title: Κανονισμός (ΕΚ) αριθ. 2702/1999 του Συμβουλίου, της 14ης Δεκεμβρίου 1999, σχετικά με ενέργειες ενημέρωσης και προώθησης για τα γεωργικά προϊόντα στις τρίτες χώρες

eurovoc_concepts:
agricultural product
consumer information
foodstuff
sales promotion
third country

formats: fmx4 html pdf print xhtml

text: 21. 12. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 327/7 ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 2702/1999 ΤΟΥ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟΥ της 14ης ∆εκεµβρίου 1999 σχετικά µε ενέργειες ενηµέρωσης και προώθησης για τα γεωργικά προϊόντα στις τρίτες χώρες ΤΟ ΣΥΜΒΟΥΛΙΟ ΤΗΣ ΕΥΡΩΠΑΪΚΗΣ ΕΝΩΣΗΣ, Έχοντας υπόψη: τη συνθήκη για την ίδρυση της Ευρωπαϊκής Κοινότητας, και ιδίως το άρθρο 37, την πρόταση της Επιτροπής (1), τη γνώµη του Ευρωπαϊκού Κοινοβουλίου (2), τη γνώµη της Οικονοµικής και Κοινωνικής Επιτροπής (3), Εκτιµώντας τα εξής: (1) (2) (3) (4) (5) δυνάµει των ισχυουσών ρυθµίσεων, η Κοινότητα δύναται να υλοποιήσει µέτρα προώθησης στις τρίτες χώρες για περιορι- σµένο αριθµό γεωργικών προϊόντων· τα µέχρι σήµερα αποτε- λέσµατα είναι ιδιαίτερα ενθαρρυντικά· λαµβάνοντας υπόψη την αποκτηθείσα πείρα, τις προοπτικές εξέλιξης των αγορών, τόσο εντός όσο και εκτός της Κοι- νότητας, καθώς και το νέο πλαίσιο των διεθνών συναλ- λαγών, ενδείκνυται η χάραξη συνολικής και ορθολογικής πολιτικής για την ενηµέρωση και την προώθηση όσον αφορά τις αγορές τρίτων χωρών· η εν λόγω πολιτική δύναται να συµπληρώσει και να ενισχύ- σει αποτελεσµατικά τις ενέργειες που πραγµατοποιούνται από τα κράτη µέλη, προωθώντας ιδίως την εικόνα των κοινοτικών προϊόντων στις διεθνείς αγορές, ιδιαίτερα από άποψη ποιότητας και ασφάλειας των τροφίµων· η εν λόγω δραστηριότητα, συµβάλλοντας στο άνοιγµα νέων εµπορικών διεξόδων, ενδέχεται επίσης να έχει πολλαπλασιαστικό αποτέ- λεσµα σε σχέση µε τις εθνικές ή ιδιωτικές πρωτοβουλίες· θα πρέπει να καθοριστούν τα κριτήρια επιλογής των συγκε- κριµένων προϊόντων και αγορών· ωστόσο, τα προϊόντα που δικαιούνται επιστροφών κατά την εξαγωγή δεν αποκλείονται από το σύστηµα· κατά γενικό κανόνα είναι σκόπιµο να επιβαρύνεται η Κοι- νότητα µε µέρος µόνον της χρηµατοδότησης των ενεργειών, έτσι ώστε να αντιµετωπίζονται αυτές υπεύθυνα από τις προ- τείνουσες οργανώσεις καθώς και από τα ενδιαφερόµενα (1) ΕΕ C 32 της 6. 2. 1999, σ. 12. (2) ΕΕ C 219 της 30. 7. 1999. (3) ΕΕ C 169 της 16. 6. 1999, σ. 8. (6) (7) (8) (9) (10) κράτη µέλη· εντούτοις, σε εξαιρετικές περιπτώσεις, µπορεί να κριθεί σκόπιµο να µην ζητηθεί η χρηµατοδοτική συµµε- τοχή του ενδιαφεροµένου κράτους µέλους· στον τοµέα της υλοποίησης των ενεργειών θα πρέπει να προβλεφθεί η ανάθεσή τους, από την Επιτροπή των Ευρω- παϊκών Κοινοτήτων και µε τις ενδεδειγµένες διαδικασίες, σε οργανισµούς που διαθέτουν την απαραίτητη δοµή και δυνα- τότητα· µε βάση την αποκτηθείσα πείρα και τα αποτελέσµατα που απέφερε η δραστηριότητα εµπορικής προώθησης την οποία εξετέλεσε το ∆ιεθνές Ελαιουργικό Συµβούλιο, είναι εν τού- τοις σκόπιµο να προβλεφθεί η δυνατότητα να εξακολουθή- σει η Κοινότητα να αναθέτει σε αυτό την υλοποίηση ενερ- γειών στον τοµέα των αρµοδιοτήτων του· είναι επίσης σκό- πιµο να υπάρχει η δυνατότητα να ζητηθεί η συνδροµή αναλόγων διεθνών οργανώσεων που υφίστανται για άλλα προϊόντα· για να ελεγχθούν η ορθή εκτέλεση των προγµαµµάτων καθώς και οι επιπτώσεις των ενεργειών, θα πρέπει να προ- βλεφθεί µια αποτελεσµατική παρακολούθηση από την Επι- τροπή και τα κράτη µέλη, καθώς και η αξιολόγηση των αποτελεσµάτων από ανεξάρτητο οργανισµό· πρέπει συνεπώς να τροποποιηθούν οι κανονισµοί (ΕΟΚ) αριθ. 136/66 (4), (ΕΟΚ) αριθ. 1308/70 (5) και (ΕΚ) αριθ. 2275/96 (6)· τα αναγκαία για την εφαρµογή του κανονισµού αυτού µέτρα εγκρίνονται βάσει της απόφασης 1999/468/ΕΚ του Συµ- βουλίου της 28ης Ιουνίου 1999, για τον καθορισµό των όρων άσκησης των εκτελεστικών αρµοδιοτήτων που ανατίθε- νται στην Επιτροπή (7) και είναι σκόπιµο να εγκριθούν µε τη διαδικασία διαχείρισης που προβλέπεται στο άρθρο 4 της εν λόγω απόφασης. Στη συνάρτηση αυτή, οι οικείες διαχειρι- στικές επιτροπές ενεργούν από κοινού, ΕΞΕ∆ΩΣΕ ΤΟΝ ΠΑΡΟΝΤΑ ΚΑΝΟΝΙΣΜΟ: Άρθρο 1 1. Η Κοινότητα δύναται να χρηµατοδοτήσει, εν όλω ή εν µέρει, ενέργειες ενηµέρωσης και προώθησης για τα γεωργικά προϊόντα και τα προϊόντα διατροφής σε τρίτες χώρες. Οι ενέργειες που αναφέρονται στην παράγραφο 1 δεν πρέπει 2. να συναρτώνται µε εµπορικά σήµατα, ούτε να ευνοούν τα προϊόντα που προέρχονται από ένα συγκεκριµένο κράτος µέλος. (4) Κανονισµός αριθ. 136/66/ΕΟΚ του Συµβουλίου, της 22ας Σεπτεµβρίου 1966, περί δηµιουργίας κοινής οργανώσεως αγοράς στον τοµέα των λιπαρών ουσιών (ΕΕ L 172 της 30. 9. 1966, σ. 3025). Κανονισµός όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1638/98 (ΕΕ L 210 της 28. 7. 1998, σ. 32). (5) Κανονισµός (ΕΟΚ) αριθ. 1308/70 του Συµβουλίου, της 29ης Ιουνίου 1970, περί κοινής οργανώσεως αγοράς στον τοµέα του λίνου και της καννάβεως (ΕΕ L 146 της 4. 7. 1970, σ. 1). Κανονισµός όπως τροποπο- ήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 3290/94 (ΕΕ L 349 της 31. 12. 1994, σ. 105). (6) Κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 2275/96 του Συµβουλίου, της 22ας Νοεµβρίου 1996, για τη θέσπιση ειδικών µέτρων στον τοµέα των ζώντων φυτών και των προϊόντων ανθοκοµίας (ΕΕ L 308 της 29. 11. 1996, σ. 7). (7) ΕΕ L 184 της 17. 7. 1999, σ. 23. L 327/8 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 21. 12. 1999 Άρθρο 2 Οµάδα «Προώθηση των γεωργικών προϊόντων» της Συµβουλευτικής Επιτροπής «Ποιότητα και υγιεινή της γεωργικής παραγωγής». Οι ενέργειες που αναφέρονται στο άρθρο 1 είναι οι ακόλουθες: α) ενέργειες δηµοσίων σχέσεων, προώθησης και διαφήµισης, ιδίως για να δοθεί έµφαση στα πλεονεκτήµατα που παρουσιάζουν κοινοτικά προϊόντα, κυρίως από άποψη ποιότητας, υγιεινής, ασφάλειας επισήµανσης, συνθηκών διαβίωσης των ζώων και προστασίας του περιβάλλο- ντος, τροφίµων, θρεπτικής αξίας, των β) συµµετοχή σε εκδηλώσεις, εµποροπανηγύρεις και εκθέσεις µε διεθνή απήχηση, ιδίως µε τη δηµιουργία περιπτέρων της Κοι- νότητας, γ) ενέργειες ενηµέρωσης ιδίως για το κοινοτικό σύστηµα των προστατευοµένων ονοµασιών παραγωγής (ΠΟΠ), των προστα- τευοµένων γεωγραφικών ενδείξεων (ΠΓΕ), των εγγυηµένων παραδοσιακών προϊόντων (ΕΠΠ) καθώς και της παραγωγής µε βιολογικές µεθόδους, δ) ενέργειες ενηµέρωσης σχετικά µε το κοινοτικό σύστηµα των οίνων ποιότητας που παράγονται εντός καθορισµένης περιοχής (VQPRD), των επιτραπέζιων οίνων και των οινοπνευµατωδών ποτών µε γεωγραφική ένδειξη, ε) έρευνες νέων αγορών, αναγκαίες για τη διεύρυνση των εµπο- ρικών διεξόδων, στ) εµπορικές αποστολές υψηλού επιπέδου, ζ) µελέτες αξιολόγησης των αποτελεσµάτων των ενεργειών προ- ώθησης και ενηµέρωσης. Άρθρο 3 Τα προϊόντα που δύνανται να αποτελέσουν αντικείµενο των ενερ- ιδίως τα ακόλουθα: γειών που αναφέρονται στο άρθρο 1 είναι α) προϊόντα που προορίζονται για άµεση κατανάλωση ή για µετα- ποίηση, για τα οποία υπάρχουν δυνατότητες εξαγωγής ή δυνα- τότητες νέων εµπορικών διεξόδων στις τρίτες χώρες, ιδίως χωρίς τη χορήγηση επιστροφών, Άρθρο 6 Σε περίπτωση που αποφασιστούν ενέργειες, ιδίως στον τοµέα του ελαιολάδου και των επιτραπέζιων ελιών, η Κοινότητα δύναται να προβεί στην υλοποίηση των εν λόγω ενεργειών µέσω του ∆ιεθνούς Ελαιουργικού Συµβουλίου. Για τους λοιπούς τοµείς, η Κοινότητα δύναται να ζητήσει τη συνδροµή διεθνών οργανώσεων που παρέχουν τις ανάλογες εγγυή- σεις. Άρθρο 7 1. Για την υλοποίηση των ενεργειών που αναφέρονται στο άρθρο 2, στοιχεία α), β), δ) και ε), και µε την επιφύλαξη του άρθρου 6, η (οι) αντιπροσωπευτική(-ές) επαγγελµατική(-ές) ή διε- παγγελµατική(-ές) οργάνωση(-νώσεις) του ή των συγκεκριµένων τοµέων, καταρτίζουν προγράµµατα προώθησης και ενηµέρωσης, µέγιστης διάρκειας τριών ετών και προτείνουν τον οργανισµό που µπορεί να επιφορτισθεί µε την εκτέλεση των προγραµµάτων. Μετά από συµφωνία για το (τα) πρόγραµµα(-άµµατα) και τον (τους) προτεινόµενο(-ους) οργανισµό(-ούς) που θα αναλάβουν την εκτέ- λεση, το ή τα ενδιαφερόµενα κράτη µέλη, µε την επιφύλαξη του άρθρου 9, παράγραφος 3, δεύτερο εδάφιο, αναλαµβάνουν την υποχρέωση να συµµετάσχουν στη χρηµατοδότηση αυτών των προ- γραµµάτων και τα υποβάλλουν στην Επιτροπή. Η Επιτροπή εγκρίνει τα προγράµµατα αυτά καθώς και τον ή τους οργανισµούς που θα αναλάβουν την εκτέλεση, σύµφωνα µε τη διαδικασία του άρθρου 11, δίνοντας προτίµηση στα προγράµµατα που έχουν υποβληθεί από οργανώσεις που καλύπτουν πλείονα κράτη µέλη. Πριν από την έγκριση των προγραµµάτων, η Επιτροπή δύναται να ζητήσει τη γνώµη της Μόνιµης Οµάδας «Προώθηση των γεωργικών προϊόντων» της Συµβουλευτικής Επιτροπής «Ποιότητα και υγιεινή της γεωργικής παραγωγής». 2. Όσον αφορά τις ενέργειες α) που αναφέρονται στο άρθρο 2, στοιχεία γ) και στ), καθώς και σε περίπτωση εφαρµογής του άρθρου 9, παράγραφος 1, δεύτερο εδάφιο, εκείνες που αναφέρονται στα στοιχεία β) και ε), ή β) που υλοποιούνται µέσω διεθνούς οργάνωσης που αναφέρεται β) παραδοσιακά προϊόντα ή προϊόντα ποιότητας µε ύψηλή προ- στο άρθρο 6, στιθέµενη αξία. Άρθρο 4 Για την επιλογή των τρίτων χωρών στις οποίες θα υλοποιηθούν οι ενέργειες που αναφέρονται στο άρθρο 1, λαµβάνονται υπόψη οι αγορές των χυµών µε πραγµατική ή δυνητική ζήτηση. Άρθρο 5 1. Κάθε δύο έτη, η Επιτροπή καθορίζει, σύµφωνα µε τη διαδικα- σία που προβλέπεται στο άρθρο 11, τον κατάλογο των προϊόντων και των αγορών που αναφέρονται αντίστοιχα στα άρθρα 3 και 4. Στο µεταξύ ωστόσο, σε περίπτωση ανάγκης, ο κατάλογος αυτός δύναται να τροποποιηθεί. 2. Πριν από την κατάρτιση του καταλόγου που αναφέρεται στην παράγραφο 1, η Επιτροπή δύναται να συµβουλευθεί την Μόνιµη αποφασίζονται από την Επιτροπή µετά από ενηµέρωση της διαχειρι- στικής επιτροπής των συγκεκριµένων τοµέων ή, ενδεχοµένως, της κανονιστικής επιτροπής που αναφέρεται στους κανονισµούς (ΕΟΚ) αριθ. 2092/91 (1), (ΕΟΚ) αριθ. 2081/92 (2) και (ΕΟΚ) αριθ. 2082/ 92 (3). Πριν από τη λήψη απόφασης, η Επιτροπή δύναται να συµβουλευθεί τη Μόνιµη Οµάδα «Προώθηση των γεωργικών προϊόντων» που αναφέρεται στην παράγραφο 1. (1) Κανονισµός (ΕΟΚ) αριθ. 2092/91 του Συµβουλίου, της 24ης Ιουνίου 1991, περί του βιολογικού τρόπου παραγωγής γεωργικών προϊόντων και των σχετικών ενδείξεων στα γεωργικά προϊόντα και στα είδη διατροφής (ΕΕ L 198 της 22. 7. 1991, σ. 1). Κανονισµός όπως τροποποιήθηκε, τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1804/1999 (ΕΕ L 262 της 8. 10. 1999, σ. 23). (2) Κανονισµός (ΕΟΚ) αριθ. 2081/92 του Συµβουλίου, της 14ης Ιουλίου 1992, για την προστασία των γεωγραφικών ενδείξεων και των ονοµα- σιών προέλευσης των γεωργικών προϊόντων και των τροφίµων (ΕΕ L 208 της 24. 7. 1992, σ. 1). Κανονισµός όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 1068/97 της Επιτροπής (ΕΕ L 156 της 13. 6. 1997, σ. 10). (3) Κανονισµός (ΕΟΚ) αριθ. 2082/92 του Συµβουλίου, της 14ης Ιουλίου 1992, για τις βεβαιώσεις ιδιοτυπίας των γεωργικών προϊόντων και των τροφίµων (ΕΕ L 208 της 24. 7. 1992, σ. 9). Κανονισµός που τροποποι- ήθηκε τελευταία από την Πράξη προσχώρησης του 1994. 21. 12. 1999 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων L 327/9 Άρθρο 8 Η Επιτροπή επιλέγει, µε τη διαδικασία ανοιχτού διαγωνισµού 1. ή διαγωνισµού περιορισµένης συµµετοχής: — τον ή τους ενδεχόµενους τεχνικούς εµπειρογνώµονες για την αξιολόγηση των προτεινόµενων προγραµµάτων καθώς των προ- τεινόµενων οργανισµών στους οποίους θα ανατεθεί η εκτέλεση, — τον ή τους οργανισµούς που θα επιφορτισθούν µε την εκτέλεση των ενεργειών που αναφέρονται στο άρθρο 2, στοιχεία γ) και στ) καθώς και β) και ε) (σε περίπτωση εφαρµογής του άρθρου 9, παράγραφος 1, δεύτερο εδάφιο), — τον ή τους οργανισµούς που θα επιφορτισθούν µε την αξιο- λόγηση των αποτελεσµάτων των υλοποιούµενων ενεργειών. 2. Ο οργανισµός ή οι οργανισµοί που θα επιφορτισθούν µε την εκτέλεση των ενεργειών που προβλέπονται στα άρθρα 7 παράγρα- φος 1 και 8 παράγραφος 1 πρέπει να διαθέτουν εµπειρία σχετικά µε τα συγκεκριµένα προϊόντα και τις αγορές προορισµού και να διαθέτουν τα αναγκαία µέσα για τη διασφάλιση της πλέον αποτελε- σµατικής εκτέλεσης των ενεργειών, λαµβάνοντας υπόψη την ευρω- παϊκή διάσταση των εν λόγω προγµαµµάτων. 3. Η επιτήρηση της ορθής εκτέλεσης των ενεργειών ασκείται από µια οµάδα παρακολούθησης που αποτελείται από εκπροσώ- πους της Επιτροπής, των ενδιαφεροµένων κρατών µελών και των προτεινουσών οργανώσεων. 4. Τα ενδιαφερόµενα κράτη µέλη είναι υπεύθυνα για τον έλεγχο των ενεργειών, εκτός εκείνων που αναφέρονται στη παράγραφο 1, δεύτερη περίπτωση, καθώς και των σχετικών πληρωµών. Άρθρο 9 Με την επιφύλαξη της παραγράφου 4, η Κοινότητα χρηµατο- 1. δοτεί: Η χρηµατοδότηση του µεριδίου των κρατών µελών ή/και των επαγγελµατικών ή διεπαγγελµατικών οργανώσεων δύναται επίσης να προέρχεται από παραφορολογικά έσοδα. Εντούτοις, σε περιπτώσεις δεόντως αιτιολογηµένες και µε την προϋ- πόθεση ότι το συγκεκριµένο πρόγραµµα παρουσιάζει έκδηλο κοινο- τικό ενδιαφέρον είναι δυνατόν να αποφασισθεί, σύµφωνα µε τη διαδικασία που προβλέπεται στο άρθρο 11, να αναλάβει η προτεί- νουσα οργάνωση όλο το µέρος της χρηµατοδότησης που δεν αναλαµβάνει η Κοινότητα. 4. Σε περίπτωση εφαρµογής του άρθρου 6, η Κοινότητα χορη- γεί, µετά την έγκριση του προγράµµατος, κατάλληλη συµµετοχή της στη συγκεκριµένη διεθνή οργάνωση. Άρθρο 10 Οι δαπάνες που προκύπτουν από την κοινοτική χρηµατοδότηση των ενεργειών που αναφέρονται στο άρθρο 1 θεωρούνται ως παµεµβάσεις κατά την έννοια του άρθρου 1, παράγραφος 2, στοι- χείο ε) του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 1258/1999 του Συµβουλίου της 17ης Μαΐου 1999 περί χρηµατοδοτήσεως της κοινής γεωργικής πολιτικής (1). Άρθρο 11 Τα απαιτούµενα µέτρα για την εφαρµογή του παρόντος κανονισµού θεσπίζονται σύµφωνα µε τη διαδικασία της διαχειριστικής επι- τροπής που αναφέρεται στο άρθρο 12 παράγραφος 2. Άρθρο 12 1. Η Επιτροπή επικουρείται από την διαχειριστική επιτροπή λιπαρών ουσιών που έχει συσταθεί µε το άρθρο 37 του κανονισµού 136/66/ΕΟΚ καθώς και από τις διαχειριστικές επιτροπές που έχουν συσταθεί µε τα αντίστοιχα άρθρα των λοιπών κανονισµών για την κοινή οργάνωση των γεωργικών αγορών. 2. Στην περίπτωση που γίνεται παραποµπή στην προκειµένη παράγραφο, εφαρµόζονται οι διατάξεις των άρθρων 4 και 7 της απόφασης 1999/468/ΕΚ. Η προβλεπόµενη στο άρθρο 4, παράγραφος 3 της απόφασης 1999/468/ΕΚ περίοδος ορίζεται σε ένα µήνα. α) εξ ολοκλήρου τις ενέργειες που αναφέρονται στο άρθρο 2, στοιχεία γ), στ) και ζ), Άρθρο 13 β) εν µέρει τις λοιπές ενέργειες προώθησης και ενηµέρωσης που αναφέρονται στο άρθρο 2. Εντούτοις, σε ορισµένες ειδικές περιπτώσεις, η Κοινότητα δύναται να χρηµατοδοτήσει εξ ολοκλήρου τα µέτρα που αναφέρονται στο άρθρο 2, στοιχεία β) και ε). 2. Η χρηµατοδοτική συµµετοχή της Κοινότητας στις ενέργειες που αναφέρονται στην παράγραφο 1, στοιχείο β), δεν δύναται να υπερβαίνει το 50 % του πραγµατικού κόστους των ενεργειών. Ωστόσο, για τις ενέργειες προώθησης που διαρκούν τουλάχιστον 2 έτη, η χρηµατοδοτική συµµετοχή θα µειώνεται σταδιακά και θα κυµαίνεται µεταξύ του 60 % και του 40 % του πραγµατικού κόστους των ενεργειών. 3. Τα ενδιαφερόµενα κράτη µέλη συµµετέχουν στη χρηµατο- δότηση των ενεργειών που αναφέρονται στην παράγραφο 2 µέχρι του 20 % του πραγµατικού κόστους των ενεργειών, το δε υπό- λοιπο της χρηµατοδότησης βαρύνει τις προτείνουσες οργανώσεις. Πριν την 31η ∆εκεµβρίου 2003, η Επιτροπή υποβάλλει στο Ευρω- παϊκό Κοινοβούλιο και στο Συµβούλιο έκθεση σχετικά µε την εφαρµογή του παρόντος κανονισµού συνοδευόµενη, ενδεχοµένως, από κατάλληλες προτάσεις. Άρθρο 14 Στο άρθρο 11, παράγραφος 1, του κανονισµού αριθ. 136/ 1. 66/ΕΟΚ, διαγράφεται η φράση «ή στις τρίτες χώρες». 2. Στο άρθρο 2 παράγραφος 2, πρώτη περίπτωση, του κανονι- σµού (ΕΟΚ) αριθ. 1308/70, διαγράφονται οι λέξεις «και εκτός». Στο άρθρο 2 παράγραφος 1 του κανονισµού (ΕΚ) αριθ. 3. 2275/96 διαγράφονται οι λέξεις «και εκτός». Άρθρο 15 Ο παρών κανονισµός αρχίζει να ισχύει την 1η Ιανουαρίου 2000. Εφαρµόζεται µέχρι την 31η ∆εκεµβρίου 2004. (1) ΕΕ L 160 της 26. 6. 1999, σ. 103. L 327/10 EL Επίσηµη Εφηµερίδα των Ευρωπαϊκών Κοινοτήτων 21. 12. 1999 Ο παρών κανονισµός είναι δεσµευτικός ως προς όλα τα µέρη του και ισχύει άµεσα σε κάθε κράτος µέλος. Βρυξέλλες, 14 ∆εκεµβρίου 1999. Για το Συµβούλιο Ο Πρόεδρος K. HEMILÄ


