title: Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1015/94 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av TV-kamerasystem med ursprung i Japan

eurovoc_concepts:
Japan
anti-dumping duty
import
recording equipment
television

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 07. 01. 2000 KOM(1999) 735 slutlig Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 1015/94 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av TV-kamerasystem med ursprung i Japan (framlagt av kommissionen) MOTIVERING Genom rådets förordning (EG) nr 1015/94 (med senare ändringar)1 infördes en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa TV-kamerasystem med ursprung i Japan. De kamerasystem för professionellt bruk som anges i bilagan till den förordningen och som är avancerade kamerasystem för professionellt bruk som tekniskt sett omfattas av produktdefinitionen i den ovannämnda förordningen, men som inte kan betraktas som "broadcast"- kamerasystem, undantogs särskilt från tillämpningsområdet för de slutgiltiga antidumpningstullarna. Kommissionen har därefter mottagit ansökningar från fem japanska tillverkare av TV- kamerasystem om att vissa efterföljare till kamerasystemmodeller som redan var undantagna från tullarna skulle läggas till i bilagan till rådets förordning (EG) nr 1015/94 och därmed undantas från tullarnas tillämpningsområde. I bifogade rådsförordning finns mer detaljerade upplysningar som visar att de berörda modellerna är nästan identiska med sina föregångare och därför bör finnas med i nämnda bilaga. Det föreslås därför att bilagan till rådets förordning (EG) nr 1015/94 (med senare ändringar) ändras och att offentliggörandet av bifogade förordning i Europeiska gemenskapernas officiella tidning godkänns. 1 EGT L 111, 30. 4. 1994, s. 106. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 193/1999 (EGT L 22, 29. 1. 1999, s. 10). 2 Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 1015/94 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av TV-kamerasystem med ursprung i Japan EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import i Europeiska gemenskapen2, från länder som inte är medlemmar med beaktande av det förslag som lagts fram av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén, och av följande skäl: A. FÖREGÅENDE FÖRFARANDEN (1) (2) (3) Genom förordning antidumpningstull på import av TV-kamerasystem med ursprung i Japan. införde (EG) rådet en nr 1015/943 slutgiltig Från tillämpningsområdet för de slutgiltiga antidumpningstullarna undantogs särskilt de kamerasystem för professionellt bruk som anges i bilagan till den förordningen (nedan kallad “bilagan”) och som är avancerade kamerasystem för professionellt bruk som tekniskt sett omfattas av produktdefinitionen i artikel 1. 2 i förordning (EG) nr 1015/94, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2474/954, men som inte kan betraktas som "broadcast"-kameror. I oktober 1995 ändrade rådet genom förordning (EG) nr 2474/95 nämnda förordning (EG) nr 1015/94, särskilt beträffande definitionen av likadan produkt och vissa modeller av kamerasystem för professionellt bruk som särskilt undantogs från de slutgiltiga antidumpningstullarna. 2 3 4 EGT L 56, 6. 3. 1996, p. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 905/98 (EGT L 128, 30. 4. 1998, s. 18. ) EGT L 111, 30. 4. 1994, s. 106. EGT L 255, 25. 10. 1995, s. 11. 3 (4) (5) I oktober 1997 ändrade rådet genom förordning (EG) nr 1952/975 tullsatserna två företag, nämligen Sony för de slutgiltiga antidumpningstullarna för Corporation och Ikegami Tsushinki, i grundförordningen. Dessutom undantog rådet särskilt vissa nya modeller av kamerasystem för professionellt bruk från antidumpningstullarna och lade till dem i bilagan till förordning (EG) nr 1015/94. enlighet med artikel 12 i I januari 1999 ändrade rådet genom förordning (EG) nr 193/19996 förordning (EG) nr 1015/94 genom att lägga till vissa efterföljare till modeller av kamerasystem för professionellt brukt som redan var undantagna från tullarna i bilagan till den förordningen och därmed undanta dessa modeller från tullarnas tillämpningsområde. B. UNDERSÖKNING RÖRANDE NYA MODELLER AV KAMERASYSTEM FÖR PROFESSIONELLT BRUK 1. Förfarande (6) (7) Ett antal japanska tillverkare/exportörer meddelade därefter kommissionen att de hade för avsikt att introducera nya modeller av kamerasystem för professionellt bruk på gemenskapsmarknaden och ansökte om att dessa nya modeller av kamerasystem för professionellt bruk och tillbehör till dessa skulle läggas till i bilagan och därmed undantas från antidumpningstullarna. Kommissionen underrättade gemenskapsindustrin om detta och inledde en undersökning som begränsades till att fastställa huruvida produkterna i fråga borde omfattas av antidumpningstullarna och den egentliga lagtexten i förordning 1015/94 i så fall skulle ändras i enlighet därmed. 2. Undersökta modeller (8) Ansökningar innehållande erforderlig teknisk information mottogs för följande modeller av Kamerasystem för professionellt bruk: i) Hitachi Denshi, Ltd. (nedan kallat “Hitachi”) – Kamerahuvud V-21 som beskrevs som en efterföljare till kamerahuvud Z-ONE. DA och som såldes utan triaxadaptor. – Nya tillbehör till V-21: - Sökare (1,5 tum) GM-9 som beskrevs som standardsökaren för kamerahuvud av modell V-21. - Kameraadaptorerna CA-Z31 och CA-Z32 som beskrevs som efterföljare till kameraadaptorerna CA-Z1A och CA-Z2, vilka redan finns med i bilagan, och som skall kopplas ihop med kamerahuvud V-21. 5 6 EGT L 276, 9. 10. 1997, s. 20. EGT L 22, 29. 1. 