europei siano sempre 1. 4. più coscienti dell’esigenza di sostenere e promuovere la politica in difesa dell’ambiente, senza che cio` ostacoli il processo d’integrazione economica e il progresso. Le ferrovie devono costituire uno strumento prioritario al servizio dello sviluppo sostenibile. Alla luce di quanto appena espresso, ciascuna azione in materia di trasporti dovrà mirare al trasferimento di passeggeri e merci dal trasporto su strada a quello su rotaia. Inoltre, uno dei vantaggi più significativi del trasporto 1. 5. ferroviario è il maggior livello di sicurezza rispetto agli altri modi. Tale criterio deve costituire un elemento della politica europea dei trasporti. 1. 6. Per le ragioni appena illustrate, la rotaia deve riacquista- re la quota di mercato che è andata via via perdendo negli ultimi anni. Più in particolare, tra il 1990 e il 1995 la quota detenuta dal trasporto ferroviario nell’insieme dei 15 Stati membri dell’Unione europea è scesa dal 18,8 % al 14,4 % in tonnellate-chilometro e dal 6,8 % al 6 % in passeggeri- chilometro. Essendosi manifestate tendenze contrarie in taluni Stati membri negli ultimi anni, si tratterà di valutare i motivi alla base dei diversi sviluppi dei risultati tra uno Stato membro e l’altro. La rotaia deve acquisire maggior attrattiva soprattutto 1. 7. sulle lunghe distanze. Per rafforzare la sua competitività, sarà necessario adottare una serie di misure che riguardino tutti gli aspetti del funzionamento del mercato del trasporto ferrovi- la ario, come la qualità e la quantità delle infrastrutture, tariffazione per l’utilizzo di tali infrastrutture, l’affidabilità dei servizi prestati, la garanzia di continuità della rete ferroviaria tramite lo snellimento delle formalità doganali lungo i percorsi in cui si inserisce un paese non comunitario, ecc. 1. 8. Un fattore importante per l’ulteriore potenziamento della rotaia è la sua posizione rispetto al trasporto su strada che rimane il suo principale concorrente. La competitività del trasporto su strada (al pari di quello aereo) è aumentata grazie alla liberalizzazione, che ha dato ai mercati corrispondenti una flessibilità evidente. Anche il trasporto ferroviario dovrà via via abbandonare le sue caratteristiche di mercato protetto per operare invece nel quadro di una maggiore adattabilità alle esigenze attuali. Tuttavia il necessario miglioramento dei risultati del settore ferroviario dovrà avvenire mantenendo almeno l’alto livello di sicurezza oggi raggiunto e senza determinare un peggioramento delle condizioni di lavoro del personale impiegato. La sicurezza deve costituire la priorità della nuova disciplina giuridica relativa al settore ferroviario in cui deve figurare come un elemento per cui esiste un obbligo di risultati pur essendo libero ciascuno Stato di scegliere i mezzi atti allo scopo. La liberalizzazione dovrà procedere per gradi — come nel caso del trasporto marittimo e aereo — in parallelo con l’applicazione delle necessarie misure di accompagnamento, senza che cio` giustifichi ritardi inutili se non addirittura fatali. Ogni fase della liberalizzazione del trasporto ferroviario dovrà essere seguita da una valutazione dell’impatto delle diverse misure sulle imprese ferroviarie e sulla società in generale. Il Comitato ritiene indispensabile, parallelamente all’adozione delle tre direttive della Commissio- ne, realizzare studi di impatto in tutti gli Stati membri e in tutte le regioni per valutarne i risultati e per valutare i risultati delle direttive esistenti. Si potrebbe dare particolare rilievo a temi come la segmentazione, la progettazione territoriale delle reti europee secondo assi nord-sud che rischia di emarginare ancor più le regioni periferiche e isolate, l’inclusione dei costi esterni e delle conseguenze sull’ambiente ecc. , in un contesto più generale di ampliamento basato sull’ingresso progressivo dei PECO nell’Unione europea. 2. Osservazioni di carattere generale 2. 1. Ai fini della ristrutturazione del mercato del trasporto ferroviario, l’Unione europea ha già adottato tre Direttive: la 91/440/CEE sullo sviluppo delle ferrovie comunitarie, la 95/18/CE sulle licenze delle imprese ferroviarie e la 95/19/CE sulla riscossione dei diritti per l’utilizzo e la ripartizione della capacità delle infrastrutture. Tali direttive erano state precedute dalla pubblicazione di un Libro bianco e uno verde sul tema delle ferrovie comunitarie. 2. 2. Le disposizioni di cui sopra mirano ad aprire il mercato a nuove imprese ferroviarie che potranno utilizzare le infrastrutture esistenti. Secondo tale filosofia il primo passo è stato, con l’introduzione della Direttiva 91/440/CEE, la separazione contabile della gestione dell’infrastruttura dalla prestazione dei servizi ferroviari. Risultava cosı` garantita una maggiore trasparenza dei costi d’uso delle ferrovie, creando di conseguenza i presupposti per un’imputazione equa ed oggettiva dei costi di infrastruttura. L’utente viene cioè chiama- to a pagare il costo effettivo del trasporto in modo tale che le ferrovie possano funzionare in condizioni più «sane» per la società tutta. In pratica, gli Stati membri hanno adottato soluzioni diverse per effettuare tale separazione contabile. Alcuni hanno creato due entità distinte, una responsabile per le infrastrutture e una per i trasporti (Francia, Gran Bretagna, Svezia, Danimarca, Finlandia, Portogallo e Paesi bassi). Altri C 57/42 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 Stati membri hanno fatto ricorso all’impresa cosiddetta «in- tegrata». Tale