title: Regolamento (CE) n. 2703/1999 del Consiglio, del 14 dicembre 1999, recante modifica del regolamento (CE) n. 2596/97 che proroga il periodo previsto dall'articolo 149, paragrafo 1, dell'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia

eurovoc_concepts:
Finland
Sweden
marketing standard
milk
milk fat
transitional period (EU)

formats: html pdf print

text: 21. 12. 1999 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 327/11 REGOLAMENTO (CE) N. 2703/1999 DEL CONSIGLIO del 14 dicembre 1999 recante modifica del regolamento (CE) n. 2596/97 che proroga il periodo previsto dall'articolo 149, paragrafo 1, dell'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA, visto l'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia, in particolare l'articolo 149, paragrafo 2, (3) appare inoltre opportuno effettuare una verifica inter- media dei progressi conseguiti dai suddetti Stati membri nell'applicazione del regime comunitario, vista la proposta della Commissione (1), visto il parere del Parlamento europeo (2), considerando quanto segue: (1) (2) l'articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2596/ 97 (3) proroga fino al 31 dicembre 1999 il periodo durante il quale possono essere adottate misure transi- torie per quanto riguarda i requisiti relativi al tenore di grassi del latte destinato al consumo umano prodotto in Finlandia e in Svezia; non sarà possibile superare tali difficoltà anteriormente al 31 dicembre 1999; occorre pertanto avvalersi della facoltà, prevista dall'atto di adesione del 1994, di prolungare il periodo in questione; appare adeguato un periodo supplementare di quattro anni; HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 All'articolo 1 del regolamento (CE) n. 2596/97, secondo comma è sostituito dal testo seguente: il testo del «Tuttavia, per quanto riguarda i requisiti relativi al tenore di grassi del latte destinato al consumo umano prodotto in Finlandia e in Svezia, detto periodo è prorogato fino al 31 dicembre 2003. La Finlandia e la Svezia comunicano alla Commissione, anteriormente al 31 dicembre 2001, le misure adottate per adeguarsi al regime comunitario. Su tale base la Commis- sione presenta al Consiglio una relazione sui progressi conseguiti dagli Stati membri interessati. ». Il presente regolamento entra in vigore il 1o gennaio 2000. Articolo 2 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, addì 14 dicembre 1999. Per il Consiglio Il Presidente K. HEMILÄ (1) GU C 342 del 30. 11. 1999, pag. 35. (2) Parere espresso il 2. 12. 99 (non ancora pubblicato nella Gazzetta ufficiale). (3) GU L 351 del 23. 12. 1997, pag. 12


title: Padomes Regula (EK) Nr. 2702/1999 (1999. gada 14. decembris) par informācijas un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem trešās valstīs