1999, s. 10 4 som - Kamerapanelerna RC-Z2A och RC-Z21A som beskrevs efterföljare till kamerapanelerna RC-Z2 och RC-Z21, vilka redan finns med i bilagan. – Kamerahuvud V-21W som beskrevs som storbildsversionen av kamerahuvud V-21 – Sökaren (5 tum) GM-51 som beskrevs som standardsökaren för kamerahuvud modell V-21W Ovanstående modeller säljs utan motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor. ii) Olympus Winter & IBE GmbH (nedan kallat “Olympus”) – Kamerapanel OTV-S6, som beskrevs som en modell som används i den medicinska sektorn och som en efterföljare till modellen OTV-S5 som redan finns med i bilagan. iii) Matsushita – Kamerahuvud AW-F575HE, som beskrevs som en efterföljare till kamerahuvud WV-F565HE som redan finns med i bilagan. – Kameraadaptorerna AW-AD500AE och AW-AD700BSE, som beskrevs som efterföljare till kameraadaptorerna WV-AD500E och WV-AD700ASE som redan finns med i bilagan. iv) Ikegami Tsushinki Co, Ldt (nedan kallat “Ikegami”) – Kamerahuvudena HC-400 och HC-400W som beskrevs som efterföljare till kamerahuvud HC 390 som redan finns med i bilagan. – Nya tillbehör till kamerahuvudena HC-400 och HC-400W - Sökare VF15-46 - Fjärrkontroll RCU-390 - Kameraadaptor CA-400 - Kamerapanel MA-200A Ovanstående modeller säljs utan motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor. v) Victor Company of Japan, Ldt (nedan kallat “JVC”) – Kamerahuvud KY-D29WECH som beskrevs som en storbildsversion av den föregående modellen KY-D29ECH som redan finns med i bilagan. – Sökarna VF-P116WE och VF-P550WE som kan anslutas till det ovannämnda nya kamerahuvudet KY-D29WECH och som är efterföljare till sökarna VF-P116 respektive VF-P550BE, vilka redan finns med i bilagan. Ovanstående modeller säljs utan motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor. 5 3. Undersökningsresultat (9) Kommissionen genomförde en teknisk granskning, som bland annat bestod i en noggrann jämförelse mellan modellerna i fråga och deras föregångare som anges i bilagan, och fann att de var nästan helt identiska. De små skillnader som konstaterades berodde på den tekniska utvecklingen inom denna sektor och påverkade inte klassificeringen av dessa TV-kamerasystem som kamerasystem för professionellt bruk. Kommissionen drog därför slutsatsen att alla befintliga modeller antidumpningsåtgärdernas tillämpningsområde. undantas berörda borde från de (10) Kommissionen underrättade gemenskapens tillverkare och exportörerna av TV-kamerasystem om sina undersökningsresultat och gav dem tillfälle att lämna sina synpunkter. Mot bakgrund av detta och av det faktum att ingen av de berörda parterna hade något att invända mot kommissionens slutsatser anses alla modeller och tillbehör som anges i punkt 8 vara kamerasystem för professionellt de antidumpningstullar som tillämpas på vissa TV-kamerasystem med ursprung i Japan och att bilagan bör ändras i enlighet därmed. bruk. Därav undantas följer från bör att de HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Bilagan till förordning (EG) nr 1015/94 skall ersättas med bilagan till denna förordning. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande 6 BILAGA Förteckning över kamerasystem för professionellt bruk som inte kan betraktas som "broadcast"-kamerasystem och som undantas från åtgärderna Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) Sony DXC-M7PK DXF-3000CE CCU-M3P RM-M7G __ CA-325P CA-325AP CA-325B CA-327P CA-537P CA-511 CA-512P CA-513 VCT-U14(1) DXC-M7P DXF-325CE CCU-M5P DXC-M7PH DXF-501CE CCU-M7P DXC-M7PK/1 DXF-M3CE DXC-M7P/1 DXF-M7CE DXC-M7PH/1 DXF-40CE DXC-327PK DXF-40ACE DXC-327PL DXF-50CE DXC-327PH DXF-601CE DXC-327APK DXF-40BCE DXC-327APL DXF-50BCE DXC-327AH DXF-701CE DXC-537PK DXF-WSCE(1) DXC-537PL DXC-537PH DXC-537APK DXC-537APL DXC-537APH EVW-537PK …/… (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 7 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) …/… EVW-327PK DXC-637P DXC-637PK DXC-637PL DXC-637PH PVW-637PK PVW-637PL DXC-D30PF DXC-D30PK DXC-D30PL DXC-D30PH DSR-130PF DSR-130PK DSR-130PL PVW-D30PF PVW-D30PK PVW-D30PL DXC-327BPF DXC-327BPK DXC-327BPL DXC-327BPH DXC-D30WSP(1) (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 8 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) Ikegami HC-340 VF15-21/22 MA-200/230 RCU-240 __ CA-340 MA-200A(1) RCU-390(1) CA-300 CA-230 CA-390 CA-400(1) VF-4523 VF15-39 VF15-46(1) VF5040(1) VF5040W(1) HC-300 HC-230 HC-240 HC-210 HC-390 LK-33 HDL-30MA HDL-37 HC-400(1) HC-400W(1) Hitachi SK-H5 GM-5 (A) RU-C1 (B) __ __ CA-Z1 SK-H501 GM-5-R2 (A) RU-C1 (D) DK-7700 GM-5-R2 RU-C1 DK-7700SX GM-50(1) RU-C1-S5 HV-C10 HV-C11 GM-8A(1) RU-C10 (B) GM-9(1) RU-C10 (C) HV-C10F GM-51(1) Z-ONE (L) Z-ONE (H) Z-ONE Z-ONE A (L) …/… RC-C1 RC-C10 RU-C10 RU-Z1 (B) RU-Z1 (C) …/… CA-Z2 CA-Z1SJ CA-Z1SP CA-Z1M CA-Z1M2 CA-Z1HB CA-C10 CA-C10SP CA-C10SJA CA-C10M …/… (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 9 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) …/… CA-C10B CA-Z1A(1) CA-Z31(1) CA-Z32(1) …/… RU-Z1 RC-C11 RU-Z2 RC-Z1 RC-Z11 RC-Z2 RC-Z21 RC-Z2A(1) RC-Z21A(1) …/… Z-ONE A (H) Z-ONE A (F) Z-ONE A Z-ONE B (L) Z-ONE B (H) Z-ONE B (F) Z-ONE B Z-ONE B (M) Z-ONE B (R) FP-C10 (B) FP-C10 (C) FP-C10 (D) FP-C10 (G) FP-C10 (L) FP-C10 (R) FP- C10 (S) FP-C10 (V) FP-C10 (F) FP-C10 FP-C10 A FP-C10 A (A) FP-C10 A (B) …/… (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 10 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) …/… FP-C10 A (C) FP-C10 A (D) FP-C10 A (F) FP-C10 A (G) FP-C10 A (H) FP-C10 A (L) FP-C10 A (R) FP-C10 A (S) FP-C10 A (T) FP-C10 A (V) FP-C10 A (W) Z-ONE C (M) Z-ONE C (R) Z-ONE C (F) Z-ONE C HV-C20 HV-C20M Z-ONE-D Z-ONE-D (A) Z-ONE-D (B) Z-ONE-D (C) …/… (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 11 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) …/… Z-ONE. DA(1) V-21(1) V-21W(1) Matsushita WV-F700 WV-VF65BE WV-RC700/B __ __ WV-AD700SE WV-AD700ASE WV-AD700ME WV-AD250E WV-AD500E (*) AW-AD500AE AW-AD700BSE WV-F700A WV-VF40E WV-RC700/G WV-F700SHE WV-VF39E WV-RC700A/B WV-F700ASHE WV-VF65BE (*) WV-RC700A/G WV-F700BHE WV-VF40E (*) WV-RC36/B WV-F700ABHE WV-VF42E WV-RC36/G WV-F700MHE WV-F350 WV-F350HE WV-F350E WV-F350AE WV-F350DE WV- RC37/B WV-RC37/G WV-CB700E WV-CB700AE WV-CB700E (*) WV-CB700AE (*) WV-F350ADE WV-RC700/B (*) WV-F500HE (*) WV-RC700/G (*) WV-F-565HE AW-F575HE WV-RC700A/B (*) WV-RC700A/G (*) WV-RC550/G WV-RC550/B (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 12 Företagsnamn Kamerahuvuden Sökare Kamerapaneler Fjärr- Huvudkontroll- Kameraadaptorer kontroller paneler (*) JVC KY-35E VF-P315E RM-P350EG __ __ KA-35E KY-27ECH VF-P550E RM-P200EG KY-19ECH VF-P10E RM-P300EG KY-17FITECH VP-P115E RM-LP80E KY-17BECH VF-P400E RM-LP821E KY-F30FITE VP-P550BE RM-LP35U KY-F30BE VF-P116 RM-LP37U KY-27CECH VF-P116WE(1) RM-P270EG KH-100U VF-P550WE(1) KY-D29ECH KY-D29WECH(1) Olympus MAJ-387N MAJ-387I OTV-SX 2 OTV-S5 OTV-S6 Kamera OTV-SX KA-B35U KA-M35U KA-P35U KA-27E KA-20E KA-P27U KA-P20U KA-B27E KA-B20E KA-M20E KA-M27E (*)Kallas (förutom "operational control unit") även "master set up unit (MSU)" eller "master control panel (MCP)". (1) Modellerna är undantagna under förutsättning att motsvarande triaxsystem eller triaxadaptor inte säljs på EG:s marknad. 13