dispositivo prevede che la stessa persona giuridica si occupi delle infrastrutture e dei trasporti e la separazione contabile si ottiene affidando l’una e l’altra a due servizi distinti (come in Austria, Germania, Italia, Spagna e Belgio) oppure presentando soltanto conti separati (come in Lussemburgo, Grecia e Irlanda). Considerato che quando tale separazione viene organizzata all’interno di una stessa impresa non si puo` parlare di bilanci separati, ma soltanto di contabilità separata delle perdite e dei profitti, la Commissione propone di precisare che la separazione contabile presuppone la separazione dei bilanci. Propone inoltre di tenere conti separati per il trasporto passeggeri (rispetto al quale gli Stati possono imporre obblighi di servizio pubblico) e per il trasporto merci (che ha un orientamento commerciale più accentuato). Le ferrovie assumono pertanto gradualmente un orien- 2. 3. tamento commerciale, aspetto, questo, che finora mancava nel loro funzionamento. Un altro passo importante in questa direzione è la garanzia di libero accesso alle infrastrutture. Le disposizioni fondamentali per il libero accesso sono fissate dalla Direttiva 95/18/CE che definisce le condizioni di accesso al mercato del trasporto ferroviario. Con la Direttiva 95/19/CE, infine, vengono garantiti i principi fondamentali da applicare uniformemente a tutte le imprese del settore non solo in termini di tariffazione, ma anche di assegnazione della capacità ferroviaria, che a volte risulta limitata e a volte, invece, satura. Il Comitato invita il Consiglio e la Comunità europea a valutare le conseguenze che l’attuazione delle direttive comporterà per lo sviluppo sostenibile delle regioni europee, principalmente per quanto riguarda il pagamento dei canoni di utilizzo delle infrastrutture, il degrado del servizio pubblico regionale, l’egemonia del trasporto merci transeuropeo che diventerà prioritario rispetto a tutti gli altri utenti, la messa a rischio del servizio ferroviario in alcune regioni povere e la concentrazio- ne delle attività economiche nelle regioni oggi più ricche. 3. Proposte 3. 1. Modifica della Direttiva 91/440/CE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie 3. 1. 1. La modifica proposta si basa sull’idea di una separa- zione completa e obbligatoria tra il gestore dell’infrastruttura e il gestore dell’azienda ferroviaria. In tal modo la prestazione del servizio ferroviario diventa un’attività puramente commer- ciale e segue le regole di mercato salvo le prestazioni di trasporto che hanno carattere di servizio pubblico. Gli Stati devono sempre svolgere un ruolo centrale, effettuare, cioè, opera di regolamentazione e verificare il rispetto delle norme esistenti. Assumeranno il ruolo di gestori dell’infrastruttura e controlleranno cosı` il suo sviluppo, gli investimenti necessari, la progettazione futura, il rispetto delle norme di sicurezza e più in generale il regolare funzionamento del mercato del trasporto ferroviario. La proposta di direttiva introduce inoltre una separa- 3. 1. 2. zione, almeno contabile, tra i servizi passeggeri e quelli merci. Tale distinzione è importante perché cosı` si possono applicare criteri diversi a seconda dei casi; cio` significa che il trasporto merci avrà un orientamento commerciale più chiaro e marcato, mentre i servizi passeggeri potranno da un lato assumere un carattere fortemente competitivo e dall’altro offrire una prestazione di pubblica utilità. Grazie a tale distinzione, si otterrà l’indispensabile trasparenza nei confronti della dimensione economica dei diversi modi di trasporto. 3. 1. 3. Tuttavia lo sviluppo delle infrastrutture ferroviarie nazionali e dei corrispondenti mercati nazionali non è regolato solo dal criterio economico costi-benefici, ma anche da considerazioni più generali di carattere nazionale e sociale, di coesione economica e di sviluppo regionale. Tali aspetti andranno valutati al momento di adottare qualunque misura. 3. 1. 4. Alcuni paesi comunitari con determinate caratteristi- che geografiche o geopolitiche dovranno ricevere un tratta- mento differenziato per quanto riguarda lo sviluppo dei loro mercati del trasporto ferroviario. Ciascuna regione della Comunità dovrà essere valutata in funzione delle sue condizio- ni specifiche, senza con questo condizionare negativamente o addirittura mettere in pericolo il piano comunitario di risanamento del mercato del trasporto ferroviario. 2. 4. Secondo la filosofia adottata dalla Commissione euro- pea, se si vuole operare un riassetto delle ferrovie e incrementa- re la loro quota di mercato nel trasporto di passeggeri e merci, bisogna in pratica mirare a una stretta collaborazione con tutte le ferrovie specie nel settore del trasporto merci e passeggeri a livello internazionale, nonché, da ultimo, nel trasporto merci a livello nazionale. Le nuove proposte di direttive della Commissione europea (modifica delle Direttive 91/440/CEE e 95/18/CE, nonché sostituzione della Direttiva 95/19/CEE) vanno in questa direzione. 3. 2. Proposta di modifica della Direttiva 95/18/CE relativa alle licenze delle imprese ferroviarie 3. 2. 1. La direttiva proposta prevede per le imprese ferrovi- arie che offrono servizi conformemente all’articolo 10 della Direttiva 91/440/CEE attualmente in vigore l’obbligo di richie- dere una licenza allo Stato membro in cui sono stabilite. Tale 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/43 licenza è valida su tutto il territorio comunitario. Il rilascio della licenza è soggetto a determinati requisiti di competenza professionale, idoneità finanziaria e onorabilità. 