text: 464 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/27. sēj. 31999R2702 21. 12. 1999. EIROPAS KOPIENU OFICIĀLAIS VĒSTNESIS L 327/7 PADOMES REGULA (EK) Nr. 2702/1999 (1999. gada 14. decembris) par informācijas un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem trešās valstīs EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 37. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu (1), ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu (2), ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (3), Saskaņā ar pastāvošajiem tiesību aktiem Kopiena var veikt veicināšanas pasākumus trešās valstīs ierobežotam skaitam lauksaimniecības produktu; rezultāti līdz šim bijuši ļoti uzmundrinoši. Ņemot vērā gūto pieredzi, tirgus augošās perspektīvas gan Kopienā, gan ārpus tās un jauno starptautiskās tirdznie- jāveido atbilstīga vispārējā politika, cības kontekstu, izmantojot informāciju un veicināšanu trešo valstu tirgos. Šāda politika var lietderīgi papildināt un stiprināt pasā- kumus, ko veic dalībvalstis, galvenokārt paaugstinot Kopienas produktu tēlu starptautiskajos tirgos, jo īpaši attiecībā uz pārtikas kvalitāti un drošību; tās darbībai, palī- dzot atvērt jaunus tirgus, var arī būt papildus ietekme uz valsts un privātajām iniciatīvām. (6) (7) (8) (9) (10) Jāparedz noteikums, lai Eiropas Kopienu Komisija, izman- tojot atbilstīgas procedūras, varētu deleģēt pasākumu īste- nošanu iestādēm, kurām ir vajadzīgās iespējas un prasmes. Ņemot vērā Starptautiskās olīveļļas padomes iegūto pieredzi un sasniegtos rezultātus tās veicināšanas pasā- kumos, tomēr jānosaka, ka tai turpina deleģēt pasākumus, kas ietilpst tās atbildības jomā; ir arī jābūt iespējai griezties pēc palīdzības pie līdzīgām starptautiskām organizācijām attiecībā uz citiem produktiem. Lai pārraudzītu pareizu programmas vadību un pasākumu iedarbību, jāparedz noteikums par Komisijas un dalīb- valstu veiktu efektīvu pārraudzību un neatkarīgas iestādes sniegtu rezultātu novērtējumu. Līdz ar to jāgroza Regulas (EK) Nr. 136/66/EEK (4), (EEK) Nr. 1308/70 (5) un (EK) Nr. 2275/96 (6). šīs regulas īstenošanai, Pasākumi, kas nepieciešami jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto izpildpilnvaru īstenošanas procedūru (7), un tādējādi ir liet- derīgi, ka šos pasākumus paredz saskaņā ar pārvaldības procedūru, kas izklāstīta minētā lēmuma 4. pantā. Šajā kontekstā attiecīgās pārvaldības komitejas darbosies kopīgi, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. 1. pants Kopiena var pilnībā vai daļēji finansēt tādus pasākumus 1. trešās valstīs, kas nodrošina ar informāciju vai ir saistīti ar lauk- saimniecības un pārtikas produktu veicināšanu. Jānosaka atlases kritēriji tirgiem; kompensācijām, neizslēdz no sistēmas. iesaistītajiem produktiem un tomēr produktus, kas pretendē uz eksporta 2. Pasākumi, kas minēti 1. punktā, nav vērsti nedz uz kādas konkrētas firmas zīmes izvirzīšanu, nedz dod priekšroku kādas dalībvalsts produktiem. Parasti Komisijai jānodrošina tikai daļa no nepieciešamā finansējuma tā, lai piedāvātājas organizācijas un attiecīgās dalībvalstis var sadalīt atbildību; tomēr, izņēmuma gadī- jumos, var būt pieņemami neprasīt finansiālu ieguldījumu no attiecīgās dalībvalsts. (1) OV C 32, 6. 2. 1999. , 12. lpp. (2) OV C 219, 30. 7. 1999. (3) OV C 169, 16. 6. 1999. , 8. lpp. (4) Padomes 1966. gada 22. septembra Regula Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgas organizācijas izveidi (OV L 172, 30. 9. 1966. , izdarīti ar Regulu (EK) 3025. Nr. 1638/98 (OV L 210, 28. 7. 1998. , 32. lpp. ). lpp. ). Regulā jaunākie grozījumi (5) Padomes 1970. gada 29. jūnija Regula (EEK) Nr. 1308/70 par linu un kaņepju tirgus kopīgas organizācijas izveidi (OV L 146, 4. 7. 1970. , 1. lpp. ). Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 3290/94 (OV L 349, 31. 12. 1994. , 105. lpp. ). (6) Padomes 1996. gada 22. novembra Regula (EK) Nr. 2275/96, ar ko ievieš īpašus pasākumus attiecībā uz dzīviem augiem un puķkopības produktiem (OV L 308, 29. 11. 1996. , 7. lpp. ). (7) OV L 184, 17. 7. 1999. , 23. lpp. tā kā: (1) (2) (3) (4) (5) 03/27. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 465 2. pants Pasākumi, kas minēti 1. pantā, ir: 2. Pirms 1. punktā minētā saraksta sastādīšanas Komisija var apspriesties ar Lauksaimniecības produktu nekaitīguma un drošības padomdevējas komitejas Lauksaimniecības produktu veicināšanas pastāvīgo darba grupu. a) sabiedriskās attiecības, veicināšanas vai popularizēšanas pasā- kumi, jo īpaši izgaismojot Kopienas produktu priekšrocības, galvenokārt attiecībā uz kvalitāti, higiēnu, pārtikas drošību, barību, marķēšanu, dzīvnieku labklājību vai draudzīgumu videi; b) līdzdalība notikumos, starptautiskas nozīmes gadatirgos vai izstādēs, galvenokārt, izveidojot Kopienas ekspozīciju stendus; c) informatīvas kampaņas, jo īpaši par Kopienas sistēmu attiecībā uz aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem (ACVN), aizsar- gātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm (AĢIN) un garantētām tradicionālām īpatnībām (GTĪ), kā arī uz bioloģisko lauksaim- niecību; d) informatīvas kampaņas par noteiktos reģionos ražoto kvalita- tīvo vīnu Kopienas sistēmu (NRRKV), galda vīniem un stipriem alkoholiskiem dzērieniem ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm; e) jaunu tirgu izpēte, kas nepieciešama tirgus noietu paplaši- nāšanai; f) augsta līmeņa tirdzniecības vizītes; g) pētījumi, lai novērtētu veicināšanas un informatīvo pasākumu rezultātus. 3. pants Šādi produkti jo īpaši ir piemēroti pasākumiem, kas minēti 1. pantā: a) produkti, kas paredzēti tiešam patēriņam vai apstrādei, attie- cībā uz kuriem pastāv eksporta iespējas vai potenciāls jauna tirgus noiets trešās valstīs, īpaši, ja nav vajadzīgas eksporta kompensācijas; 6. pants Ja nolemts veikt pasākumus jo īpaši olīveļļas vai galda olīvu nozarē, Kopiena var veikt tos caur Starptautisko olīveļļas padomi. Citu nozaru gadījumā, Kopiena var griezties pēc palīdzības pie starptautiskām organizācijām, kas piedāvā līdzīgas garantijas. 7. pants 1. Lai veiktu pasākumus, kas minēti 2. panta a), b), d) un e) apakšpunktā un uz kuriem attiecas 6. pants, nozaru un starpno- zaru organizācijas, kas pārstāv attiecīgo nozari vai nozares, izstrādā veicināšanas un informatīvas programmas, kuras netur- pinās ilgāk par trim gadiem, un iesaka to iestādi, kurai varētu uzticēt programmu īstenošanu. Neskarot 9. panta 3. punkta otro daļu, un tiklīdz programma vai programmas, kā arī ieteiktā iestāde vai iestādes to īstenošanai ir apstiprinātas, attiecīgā dalībvalsts apņemas dot ieguldījumu programmu finansēšanā un iesniedz tās Komisijai. Komisija apstiprina programmas un par to īstenošanu atbildīgo iestādi vai iestādes saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 11. pantā, kā arī dod priekšroku tām organizāciju programmām, kas aptver vairākas dalībvalstis. Pirms programmu apstiprināšanas Komisija var apspriesties ar Lauksaimniecības produktu nekaitīguma un drošības padom- devējas komitejas Lauksaimniecības produktu veicināšanas pastā- vīgo darba grupu. 2. Komisija lemj par pasākumiem: a) kas minēti 2. panta c) un f) apakšpunktos, kā arī tiem, kas minēti 2. panta b) un e) apakšpunktos, ja piemēro 9. panta 1. punkta otro daļu, vai b) tipiski vai īpašas kvalitātes produkti, kam ir augsta pievienotā b) tiem, ko veic starptautiskas organizācijas, kā minēts 6. pantā, vērtība. 4. pants Izvēloties trešās valstis 1. pantā minēto pasākumu veikšanai, jāņem vērā tirgi valstīs, kurās ir aktuāls vai potenciāls pieprasī- jums. 5. pants 1. Saskaņā ar procedūru, kas minēta 11. pantā, Komisija reizi divos gados sastāda sarakstu produktiem un tirgiem, kas minēti attiecīgi 3. un 4. pantā. Tomēr vajadzības gadījumā šo sarakstu starplaikā var grozīt. pēc tam, kad par tiem paziņots minēto nozaru pārvaldības komi- tejai vai, vajadzības gadījumā, regulatīvajām komitejām, kas minētas Regulās (EEK) Nr. 2092/91 (1), (EEK) Nr. 2081/92 (2) un (EEK) Nr. 2082/92 (3). Pirms lēmuma pieņemšanas Komisija var apspriesties ar Lauk- saimniecības produktu veicināšanas pastāvīgo darba grupu, kas minēta 1. punkta trešajā daļā. (1) Padomes 1991. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2092/91 par lauk- saimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (OV L 198, 22. 7. 1991. , 1. lpp. ). Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1804/1999 (OV L 262, 8. 10. 1999. , 23. lpp. ). (2) Padomes 1992. gada 14. jūlija Regulu (EEK) Nr. 2081/92 par lauk- saimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (OV L 208, 24. 7. 1992. , 1. lpp. ). Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1068/97 (OV L 156, 13. 6. 1997. , 10. lpp. ). (3) Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula (EEK) Nr. 2082/92 par īpaša rakstura sertifikātiem lauksaimniecības un pārtikas produktiem (OV L 208, 24. 7. 1992. , 9. lpp. ). Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar 1994. gada Iestāšanās aktu. 466 LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 03/27. sēj. 8. pants Pamatojoties uz atklātiem vai ierobežotiem uzaicinājumiem 1. uz konkursu, Komisija var izvēlēties: — jebkādus tehniskus palīgus, kas vajadzīgi, lai novērtētu piedā- vātās programmas, ietverot piedāvātās īstenošanas iestādes, — iestādi vai iestādes, kas atbildīgas par to pasākumu īstenošanu, kas minēti 2. panta c) un f) apakšpunktos, kā arī 2. panta b) un e) apakšpunktos, ja tiek piemērota 9. panta 1. punkta otrā daļa, — iestādi vai iestādes, kas atbildīgas par īstenoto pasākumu rezultātu novērtēšanu. 2. Iestāde vai iestādes, kas atbildīgas par 7. panta 1. punktā un 8. panta 1. punktā minēto pasākumu īstenošanu, ir specializējušās attiecīgo produktu un izraudzīto tirgu jomās, kā arī tām ir resursi, lai nodrošinātu, ka pasākumi tiek īstenoti, cik vien iespējams efek- tīvi, ņemot vērā šo programmu Eiropas dimensiju. 3. Uzraudzības grupa, kas ietver Komisijas, attiecīgo dalīb- valstu un piedāvātāju organizāciju locekļus, uzrauga pareizu pasā- kumu vadību. 4. Attiecīgās dalībvalstis ir atbildīgas par to pasākumu, kas nav 1. punkta otrajā ievilkumā minētie pasākumi, pārraudzību un to apmaksāšanu. 4. Ja piemēro 6. pantu, Kopiena pēc programmas apstip- rināšanas piešķir atbilstīgu ieguldījumu attiecīgajai starptautis- kajai organizācijai. 10. pants Kopienas izdevumus par 1. pantā minētajiem pasākumiem uzskata par intervenci Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1258/1999 par kopīgās lauksaimniecības politikas finan- sēšanu (1) 1. panta 2. punkta e) apakšpunkta nozīmē. 11. pants Pasākumus, kas vajadzīgi šīs regulas īstenošanai, pieņem saskaņā ar pārvaldības procedūru, kas izklāstīta 12. panta 2. punktā. 12. pants 1. Komisijai palīdz Eļļas un tauku pārvaldības komiteja, kas izveidota saskaņā ar Regulas Nr. 136/66/EEK 37. pantu un pārval- dības komitejas, kas izveidotas saskaņā ar atbilstīgajiem pantiem citās regulās par lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju. Ja atsaucas uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 4. 2. un 7. pantu. 9. pants Laika posms, kas noteikts Lēmuma 1999/468/EK 4. panta 3. punktā, ir viens mēnesis. 1. Neskarot 4. punktu, Kopiena finansē: a) pasākumus, kas minēti 2. panta c), f) un g) apakšpunktā, visā pilnībā; b) citus veicināšanas un informācijas pasākumus, kas uzskaitīti 2. pantā, daļēji. 13. pants Līdz 2003. gada 31. decembrim Komisija iepazīstina Eiropas Parlamentu un Padomi ar ziņojumu par šīs regulas piemērošanu kopā ar jebkādiem attiecīgiem priekšlikumiem. Tomēr noteiktos īpašos gadījumos Kopiena var pilnībā finansēt pasākumus, kas minēti 2. panta b) un e) apakšpunktā. 14. pants 2. Kopienas ieguldījums pasākumos, kas minēti 1. punkta b) apakšpunktā, nepārsniedz 50 % no pasākumu reālajām izmaksām. Tomēr, gadījumā, ilgst vismaz divus gadus, ieguldījums samazinās, krītoties no 60 % uz 40 % no pasākumu reālajām izmaksām. ja veicināšanas pasākumi 3. Attiecīgā dalībvalsts iegulda pasākumos, kas minēti 2. apakšpunktā, līdz pat 20 % no to reālajām izmaksām, atlikumu sadalot starp piedāvātāja organizācijām. Daļu, ko maksā dalībval- stis un/vai nozaru vai starpnozaru organizācijas, var finansēt arī no kvazinodokļu ienākumiem. Tomēr pietiekami pamatotos gadījumos un ar nosacījumu, ka attiecīgā programma ir izteikti Kopienas interesēs, tā var nolemt saskaņā ar 11. pantā izklāstīto procedūru, ka piedāvātāja organi- zācija paredz to finansējuma daļu, ko nesedz Kopiena. Regulas Nr. 136/66/EEK 11. panta 1. punktā svītro vārdus 1. “vai trešās valstis”. Regulas (EEK) Nr. 1308/70 2. panta 2. punkta pirmajā ievil- 2. kumā svītro vārdus “un kaut kur citur”. Ar šo svītro vārdus “un aiz robežām” Regulas (EK) 3. Nr. 2275/96 2. panta 1. punktā. 15. pants Šī regula stājas spēkā 2000. gada 1. janvārī. To piemēro līdz 2004. gada 31. decembrim. (1) OV L 160, 26. 6. 1999. , 103. lpp. 03/27. sēj. LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis 467 Šī regula uzliek saistības kopumā un tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, 1999. gada 14. decembrī Padomes vārdā — priekšsēdētājs K. HEMILÄ


title: Verordening (EG) nr. 2634/1999 van de Commissie van 14 december 1999 tot vaststelling van forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprijzen van bepaalde soorten groenten en fruit