title: Mitteilung der Kommission an den Rat und das Europäische Parlament - Bilanz und Perspektiven der zweiten Runde (1998/1999) regionaler Treffen zur Fischereipolitik

eurovoc_concepts:
catch quota
common fisheries policy
economic analysis
fishery management

formats: html pdf

text: KOMMISSION DER EUROPÄISCHEN GEMEINSCHAFTEN Brüssel, den 07. 01. 2000 KOM(1999)747 endgültig MITTEILUNG DER KOMMISSION AN DEN RAT UND DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT Bilanz und Perspektiven der zweiten Runde (1998/1999) regionaler Treffen zur Fischereipolitik MITTEILUNG DER KOMMISSION AN DEN RAT UND DAS EUROPÄISCHE PARLAMENT Bilanz und Perspektiven der zweiten Runde (1998/1999) regionaler Treffen zur Fischereipolitik Einführung Ausgehend von den Schlußfolgerungen der Mitteilung der Kommission über die Anwendung neuer Instrumente in der Gemeinsamen Fischereipolitik1 (GFP) organisierte die Kommission 1997 eine Reihe regionaler Treffen, die Überlegungen zur Verbesserung der Bedingungen bei der Bewirtschaftung spezifischer Fischereien in abgegrenzten Meeresregionen2 gewidmet waren. Diese Treffen ermöglichten einen Meinungsaustausch zwischen Vertretern der direkt in die einzelnen Fischereigruppen einbezogenen Akteure – Vertreter der Fischwirtschaft, Wissenschaftler, Dienststellen der Kommission und nationale Behörden. Zu dieser ersten Runde zog die Kommission Bilanz, die in Form einer Mitteilung3 erschienen ist. Im Zusammenhang mit dieser Mitteilung forderte der Rat die Kommission auf, erneut und unter Einbeziehung weiterer geographischer Bereiche solche Treffen einzuberufen und dann erneut Bilanz zu ziehen. Die Bilanz dieser zweiten Runde ist im ersten Teil der vorliegenden Mitteilung enthalten. Im zweiten Teil dieser Mitteilung werden die Methoden aufgeführt, die zur Fortführung dieser Beratungen am besten geeignet sind, wobei durch die Reform des Beratenden Ausschusses für Fischereiwirtschaft bereitgestellte Mittel eingesetzt werden können, und es wird vorgeschlagen, von vornherein für den Zeitraum 2000/2001 zwei neue Runden solcher Treffen einzuplanen. im Rahmen oder außerhalb der Zudem wurden parallel zu diesen Treffen entweder Kommission andere Formen des Austauschs zwischen den Akteuren der GFP organisiert. Die Entwicklung dieses Austauschs zeugt davon, daß im Fischereisektor ein starkes Bedürfnis besteht, den Dialog zu führen. In einem dritten abschließenden Teil dieser Mitteilung bringt die Kommission ihre Absicht zum Ausdruck, weitere Überlegungen zu den Initiativen insgesamt anzustellen, die zur Befriedigung dieses Bedürfnisses beitragen. 1. Teil 1: Bilanz der zweiten Runde der regionalen Treffen zum Fischfang 1-1. Erneute Durchführung der Treffen der ersten Runde Entsprechend den Verpflichtungen wurde zu den jeweiligen Fischereien, die in die erste Runde der Treffen einbezogen waren, jeweils ein zweites Treffen organisiert. 1 2 3 KOM(1993)664 endg. Die Bezeichnung "regional" war an sich schon Ursache von Irrtümern. Zuweilen wird sie im Hinblick auf Verwaltungsregionen, d. h. auf Unterteilungen des Festlandgebiets der Mitgliedstaaten angewendet. Die regionalen Treffen hingegen beziehen sich auf Meeresbereiche, die sich aus der Einteilung der Meere oder Ozeane zu fischereiwirtschaftlichen Zwecken ergeben: beispielsweise Nordsee, Ostsee, Mittelmeer. KOM(1998)145 endg. 2 A. Treffen zu den Ostsee-Fischereien (26. -27. August 1998) zur allem Überlegungen vor angestellt, obwohl langfristigen Auf diesem Treffen wurden Bewirtschaftung des Kabeljaus auch der Herings- und Sprottenfischfang im Zusammenhang mit der üblicherweise sogenannten Agenda "Ostsee 21"4 diskutierte wurde. Diese Überlegungen basierten auf einem von den Dienststellen der GD Fischerei erarbeiteten Arbeitspapier, in dem die Auswirkungen der verschiedenen Strategien untersucht werden. Diese Diskussion erwies sich als sehr Internationalen positiv, Ostseefischereikommission vom September 1998 besser vorzubereiten und den Weg für die später – 1999 – erfolgte Annahme einer mittel- und langfristigen Strategie entsprechend dem Vorsorgeprinzip zu ebnen. ermöglichte, Tagung der die sie da es Anläßlich dieses Treffens konnten übrigens die Kontrollen in der Ostsee ausgewertet werden, und es wurde deutlich, daß das Haupthindernis für die Einbeziehung des Wirtschaftsbereichs das Fehlen geeigneter Daten war. B. Treffen zu den Fischereien auf Plattfisch in der Nordsee (28. -29. April 1998) Erneut standen die Schollen- und Seezungenbestände im Mittelpunkt, und die Diskussionen zwischen den Wissenschaftlern und anderen Diskussionsteilnehmern konzentrierten sich auf die "Schollen-Schongebiete", deren wissenschaftliche Begründung und Auswirkungen unter Berücksichtigung der unterschiedlichen Prognosen der Forscher. Aus biologischer Sicht wurde die Begründung der gegenwärtig zur Festlegung der verschiedenen Quoten geltenden geographischen Grenzen von mehreren Teilnehmern erneut in Frage gestellt. Aufgrund wirtschaftlicher Erwägungen konnten mögliche Kompromisse zwischen den kurz- und langfristigen Optionen im Hinblick auf die Erhaltung von Arbeitsplätzen oder die Rentabilität der Unternehmen angesprochen werden. Es wurde über die Vereinbarkeit der jeweils für die Seezunge und die Scholle getroffenen Maßnahmen gesprochen. Dies ermöglichte eine gründlichere Behandlung der Frage des Rückwurfs von Fängen ins Meer und insbesondere der Möglichkeiten, einige ihrer Formen durch die Schließung von Fangzonen, die Entwicklung des Quotenaustausch zwischen den jahresübergreifenden Mitgliedstaaten oder durch die breitere Anwendung des Ausgleichs zu reduzieren. Bei der Untersuchung möglicher mehrjähriger Strategien konzentrierte man sich auf die Festlegung von Sterblichkeitsquoten auf der Grundlage von von Referenzfängen Populationszuwächsen. Schließlich wurde noch die Bedeutung einer kombinierten Verwaltung der Fangmengen und des Fischereiaufwands hervorgehoben. besten Nutzungsmöglichkeiten und auf die C. Treffen zu den kleinen pelagischen Arten der Region II (2. -3. September 1998) Im Rahmen dieses Treffens konnte eine Reihe pelagischer Bestände untersucht an Heringen, gemeinen Makrelen und werden, insbesondere die Bestände 4 Die Ostsee-Anrainer wählten eine Strategie, deren Ziel es ist, effektive Folgemaßnahmen zur Erklärung von Rio 1992 in Verbindung mit der Agenda 21 zu ergreifen. Diese Initiative umfaßt weitaus mehr als insbesondere wichtige Punkte im Hinblick auf den die Bewirtschaftungen der Fischereien, Umweltschutz. Für den Bereich Fischerei ist die Ostsee-Fischereikommission zuständig, die somit die Schnittstelle zur GFP bildet. 