3. 2. 2. Alla base della direttiva proposta sono la trasparenza e la parità di trattamento delle imprese ferroviarie, nonché la garanzia che in un mercato aperto vengano rispettate tutte le condizioni e i requisiti di sicurezza per il buon funzionamento del sistema ferroviario a vantaggio dell’utente e, di conseguen- za, della società tutta. 3. 2. 3. Un’innovazione introdotta dalla proposta è l’esten- sione dell’obbligo di licenza alle imprese che prestano servizio urbano, suburbano o regionale su rotaia. Resta a discrezione di ciascuno Stato membro o di ogni regione con responsabilità nel campo ferroviario e con rete propria, valutare se sia necessario o meno richiedere la licenza alle imprese che svolgono simili attività sul suo territorio. Nella prospettiva di un mercato sempre più liberalizzato, tale disposizione potreb- be essere utilizzata dagli Stati membri a loro vantaggio. 3. 3. Proposta di direttiva che sostituisce la Direttiva 95/19/CE relativa alla ripartizione delle capacità di infrastruttura ferrovi- aria e alla riscossione dei diritti per l’utilizzo di tale infrastrut- tura Gli utenti dei servizi 3. 3. 1. ferroviari, al momento di scegliere uno modo di trasporto, tengono conto di una serie di fattori. Particolare importanza rivestono la qualità e l’affidabili- tà del servizio prestato, ma anche il prezzo è un fattore decisivo. Specie nel caso del trasporto ferroviario, i canoni da pagare per l’utilizzo dell’infrastruttura incidono in misura considerevole sul prezzo finale del prodotto trasportato (trasla- zione dei costi). Tale meccanismo puo` creare degli incentivi al trasferimento del servizio di trasporto dalla strada alla rotaia. La proposta mira a definire il quadro per l’assegnazio- 3. 3. 2. ne della capacità, nonché per la determinazione dei canoni d’uso dell’infrastruttura. Il costo dell’infrastruttura incide note- volmente sul prezzo che l’utente è tenuto a pagare. Nella proposta di direttiva una parte del costo viene fatta dipendere anche dalle carenze infrastrutturali. Cio` potrebbe creare alcuni problemi nell’applicazione della direttiva se il gestore del- l’infrastruttura non dispone di alcun margine per le proprie decisioni o per le misure correttive che potrebbe prendere al fine di eliminare, per quanto possibile, i difetti di funzionamen- to del sistema. superiore per motivi di trasparenza. Analogamente, il gestore deve poter adottare politiche tariffarie basate su decisioni di ordine imprenditoriale e non su criteri rigidi e predeterminati. Essenziali sono la trasparenza e la parità di trattamento nei confronti di tutte le imprese che hanno diritto di accesso al mercato del trasporto ferroviario. Cio` non significa pero` che il gestore dell’infrastruttura non debba avere alcun margine per poter decidere in funzione delle condizioni che si riscontrano di volta in volta nella rete di infrastrutture che gestisce. 3. 3. 4. Il costo per l’utilizzo dell’infrastruttura ferroviaria dovrebbe essere determinato in base a metodi analoghi a quelli vigenti per gli altri modi di trasporto in concorrenza con la rotaia — in particolare la strada. Non è corretto procedere all’internalizzazione e, di conseguenza, alla tariffazione dei costi esterni del trasporto ferroviario quando per il trasporto su strada non vige lo stesso principio. D’altra parte, sono ben noti i problemi sia metodologici che politici che comporta una simile proposta. Più risaputo ancora è, pero` , che il trasporto su rotaia comporta costi esterni ben inferiori rispetto alla strada. Potremmo comunque considerare una internalizzazio- ne dei costi del trasporto ferroviario che tenga conto del suo impatto ambientale; ad esempio, ai treni progettati per essere più compatibili con l’ambiente potrebbero essere applicati canoni meno elevati rispetto a quelli, invece, che utilizzano tecnologie meno rispettose dell’ambiente (analogamente a quanto avviene nel trasporto su strada con le diverse tariffe delle eurovignette conformemente alla decisione del Consiglio «Trasporti» del 1o dicembre 1998). D’altra parte, bisognerebbe la evitare che la tariffazione dei costi marginali comporti desertificazione ferroviaria nelle zone rurali. 3. 3. 5. Sarebbe infine necessario chiarire a fondo il concetto e il ruolo del nuovo termine «richiedente autorizzato». L’intro- duzione di questa nuova categoria sul mercato del trasporto ferroviario non dovrà mettere in pericolo il buon funziona- mento del sistema. Secondo la proposta di direttiva «una persona o un’entità giuridica, con un interesse commerciale o di pubblico servizio ad acquisire capacità di infrastruttura per la prestazione di un servizio ferroviario avente i requisiti necessari per poter prenotare capacità e che intende riservare capacità sull’infrastruttura ferroviaria di cui si tratta» potrebbe acquisire delle capacità di infrastruttura ferroviaria. Pertanto tali «richiedenti autorizzati» potrebbero essere non soltanto imprese ferroviarie, ma anche chiunque sia in grado di organizzare una linea di trasporti: enti locali, comitati d’impre- sa di viaggi, spedizionieri… L’estensione di tale diritto agli spedizionieri desta notevole preoccupazione nel Comitato, poiché condurrebbe ad un mercato simile al mercato dei trasporti su strada, con gravi distorsioni della concorrenza. 4. Proposte di misure di accompagnamento 3. 3. 