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
farm prices
fruit vegetable
pip fruit

formats: pdf print

text: 15. 12. 1999 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 323/1 I (Besluiten waarvan de publicatie voorwaarde is voor de toepassing) VERORDENING (EG) Nr. 2634/1999 VAN DE COMMISSIE van 14 december 1999 tot vaststelling van forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprĳzen van bepaalde soorten groenten en fruit DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, (2) vermeld, de forfaitaire waarden bĳ invoer uit derde landen vaststelt. Op grond van de bovenvermelde criteria moeten de forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld op de in de bĳlage bĳ deze verordening vermelde niveaus, Gelet op Verordening (EG) nr. 3223/94 van de Commissie van 21 december 1994 houdende uitvoeringsbepalingen van de invoerregeling voor groenten en fruit (1), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 1498/98 (2), en met name op artikel 4, lid 1, Overwegende hetgeen volgt: (1) In Verordening (EG) nr. 3223/94 zĳn op grond van de multilaterale handelsbesprekingen in het kader van de Uruguayronde de criteria vastgesteld aan de hand waarvan de Commissie voor de producten en de perioden die in de bĳlage bĳ die verordening zĳn HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD: Artikel 1 De in artikel 4 van Verordening (EG) nr. 3223/94 bedoelde forfaitaire invoerwaarden worden vastgesteld zoals aangegeven in de bĳlage bĳ deze verordening. in de tabel Deze verordening treedt in werking op 15 december 1999. Artikel 2 Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselĳk in elke lidstaat. Gedaan te Brussel, 14 december 1999. Voor de Commissie Franz FISCHLER Lid van de Commissie (1) PB L 337 van 24. 12. 1994, blz. 66. (2) PB L 198 van 15. 7. 1998, blz. 4. L 323/2 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 15. 12. 1999 bĳ de verordening van de Commissie van 14 december 1999 tot vaststelling van forfaitaire invoerwaarden voor de bepaling van de invoerprĳzen van bepaalde soorten groenten en fruit BĲLAGE GN-code Code derde landen (1) (in EUR/100 kg) Forfaitaire invoerwaarde 0702 00 00 0707 00 05 0709 10 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 052 204 624 999 052 999 220 999 052 204 999 052 204 388 999 052 204 999 052 204 999 052 600 999 400 404 728 999 052 064 400 720 999 103,5 57,4 132,5 97,8 118,8 118,8 196,7 196,7 111,8 156,7 134,3 39,6 46,1 35,6 40,4 77,1 53,1 65,1 78,0 53,1 65,5 56,7 67,3 62,0 83,1 77,5 89,9 83,5 142,8 60,1 120,9 70,9 98,7 (1) Landennomenclatuur vastgesteld bĳ Verordening (EG) nr. 2645/98 van de Commissie (PB L 335 van 10. 12. 1998, blz. 22). De code „999” staat voor „andere oorsprong”


title: 2005/152/EG: Kommissionens beslut av den 14 december 1999 om att i enlighet med artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 ålägga böter för lämnande av oriktiga och vilseledande uppgifter i en anmälan i samband med en företagskoncentration (Ärende nr COMP/M.1608 – KLM/Martinair III) (delgivet med nr K(1999) 4496) (Text av betydelse för EES)

eurovoc_concepts:
air transport
disclosure of information
economic concentration
fine
infringement of EU law
merger control
transport company