3 der Anwendung Bastardmakrelen der Region II. Die Auswirkungen des für den Nordseehering aufgestellten Notprogramms, die Notwendigkeit seiner Verlängerung und dessen Verbindung mit des Vorsorgeprinzips waren Gegenstand ausführlicher Diskussionen. Mit Hilfe von Simulationen war es insbesondere möglich, die Folgen verschiedener Bewirtschaftungsstrategien zu analysieren, wobei der Schwerpunkt jeweils auf der Stabilisierung der Jahresfangquoten, des Grades der Befischung bzw. der Biomasse lag. Die Tragweite der Kontrollmaßnahmen für den Fischereiaufwand konnte in dem spezifischen Zusammenhang der Fischerei auf kleine pelagische Arten analysiert werden. Bei den Fragen zur Kontrolle stand auch das Problem der falschen Angaben über den Ursprung der Fänge im Vordergrund, insbesondere im Zusammenhang mit der künftigen Errichtung von Satelliten- Positionskontrollen und der Beziehungen zu Drittländern. D. Treffen zu den Fischereien auf Grundfische5 in der Irischen See (3. -4. März 1999) Die Diskussion zwischen Wissenschaftlern und Praktikern aus der Fischereiwirtschaft konzentrierte sich auf den Kabeljau und den Seeteufel. Die Lage im Hinblick auf die Seehechtbestände wurde von allen Teilnehmern, insbesondere von den Praktikern als sehr besorgniserregend angesehen. Der Schwerpunkt lag auf den Auswirkungen des Jungfischfangs, insbesondere im Golf von Biskaya. Diesbezüglich könnten Lage und mögliche Lösungen bei einem erneuten Treffen mit den Fischern besser eingeschätzt werden. Wirtschaftliche Belange in die Diskussion einzubeziehen war schwierig, da kein Wirtschaftsfachmann anwesend war. Allerdings wurde bei einem Meinungsaustausch über die Preisentwicklung deutlich, daß es wichtig ist, über Angaben zu den jeweiligen Größenordnungen zu verfügen, so beim Seeteufel über Zahlenangaben nach Arten. Es wurde hervorgehoben, welchen Umfang Importe für bestimmte Mitgliedstaaten annehmen, und daß es keine verwertbaren Daten über diese Bewegungen gibt. In der Diskussion zur Kontrolle wurde deutlich, daß die bereits erzielten Fortschritte zwar anerkannt werden, daß aber auch Sorge im Hinblick auf die Tatsache besteht, daß diese Fortschritte in der Irischen See zunichte gemacht werden könnten, wenn die schlechten Praktiken in anderen Bereichen weiter andauern (z. B. Golf von Biskaya). Die Vertreter der Fischereiwirtschaft machten ihren starken Wunsch deutlich, daß die Kontrollinstanzen sich bemühen mögen, unnötige Störungen in der Fischereitätigkeit auf ein Mindestmaß zu reduzieren. Anzumerken ist auch, daß die praktische Ausübung der Kontrolle in den einzelnen Mitgliedstaaten sehr unterschiedlich erfolgt. Die Diskussionen über die Fischereien auf mehrere Arten machten deutlich, daß die Probleme weitaus vielschichtiger sind, als insbesondere in der Ost- und Nordsee oder bei den pelagischen Arten6 vorhersehbar war. Zu denkbaren Lösungen bestehen sehr unterschiedliche Auffassungen. 5 6 In dieser Region sind acht Mitgliedstaaten im Fischfang aktiv. Aus allen diesen Mitgliedstaaten wurden Vertreter eingeladen. Nur einer dieser Staaten, für den die irische See übrigens nicht von Bedeutung ist,war nicht vertreten. Dennoch konnten sich die Diskussionen auf die als wesentlich eingestuften Probleme konzentrieren :- zusätzlicher Fang von Fischen beim Fang von Kaisergranat, zusätzlicher Seeteufelfang beim Kaisergranatfang, zusätzlicher Seeteufelfang beim Flügelbuttfang. - Folgen der Ausschöpfung bestimmter Quoten (vgl. Seezunge), Bestehen von Kleinstquoten bei 4 Im Gegensatz zu anderen Treffen war die Diskussion über mehrjährige Strategien nicht sehr ergiebig. Für diese Zone ist dieses Thema neu und wird durch den artenübergreifenden Charakter der Fischereien wahrscheinlich noch komplizierter. E. Treffen zum tropischen Thunfisch (3. Juli 1998) Während beim ersten Treffen 1997 die Gesamtproblematik analysiert werden konnte, konzentrierte sich das Treffen von 1998 auf das Schongebiet im Golf von Guinea, das dazu dienen soll, den Jungfischfang zu reduzieren7. Die Bilanz wurde von allen Teilnehmern positiv eingeschätzt, auch wenn insbesondere im Hinblick auf den in das Schongebiet größte Schwierigkeit hängt damit zusammen, daß die Maßnahme nicht für Schiffe aus Drittländern außerhalb der Gemeinschaft galt. In Zukunft sollte also vorrangig darauf geachtet werden, daß derartige Maßnahmen im Rahmen der Internationalen Kommission für die Erhaltung der Thunfischarten des Atlantiks (CICTA) ergriffen werden. einzubeziehenden Bereich Unterschiede bestehen. Die 1-2. Geographische Erweiterung auf die iberischen Sardinenfischerei Ein Treffen war der atlantischen Sardinenfischerei längs der Iberischen Halbinsel gewidmet. Diese Fischerei stellt ein besonders schwieriges Problem dar, da sie für die beiden betroffenen Mitgliedstaaten (Spanien und Portugal) sehr bedeutsam ist. Für Portugal ist sie sogar von entscheidender Bedeutung. Bisher gab es noch keine Maßnahmen gemeinschaftlicher Bewirtschaftung, da bislang eine aktive Bewirtschaftung nicht als erforderlich angesehen wurde. Die Gesundheit der Bestände wurde als gut eingeschätzt, und die nationalen Maßnahmen schienen ausreichend. Seit 1996 jedoch werden vom C. I. E. M. pessimistische Aussagen zu Beschaffenheit und Entwicklung der Bestände gemacht. Nach Behandlung ihrer Schlußfolgerungen im Rahmen von Gesprächen zwischen der Kommission und den betroffenen Mitgliedstaaten wurden die