3. L’assegnazione delle capacità di infrastruttura ferrovi- aria alle imprese ferroviarie deve essere effettuata da un organo indipendente dalle imprese e dagli operatori che prestano servizi ferroviari (dato il sussistere di un conflitto di interessi in tali casi). Anche se l’organo in questione dovrà tenere contro degli obiettivi e delle regole degli enti e delle imprese nazionali e regionali europee, la sua politica e il suo funzionamento devono essere sottoposti al controllo di un’altra istanza 4. 1. Per una completa ristrutturazione del settore ferrovi- ario, al servizio della società intera, le norme proposte dovranno essere abbinate a determinate misure di accom- pagnamento, come: — C 57/44 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 29. 2. 2000 politica sociale a favore dei lavoratori del settore; definizione a livello nazionale e comunitario di misure di promozione di misure di carattere tecnico e istituzionale per le ferrovie come la garanzia di compatibilità tecnica e, ove possibile, di interoperabilità delle reti, potenziamento delle superstrade ferroviarie per il trasporto merci; determinazione delle condizioni e dei presupposti che consentono di derogare alle norme previste (aiuti di Stato, ecc. ) tenendo conto in particolare dell’obbligo di prestare un servizio di pubblica utilità; — — — chiara definizione del ruolo dello Stato in modo da garantire il funzionamento ottimale del sistema ferroviario, tanto sul piano del livello di competitività richiesto quanto su quello della funzione sociale svolta dalle ferrovie. «Proposta di direttiva del Consiglio che modifica la Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie» (). 5. Introduzione 5. 1. Sin dal principio degli anni ’90 l’Unione europea ha riconosciuto la necessità di adottare misure specifiche che dessero nuovo impulso alle ferrovie comunitarie al fine di garantire uno sviluppo equilibrato di tutti i modi di trasporto e, al tempo stesso, rallentare il calo costante della quota di mercato detenuta dalle ferrovie comunitarie. 5. 2. Ciononostante, per motivi al tempo stesso strutturali, economici e storici, i vari modi di trasporto hanno avuto un’evoluzione diversa all’interno dei singoli Stati membri dell’UE, fattore — questo — spesso considerato all’origine di forti distorsioni nella concorrenza tra i modi. Tra gli obiettivi politici — che costituiscono gli elementi più rilevanti della politica comune dei trasporti — figura lo sviluppo equilibrato di un sistema di trasporto che risponda ai bisogni reali e alle caratteristiche proprie della società europea, vale a dire le condizioni geografiche, economiche e politiche. 5. 3. D’altro canto si nota da parte dei cittadini europei una maggiore preoccupazione nei confronti dell’esigenza inderogabile di tutelare l’ambiente, garantendo al tempo stesso uno sviluppo economico sostenibile e duraturo in vista dell’integrazione europea. Altra fonte di preoccupazione tut- t’altro che trascurabile è la sicurezza dei modi di trasporto. Tali preoccupazioni possono essere tutte ridimensionate se si sviluppano le ferrovie garantendo al contempo una migliore ripartizione modale. Allo stesso tempo, ragionando in un’ottica di vantaggi econo- mici necessariamente a lungo termine, occorre sviluppare una politica di potenziamento di tutte le tratte ferroviarie, anche le minori (contrariamente alla politica di chiusura dei cosiddetti «rami secchi» in atto in molti Paesi). Infatti, solo garantendo al maggior numero possibile di poli i collegamenti ferroviari, sarà possibile ridurre il trasporto su gomma, con vantaggi sia economici sia ambientali. 5. 4. Il primo passo verso una rivitalizzazione delle ferrovie è industriali europei stato compiuto con l’introduzione della Direttiva 91/440/CEE relativa allo sviluppo delle ferrovie comunitarie. 6. La Direttiva 91/440/CEE 6. 1. La Direttiva 91/440/CEE intende essenzialmente creare le strutture fondamentali, in seno alle ferrovie comunitarie, atte a garantire un funzionamento del settore più trasparente e adeguato alle esigenze del mercato. La separazione contabile tra la gestione dell’infrastruttura e la prestazione dei servizi va vista in quest’ottica. 6. 2. Sempre nella prospettiva di un’apertura del mercato ferroviario, tradizionalmente protetto, l’articolo 10 della diret- tiva prevede una certa liberalizzazione dell’accesso a tale mercato in termini di transito. Si tratta di una liberalizzazione limitata in quanto è riservata alle associazioni internazionali di imprese ferroviarie che prestano servizi di trasporto internazio- nali, nonché alle imprese ferroviarie che effettuano trasporti combinati. 7. La proposta di modifica della Direttiva 91/440/CEE 7. 1. A quattro anni dall’entrata in vigore della direttiva, la Commissione europea ha formulato una proposta di modifica dell’articolo 10 il cui obiettivo è consentire l’accesso all’- infrastruttura ferroviaria a tutte le imprese che effettuano servizi di trasporto merci, servizi di trasporto combinato, nonché servizi di trasporto internazionale passeggeri. 7. 2. E` questa la tappa successiva nel processo di liberalizza- zione del mercato ferroviario, che pero` non ha ottenuto finora un consenso politico all’interno dei singoli Stati membri. 7. 3. Se è chiaro che la liberalizzazione del mercato ferrovi- ario puo` essere raggiunta solo per tappe, è altrettanto chiaro che, da qualche anno a questa parte, in assenza di una politica comune i mercati ferroviari dei singoli Stati membri presentano notevoli differenze in termini di liberalizzazione. 7. 