formats: fmx4 pdf print xhtml

text: L 50/10 SV Europeiska unionens officiella tidning 23. 2. 2005 KOMMISSIONEN KOMMISSIONENS BESLUT av den 14 december 1999 om att i enlighet med artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 ålägga böter för lämnande av oriktiga och vilseledande uppgifter i en anmälan i samband med en företagskoncentration (Ärende nr COMP/M. 1608 – KLM/Martinair III) (delgivet med nr K(1999) 4496) (Endast den engelska texten är giltig) (Text av betydelse för EES) (2005/152/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT (2) med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samar- betsområdet, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer (1), särskilt artikel 14. 1 b i denna, efter att ha gett de berörda företagen tillfälle att yttra sig om kommissionens invändningar, med beaktande av yttrandet från Rådgivande kommittén för kontroll av företagskoncentratione och (3) av följande skäl: I. INLEDNING (1) Koninklijke Luchtvaart Maatschappij N. V. (KLM) är Ne- derländernas ledande internationella flygbolag, med säte på flygplasen Schiphol i Amsterdam. KLM driver regul- jära passagerar- och transportflyg till ett stort antal euro- peiska och interkontinentala destinationer. Flygbolaget KLM inkluderar Transavia Airlines BV, ett majoritetsägt (80 %) dotterbolag som främst specialiserat sig på passa- gerarflyg (reguljärtrafik och chartertrafik) från Nederlän- derna till semesterorter i Medelhavsområdet. KLM har också ett aktieinnehav på 50 % i Martinair Holland NV (Martinair), där resterande 50 % innehas av Koninklijke Nedlloyd NV (Nedlloyd). Kommissionen an- ser att KLM och Nedlloyd i denna situation kan utöva ett avgörande inflytande över Martinair i den mening som avses i artikel 3. 3 i förordning (EEG) nr 4064/89 (kon- centrationsförordningen). Detta innebär enligt koncentra- tionsförordningen att de gemensamt kontrollerar Marti- nair. Martinair är Nederländernas näst största flygbolag, det har också sitt säte på flygplatsen Schiphol och erbju- der framför allt charterflyg från Amsterdam till semester- orter i Medelhavsområdet. Det bedriver också reguljär persontrafik till ett begränsat antal långdistansdestinatio- ner, särskilt i Nordamerika. Den 1 september 1998 anmälde KLM en planerad kon- centration i enlighet med artikel 4 i koncentrationsför- ordningen genom vilken det skulle förvärva kontroll över hela Martinair (2). Anmälan drogs tillbaka den 22 septem- ber 1998 (3) efter det att kommissionen muntligt under- rättat KLM om sin avsikt att förklara anmälan för ofull- ständig. Den 21 december 1998 anmälde KLM transak- tionen igen (4). Den 1 februari 1999 beslutade kommis- sionen att inleda förfarandet genom tillämpning av arti- kel 6. 1 c i koncentrationsförordningen (5) och den 19 mars 1999 utfärdade kommissionen ett meddelande om invändningar mot den planerade transaktionen. Den 31 maj 1999 underrättade KLM kommissionen om att det hade gett upp genomförandet av transaktio- nen. (1) EGT L 395, 30. 12. 1989, s. 1. Förordningen senast ändrad genom s. 8). förordning (EG) nr 1310/97 (EGT L 180, 9. 7. 1997, s. 1). (5) EGT C 42, 17. 2. 1999, s. 9. (2) Ärende nr IV/M. 1128 – KLM/Martinair (EGT C 281, 10. 9. 1998, s. 7). (3) EGT C 298, 26. 9. 1998, s. 8. (4) Ärende nr IV/M. 1328 – KLM/Martinair (EGT C 408, 29. 12. 1998, 23. 2. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning L 50/11 II. ARBETSSPRÅK I DETTA ÄRENDE (6) (4) (5) Den 25 juni 1999 sände kommissionen ett meddelande om invändningar till KLM i vilket den tillkännager sin preliminära åsikt om att anmälan av den 1 september 1998 innehöll oriktiga eller vilseledande uppgifter (om inte något annat anges i detta beslut skall ”anmälan” uppfattas som den anmälan som gjordes den 1 septem- ber 1998). Meddelandet om invändningar utarbetades på engelska. I sitt svar invänder KLM mot användningen av engelska som arbetsspråk och begär att förfarandet skall genomföras på nederländska. KLM hänvisar till artikel 3 i rådets förordning nr 1 som fastställer vilka språk som skall användas av Europeiska Ekonomiska gemenska- pen (6), som ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen, som anger att de do- kument som en EU-institution sänder till en person som omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat skall utarbe- tas på den medlemsstatens språk. KLM hävdar att engel- ska som val av språk bara avsåg anmälan (vilken gjordes på engelska) och att det inte förlorat sin rätt att ta emot meddelandet om invändningar av den 25 juni 1999 på sitt eget språk. KLM förklarar att det valde att lämna in anmälan på engelska för att hjälpa kommissionen med tanke på att förfarandet vid koncentrationskontroll till- ämpar korta och strikta tidsfrister. KLM hävdar att i nu- varande förfarande tillämpas inte sådana tidsfrister. I artikel 2 i förordning nr 1 anges att handlingar som sänds till gemenskapsinstitutionerna skall vara avfattade på ett av gemenskapens officiella språk som sändaren själv väljer. Svaret från institutionen skall därför utarbetas på det språk som sändaren valt. Uttryck för denna all- männa regel ges i artikel 2. 4 i kommissionens förordning (EG) nr 447/98 av den 1 mars 1998 om anmälningar, tidsfrister och förhör som nämns i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentratio- ner (7). I förordning nr 447/98 anges att det språk som parterna valt vid anmälan blir arbetsspråk. KLM hävdar att det bara valde engelska för förfarandet vid anmälan och inte för nuvarande förfarande. Kommissionen tolkar det som att denna bestämmelse avser alla förfaranden i koncentrationsförordningen som är kopplade till den an- mälda transaktionen och inte bara de förfaranden som leder till avgörande beslut om själva koncentrationen, såsom ett beslut enligt artikel 6 eller artikel 8. I anslut- ning till en anmälan som görs enligt artikel 4 i koncen- trationsförordningen är ett antal förfaranden möjliga, så- som förfarandet som leder till beslut enligt artiklarna 11. 5 och 13. 2, förfarandet enligt artikel 14. 1 b, 14. 1 c eller 14. 1 d samt artikel 14. 2 a, 14. 2 b eller 14. 2 c, beslut om att upphäva ett beslut enligt artikel 6. 3 eller artikel 8. 5 eller förfaranden som gäller frågor om tillgång till akter. Alla dessa förfaranden avser anmälan, som par- terna kan utarbeta på det språk de själva väljer. (6) EGT 17, 6. 10. 1958, s. 385/58. Förordningen senast ändrad genom 2003 års anslutningsakt. (7) EGT L 61, 2. 3. 1998, s. 1. Förordningen senast ändrad genom 2003 års anslutningsakt. I detta ärende utarbetades anmälan på engelska och all kommunikation med parterna fördes på engelska. KLM:s begäran skulle medföra att alla de uttalanden KLM gjort till kommissionen på engelska skulle behöva diskuteras på nederländska. Förfarandet enligt artikel 14. 1 b är oskiljaktigt förbundet med anmälan. Av dessa orsaker anser kommissionen att engelska är det korrekta språket vid nuvarande förfarande. (7) (8) III. ÖVERTRÄDELSE AV KONCENTRATIONSFÖRORD- NINGEN: RELEVANTA UPPGIFTER Enligt anmälan överlappar verksamheterna i KLM-grup- pen och Martinair varandra på tre områden: chartertrafik till Medelhavsområdet, reguljärtrafik till Nordamerika och frakttransporter. De oriktiga och vilseledande uppgifterna avser verksamheten i KLM:s dotterbolag Transavia för persontransporter till destinationer i Medelhavsområdet. KLM lämnade oriktiga uppgifter om Transavias charter- destinationer och lämnade inte relevanta uppgifter om Transavias reguljärtrafik. 1. Uppgifter om Transavias charterdestinationer a) De uppgifter som lämnades i anmälan På sidan 40 i CO-formuläret till anmälan finns en tabell över Transavias och Martinairs charterdestinationer till Medelhavsområdet under sommarsäsongen 1998. Tabel- len är utformad som en översikt som jämför destinatio- nerna för varje land. Begreppet ”länderna i Medelhavsom- rådet” har tidigare definierats i anmälan (8) som omfat- tande Cypern, Egypten, Frankrike, Israel, Malta, Spanien, Italien, Portugal, Grekland, Turkiet, Tunisien och Ma- rocko. Det anges 12 destinationer för Martinair och 46 destinationer för Transavia. Enligt tabellen är det bara 6 destinationer som överlappar varandra (Ibiza, Korfu, Kos, Antalya, Dalaman och Monastir). (9) På sidan 39 före tabellen anges att Transavias och Marti- nairs verksamheter i stor utsträckning kompletterar var- andra: ”Transavias och Martinairs charterflygningar kompletterar varandra i stor utsträckning. Martinair använder stora flygplan (B747, MD-11 och B767) till ett fåtal destina- tioner i Medelhavsområdet. Transavia använder mindre flygplan (B757) till olika (andra) destinationer, av vilka merparten inte är tillräckligt stora för att betjäna Marti- nairs flygplan. ” (8) Sidan 26 i anmälan. L 50/12 SV Europeiska unionens officiella tidning 23. 2. 2005 Tabellen på sidan 40 i anmälan ser ut enligt följande: ”Transavias och Martinairs charterdestinationer i Medel- havsområdet, sommaren 1998 Land Martinair Transavia Spanien Portugal Grekland Turkiet Tunisien Marocko Egypten Israel Cypern Italien Frankrike Ibiza Las Palmas Teneriffa Malaga Palma de Mallorca Ibiza Jerez de la Front Almeria Menorca Gerona Reus Arrecife Fuerteventura Faro Korfu Kos Heraklion Antalya Dalaman Monastir Oporto Korfu Kos Prevenza Kefalina Zakynthos Kalamata Chania Santorini Mykonos Aten Volos Skiathos Thessaloniki Kavala Limnos Mytilini Skyros Chios Samos Karpathos Antalya Dalaman Bodrum Istanbul Monastir Agadir Luxor Hurghada Tel Aviv Paphos Larnaca Rom Catania Rimini Milano Verona Ajaccio” b) Oriktiga uppgifter om Transavias charterdestinationer (10) Under undersökningen framgick det att Transavia bedri- ver chartertrafik till åtminstone tio andra så kallade Me- delhavsdestinationer, nämligen Alicante, Las Palmas, Te- neriffa, Malaga, Palma de Mallorca, Faro, Funchal, Rho- dos, Heraklion och Djerba som inte nämns i tabellen. Dessa uppgifter fanns i en av Transavias tidtabeller som lämnats som svar på en begäran om upplysningar. (9) Med undantag för Alicante, Funchal, Rhodos och Djerba betjänas samtliga dessa destinationer också av Martinairs chartertrafik. Därför betjänas alla Martinairs destinationer också av Transavia, vilket innebär att i realiteten över- lappar Transavias och Martinairs destinationer varandra fullständigt. (11) Dessutom finns bland de destinationer som saknas i ta- bellen flera av de viktigaste destinationerna för semester- firarna och för Transavia och Martinair. Till exempel är Spanien med stor marginal det populäraste destinations- landet och de destinationer som saknas i Spanien och på dess öar inbegriper några av de största turistflygplatserna i området. 2. Uppgifter om Transavias reguljärtrafik till Medel- havsdestinationer a) Uppgifter som lämnats i anmälan (12) Inte någonstans i anmälan nämner KLM att Transavia bedriver omfattande reguljärtrafik till semsterorter i Me- delhavsområdet och att det säljer platser på dessa flyg- ningar till arrangörer av paketresor. (13) Avsnitt 6 i anmälan har rubriken ”Marknadsdefinitioner”. Under rubriken ”I. Berörda marknader” upprepas fråga 6. 1 i CO-formuläret. Därefter anger KLM under rubrik ”A. Den europeiska chartermarknaden (paketresor)” (10) att det inte finns någon berörd marknad på grund av ([…] (*) %). (11) Även parternas små marknadsandelar (9) Tidtabellen över ”Charterflygningar sommaren 1998” lämnades som bilaga III till ett svar (9 september 1998) på en begäran om upplysningar (4 september 1998). I tidtabellen nämns också destinationer i Malta och Kroatien. I bilaga I till samma svar finns en förteckning över antalet rutter för Transavias icke-reguljära från flygningar (charter) Nederländerna (55 destinationer) och antalet rutter från övriga Europa till destinationer i Medelhavsområdet (22 destinationer). Denna förteckning innehåller också dessa och andra destinationer men inga destinationer i Israel, Marocko och Tunisien. till destinationer i Medelhavsområdet (10) Se s. 26 i anmälan. (*) Delar av denna text har redigerats för att säkerställa att konfiden- tiella uppgifter inte offentliggörs. Dessa delar omges av hakpa- renteser och markeras med en asterisk. (11) För att fastställa sin marknadsandel på marknaden för charter- trafik till Medelhavsområdet har KLM använt en mycket vittom- fattande geografisk marknadsdefinition. KLM hävdar att parternas och andra charterbolags flygplan kan flyga från varje flygplats i Beneluxländerna, Förenade kungariket och Tyskland. Utifrån denna grund har en marknadsandel på […]* % beräknats (s. 61). Om bara flygningarna från Nederländerna räknades med skulle parternas marknadsandel överstiga […]* % (s. 62 i anmä- lan). 23. 2. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning L 50/13 om KLM konsekvent påstår att marknaden för charter- trafik inte är en berörd marknad framhåller företaget dock att det beskriver marknaden som om den vore en berörd marknad: ”För att tillhandahålla kommissionen relevanta uppgifter kommer de emellertid att beskriva denna marknad som om den vore en berörd mark- nad. ” (12) Beskrivningen ges därefter på sidorna 26 till 41 i anmälan utan några fler rubriker. (14) Produktmarknaden definieras enligt följande: ”KLM (huvudsakligen genom Transavia) (13) och Martinair är båda verksamma på den produktmarknad som kan definieras som marknaden för transport med flygplan på begäran av researrangörer, för att ingå i ett organiserat semesterpaket till utlandet som inkluderar inkvartering i länderna runt Medelhavet. ” (14) (15) I anmälan benämns denna marknad som ”chartermark- naden”, vilken kan särskiljas från marknader som avser reguljär flygtrafik. Skillnaderna mellan chartertrafik och reguljär trafik anges nedan: ”Denna chartermarknad är en marknad som kan särskil- jas från marknaderna för reguljär flygtrafik till dessa des- tinationer. I första hand gäller att flygbolagets kunder på chartermarknaden, tvärtemot reguljär trafik, inte är pas- sagerarna själva. På denna marknad är det researrangö- rerna som är flygbolagets kunder. Researrangörerna ber flygbolagen att flyga till en viss semesterdestination med ett visst antal avgångar och viss kapacitet. De köper ett (minsta) antal platser på de chartrade planen, vilken kal- las kvot (allotment). Dessa platser säljs av researrangörerna och deras agenter för deras egen räkning till passagerarna som en del i ett paket som omfattar inkvartering, rund- resor osv. Chartertrafiken skiljer sig därför betydligt från den reguljära trafiken” (15). (16) Detta kapitel innehåller inga uppgifter om att Transavia bedriver reguljärtrafik till destinationer i Medelhavsområ- det och säljer platser på dessa flygningar till researrangö- rer som garanteras av researrangören och som ingår i paketresor. Varken kartan med Transavias destinationer eller den tidtabell som nämns i punkt 10 hade bifogats anmälan. (12) Se s. 26 i anmälan. (13) Även om denna uppgift verkar innebära att KLM i liten utsträck- ning är verksamt på denna marknad, ges inga ytterligare uppgifter om KLM, med undantag för statistiska uppgifter i bilagan till SH&E:s undersökning. I avsnitt 3. 2. 1 i CO-formuläret anger KLM att: ”Transavia airlines B. V. (80 %) är verksamt på den europeiska chartermarknaden (paketresor), vilken enligt koncentrationsparter- nas uppfattning, inte är en berörd marknad. Det är bara för kom- missionens kännedom som Transavia nämns här. ” (14) Se s. 26 i anmälan. (15) Se s. 26 i anmälan. (17) Den enda uppgift om att Transavia bedriver reguljärtrafik ges i efterföljande kapitel om beskrivningen av markna- den för flygningar till Nordamerika: ”B. Marknaderna i Västeuropa (via Amsterdam) – Förenta staterna / Kanada”. I en fotnot till en uppgift om att Martinair inte deltar i KLM:s bonusprogram anges: ”Transavias passagerare del- tar bara i KLM:s bonusprogram när de reser med Trans- avias reguljärtrafik och när KLM inte självt flyger till dessa destinationer. ” (16) Dessa upplysningar ingick inte som uppgifter om reguljärtrafik, utan som uppgifter om KLM:s bonusprogram. (17) (18) Under rubrik ”II. Marknader relaterade till berörda mark- nader enligt avsnitt III. ” har texten till fråga 6. 