nationalen Maßnahmen verstärkt. Es bleibt die Frage, ob die nationalen Maßnahmen ausreichend sind oder ob zusätzliche gemeinschaftliche Maßnahmen angebracht sind. Das Problem wird aus verschiedenen Gründen besonders erschwert. Wissenschaftliche Beobachtungen ergaben, daß von einem Jahr zum anderen starke Schwankungen auftraten. Die starken Diskrepanzen zwischen den Experten gehen über den Kreis der Wissenschaftler hinaus. Je nach Abschnitt, insbesondere je nachdem, ob die Nordküste der Iberischen Halbinsel oder deren westliche oder südliche Abschnitte betrachtet werden, sind unterschiedliche Entwicklungen der Fangerträge zu verzeichnen. Die Vertreter der Fischereiwirtschaft, die keine nennenswerte Einbuße ihrer Erträge verzeichneten, akzeptieren die wissenschaftlichen Prognosen hinsichtlich einer globalen Verknappung der Bestände nicht. Abgesehen davon gibt es in diesem Fanggebiet keine Praxis der gemeinschaftlichen Bewirtschaftung. Das Treffen, das Ende 1998 stattfand, diente im wesentlichen dazu, die Grundlagen für die Fortsetzung des Dialogs zu schaffen. Besonders nützlich war der Meinungsaustausch zwischen Wissenschaftlern und Vertretern der Fischereiwirtschaft über die nationalen Meinungsdiskrepanzen hinaus, aber auch die Diskussion über Grenzen und Vorteile der bestimmten Arten. - Zum ersten Punkt werden Anfang 2000 Verbesserungen aus der Anwendung der 1998 beschlossenen neuen technischen Maßnahmen einerseits und der Entwicklung von Fanggeräten mit besseren Selektionsmöglichkeiten andererseits erwartet. Die Reeder der Gemeinschaft haben freiwillig akzeptiert, in den drei Monaten, in denen die Zahl der Jungfische am größten ist, keinen Fischfang mit schwimmenden Geräten auszuüben. 7 5 verschiedenen Bewirtschaftungsverfahren. Nachdem von der Kommission parallel eine Untersuchung in die Wege geleitetet wurde, um eine bioökonomische Simulation der Auswirkungen verschiedener Szenarien für unterschiedliche Bewirtschaftungsmethoden durchzuführen, wurde beschlossen, nach Vorliegen der Untersuchungsergebnisse erneut zusammenzutreffen. 1-3. Erfolge und Schwierigkeiten A. Positive Aspekte Im Rahmen des Berufsstandes wurde großes Interesse für diese Art Treffen bestätigt. Daraus ergeben sich positive Aspekte, die bereits bei vorangegangenen Treffen deutlich geworden waren. Für die Kommission bieten die regionalen Treffen eine wichtige Gelegenheit, die Lage in verschiedenen Fanggebieten direkt zu beurteilen, den Erfolg oder Mißerfolg verschiedener Bewirtschaftungsmaßnahmen einzuschätzen und die Erwartungen oder Befürchtungen der betroffenen Vertreter der Fischereiwirtschaft sowie die Probleme kennenzulernen, mit denen es die nationalen Verwaltungen zu tun haben, denen die tägliche konkrete Durchführung der im Rahmen der GFP beschlossenen Maßnahmen obliegt. Die so gewonnenen Erkenntnisse sind von großer Bedeutung, denn sie ermöglichen in allen ihren Punkten ein besseres Verständnis der Schwierigkeiten bei der Anwendung der GFP. Seitens der betroffenen Vertreter der Fischereiwirtschaft ist das Echo auf diese Treffen sehr positiv, auch wenn einige Schwierigkeiten weiter fortbestehen, die im weiteren analysiert werden sollen. ein kann davon besseres ausgehen, Verständnis regionalen Treffen Man der daß Bewirtschaftungsmaßnahmen und ihrer Anwendung vor Ort zum Einsatz wirksamerer Bewirtschaftungsverfahren führt. Fortschritte in dieser Richtung wurden bei den im (siehe der Rahmen Nordseescholle Hering, Nordatlantikmakrele und Ostsee-Fischerei). Diese Fortschritte beziehen sich auf ein größeres Verständnis der mehrjährigen Bewirtschaftungsstrategien und die Annahme des Vorsorgeprinzips. Zweifellos sind diese Fortschritte zumindest teilweise den regionalen Treffen geschuldet. behandelten Bestände atlantisch-skandischer Nordseehering, festgestellt und Abgesehen vom Nutzen, den die einzelnen Teilnehmer festgestellt haben, haben die Treffen auch das Interesse der verschiedenen Gruppen am Meinungsaustausch bestätigt. Die Notwendigkeit, alle an der Fischerei der Gemeinschaft beteiligten Seiten einzubeziehen, ist offenkundig geworden. Es hat sich bestätigt, daß die Teilnahme von Experten der betroffenen nationalen Behörden wesentlich war. Die GFP kann nur durchgesetzt werden, wenn den auf Gemeinschaftsebene gefaßten Beschlüssen nationale Vorschriften folgen, die – um Wirkung zu zeigen - des Vertrauens aller betroffenen Mitgliedstaaten bedürfen. Die Frage der Kontrolle war Gegenstand von mitunter tiefergehenden Diskussionen im Zusammenhang mit der Tatsache, daß dieses Thema ab 1998 einen neuen Anstoß erhielt. 6 Auf der praktischen Ebene wurden im Vergleich zu den ersten Treffen bestimmte Änderungen vorgenommen, so die Konzentration der Diskussionen auf zwei halbe Tage und die Begrenzung der Anzahl der Tagesordnungspunkte. Diese Veränderungen haben sich als vorteilhaft erwiesen, insbesondere im Hinblick auf die Einschränkung der Themen, die bereits auf einem der vorangegangenen Treffen vorbereitet wurden, um die Entstehung des Gefühls unnützer Wiederholungen zu vermeiden. B. Schwierigkeiten Frühere, noch nicht ganz überwundene Schwierigkeiten Die pädagogische Dimension der Treffen ist offenkundig, allerdings war es mitunter sorgfältiger Vorbereitung schwierig, mit den entsprechenden trotz besonders Eigenschaften ausgestattete Experten zu mobilisieren. Trotz einer gewissen Vorausplanung muß die mangelnde Einbeziehung von Wirtschaftssachverständigen, die im Vergleich zu 1997 noch zugenommen hat, festgestellt werden. Diese Experten sind in der Tat bei den in die Durchführung der GFP einbezogenen Behörden, wie dem Internationalen Rat für Meeresforschung wirtschaftlichen (CIEM) Fischereiausschuß sehr gefragt. dem Wissenschaftlich-technischen oder und Schwierigkeiten aufgrund des Wiederholungseffekts Bei der wiederholten Organisation von Treffen zu ein- und demselben Fanggebiet kam es mitunter - obwohl man bestrebt war, dies zu vermeiden - zu Wiederholungen in den Diskussionen, da entweder einige Teilnehmer neu hinzugekommen waren oder die Lage im Fanggebiet sich zwischen den beiden Treffen nicht wesentlich geändert oder die Standpunkte sich nicht weiter entwickelt hatten. Die Spontaneität der