4. La proposta di modificare l’articolo 10 della direttiva va indubbiamente verso una liberalizzazione più accentuata, politica assolutamente indicata ai fini di una ripresa del settore ferroviario. Resta tuttavia da stabilire quali siano le ricadute di queste misure politiche su alcuni Stati membri la cui situazione differisce rispetto ad altri. Non va trascurata, ad esempio, la funzione sociale svolta dalle ferrovie di alcuni paesi in termini di occupazione e di servizio pubblico. Occorre quindi attuare strategie atte a salvaguardare, al di là 29. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 57/45 degli interessi economici, la funzione sociale delle ferrovie. 7. 5. E` a questo punto che si pone il problema del momento più opportuno per introdurre queste misure politiche. Cio` puo` essere posto al centro di una discussione politica, dalla quale emerga poi un accordo. Prima di adottare misure irreversibili, sarebbe opportuno analizzare tutti i possibili scenari, soprattut- to in termini di scadenze realistiche ed accettabile. Del resto, qualunque misura politica dovrà mirare ad integrare al meglio tutte le regioni comunitarie, garantendo cosı` una coerenza socioeconomica estesa all’intera UE. 8. Conclusioni 8. 1. Per raggiungere un compromesso politico dalle basi solide è di grande utilità individuare un denominatore comune a tutti gli Stati membri. Nel caso del settore ferroviario, pur nella convinzione di essere sulla buona strada, è comunque indispensabile stabilire i tempi di attuazione, senza dimenticare le misure di accompagnamento, quale la contabilità tecnica delle ferrovie convenzionali, le politiche nazionali e comunita- rie per la tutela dell’occupazione nel settore, la promozione delle superstrade ferroviarie per le merci (le cosiddette «freight freeways»), le condizioni di applicazione delle deroghe, nel caso, ad esempio, degli aiuti di Stato, soprattutto al fine di garantire l’obbligo del servizio pubblico, ecc. Bruxelles, 18 novembre 1999. Il Presidente del Comitato delle regioni Manfred DAMMEYER () COM(95) 337 def. — 95-0205 COD ex (SYN)


eurovoc_concepts:
Russia
human rights
restriction of liberty
right to justice

formats: pdf print

text: 7. 7. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 189/237 Donnerstag, 18. November 1999 9. äußert seine uneingeschränkte Unterstützung des UN-Botschafters im Kosovo, Bernhard Kouchner, bei seinen Bemühungen um die unverzügliche Wiederherstellung einer rechtmäßigen Übergangsregierung, in der alle politischen Gruppen des Kosovo vertreten sein sollten, und fordert ihn $ nur für den Fall, daß kein lokaler Vertreter gefunden werden kann $ auf, einen UNMIK-Vertreter als Übergangs-Bürgermeister zu benennen; 10. ist der Auffassung, daß die Europäische Union die Bereitstellung von Mitteln zum Wiederaufbau im Kosovo überdenken sollte, falls sich die Menschenrechtssituation aller Bewohner dieser Provinz nicht wesentlich verbessert; 11. fordert die Kommission und die Task Force für den Wiederaufbau auf, neben der humanitären Hilfe Wiederaufbauprojekte in den Gemeinden vorrangig zu behandeln, die versuchen, ein Klima der Zusam- menarbeit zwischen den verschiedenen ethnischen Gruppen zu begünstigen, das gegen Vertreibungen gerichtet ist und Gewaltakte verhindert; äußert seine Solidarität mit allen Vertretern internationaler Organisationen und NRO, die sich aktiv 12. am Wiederaufbau des Kosovo unter häufig schwierigen und gefährlichen Umständen beteiligen; beauftragt seine Präsidentin, diese Entschließung dem Rat, der Kommission, der OSZE, der KFOR 13. sowie dem Generalsekretär der UN zu übermitteln. 10. Menschenrechte: Der Fall Alexander Nikitin B5-0290, 0291, 0295 und 0302/1999 Entschließung des Europäischen Parlaments zu dem bevorstehenden Prozeß gegen Alexander Nikitin Das Europäische Parlament, $ unter Hinweis auf seine Entschließungen vom 16. November 1995 (1), 15. Februar 1996 (2) und 18. September 1996 (3) zur Verfolgung der Bellona-Stifung, der Verhaftung von Alexander Nikitin und dem Fall Alexander Nikitin, $ unter Hinweis auf die Europäische Menschrechtskonvention und die russische Verfassung, insbe- sondere deren Artikel 15 Absatz 3, Artikel 54 und Artikel 123 Absatz 3, A. B. erfreut darüber, daß der Fall Alexander Nikitin vor einem Zivilrichter beim Amtsgericht St. Petersburg verhandelt wird, im Wissen um die Bedeutung dieses Falls für die Entwicklung der Rechtsstaatlichkeit im neuen demokratischen Rußland, C. in der Erwägung, daß Alexander Nikitin die Stadt immer noch nicht verlassen darf, D. E. in der Erwägung, daß Alexander Nikitin zum achten Male des Hochverrats angeklagt ist, und daß ihm die neuerliche Anklageschrift vor dem Prozeß nicht zugänglich gemacht wurde, in der Erwägung, daß Alexander Nikitin am 26. für Menschenrechte Beschwerde eingelegt hat, um zu erreichen, daß seine in der Europäischen Menschen- rechtskonvention verankerten Rechte nicht länger mißachtet werden, Juli 1999 beim Europäischen Gerichtshof 1. fordert die russischen Behörden auf, Alexander Nikitin ein faires und öffentliches Verfahren zu garantieren, das sich auf die Grundsätze der Europäischen Menschenrechtskonvention und die russische Verfassung stützt; fordert die russischen Behörden auf, Alexander Nikitin uneingeschränkten Zugang zu der Anklage- 2. schrift und zu den Rechtsgrundlagen der gegen ihn erhobenen Vorwürfe zu verschaffen; (1) ABl. C 323 vom 4. 12. 1995, S. 112. (2) ABl. C 65 vom 4. 3. 1996, S. 162. (3) ABl. C 320 vom 28. 10. 1996, S. 196. C 189/238 Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften DE 7. 7. 