2 i CO- formuläret återgivits: Beskriv de relevanta produktmark- nader och geografiska marknader som berörs av den anmälda transaktionen som är närbesläktad med den el- ler de berörda marknad-(en/erna) (marknader i tidigare led, marknader i efterföljande led och angränsande mark- nader i samma omsättningsled), där någon av parterna i koncentrationen är verksam och som inte är berörda marknader enligt innebörden i avsnitt III. (19) Som svar på denna punkt förklarar KLM kortfattat att både KLM och Martinair är en icke-kontrollerande del- ägare i en researrangör och att KLM har en andel i ett datareservationssystem. I anmälan anges fortsatt: ”Dessutom bedriver Martinair chartertrafik till andra des- tinationer (t. ex. Västindien). KLM är bara verksamt på den europeiska genom dotterbolaget Trans- avia. KLM och Martinair bedriver reguljärtrafik till flera andra destinationer. ” (18) chartermarknaden (20) Det finns i detta kapitel inga uppgifter om att Transavia bedriver reguljärtrafik till destinationer i Medelhavsområ- det. Den enda uppgiften i detta kapitel avseende Transa- via är: ”KLM bedriver bara verksamhet på den europeiska chartermarknaden genom dotterbolaget Transavia. ” (19) b) Vilseledande eller oriktiga uppgifter om Transavias reguljär- trafik (21) Under den fortsatta undersökningen av ärendet blev det uppenbart att Transavia bedrev omfattande reguljärtrafik till destinationer i Medelhavsområdet och att det sålde platser på dessa flygningar till researrangörer som integ- rerade dessa platser i paketresor. (16) Fotnot 11 på sidan 45 i anmälan. (17) KLM:s följebrev till anmälan av den 1 september 1998. (18) Se s. 47 i anmälan. (19) Se s. 47 i anmälan. L 50/14 SV Europeiska unionens officiella tidning 23. 2. 2005 (22) […]* Som svar på en begäran om upplysningar (20) påstod KLM i en skrivelse av den 9 september 1998 att Trans- avia bedrev reguljärtrafik till Malaga, Alicante, Barcelona, Casablanca, Djerba, Faro, Funchal, Heraklion, Lissabon, Las Palmas, Malta, Nice, Palma de Mallorca, Teneriffa under 1997). (sammanlagt Denna situation har sedan dess inte förändrats i någon större utsträckning. Transavia fortsatte att bedriva omfat- tande reguljärtrafik till destinationer i Medelhavsområdet. Merparten av dessa destinationer betjänas också av Tran- savias chartertrafik. I KLM:s skrivelse finns inga uppgifter om att platser på dessa reguljärflygningar säljs till resear- rangörer. envägspassagerare (23) Det var först i de dokument som lämnades i december 1998 (21) som KLM lämnade ytterligare uppgifter om sin försäljning av platser på reguljärflyg till researrangörer, genom att ange: ”Det är riktigt att garanterade platser säljs till researrangörer” (22) och ”priserna för researrang- örernas garanterade platser på reguljärflyg motsvarar pri- serna för garanterade platser på icke-reguljära flyg- ningar. ” (23) KLM har bekräftat uppgifterna genom en skrivelse av den 4 mars 1999 där det framgår att de genomsnittliga bruttopriserna på garanterade platser som säljs till researrangörer är så gott som identiska för både reguljära och icke-reguljära flygningar. I anmä- lan från december 1998 anger KLM: ”Verkligheten är dock sällan svart eller vit och gränsen mellan reguljär trafik och chartertrafik befinner sig i en gråzon. Garan- terade platser till researrangörer på reguljära flygningar till populära semesterorter i Medelhavsområdet, liknar mycket försäljningen av platser på charterflyg. ” (24) Ut- ifrån de uppgifter som lämnats går det att beräkna att utav […]* (25) passagerare som Transavia (26) transporte- rade på reguljära flygningar till destinationer i Medelhavs- området (27) vintern sommaren 1997/1998 såldes sammanlagt […]* (28) platser till resear- rangörer med garanti och […]* platser till researrangörer utan garanti (29). På vissa destinationer reser majoriteten av alla passagerare på platser som sålts (30) till researran- görer. under 1997 och IV. SVAR PÅ MEDDELANDET OM INVÄNDNINGAR OCH KOMMISSIONENS BEDÖMNING AV DESSA 1. Uppgifter om Transavias charterdestinationer (24) I sitt svar på kommissionens meddelande om invänd- ningar anger KLM utelämnandet av de destinationer (20) Kommissionens begäran om upplysningar av den 4 september 1998. (21) Anmälan av den 21 december 1998. (22) Anmälan av den 21 december 1998, s. 64, fotnot 18. (23) Anmälan av den 21 december 1998, s. 65, fotnot 19. (24) Anmälan av den 21 december 1998, s. 66. (25) […]* under sommaren 1997 och […]* under vintern 1997/1998. (26) KLM säljer också platser utan garanti till researrangörer. (27) Malaga, Alicante, Barcelona, Djerba, Faro, Funchal, Heraklion, Lissa- bon, Las Palmas, Malta, Nice, Mallorca och Teneriffa. (28) Se s. 69 i anmälan av den 21 december 1998 och bilagorna XXIX (sommaren 1997) och XXX (vintern 1997/1998). […]* under som- maren 1997 och […]* under vintern 1997/1998. (29) Se s. 69 i anmälan av den 21 december 1998 och bilagorna XXIX (sommaren 1997) och XXX (vintern 1997/1998). […]* under som- maren 1997 och […]* under vintern 1997/1998. (30) T. ex. under sommaren 1997: Djerba, Faro, Funchal, Heraklion, Lis- sabon, Las Palmas, Malta, Mallorca och Teneriffa. (25) (26) som avses i punkt 10 som ett ”administrativt misstag”. KLM förklarar att företagets uppgifter grundade sig på den flygtidskrift (in-flight magazine) som publiceras av Transavia. Flygtidskriften innehåller en karta med Tran- savias destinationer. Destinationer med reguljärflyg är markerade med en gul prick och charterdestinationer med röd prick. Destinationer med både charter- och re- guljärflyg är också märkta med en gul prick. Dessa är Alicante, Las Palmas, Teneriffa, Malaga, Palma de Mal- lorca, Faro, Funchal, Rhodos, Heraklion och Djerba. KLM hävdar att det inte nämnde dessa orter som char- terdestinationer på grund av den inkorrekta markeringen på dessa destinationer i flygtidskriften. KLM hänvisar också till en undersökning genomförd av företaget SH&E som bilagts anmälan. KLM påstår att det i undersökningen klargörs att Transavia betjänar andra charterdestinationer. KLM anser att det borde varit up- penbart för vem som än undersökt anmälan och bila- gorna att skillnaden mellan tabellen i anmälan och tabel- lerna i bilagorna från tidigare år berodde på ett misstag och att varje närmare undersökning av anmälan mycker riktigt skulle ha gett upphov till frågor från kommissio- nens sida. I bilaga X till anmälan finns en förteckning över KLM:s och Martinairs destinationer, men ingen förteckning över Transavias destinationer. Den karta över Transavias des- tinationer och Transavias tidtabell som nämns i punkt 10 ingick inte I anmälan. Bilaga VIII till anmälan innehåller SH&E:s undersökning från juni 1998: ”Den europeiska chartermarknaden – En analys i samband med KLM:s förvärv av Nedlloyds femtioprocentiga innehav i Marti- nair”. Undersökningen består av 60 sidor text. I bilaga 2 till undersökningen (”Passagerare på icke-reguljära flyg- ningar från Belgien, Tyskland, Nederländerna och Före- nade kungariket till destinationer i Medelhavsområdet och fraktflyg”) finns tabeller för åren 1993, 1995 och 1997 som anger alla destinationer i Medelhavsområdet som betjänas av icke-reguljära flygningar från Schiphol. För varje destination anges det totala antalet passagerare, antalet passagerare som transporteras av konkurrenter och antalet passagerare som transporterats av KLM, Mar- tinair och Transavia. Av dessa tabeller kan slutsatsen dras att Transavia under perioden 1993–1997 betjänade andra flygplatser än de som nämns för år 1998 i tabellen på sidan 40 i CO-formuläret till anmälan, inklusive de tio destinationer som anges i punkt 10. (27) I inledningen till CO-formuläret finns ett avsnitt kallat ”Behovet av riktiga och fullständiga uppgifter” där det anges: ”Alla uppgifter som begärs i detta formulär skall vara riktiga och fullständiga. De uppgifter som begärs skall därför lämnas i det därför avsedda avsnittet i detta for- mulär. Bilagor till detta formulär skall bara användas för att komplettera de uppgifter som lämnas i själva formu- läret. ” 23. 2. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning L 50/15 (28) Uppgifterna om charterdestinationer i tabellen på sidan 40 i CO-formuläret är tydliga och innehåller inga tvety- digheter. Det finns inga uppenbara misstag som med lätthet kan upptäckas. Tabellen innehåller inga hänvis- ningar till den undersökning som parterna nämner eller till någon annan informationskälla. Det enda exemplet i detta kapitel där det hänvisas till undersökningen är på sidan 34 i anknytning till definitionen på den relevanta marknadens geografiska räckvidd och syftet med hänvis- ningen är att stödja ståndpunkten att KLM:s och Marti- nairs geografiska marknad täcker hela Europa. (31) I detta sammanhang anger KLM: ”För ändamålet med denna an- mälan ansluter sig KLM och Martinair till SH&E:s slut- satser. ” (32) (29) SH&E:s undersökning omfattar åren 1993 till 1997 och den innehåller inte några uppgifter om sommaren 1998. Vidare presenteras inte de statistiska uppgifterna i bilagan till undersökningen på ett sådant sätt att man lätt kan göra en jämförelse med tabellen i anmälan. Under alla händelser ändrar flygbolagen sina destinationer då och då. Av de tio destinationer som det hänvisas till i punkt 10 i SH&E:s undersökning för åren fram till 1997 fram- går inte det förhållandet att uppgifterna inte fanns med i de uppgifter som lämnades för 1998 på grund av ett misstag från KLM och inte för att destinationerna änd- rats. Därför kan inte de uppgifter som lämnas i bilagan till SH&E:s undersökning användas för att korrigera de oriktiga uppgifter som lämnats i det därför avsedda av- snittet i CO-formuläret. 2. Uppgifter om Transavias reguljära trafik (30) KLM gör gällande att Transavias försäljning av platser på reguljära flygningar inte är en del av den relevanta pro- duktmarknaden och därför inte behövde nämnas. Som svar på den muntliga frågan om huruvida Transavias reguljära trafik ingår i de uppgifter om marknadsandelar som lämnats i anmälan gav KLM följande skriftliga svar: ”Dessa marknadsandelar ingår inte i SH&E:s analys och därför inte i KLM:s anmälan. Martinair driver bara icke- reguljär trafik till destinationer i Medelhavsområdet varför det inte finns någon överlappning mellan Martinairs och Transavias verksamheter på den icke-reguljära marknaden till Medelhavsområdet. Den europeiska marknaden för icke-reguljär trafik till Medelhavsområdet skiljer sig vä- sentligt från en marknad med reguljär trafik av de orsaker som beskrivs nedan: Icke-reguljär (charter) trafik säljs praktiskt taget bara i ena ändan av rutten. Passagerare på icke-reguljära flygningar (charter) köper sina platser från en researrangör, medan passagerare på reguljära flygningar huvudsakligen köper (31) Fler hänvisningar till SH&E:s undersökning görs i kapitel 7 (Upp- gifter om berörda marknader) i anmälan. (32) Se s. 34 i anmälan. platser från resebyråer eller direkt från flygbolaget. Platser på icke-reguljära (charter) flygningar säljs till researrangö- rer, i motsats till platser på reguljära flygningar som bara säljs till researrangörer i små kvoter. Den kommersiella risken för icke-reguljära (charter) flygningar bärs av en eller flera researrangörer, medan den kommersiella risken vid reguljära flygningar bärs av lufttrafikföretaget. Påfölj- der för avbokningar av reguljära flygningar förekommer inte eller är åtminstone mycket mer liberala. Den icke- reguljära (charter) marknaden har många fler och mång- skiftande aktörer. De uppgifter som lämnades som svar på kommissionens begäran om upplysningar kan inte adderas till KLM-grup- pens marknadsandel som anges på sidan 62 i anmälan. Räknas Transavias reguljära flygningar till marknadsun- derlaget skulle det totala marknadsunderlaget nödvändigt- vis bli betydligt större, eftersom andra flygbolags regul- jära flygningar också skulle komma att inkluderas. ” (33). I avsnitt 6 i CO-formuläret anges vilka uppgifter som krävs avseende marknadsdefinitionen i avsnitt 6. I avsnitt 6. I används följande definition för den relevanta produkt- marknaden: ”En relevant produktmarknad omfattar alla varor eller tjänster som konsumenterna på grund av de- ras egenskaper, pris och tilltänkta användning betraktas som utbytbara. En relevant produktmarknad kan i vissa individuella produkter och/eller fall bestå av ett antal tjänster som i stor utsträckning uppvisar identiska fysiska eller tekniska egenskaper och som är utbytbara. ” Eftersom vissa platser på Transavias reguljära flygningar säljs till arrangörer av paketresor till samma pris och på samma ekonomiska villkor (med garanti) som platser på charterflyg betraktar kommissionen denna försäljning som tillhörande samma produktmarknad. Denna mark- nadsdefinition innebär att man också måste inkludera platser som säljs på reguljära flygningar som utförs av andra flygbolag i den relevanta produktmarknaden, men detta faktum kan inte användas som grund för att godta att KLM utelämnat dessa uppgifter. Kommissionen noterar att KLM trodde att platser som säljs till researrangörer på Transavias reguljära flygningar inte tillhör samma marknad som platser som säljs på charterflygningar. Men även om man utgår från detta antagande så skulle dessa verksamheter ha nämnts som svar på fråga 6. 2 i CO-formuläret som verksamheter på en ”marknad i nära relation till den berörda marknaden” (så kallade ”angränsande marknader”). Syftet med frågan om angränsande marknader är att få nödvändiga upp- gifter i de ärenden där parterna har använt en snävare marknadsdefinition än kommissionen. (31) (32) (33) (33) KLM:s skrivelse av den 18 september 1998. L 50/16 SV Europeiska unionens officiella tidning 23. 2. 2005 (34) KLM gav en detaljerad förklaring av varför företaget anser att reguljära flygningar inte utgjorde en del av den rele- vanta produktmarknaden och det var därför medvetet om att det var fråga om en marknad som var nära angränsande till den relevanta produktmarknaden. I sitt svar på fråga 6. 2 om angränsande marknader lämnade inte KLM respektive kapitel blankt. KLM hänvisade till sitt och Martinairs innehav i researrangörer och dess innehav i ett datareservationssystem. Det hävdade vidare att Mar- tinair bedrev charterflygningar till andra destinationer (Västindien) och att KLM och Martinair hade reguljära flygningar till flera andra destinationer. (34). Denna upp- gift om charterflygningar och reguljära flygningar visar att KLM hade förstått frågan om angränsande marknader. KLM nämnde dock inte något om Transavias reguljära flygningar. Mot denna bakgrund förstärker KLM:s detal- jerade beskrivning av andra angränsande verksamheter intrycket att uppgifterna är fullständiga och gör att ute- slutandet av vissa uppgifter blir vilseledande. V. RÄTTSLIG BEDÖMNING 1. Uppgifter om Transavias charterdestinationer (35) De uppgifter som ges i tabellen på sidan 40 i CO-for- muläret över Transavias charterdestinationer är oriktiga vad gäller att åtminstone tio destinationer, där merparten av dem är viktiga sådana, inte nämns. Det oriktiga i uppgifterna förstärks av de uppgifter som föregår tabellen där det anges att ”Transavias och Martinairs charterflyg- ningar i stor utsträckning kompletterar varandra” (35). Sär- skilt eftersom viktiga spanska, portugisiska och grekiska destinationer uteslutits ger tabellen ett felaktigt intryck av att överlappningen mellan Transavias och Martinairs verksamheter bara är begränsad. Hänvisningen på sidan 39 om att tjänsterna skulle vara kompletterande kan inte förstås som bara gällande flygplanens storlek, med tanke på att uppgifterna lämnades omedelbart före tabellen. Vidare stöder uppgiften att Transavia flyger till andra destinationer än Martinair det falska intryck som läsaren får genom tabellen. (36) Det faktum att det lämnats oriktiga uppgifterna betraktas som grov vårdslöshet. Även om parternas förklaring av användningen av Transavias flygtidskrift godtas är det ändå fråga om en hög grad av vårdslöshet. En flygtid- skrift är en reklam- eller marknadsföringsbroschyr som inte nödvändigtvis innehåller korrekta uppgifter. Parterna borde ha använt en trovärdigare informationskälla, såsom Transavias interna statistik eller Transavias tidtabell, som senare sändes till kommissionen. Eftersom Transavia är ett av KLM helt kontrollerat dotterbolag fanns dessa upp- gifter tillgängliga för KLM. åläggas enligt artikel 14. 