Wortmeldungen während der ersten Treffen ließ im Verlauf der zweiten Begegnungen nach, und es bestand die Gefahr der Formalisierung der Stellungnahmen. Die ersten Diskussionen ließen aufgrund ihres umfassenden und innovativen Charakters bei den Teilnehmern die Hoffnung aufkommen, daß sie einen direkteren Einfluß auf den Entscheidungsprozeß nehmen könnten. Diese Hoffnung wurde während des zweiten Treffens zunichte gemacht. Im Gegenteil, es stellte sich eine gewisse Frustration ein, da die Teilnehmer zu der Meinung gelangten, daß diese Treffen keinen Einfluß auf den institutionellen Entscheidungsprozeß haben. Diese Frage könnte künftig dahingehend gelöst werden, daß zwischen diesen Treffen und dem Beratenden Ausschuß Verbindungen hergestellt werden, in deren Rahmen die Beratung dieses Sektors durch die Kommission formellere Formen annimmt. Allerdings ist die Gefahr des Entstehens von Überdruß vom jeweiligen Thema abhängig. So hatten die Treffen, die dem „tropischen Thunfisch“ gewidmet waren und wo es sich um rasch wandelnde Fanggebiete handelte, die oben genannten Schwierigkeiten nicht. 7 - - - - 2. Zweiter Teil: vorgesehene Folgemaßnahmen 2. 1. Bedarf und verfügbare Mittel A. Notwendigkeit einer besseren Verständigung Obwohl hinsichtlich der Verständigung mit den entsprechenden Kreisen bereits Fortschritte erzielt worden sind, besteht weiterhin ein starkes Bedürfnis, die GFP allen Beteiligten nahezubringen. Dies könnte unter Einhaltung folgender Bedingungen erfolgen: – Gründliche Einschätzung der Anwendung der verschiedenen bestehenden oder von der GFP geplanten Bewirtschaftungsmethoden in den verschiedenen Fischereigebieten. – Aufstellung eindeutiger Regeln für die Durchführung der GFP bei Anwendung des Grundsatzes der Verhältnismäßigkeit. Dieser Grundsatz sollte von allen verstanden und unterstützt werden. – Bessere Berücksichtigung des globalen Umfeldes der GFP durch die Vertreter der Fischereiwirtschaft, damit jede Gruppe über die legitime Verteidigung der Einzelinteressen hinaus die Rechte der anderen Gruppen und die von der Natur gesetzten Grenzen akzeptiert. – Angemessene Bewertung der wissenschaftlichen Stellungnahmen durch den Sektor, aber auch bessere Berücksichtigung der von den Vertretern der Fischereiwirtschaft gelieferten Beiträgen und Kritiken. Die Wissenschaftler sollen sich bemühen, die Problematik „Fischfang“ in allen ihren Dimensionen, einschließlich einen der wirtschaftlichen, interdisziplinären Ansatz zu verfolgen. begreifen besser und zu B. Überlegungen zur Veränderung der Rahmenbedingungen der GFP Die GFP beruht auf Grundsätzen der Bewirtschaftung innerhalb eines einheitlichen jährlich (Jahresfangquoten) und wurde aufgrund eines zentralisierten, Raums wiederkehrenden Entscheidungsprozesses (Jahresfangquoten und Preissysteme) eingeführt. Dieser bewährte Ansatz bleibt weiter gültig und trifft mehrheitlich auf Zustimmung, er hat jedoch seine Grenzen, die kritisiert werden. Diese Kritik darf nicht unbeantwortet bleiben. Beispielsweise ist es möglich, die Eigenschaften bestimmter Fanggebiete besser zu berücksichtigen, zumal der Zuständigkeitsbereich der GFP seit 1983 eine geographische Erweiterung erfahren hat. Beispielsweise wäre es wünschenswert, wie bereits im GFP-Bericht aus dem Jahre 19918 empfohlen, für bestimmte Entscheidungen bezüglich der Ressourcenerhaltung (Fangquoten) nach dem Beispiel des Vorgehens bei bestimmten Strukturmaßnahmen (POP) einen mehrere Jahre umfassenden zeitlichen Rahmen zugrunde zu legen und bestimmte Bewirtschaftungsmaßnahmen zu harmonisieren. Andererseits sollte es auch möglich sein, Sofortmaßnahmen nach vereinfachten Verfahren zu ergreifen, sofern die 8 Bericht der Kommission an den Rat und das Parlament über die Gemeinsame Fischereipolitik (1991) SEK(1991)2288 endg. 8 Umstände Krisensituationen). es erfordern (siehe Schließung/Eröffnung von Fanggebieten in C. Verbindung zum Aktionsplan für Kontrolle In ihrer Mitteilung von 19989 zog die Kommission Bilanz im Hinblick auf die Entwicklung der Kontrolle der GFP und betonte die nachdrücklichen Forderungen der Vertreter der Fischereiwirtschaft im Hinblick auf eine gerechte und transparente Anwendung von Kontrollmaßnahmen sowie die Notwendigkeit einer verstärkten Zusammenarbeit zwischen den betreffenden Stellen. Diese Fragen stehen im Mittelpunkt der im Rahmen der regionalen Treffen zur Fischerei behandelten Themen. zwischen Auf diese Mitteilung folgte im November 1998 ein Beschluß des Rates, der einen Aktionsplan10 für den Zeitraum 1998/2000 beinhaltet. Dieser Aktionsplan umfaßt Koordinierungstreffen der Kommunikation im Hinblick auf bestimmte gefährdete Fischereien: Thunfischerei im Atlantik und im Mittelmeer, Grundfischerei in den Gebieten CIEM VII und VIII, Fischerei auf den Blauen Wittling. Zwischen diesen und den von den regionalen Treffen hergestellten Kontakten ist ein Annäherung möglich, selbst wenn deren Ziele unterschiedlich sind. Diese beiden Arten von Treffen haben sich also als nützlich und einander ergänzend erwiesen. den Mitgliedstaaten zur Verbesserung D. Nutzung der im Zusammenhang mit der Reform des Beratenden Ausschusses verfügbaren Mittel Die Kommission hat eine Reihe von Maßnahmen ergriffen, deren Ziel die Verstärkung des Dialogs mit den von der GFP betroffenen Kreisen ist. In diesen in einem Aktionsplan11 beschriebenen Maßnahmen wird hauptsächlich die Reform des Beratenden Ausschusses für Fischerei und Aquakultur mit dem Ziel der Vertiefung der Beziehungen zur Fischerei und deren Ausdehnung auf die von den Auswirkungen der GFP betroffenen Verbraucher-, Umwelt- und Entwicklungsvereinigungen empfohlen. Am 14. Juli 1999 faßte die Kommission einen Beschluß12 zur Erneuerung des Beratenden Ausschusses für Fischerei und Aquakultur nach den im Aktionsplan vorgesehenen Vorgaben. Die materiellen Mittel und das Sekretariat dieses Ausschusses wurden unter Berücksichtigung seiner im Zusammenhang mit der Reform zunehmenden Aktivitäten aufgestockt. Die neue Struktur und die neuen Regeln für die Tätigkeit des Beratenden Ausschusses dürften diesen in die Lage versetzen, die regionalen Treffen in seine neuen Arbeitsgruppen einzubeziehen und dabei die wesentliche Rolle der Experten der Mitgliedstaaten zur Aktivierung dieser Treffen zu bewahren. 