2000 Donnerstag, 18. November 1999 fordert die russischen Behörden auf, die Anklage gegen Alexander Nikitin, die sich auf rückwirkend 3. geltende Geheimerlasse stützen, fallen zu lassen; beauftragt seine Präsidentin, diese Entschließung der Kommission, dem Rat, der Regierung Rußlands, 4. dem Europarat und der Bellona-Stiftung zu übermitteln. 11. Burundi B5-0267, 0285, 0293, und 0301/1999 Entschließung des Europäischen Parlaments zur Lage in Burundi Das Europäische Parlament, $ unter Hinweis auf seine früheren Entschließungen zur Lage in Burundi, A. B. C. D. E. F. in der Erwägung, daß ein interner Konflikt seit 1993 in Burundi wütet, bei dem mehr als 200 000 Menschen getötet und mehr als 800 000 Menschen vertrieben wurden, von denen die Mehrheit Hunger und Krankheit ausgesetzt ist, in der Erwägung, daß der Konflikt im Mai 1999 eine neue Phase erreicht hat, als die verschiedenen Milizen ihre militärischen Aktivitäten in mehreren Teilen des Landes wie auch in der Hauptstadt Bujumbura verstärkten, worauf die Armee mit Räumungsaktionen und einer weiteren Umsiedlung von Menschen in die sogenannten Schutzcamps in einem umstrittenen Versuch, die Zivilbevölkerung von den Rebellen zu trennen, reagierte, schockiert über das jüngste Massaker an zahlreichen Zivilisten in Bujumbura sowie über die Ermor- dung von neun Menschen, darunter ein Vertreter von UNICEF und ein Vertreter der PAM (Pan- afrikanische Bewegung) in Rutana, der südöstlichen Provinz Burundis, in der Erwägung, daß der UN-Sonderberichterstatter am 25. Oktober 1999 auf die aktuelle Menschenrechtskatastrophe in Burundi hinwies, die auf massive willkürliche Hinrichtungen, die von beiden Seiten, den Milizen und Teilen der Armee, durchgeführt werden, illegale Verhaftungen, Folter und unannehmbare Haftbedingungen zurückzuführen ist, für Menschenrechte in Burundi in der Erwägung, daß die Notwendigkeit, Stabilität in der Region herzustellen, auf Gerechtigkeit und der Verfolgung der für die ethnischen Gewalttaten Verantwortlichen beruhen muß, in der Erwägung, daß Friedensgespräche über Burundi im Nachbarland Tansania fortgesetzt wurden, jedoch es bisher nicht vermocht haben, eine umfassende Vereinbarung zu erzielen, G. besorgt angesichts der Schwierigkeiten, die vor allem auf den Mangel an Sicherheit zurückzuführen sind, auf den die meisten humanitären Organisationen stoßen, um der notleidenden Zivilbevölkerung zu Hilfe zu eilen, verurteilt nachdrücklich die gegen die Zivilbevölkerung begangenen Gewalttaten sowie die Ermor- in 1. dung von neun Menschen, darunter ein Vertreter von UNICEF und ein Verantwortlicher der PAM, Rutana, der südöstlichen Provinz Burundis; fordert eine unabhängige Untersuchung der Ermordung der Mitarbeiter der UN-Hilfsorganisationen 2. und burundischer Zivilisten in dem Flüchtlingscamp in Südburundi; 3. fordert die burundischen Behörden dringend auf, geeignete Maßnahmen für die Sicherheit der Be- völkerung zu ergreifen und den Richtlinien des UN-Sonderberichterstatters nachzukommen, um die erschreckende Menschenrechtslage in dem Land zu verbessern; 4. fordert alle Konfliktparteien auf, sich an dem Friedensprozeß zu beteiligen und ihn zu vollenden, so daß die Europäische Union zusammen mit anderen internationalen Organisationen bei der Schaffung von Frieden und Stabilität in Burundi aktiv tätig werden kann;


title: Verordnung (EG) Nr. 2451/1999 der Kommission vom 18. November 1999 zur Festsetzung der Höchsterstattung bei der Ausfuhr von Hafer im Rahmen der Ausschreibung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1897/1999

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
oats

text: L 298/12 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 19. 11. 1999 VERORDNUNG (EG) Nr. 2451/1999 DER KOMMISSION vom 18. November 1999 zur Festsetzung der Höchsterstattung bei der Ausfuhr von Hafer im Rahmen der Ausschreibung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1897/1999 DIE KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN — gestützt auf den Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft, gestützt auf die Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 des Rates vom 30. Juni 1992 über die gemeinsame Marktorganisation für Getreide (1), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 1253/1999 (2), gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 1501/95 der Kommission vom 29. Juni 1995 mit Durchführungsbestimmungen zur Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 des Rates hinsichtlich der Gewährung von Ausfuhrerstattungen und zur Festlegung der bei Störungen im Getreidesektor zu treffenden Maßnahmen (3), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2513/98 (4), gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 1897/1999 der Kommis- sion vom 2. September 1999 über eine besondere Interven- tionsmaßnahme für Getreide in Finnland und Schweden (5), geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2096/1999 (6), insbe- sondere auf Artikel 8, in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) Eine Ausschreibung der Erstattung für die Ausfuhr aus Finnland und Schweden von in diesen beiden Ländern erzeugtem Hafer nach allen Drittländern wurde durch die Verordnung (EG) Nr. 1897/1999 eröffnet. Nach Artikel 8 der Verordnung (EG) Nr. 1897/1999 kann die Kommission auf der Grundlage der einge- reichten Angebote nach dem Verfahren des Artikels 23 der Verordnung (EWG) Nr. 1766/92 beschließen, unter Berücksichtigung der Kriterien nach Artikel 1 der Verordnung (EG) Nr. 1501/95 eine Höchstausfuhrerstat- tung festzusetzen. In einem solchen Fall wird der Zuschlag jedem Bieter erteilt, dessen Angebot der Höchstausfuhrerstattung entspricht oder darunter liegt. (3) (4) Die Anwendung der vorgenannten Kriterien auf die derzeitige Marktlage bei der betreffenden Getreideart führt zur Festsetzung einer Höchstausfuhrerstattung in Höhe des in Artikel 1 genannten Betrages. Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Verwaltungsaus- schusses für Getreide — HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN: Artikel 1 Die Höchsterstattung bei der Ausfuhr von Hafer wird für die vom 12. bis zum 18. November 1999 im Rahmen der Ausschreibung gemäß der Verordnung (EG) Nr. 1897/1999 eingereichten Angebote auf 59,96 EUR/t festgesetzt. Artikel 2 Diese Verordnung tritt am 19. November 1999 in Kraft. Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitglied- staat. Brüssel, den 18. November 1999 Für die Kommission Franz FISCHLER Mitglied der Kommission (1) ABl. L 181 vom 1. 7. 1992, S. 21. (2) ABl. L 160 vom 26. 6. 1999, S. 18. (3) ABl. L 147 vom 30. 6. 1995, S. 7. (4) ABl. L 313 vom 21. 11. 1998, S. 16. (5) ABl. L 233 vom 3. 9. 1999, S. 10. (6) ABl. L 257 vom 2. 10. 1999, S. 4


eurovoc_concepts:
Burundi
civilian victim
ethnic conflict
forced migration
political situation

text: C 189/238 Diario Oficial de las Comunidades Europeas ES 7. 7. 2000 Jueves, 18 de noviembre de 1999 Pide a las autoridades rusas que retiren los cargos contra Alexandr Nikitin, basados en decretos 3. retroactivos secretos; Encarga a su Presidenta que transmita la presente resolución a la Comisión, al Consejo, al Gobierno 4. de Rusia, al Consejo de Europa y a la Fundación Bellona. 11. Burundi B5-0267, 0285, 0293 y 0301/1999 Resolución del Parlamento Europeo sobre la situación en Burundi El Parlamento Europeo, & Recordando sus anteriores resoluciones sobre la situación en Burundi, A. Considerando que un conflicto interno ha estado sacudiendo Burundi desde 1993, en el que han fallecido más de 200 000 personas y otras 800 000 han sido desplazadas, de las cuales la mayoría sufre hambre y enfermedades, B. Considerando que el conflicto entró en una nueva fase en mayo de 1999 cuando los distintos grupos de milicias intensificaron sus acciones militares en diferentes regiones del país y también en la capital, Bujumbura, a lo que el Ejército respondió con una serie de operaciones de limpieza y nuevos reagru- pamientos de personas en los llamados campamentos protegidos en un intento controvertido de sepa- rar a la población civil de los rebeldes, C. Consternado por la reciente masacre de numerosos civiles en Bujumbura, así como por el asesinato de nueve personas, entre ellas un representante de la UNICEF y un responsable del PMA en Rutana, en la provincia situada en el sudeste de Burundi, D. Considerando que el 25 de octubre de 1999 el ponente especial de las Naciones Unidas sobre los derechos humanos en Burundi hizo hincapié en el desastre que se registra en este país en relación con los derechos humanos como consecuencia de las ejecuciones arbitrarias masivas a cargo tanto de las milicias como de sectores del Ejército, de los arrestos ilegales, de la tortura y de unas condicio- nes de encarcelamiento inaceptables, E. Considerando que la necesidad de estabilizar la región debe basarse en la justicia y en la persecución de los responsables de la violencia étnica, F. Considerando que en Tanzania se han venido celebrando conversaciones de paz sobre Burundi, pero que hasta la fecha no han desembocado en un acuerdo global, G. Preocupado por las dificultades a las que deben hacer frente la mayor parte de las organizaciones humanitarias para ayudar a la población civil en dificultades, provocadas, en particular, por la falta de seguridad, Condena firmemente la violencia ejercida contra la población civil así como el asesinato de nueve 1. personas, entre las que figuran un representante de la UNICEF y un responsable del PMA en Rutana; Solicita que se celebre una investigación independiente sobre el asesinato de los colaboradores de las 2. Naciones Unidas y de ciudadanos de Burundi en el campo de refugiados situado en el sur de este país; 3. Insta a las autoridades de Burundi a que adopten las medidas necesarias para garantizar la seguridad a la población y el cumplimiento de las directrices fijadas por el ponente especial de las Naciones Unidas para mejorar la horrible situación que se registra en este país en materia de derechos humanos; 4. Pide a todas las partes implicadas en el conflicto que participen y concluyan el proceso de paz de modo que la UE pueda contribuir activamente, conjuntamente con otras agencias internacionales, a conse- guir la paz y la estabilidad en Burundi; 7. 7. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 189/239 Jueves, 18 de noviembre de 1999 5. Solicita a todas las partes beligerantes que respeten los derechos humanos más elementales y, en particular, que permitan a las organizaciones humanitarias el acceso directo y libre a los refugiados y a las personas desplazadas; Pide al Gobierno de Burundi que permita el despliegue de observadores militares de las Naciones 6. Unidas y/o de la OUA para proteger a los miembros de las organizaciones internacionales de ayuda, así como la ejecución de la ayuda humanitaria; Reafirma la importancia de la celebración, bajo los auspicios de las Naciones Unidas y de la OUA, de 7. una conferencia internacional sobre la paz, la seguridad, y la estabilidad en la región de los Grandes Lagos en la que participen todos los gobiernos de la región; 8. Insiste en que los países vecinos sigan prestando apoyo al proceso de paz en Burundi garantizando que sus territorios no se