1 b i koncentrationsförord- ningen. 2. Uppgifter om Transavias reguljära flygningar (38) Att utesluta uppgifter som indikerar att Transavia bedri- ver reguljärflygningar till destinationer i Medelhavsområ- det och att Transavia säljer platser på dessa flygningar till researrangörer gör att de uppgifter som lämnats om Transavia både är vilseledande och oriktiga i den mening som avses i artikel 14. 1 b i koncentrationsförordningen. (39) Att inte hänvisa till Transavias reguljära trafik till Medel- havsområdet är, mot bakgrund av övriga uppgifter som lämnas i CO-formuläret inte en fråga om att uppgifterna helt enkelt uteslutits utan, vilket förklaras ovan (avsnitt III och IV), en handling som i hög grad vilseleder läsaren, eftersom den ger en förvrängd bild av de faktiska om- ständigheterna. Uppgifterna är därför både oriktiga och vilseledande i den mening som avses i artikel 14. 1 b i koncentrationsförordningen. (40) Kommissionen kan inte utesluta möjligheten att KLM avsiktligt undanhöll uppgifterna om Transavias reguljära trafik. Det minsta som kan sägas är att en hög grad av vårdslöshet förekommit, eftersom KLM har eller borde haft fullständig kännedom om uppgifterna, deras relevans och kravet på att lämna dem i CO-formuläret. (41) Följaktligen utgör också KLM:s underlåtenhet att inbe- gripa dessa uppgifter en överträdelse för vilken företaget kan åläggas böter. VI. ÅLÄGGANDE AV BÖTER (42) I enlighet med artikel 14. 1 b i koncentrationsförord- ningen kan kommissionen ålägga företagen bötesbelopp på mellan 1 000 till 50 000 euro om de, uppsåtligen eller av försumlighet, lämnar oriktiga uppgifter i en an- mälan i enlighet med artikel 4 i koncentrationsförord- ningen. Enligt artikel 14. 3 skall kommissionen när den fastställer bötesbeloppet ta hänsyn till överträdelsens art och till hur allvarlig den är. Därigenom skall kommissio- nen beakta eventuella försvårande eller förmildrande om- ständigheter. 1. Överträdelsens art (43) KLM:s överträdelse består i att företaget lämnat oriktiga innebörden i artikel och vilseledande uppgifter enligt 14. 1 b i koncentrationsförordningen. Att lämna dessa oriktiga och vilseledande uppgifter måste betraktas som grov vårdslöshet. (37) KLM:s underlåtenhet att lämna korrekta uppgifter på denna punkt utgör en överträdelse för vilken böter kan 2. Överträdelsens allvar (34) Se s. 47 i anmälan. (35) Se s. 39 i anmälan. (44) KLM:s överträdelse av koncentrationsförordningen bör betraktas som en allvarlig överträdelse av de orsaker som anges nedan. 23. 2. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning L 50/17 a) De oriktiga och vilseledande uppgifternas relevans (50) KLM:s påstående om att det var uppenbart att uppgif- terna i tabellen inte var korrekta är också utan grund. Om KLM, som har mycket bättre kännedom om sina verksamheter än någon annan, inte kunde upptäcka att det undanlåtit att ta upp charterdestinationerna i fråga, var det säkert inte ett sådant uppenbart misstag att det hade upptäckts av vilken noggrann läsare som helst. (45) Uppgifter avseende eventuella överlappningar mellan par- terna på individuella destinationer är klart relevant vid en bedömning av transaktionen. Det gäller oberoende av om den relevanta marknaden består av individuella rutter eller av alla eller bara vissa destinationer till Medelhavs- området. De av Transavias destinationer som inte nämns är de stora spanska, portugisiska och grekiska semester- orterna som drar till sig ett stort antal passagerare. Upp- giften om att Transavia flyger till alla Martinairs relevanta destinationer är också relevant vid bedömningen av den faktiska konkurrensen mellan Martinair och Transavia, särskilt om den betraktas mot bakgrund av parternas upprepade uppgifter om att Martinairs och Transavias verksamheter kompletterar varandra (36). (46) Uppgiften om att Transavia både reguljärt och med char- ter flyger till många stora semesterorter är också av klar betydelse för att bedöma Transavias ställning på markna- den. Oavsett om platser som sålts på reguljärflyg utgör en del av den relevanta produktmarknaden eller inte är uppgiften om att Transavia bedriver omfattande reguljär- trafik till sina charterdestinationer relevant för en bedöm- ning av Transavias marknadsstyrka på dessa rutter. (47) (48) (49) b) Förmildrande omständigheter som åberopas av KLM KLM betonar att det deltog i flera möten med kommis- sionen för att företaget under förbereda anmälan, att dessa möten diskuterade flera utkast till anmälan och att det villigt anpassade sig till kommissionens förslag och påpekanden. Det påpekar också att anmälan i detta ärende var mycket komplicerad på grund av bristen på tillgängliga uppgifter. KLM hävdar vidare att det inte har bevisats att det lämnade ”oriktiga eller vilseledande” upp- gifter och att de särskilda omständigheterna i ärendet gör att ett eventuellt utelämnande av sådana uppgifter inte kan användas som grund för åläggande av böter. Kom- missionen delar inte denna åsikt av de orsaker som anges nedan. i) T r a n s a v i a s c h a r t e r d e s t i n a t i o n e r I sina synpunkter på meddelandet om invändningar för- klarar KLM att det underlåtit att nämna Transavias char- terdestinationer på grund av ett administrativt miss- tag (37). KLM hävdar vidare att detta misstag borde ha varit uppenbart för vem som än undersökte anmälan. KLM påstår att tabellen i fråga bara inkluderades i CO- formuläret på kommissionens begäran och att det ännu inte fanns några exakta uppgifter tillgängliga om den exakta marknadsandelen för den pågående sommarsä- songen 1998. Tabellen på sidan 40 i anmälan presente- ras inte som ett tillägg till eller en uppdatering av upp- gifterna i SH&E:s undersökning som nämns i punkt 26 i detta beslut. Det är en illustration av KLM:s uppgift om att Transavias och Martinairs verksamheter ”till stor del kompletterar varandra”. KLM:s påstående om att denna tabell bara kan utläsas tillsammans med undersökningen är utan grund då det inte ens finns en hänvisning till undersökningen. (36) Se s. 32 och s. 39 i anmälan, s. 5 i skrivelsen av den 9 september 1998. (37) Se punkt 24 i detta beslut. (51) (52) KLM understryker att det inte var företagets avsikt att undanhålla kommissionen uppgifter och att kommissio- nen överdriver det administrativa misstagets allvar. Men KLM:s förklaring av hur det samlade in uppgifterna om Transavias charterdestinationer vittnar om en hög grad av vårdslöshet. Att grunda uppgifterna på en flygtidskrift och inte på en mer tillförlitlig källa är uttryck för en allvarlig försummelse av plikten att med omsorg välja nödvändiga uppgifter, särskilt mot bakgrund av det fak- tum att Transavia är ett av KLM helt kontrollerat dotter- bolag. ii) T r a n s a v i a s r e g u l j ä r t r a f i k KLM gör gällande att det i sina kontakter med kommis- sionen aldrig gjorde någon hemlighet av det faktum att KLM-gruppen, inklusive dotterbolaget Transavia, bedriver reguljärtrafik i Europa i allmänhet och i Medelhavsom- rådet i synnerhet. Det uppger också att det skulle ha lämnat fler uppgifter om Transavias reguljära trafik om kommissionen hade begärt detta under de diskussioner som hölls före anmälan. KLM hänvisar till SH&E:s under- sökning som enligt KLM:s uppfattning tydligt visar att 47 % av alla nederländska semesterfirare reser med reguljär- flyg. KLM hävdar att det vore orealistiskt att tro att en stor andel av dessa passagerare inte reser med KLM-grup- pen. (53) Mötena innan anmälan ägnades huvudsakligen åt att fast- ställa en marknadsdefinition. Kommissionen medger att eftersom KLM inte förklarade att Transavia bedrev om- fattande försäljning av platser på sina reguljära flygningar till arrangörer av paketresor hade inte kommissionen räknat med dessa verksamheter från början för att göra en marknadsdefinition. Det betyder dock inte att KLM inte var skyldigt att lämna fullständiga uppgifter om denna verksamhet, åtminstone som svar på fråga 6. 2 i CO-formuläret. (38) Vidare avser uppgifterna i SH&E:s (38) Dessa uppgifter lämnades i anmälan av den 21 december 1998. L 50/18 SV Europeiska unionens officiella tidning 23. 2. 2005 undersökning alla nederländska semesterfirare och inte bara kunder som köper en paketresa från en resear- rangör. Det var därför inte möjligt att från dessa upp- gifter dra slutsatsen att Transavia sålde platser på sina reguljärflyg till arrangörer av paketresor. Det sätt på vil- ket uppgifterna om Transavia presenterades i alla utkast som lämnades gjorde det inte sannolikt att ge upphov till sådana frågor från kommissionens sida. Transavia fram- ställdes alltid som ett ”charterbolag”. Uppgifterna om att Transavia också bedrev reguljära flygningar gavs först i den slutliga versionen av anmälan i fotnot 11 på sidan 45, som avser Transavias deltagande i KLM:s bonuspro- gram. Denna uppgift ingick inte i tidigare utkast. Argu- mentet att kommissionen kunde eller borde ha begärt denna upplysning är därför utan grund. (54) KLM påstår vidare att uppgifterna om reguljärtrafiken inte ändrade KLM:s marknadsandel och att underlåtandet att ta med denna uppgift därför inte var relevant. Men ett företags faktiska marknadsandel är bara ett sätt att mäta dess marknadsstyrka. Transavias reguljärtrafik till destina- tioner som också tjänar som underlag för chartertrafik är klart en faktor som kan bidra till att stärka företagets styrka på dessa rutter och uppgifterna är därför relevanta för kommissionens bedömning av konkurrensvillkoren i samband med koncentrationen. Det är därför sannolikt att kommissionens omfattande bedömning av ärendet och arten och omfattningen på varje åtgärd som kan komma att krävas för att lösa eventuella konkurrenspro- blem, påverkas av dess kännedom (eller brist på känne- dom) om förekomsten av denna verksamhet och dess art och omfattning. (55) Om till exempel Transavia inte bedrev reguljärtrafik till dessa destinationer, skulle man kunna argumentera att det vore ganska lätt för andra flygbolag som bedriver reguljärtrafik att inleda sådan verksamhet, att sälja platser till enskilda och researrangörer, och att koncentrationen därmed borde godkännas. På liknande sätt gäller att om man fann att förekomsten av en eventuell dominerande ställning på vissa av de berörda rutterna skulle en lösning som enbart inriktades på Martinairs trafik eller Transavias chartertrafik vara otillräcklig, eftersom den inte skulle komma att påverka eller ta hänsyn till Transavias omfat- tande försäljning av platser till researrangörer på den reguljära trafiken på dessa rutter. 3. Bötesbelopp (56) Vid förfaranden som inleds i enlighet med koncentra- tionsförordningen är det mycket viktigt att parterna i koncentrationen lämnar alla relevanta uppgifter vid an- mälan av koncentrationen. Det företagen måste vara mycket försiktiga när de lämnar detaljerade uppgifter om sina koncentrationer. innebär att (57) I föreliggande ärende lämnade KLM uppgifter som var oriktiga och vilseledande och KLM:s handlande kan minst (58) (59) (60) (61) sagt beskrivas som grov vårdslöshet. Dessutom var upp- gifterna ur konkurrenshänseende klart relevanta för be- dömningen av transaktionen. KLM lämnade inte korrekta uppgifter på eget initiativ, utan först på grund av kommissionens undersökning. Fullständiga uppgifter om Transavias andra charterdesti- nationer kunde bara härledas från de uppgifter som läm- nades som svar på en begäran om upplysningar och som senare muntligt bekräftades. Uppgifterna om att Transa- via bedriver reguljärtrafik till destinationer i Medelhavs- området gavs som svar på en begäran om upplysningar. Uppgiften om att KLM säljer platser på reguljärflyg till researrangörer på samma ekonomiska villkor som för platser på dess charterflyg, och omfattningen på denna verksamhet, bekräftades först i anmälan av den 21 de- cember 1998 och i samband med kommissionens under- sökning av uppgifterna i anmälan. Vid bedömningen av KLM:s beteende måste man komma ihåg att KLM är ett stort europeiskt företag med omfat- tande affärsverksamhet i Europa. KLM har också erfaren- heter från tidigare anmälningar som företaget gjort i en- lighet med koncentrationsförordningen. Som mer detaljerat beskrivs i punkterna 47 till 55 har KLM som en förmildrande omständighet pekat på att de påstådda överträdelserna inte begåtts med avsikt, att kommissionen borde ha upptäckt de uppgifter som sak- nades och borde ha begärt dem under den period som föregick anmälan (vilken i detta fall var ganska lång) och att de uppgifter som saknades inte var avgörande för ärendets utfall. Enligt kommissionens åsikt kan man bara lägga begrän- sad vikt vid den påverkan som dessa påståenden har vad gäller överträdelsens allvar och därmed det bötesbelopp som skall åläggas. Det finns inga bevis på att överträdel- sen begåtts med avsikt och KLM:s deltagande i kontak- terna med kommissionen innan anmälan tyder åtmin- stone på att företaget önskade säkerställa att anmälan var godtagbar. Det ålåg dock KLM att säkerställa att alla relevanta uppgifter lämnades, men det misslyckades med att omsorgsfullt genomföra denna uppgift. I båda fallen är graden av vårdslöshet i anslutning till överträ- delsen betydande. KLM borde inte ha förlitat sig på en för insamlandet av viktiga uppgifter, som flygtidskrift uppgifterna om Transavias charterdestinationer. Det kunde ha lämnat uppgifterna om Transavias reguljärtra- fik, och borde ha insett betydelsen av att göra detta, även utan en särskild begäran eller påminnelse om detta från kommissionen. Vidare är det sannolikt att om kommis- sionen inte hade upptäckt de uppgifter som saknades skulle deras fortsatta frånvaro ha påverkat beslutet i kon- centrationensärendet, och det på ett sätt som kunde ha gynnat KLM. 23. 2. 2005 SV Europeiska unionens officiella tidning L 50/19 (62) På grundval av ovanstående och med hänsyn tagen till omständigheterna i detta ärende anser kommissionen det lämpligt att, i enlighet med artikel 14. 1 b i koncentra- tionsförordningen, ålägga KLM böter på 40 000 euro. Efter utgången av denna period börjar ränta automatiskt att löpa enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tilläm- pade på sina återköpstransaktioner den första arbetsdagen i den månad då detta beslut antogs, med tillägg av 3,5 procenten- heter, nämligen 6 %. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 I enlighet med artikel 14. 1 b i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 åläggs Koninklijke Luchtvaart Maatschappij N. V. (KLM) böter på 40 000 euro för att ha lämnat oriktiga och vilseledande uppgifter i den anmälan som lämnades till kom- missionen den 1 september 1998 i enlighet med den förord- ningen. Artikel 3 Detta beslut riktar sig till: Koninklijke Luchtvaart Maatschappij N. V. Amsterdamseweg 55 NL-1182 GP Amstelveen Artikel 2 Utfärdat i Bryssel den 14 december 1999. De böter som ålagts enligt artikel 1 skall erläggas inom tre månader från dagen för delgivningen av detta beslut till Euro- peiska kommissions bankkonto nr 310-0933000-43 i Banque Bruxelles Lambert, Agence Européenne, Rond Point Schuman 5, B-1040 Bryssel. På kommissionens vägnar Mario MONTI Ledamot av kommissionen