9 10 11 12 KOM(1998)92 endg. SEK(1988)499 endg. Aktionsplan zur Stärkung des Dialogs mit den Unternehmen und sonstigen von der Gemeinsamen Fischereipolitik betroffenen Kreisen (XIV/859/99) Beschluß 1999/478/EG der Kommission vom 14. Juli 1999 zur Einsetzung eines neuen Beratenden Ausschusses für Fischerei und Aquakultur (JO L 187/70) 9 Der Beratende Ausschuß und seine Arbeitsgruppen müssen zu einem vorrangigen Instrument zur Förderung des Austauschs zwischen Wissenschaftlern und Vertretern der Fischereiwirtschaft auf gemeinschaftlicher Ebene werden und auch in der Lage sein, Antworten auf die Fragen zu geben, die von anderen Interessengruppen, wie den Verbrauchern und Umweltschützern bezüglich der Auswirkungen der GFP gestellt werden. Die Schlußfolgerungen aus diesem erweiterten Dialog müssen auf einem rationalen Ansatz und dieser wiederum muß auf wissenschaftlichen Analysen beruhen. Die Treffen der im Rahmen der Reform des Beratenden Ausschusses vorgesehenen Arbeitsgruppen werden einen Meinungsaustausch ermöglichen, der auf der Analyse konkreter Probleme beruht, wobei in jedem einzelnen Fall eine Gegenüberstellung der wissenschaftlichen Auffassungen und der Erfahrungen der Praktiker erfolgen muß. Durch seine Neuorganisierung wird der Beratende Ausschuß auch zu einem bedeutenden Gremium für den Austausch der unterschiedlichen Auffassungen der Praktiker. So wird er das Entstehen gemeinsamer, über den internen Rahmen der einzelnen Gruppen hinausgehenden Auffassungen im Rahmen der europäischen Organisationen begünstigen, was der vorherige Ausschuß nicht vermochte. Der gemeinschaftliche Beschlußfassungsprozeß wird davon profitieren, insbesondere im Hinblick auf die Erhaltungsmaßnahmen. Der Jahresarbeitsplan für die Zusammenkünfte des Beratenden Ausschusses und seiner Arbeitsgruppen soll bis Ende 1999 feststehen und die Planung der künftigen regionalen Treffen berücksichtigen. 2. 2. Folgemaßnahmen für den Zeitraum 2000/2001 Regionale Treffen unter Einbeziehung von Experten aus nationalen Behörden sind weiter im Hinblick auf Überlegungen zur Lage der festgelegten Fanggebiete und zu mittelfristigen Perspektiven der Bewirtschaftung dieser Fanggebiete notwendig. Auf diesen Treffen müssen für einen mittel- oder längerfristigen Zeitraum umfassende Bilanzen von den biologischen bis zu den sozialökonomischen Aspekten erstellt oder auf den neuesten Stand gebracht werden, wobei zu berücksichtigen ist, was die GFP für diese Fanggebiete erbringt und welche Schwierigkeiten auftreten. Sie sollen weiterhin Überlegungen dazu stimulieren, welche Vorteile neue Ansätze, wie z. B. Mehrjahresstrategien, das Vorsorgeprinzip oder die bessere Berücksichtigung artenübergreifender Fischereien erbringen könnten. A. Im Jahr 2000 geplante Treffen Aufgrund logistischer Erwägungen kann im Jahr 2000 nur eine begrenzte Anzahl von Treffen veranstaltet werden, was eine Auswahl erforderlich macht. So ist es nicht wünschenswert, im Jahr 2000 erneut durchgängig die bereits in den vorangegangenen Jahren behandelten Interesse bekundet wird. Fanggebiete zu berücksichtigen, Hingegen sind neue Fischereien einzubeziehen, an denen Interesse besteht. Schließlich ist es auch möglich, einige Treffen auf bisher nicht berücksichtigte geographische Bereiche auszudehnen, um entweder den gesamten Fangbereich eines Fischbestandes oder alle Fangbereiche bestimmter Flotten insgesamt zu erfassen. Folgende Treffen sind im Jahr 2000 geplant: für die inzwischen weniger 1. Fortsetzung der Arbeit früherer Treffen „Iberisch-Atlantische Sardine“ (zweites Treffen / erstes Quartal): Aufgrund einer erneuten Bewertung des Bestandes durch den ACFM, wonach eine Verbesserung der 10 - Beschaffenheit der des Untersuchungsergebnisse Bewirtschaftungsplans für dieses Fanggebiet (siehe oben P. 2) wird ein neues Treffen die Möglichkeit bieten, die zu ergreifenden Maßnahmen besser festzulegen. des Bestandes über angesichts Auswirkungen bioökonomischen verzeichnen zu die sowie ist, Tropischer Thunfisch (drittes Treffen / zweites Quartal): Im Rahmen dieses Treffens sollen zwei wichtige Fragen angesprochen werden: a) Möglichkeiten der Flottenverlegung in den Pazifik, insbesondere den Mittel-West-Pazifik, was es erforderlich macht, daß sowohl auf zwei- als auch auf mehrseitiger Ebene substantielle Gespräche geführt werden. b) die Zukunft der Maßnahmen zur Konzentration des Fischs, deren Anwendung aufgrund der Empfindlichkeit der Jungfische gegen diese Maßnahmen zunehmend in Frage gestellt wird. Ostsee (eventuell: Drittes Treffen / drittes Quartal). Angesichts der offenkundigen regionalen Bedeutung der Ostsee ermöglichten frühere Treffen fruchtbringende Diskussionen. Ein erneutes Treffen sollte sich auf die Festlegung einer mittel- und langfristigen Strategie zur Bewirtschaftung des Kabeljaus mit dem Vorsorgeprinzip sowie auf deren Formulierung in der „Agenda Ostsee 21“ konzentrieren. Diese Maßnahme könnte in einen Beschluß der Ostseefischerei- Kommission münden, in dem folgende Punkte berücksichtigt werden sollten: - Verbesserung der Selektivität der Fanggeräte zum besseren Schutz des jungen Kabeljau, - ein bislang offen gebliebenes Thema - mittel- und langfristige Bewirtschaftung der Herings- und Sprottenbestände - Angleichung der technischen Maßnahmen in der Ostsee an die in der Nordsee geltenden Regelungen sowie an die für den Bereich Skagerrak-Kattegat geplanten Maßnahmen ab dem Jahr 2000. 2. Fortsetzung und Anpassung früherer Treffen Seehecht Nordsee (zweites Quartal) Dieses Treffen bildet die Fortsetzung der beiden Zusammenkünfte im Rahmen des regionalen Treffens „Grundfischfang in der Irischen See“. Bei diesen Treffen wurde die Rolle des Seehechts unterstrichen, der für die fraglichen Fanggebiete eine Schlüsselrolle spielt, und allgemeine Besorgnis im Hinblick auf die Entwicklung dieses Bestands geäußert. Dieser Bestand erstreckt sich auf einen weitaus größeren Bereich als die Irische See (vom Golf von Biskaya bis Westschottland). Der Fang von Jungfischen im Golf von Biskaya spielt eine wesentliche Rolle bei der Bestandsentwicklung. In diesem Zusammenhang kam man zu dem Schluß, ein – allerdings nur dem Seehecht gewidmetes - geographisch erweitertes Treffen zu veranstalten, bei dem alle einschlägigen Fanggründe erfaßt werden, anstatt eine dritte Sitzung des Treffens „Grundfischfang“ in der Irischen See abzuhalten. Plattfische (drittes Quartal, September – noch nicht sicher) Dieses Mal sollte auf der Grundlage der beiden vorangegangenen Sitzungen des Treffens „Plattfische der Nordsee“ die zu erfassende Zone erweitert werden, um alle Fanggebiete 11 - - - - für Plattfische der in der Nordsee operierenden und während eines Teils des Jahres in anderen Beständen fischenden Spezialflotten (Ärmelkanal, Irische See, Celtic Sea, Golf von Biskaya) einzubeziehen. 