utilizarán bajo ningún concepto para amenazar la seguridad del pueblo de Burundi; 9. Reitera su solicitud de que se decrete un embargo internacional sobre las exportaciones de armas y municiones dirigidas a Burundi y la región de los Grandes Lagos en su conjunto, y pide al Consejo y a los Estados miembros que respeten sus compromisos en lo que respecta a las exportaciones de armas desti- nadas a la región, la prevención de su comercialización ilegal, y del contrabando que sirve para financiar ésta última; Hace un llamamiento a la comunidad internacional y a la UE, en particular, para que aumente su 10. ayuda humanitaria destinada a las personas en peligro, a los desplazados y a los refugiados de Burundi; 11. Encarga a su Presidenta que transmita la presente resolución a la Comisión, al Consejo, a los Gobiernos de los Estados miembros de Burundi, de Uganda, de la República Democrática del Congo y de Tanzania, así como a las Naciones Unidas, al PMA, a la UNICEF y a la OUA. 12. Rwanda B5-0276, 0294 y 0300/1999 Resolución del Parlamento Europeo sobre la situación en la región de los Grandes Lagos, con especial referencia a Rwanda El Parlamento Europeo, & Recordando sus anteriores resoluciones sobre la situación en Rwanda, A. Considerando que el 3 de noviembre de 1999 el tribunal de apelación del Tribunal Penal Internacional para Rwanda decidió poner en libertad al Sr. Jean Bosco Barayagwiza debido a un tecnicismo jurídico, a pesar de que sobre él pesaba la acusación de seis crímenes relacionados con el genocidio, B. Considerando que Jean Bosco Barayagwiza era uno de los principales responsables de una emisora de radio que incitó abiertamente al asesinato de tutsis y hutus moderados en el país, C. Considerando la decisión que, en consecuencia, tomó el Gobierno de Kigali, de suspender su coopera- ción con el TPI de Arusha y de retrasar sine diela visita al país del fiscal del TPI, Sra. Carla del Ponte, D. Considerando que la suspensión de la cooperación de Rwanda tendrá graves consecuencias para que el Tribunal pueda realizar los juicios, ya que la mayor parte de los testigos provienen de Rwanda, E. Considerando que la labor del TPII se ha caracterizado en general por retrasos excesivos e investiga- ciones y procedimientos extremadamente lentos, debido, entre otras cosas, a la grave falta de fiscales y jueces, lo que ha ocasionado que el Tribunal sólo haya llevado a cabo cuatro juicios desde su estable- cimiento hace cinco años, F. Convencido de que es necesario que el Tribunal Penal Internacional ponga de manifiesto la verdad sobre el genocidio ocurrido en Rwanda en 1994, y pueda hacer comparecer ante la justicia a los inspiradores y a los responsables de las masacres, para poner fin a la impunidad reinante,


title: Kommissionens förordning (EG) nr 2450/1999 av den 18 november 1999 om fastställande av det högsta exportbidraget för vete inom ramen för den anbudsinfordran som avses i förordning (EG) nr 1707/1999

eurovoc_concepts:
award of contract
common wheat
export refund

text: 19. 11. 1999 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 298/11 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2450/1999 av den 18 november 1999 om fastställande av det högsta exportbidraget för vete inom ramen för den anbudsinfordran som avses i förordning (EG) nr 1707/1999 EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av mark- naden för spannmål (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1253/1999 (2), med beaktande av kommissionens förordning (EG) nr 1501/95 av den 29 juni 1995 om vissa tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 1766/92 vad avser beviljande av exportbidrag och de åtgärder som skall vidtas vid störningar inom spannmålssektorn (3), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2513/98 (4), särskilt artikel 4 i denna, och av följande skäl: 1. 2. En anbudsinfordran för bidrag och/eller avgift för export av vete till alla tredje länder har inletts genom kommis- sionens förordning (EG) nr 1707/1999 (5), ändrad genom förordning (EG) nr 2011/1999 (6). I artikel 7 i förordning (EG) nr 1501/95 föreskrivs att kommissionen på grundval av de meddelade anbuden och i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 23 i förordning (EEG) nr 1766/92, kan besluta att fast- ställa ett högsta exportbidrag, varvid hänsyn tas till de kriterier som avses i artikel 1 i förordning (EG) nr 1501/ 95. I detta fall tilldelas kontraktet den eller de anbudsgi- vare vars anbud är på samma nivå eller lägre än det högsta bidraget, samt den eller de anbudsgivare vars anbud avser en exportavgift. Tillämpningen av ovannämnda kriterier på det nuva- rande marknadsläget för ifrågavarande spannmål medför att det högsta exportbidraget fastställs till det belopp som anges i artikel 1. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- från Förvaltningskommittén för liga med yttrandet spannmål. 3. 4. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 För de anbud som meddelats från och med den 12 till och med den 18 november 1999 inom ramen för den anbudsinfordran förordning (EG) nr 1707/1999 är det högsta som avses i exportbidraget för vete fastställt till 39,29 EUR/t. Denna förordning träder i kraft den 19 november 1999. Artikel 2 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 18 november 1999. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 160, 26. 6. 1999, s. 18. (3) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 7. (4) EGT L 313, 21. 11. 1998, s. 16. (5) EGT L 201, 31. 7. 1999, s. 55. (6) EGT L 248, 21. 9. 1999, s. 23