title: 1999 m. gruodžio 14 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2702/1999 dėl informacijos apie žemės ūkio produktus teikimo ir jų skatinimo trečiosiose šalyse priemonių

text: 464 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 31999R2702 1999 12 21 EUROPOS BENDRIJŲ OFICIALUSIS LEIDINYS TARYBOS REGLAMENTAS (EB) Nr. 2702/1999 1999 m. gruodžio 14 d. dėl informacijos apie žemės ūkio produktus teikimo ir jų skatinimo trečiosiose šalyse priemonių 03/27 t. L 327/7 EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą (1), atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (2), atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (3), kadangi: (7) (8) (9) Pagal dabartinius teisės aktus Bendrija trečiosiose šalyse gali taikyti skatinimo priemones tam tikram žemės ūko produktų skaičiui; ligšioliniai rezultatai teikia daug vilčių. (10) (1) (2) (3) (4) (5) (6) Atsižvelgiant į įgytą patirtį, į rinkos augimo perspektyvas tiek Bendrijoje, tiek už jos ribų bei į naujas tarptautinės prekybos aplinkybes, reikia sukurti bendrą nuoseklią informacijos ir skatinimo trečiųjų šalių rinkose politiką. Tokia politika gali būti naudinga papildant ir stiprinant valstybių narių taikomas priemones, ypač gerinant Bend- rijos produktų įvaizdį tarptautinėse rinkose, visų pirma maisto produktų kokybės ir saugumo požiūriu; kadangi ši veikla, padėdama atverti naujas rinkas, taip pat turėtų keleriopai sustiprinti nacionalines ir privačias iniciatyvas. Turi būti nustatyti produktų ir rinkų atrankos kriterijai; tačiau produktai, kuriems taikomos eksporto grąžinamo- sios išmokos, neišbraukiami iš sistemos. Paprastai Komisija turėtų skirti tik dalį reikiamo finansa- vimo, kad siūlančios organizacijos ir suinteresuotos vals- tybės narės galėtų dalytis atsakomybe; tačiau išskirtiniais atvejais gali būti tikslinga iš suinteresuotos valstybės narės nereikalauti finansinio įnašo. Turėtų būti įtvirtinta nuostata, kurios pagrindu Europos Bendrijų Komisija tam tikra tvarka galėtų pavesti šių priemonių turinčioms reikiamą infrastruktūrą ir įgūdžius. įgyvendinimą institucijoms, (1) OL C 32, 1999 2 6, p. 12. (2) OL C 219, 1999 7 30. (3) OL C 169, 1999 6 16, p. 8. Atsižvelgiant į Tarptautinės alyvų aliejaus tarybos įgytą patirtį ir rezultatus, pasiektus jai vykdant prekybos skati- nimo veiklą, vis dėlto turėtų būti įtvirtinta nuostata, kad ir toliau jai būtų pavedama įgyvendinti priemones, priklausančias jos atsakomybės sričiai; taip pat turėtų būti leidžiama ieškoti panašių tarptautinių organizacijų paramos kitiems produktams. teikti reikiamą informaciją apie programų Siekiant vykdymą ir priemonių poveikį, turėtų būti priimta nuostata, kad Komisija ir valstybės narės galėtų vykdyti veiksmingą monitoringą, o nepriklausoma institucija galėtų vertinti rezultatus. to Reglamentai Dėl Nr. 1308/70 (5) dalies keičiami. (EB) Nr. 136/66/EEB (4), ir (EB) Nr. 2275/96 (6) turėtų būti (EEB) iš reikalingos priemonės Šio reglamento įgyvendinimui turėtų būti patvirtintos vadovaujantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos suteiktų įgyvendinimo įgaliojimų vykdymo tvarką (7), ir todėl sutinkama, kad šios priemonės būtų patvirtintos minėto sprendimo 4 straipsnyje nustatyta tvarka. Šiomis sąlygomis atitinkami vadybos komitetai veiks bendrai, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: 1 straipsnis Bendrija visiškai ar iš dalies gali 1. trečiosiose šalyse, skirtas teikti produktus ir maisto produktus ir juos skatinti. finansuoti priemones informacijai apie žemės ūkio 1 dalyje nurodytos priemonės nėra skirtos konkretiems jomis taip pat neišskiriami kurios nors 2. prekiniams vardams; valstybės narės produktai. (4) 1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamentas Nr. 136/66/EEB dėl bendro aliejų ir riebalų rinkos organizavimo (OL L 172, 1966 9 30, p. 3025). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Regla- mentu (EB) Nr. 1638/98 (OL L 210, 1998 7 28, p. 32). (5) 1970 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1308/70 dėl bendro linų ir kanapių rinkos organizavimo (OL L 146, 1970 7 4, p. 1). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Regla- mentu (EB) Nr. 3290/94 (OL L 349, 1994 12 31, p. 105). (6) 1996 m. lapkričio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2275/96, nustatantis konkrečias priemones gyviems augalams ir gėlininkystės produktams (OL L 308, 1996 11 29, p. 7). (7) OL L 184, 1999 7 17, p. 23. 03/27 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 465 2 straipsnis 1 straipsnyje nurodytos priemonės yra šios: a) ryšiai su visuomene, skatinimo arba reklamos priemonės, ypač pabrėžiant Bendrijos produktų privalumus jų kokybės, higienos, maisto produktų saugumo, maistingumo, ženkli- nimo etiketėmis, gyvūnų gerovės ar ekologiškumo požiūriu; b) dalyvavimas tarptautinės reikšmės renginiuose, mugėse ar parodose, ypač rengiant Bendrijos parodų stendus; c) informavimo kampanijos, pirmiausia skirtos Bendrijos saugomų kilmės vietos nuorodų (SKVN), saugomų geogra- finių nuorodų (SGN), garantuotų tradicinių gaminių (GTG) ir ekologinei žemdirbystei; d) informavimo kampanijos, skirtos Bendrijos rūšinių vynų, gaminamų konkrečiuose regionuose (RVPKR), geografines nuorodas turintiems stalo vynams ir spiritiniams gėrimams; e) naujų rinkų tyrimas siekiant išplėsti pardavimo rinkas; f) aukšto lygio prekybiniai vizitai; g) tyrimai skatinimo ir informavimo priemonių taikymo rezul- tatams įvertinti. 3 straipsnis 1 straipsnyje nurodytos priemonės pirmiausia taikomos šiems produktams: a) produktams, kurie yra skirti tiesiogiai vartoti arba perdirbti, kai yra galimybės juos eksportuoti arba potencialios gali- mybės pateikti į naujas paradavimo rinkas trečiosiose šalyse, ypač kai neskiriamos eksporto grąžinamosios išmokos; b) tipiniams arba aukštos kokybės didelės pridėtinės vertės produktams. 4 straipsnis trečiąsias Pasirenkant įgyvendinamos 1 straipsnyje nurodytos priemonės, atsižvelgiama į šalių rinkas, kuriose yra reali arba potenciali paklausa. kuriose šalis, bus 5 straipsnis 1. 11 straipsnyje nustatyta tvarka Komisija kas dveji metai sudaro produktų ir rinkų, nurodytų atitinkamai 3 ir 4 straips- niuose, sąrašą. Tačiau prireikus šis sąrašas tuo laikotarpiu gali būti iš dalies keičiamas. 2. Prieš sudarydama 1 dalyje nurodytą sąrašą Komisija gali konsultuotis su Žemės ūkio produktų sveikumo ir saugumo patariamojo komiteto Žemės ūkio produktų pardavimo skati- nimo nuolatine grupe. 6 straipsnis Kai priemonės suderinamos, ypač alyvų aliejaus ir valgomųjų alyvų sektoriuje, Bendrija gali jas įgyvendinti per Tarptautinę alyvų aliejaus tarybą. Bendrija kitiems sektoriams gali prašyti pagalbos tarptautinių organizacijų, kurios siūlo panašias garantijas. 7 straipsnis Prekybos ar tarpšakinė organizacija ar organizacijos, 1. atstovaujančios atitinkamam sektoriui ar sektoriams, prie- monėms, nurodytoms 2 straipsnio a, b, d ir e punktuose, įgyvendinti ir vadovaudamosi 6 straipsniu, parengia skatinimo ir informavimo programas, apimančias ne ilgesnį kaip trejų metų laikotarpį, bei pasiūlo institucijos, kuriai galima patikėti programų vykdymą, pavadinimą. Nepažeisdamos 9 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos bei patvirtinus programą ar programas ir instituciją ar institucijas, pasiūlytas šioms programoms vykdyti, suinteresuotos valstybės narės įsipareigoja prisidėti prie programų finansavimo bei pateikia jas Komisijai. Komisija 11 straipsnyje nustatyta tvarka patvirtina programas ir instituciją ar institucijas, atsakingas už jų vykdymą, ir teikia pirmenybę tų organizacijų programoms, kurios apima kelias valstybes nares. Prieš patvirtindama programas Komisija gali konsultuotis su Žemės ūkio produktų sveikumo ir saugumo patariamojo komi- teto Žemės ūkio produktų skatinimo nuolatine grupe. 2. Komisija priima sprendimą dėl priemonių: a) nurodytų 2 straipsnio c ir f punktuose, taip pat dėl prie- monių, nurodytų 2 straipsnio b ir e punktuose, kai taikoma 9 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, arba b) kurias vykdo tarptautinė organizacija, kaip nurodyta 6 straipsnyje, tam tikrais atvejais, po to, kai informuojami minimų sektorių vadybos komitetai, arba, reguliavimo komitetai, nurodyti Reglamentuose (EEB) Nr. 2092/91 (1), (EEB) Nr. 2081/92 (2) ir (EEB) Nr. 2082/92 (3). Prieš priimdama sprendimą Komisija gali konsultuotis su 1 dalies trečioje pastraipoje nurodyta Žemės ūkio produktų skatinimo nuolatine grupe. (1) 1991 m. birželio 24 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2092/91 dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų (OL L 198, 1991 7 22, p. 1). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Regla- mentu (EB) Nr. 1804/1999 (OL L 262, 1999 10 8, p. 23). (2) 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos (OL L 208, 1992 7 24, p. 1). Regla- mentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1068/97 (OL L 156, 1997 6 13, p. 10). (3) 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2082/92 dėl žemės ūkio ir maisto produktų specifinių savybių sertifikatų (OL L 208, 1992 7 24, p. 9). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu. 466 LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 03/27 t. 8 straipsnis Kai taikomas 6 straipsnis, Bendrija, patvirtinusi programą, 4. suteikia minimai tarptautinei organizacijai atitinkamą įnašą. 1. Atviro ar riboto konkurso būdu Komisija pasirenka: — techninius asistentus, reikalingus pasiūlytoms programoms taip pat pasiūlytoms įgyvendinančioms institucijoms įver- tinti, — instituciją ar institucijas, atsakingas už 2 straipsnio c ir f punktuose, o kur taikoma 9 straipsnio 1 dalies antroji pastraipa, 2 straipsnio b ir e punktuose nurodytų priemonių įgyvendinimą, — instituciją ar institucijas, atsakingas už įgyvendintų prie- monių rezultatų įvertinimą. Institucija ar 2. institucijos, atsakingos už 7 straipsnio 1 dalyje ir 8 straipsnio 1 dalyje nurodytų priemonių įgyven- dinimą, turi turėti specialių žinių apie atitinkamus produktus ir apie rinkas, kuriose numatyta įsitvirtinti, bei išteklių, leidžiančių užtikrinti, kad šios priemonės būtų įgyvendintos kuo veiksmingiau, atsižvelgiant į šių programų Europos lygio mastą. turėti 10 straipsnis Bendrijos išlaidos 1 straipsnyje nurodytoms priemonėms laikomos intervencija, kaip apibrėžta 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo 1 straipsnio 2 dalies e punkte (1). 11 straipsnis Šiam reglamentui namos 12 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. įgyvendinti reikalingos priemonės patvirti- 12 straipsnis 3. Monitoringo grupė, susidedanti iš Komisijos, suintere- suotų valstybių narių bei pasiūlymus teikiančių organizacijų atstovų, kontroliuoja, kad priemonės būtų tinkamai įgyvendi- namos. 1. Komisijai padeda Aliejų ir riebalų vadybos komitetas, įsteigtas Reglamento Nr. 136/66/EEB 37 straipsniu, bei vadybos komitetai, įsteigti kitų reglamentų dėl bendro žemės ūkio rinkų organizavimo atitinkamais straipsniais. 4. Suinteresuotos valstybės narės yra atsakingos už kitokias negu 1 dalies antrojoje įtraukoje nurodytos monitoringo prie- mones ir atsiskaitymą už jas. Kai pateikiama nuoroda į šią straipsnio dalį, 2. Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 7 straipsniai. taikomi 9 straipsnis 1. Nepažeisdama 4 dalies Bendrija: a) visiškai finansuoja visas 2 straipsnio c, f ir g punktuose nurodytas priemones; b) iš dalies finansuoja kitas 2 straipsnyje nurodytas skatinimo ir informavimo priemones. Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas laiko- tarpis yra vienas mėnuo. 13 straipsnis Iki 2003 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia Europos Parla- mentui ir Tarybai šio reglamento taikymo ataskaitą kartu su atitinkamais pasiūlymais. Tačiau tam tikrais atskirais atvejais Bendrija gali visiškai finan- suoti 2 straipsnio b ir e punktuose nurodytas priemones. 14 straipsnis 2. Bendrijos įnašas į 1 dalies b punkte nurodytas priemones neviršija 50 % realių šių priemonių išlaidų. Tačiau tais atvejais, kai skatinimo akcijos trunka ne trumpiau kaip dvejus metus, įnašas proporcingai mažinamas nuo 60 % iki 40 % realių prie- monių išlaidų. Reglamento Nr. 136/66/EEB 11 straipsnio 1 dalyje 1. žodžiai „arba trečiosios šalys“ išbraukiami. Reglamento (EEB) Nr. 1308/70 2 straipsnio 2 dalies 2. pirmojoje įtraukoje žodžiai „ir kitur“ išbraukiami. 3. Suinteresuotos valstybės narės prisideda prie 2 dalyje nurodytų priemonių finansavimo padengdamos 20 % realių jų išlaidų, o likusią dalį padengia siūlančios organizacijos. Vals- tybių narių ir (ar) prekybos arba tarpšakinių organizacijų mokama dalis taip gali būti finansuojama iš kvazimokestinių pajamų. akivaizdžiai Tačiau tinkamai pagrįstais atvejais ir su sąlyga, kad konkreti interesus, programa 11 straipsnyje nustatyta tvarka gali būti nuspręsta, kad siūlanti organizacija padengia visą tą finansavimo dalį, kurios nemoka Bendrija. atspindi visos Bendrijos Reglamento (EB) Nr. 2275/96 2 straipsnio 1 dalyje 3. žodžiai „ir užsienyje“ išbraukiami. 15 straipsnis Šis reglamentas įsigalioja 2000 m. sausio 1 d. Jis taikomas iki 2004 m. gruodžio 31 d. (1) OL L 160, 1999 6 26, p. 103. 03/27 t. LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys 467 Šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse. Priimta Briuselyje, 1999 m. gruodžio 14 d. Tarybos vardu Pirmininkas K. HEMILÄ


title: ROZPORZĄDZENIE KOMISJI (WE) NR 2636/1999 z dnia 14 grudnia 1999 r. w sprawie przekazywania informacji dotyczących tytoniu począwszy od zbiorów w 2000 r. oraz uchylające rozporządzenie (EWG) nr 1771/93

eurovoc_concepts:
administrative formalities
common organisation of markets
disclosure of information
form
production aid
tobacco

formats: html print