3. Neue Treffen zu bestimmten Fischereien Grundfischfang in der Nordsee und vor Westschottland (Oktober 2000) Pelagische Fischereien im Mittelmeer (für eine noch zu bestimmende Art oder Artengruppe) B. Richtprogramm 2001 Fortsetzung früherer Treffen Abhaltung von Treffen, die im Jahr 2000 nicht stattgefunden haben - - Kleine pelagische Arten der Region Nord-Ost-Atlantik Ostsee, sofern keine Sitzung im Jahr 2000 stattfindet. Fortsetzung von Treffen, die im Jahr 2000 stattgefunden haben - - tropischer Thunfisch Kleine pelagische Arten der Region III (Erweiterung der Sitzungen zu den „iberisch- atlantischen Sardinen“ zur Erfassung weiterer Arten und gegebenenfalls des Golfs von Biskaya) Neue Treffen - - Fischereien des Ärmelkanals Grundfischfang im Mittelmeer (ausgerichtet auf noch zu bestimmende Arten) C. Veränderte Organisation der Sitzungen 1. Thematik Die Unterlagen über die behandelten Themen werden aufbewahrt. Erhöhte Aufmerksamkeit gilt: den Kontrollen, um die Präsenz von Vertretern der Fischwirtschaft und Sachverständigen aus nationalen Behörden voll zu nutzen, und um den Synergieeffekt mit dem Aktionsplan für Kontrolle zu erhöhen; „realistische artenübergreifende Fischereien und Beschränkung der Rückwürfe ins Meer; Bewirtschaftungsmaßnahmen kontrollierbare“ und für dem Vorsorgeprinzip und jahresübergreifenden Bewirtschaftungsstrategien; 12 - - - - - den Synergien zwischen der Bestandsbewirtschaftung und der Marktverwaltung. 13 - 2. Organisation Die früheren Modalitäten haben sich bewährt und werden folglich beibehalten. Der Terminplan mit den genauen Daten für die Treffen wird bis Ende 1999 in Verbindung mit dem Arbeitsplan des Beratenden Ausschusses aufgestellt. Die Treffen erstrecken sich über zwei Tage, sie beginnen am Nachmittag des ersten Tages und enden am zweiten Tag mittags. Auch kürzere Sitzungen könnten sich als ausreichend erweisen (z. B. tropischer Thunfisch). Die Kommission wird sich bemühen, Übersichts- und Anschauungsmaterial zur Verteilung unter den Teilnehmern möglichst noch vor den Sitzungen vorzubereiten. Die Kommission fordert die Mitgliedstaaten auf, ihr Vorschläge zur Organisation der geplanten Treffen zu übermitteln und ihr bei der Suche nach Teilnehmern behilflich zu sein, die die Sitzungen bereichern können, und deren Teilnahme zu sichern. Die Präsenz von Sachverständigen, insbesondere aus dem Bereich Fischereiökonomie, muß besser abgesichert werden. Obwohl die Diskussionen informellen Charakter haben, muß anschließend seitens der Kommission eine Mitteilung darüber erfolgen, inwiefern die bei früheren Treffen geführten Diskussionen zu Auswirkungen geführt haben. 3. Abschließender dritter Teil: Die regionalen Treffen zum Fischfang im Gesamtrahmen des Dialogs Es bestehen zahlreiche Formen des Dialogs zwischen den Behörden und dem Fischereisektor im Hinblick auf eine verbesserte Fischfang- und Marktorganisation. Unter den von der Kommission ergriffenen Initiativen steht selbstverständlich der Beratende Ausschuß für Fischereiwirtschaft und Aquakultur als ständiges Forum für Diskussionen an erster Stelle. Es gibt weitere Initiativen, die je nach besonderen Umständen oder nach Bedarf hinzukommen. Diese sind punktueller Art, wie die regionalen Treffen über die GFP nach 2002, oder haben spezifische Funktionen wie der Aktionsplan für Kontrolle oder aber beruhen auf Rechtsvorschriften, deren Anliegen der Erfahrungsaustausch zwischen Vertretern der Fischereiwirtschaft ist, wie die überregionalen oder thematischen Treffen der PESCA- Initiative. Diese Foren, zu denen auch die regionalen Fischerei-Treffen gehören, sind auf Initiativen der Kommission zurückzuführen und dienen einem verbesserten Dialog mit den von der GFP betroffenen Kreisen. Neben diesen Gemeinschaftsinitiativen wurden weitere Foren13 von Organisationen außerhalb der Gemeinschaft eingerichtet. Dabei handelt es sich um Initiativen von Berufsverbänden oder regionalen Organisationen, die einen besonderen Bedarf verspüren, sich über Fragen von eher lokalem Interesse auszutauschen, und die Rundtischgespräche über mit der GFP im Zusammenhang stehende heikle Themen, insbesondere Fragen des Zugangs zu den Fischbeständen und den Märkten, behandeln. Diese Initiativen zeichnen sich dadurch aus, daß sie die GFP den Bürgern nahebringen sowie den Kontakt zwischen den Vertretern der Wirtschaft und der Vereinigungen einerseits und den Wissenschaftlern andererseits fördern. Sie können angeregt werden, die Lösung von örtlich relevanten Problemen zu betreiben, sofern dabei der Entscheidungsprozeß berücksichtigt wird. Die Dienststellen der Generaldirektion Fischerei haben übrigens an mehreren solchen Zusammenkünften teilgenommen. Die Verbreitung von Initiativen dieser Art kann allerdings auch Nachteile mit sich bringen, denn es werden in der Regel die gleichen 13 Zum Beispiel die Nordseekonferenz, die geographischen Kommissionen der Konferenz der peripheren Küstenregionen (CRPM), das Greenwich-Forum, der Verband der Ostseefischer usw. 14 Beteiligten zu Themen mobilisiert, die sich wiederholen und somit zu Überdrußerscheinungen führen können. Die Kommission hat die Absicht, diese Initiativen zu verfolgen oder auch zu fördern, aber sowohl die Mitwirkung von Beamten als Beobachter oder Diskussionsteilnehmer, als auch die Bereitstellung von finanziellen Hilfen kann angesichts der durch die Rechtsvorschriften begrenzten personellen und finanziellen Mittel nur selektiv erfolgen. Zudem gilt es darauf zu achten, daß jedwede Teilnahme an den Diskussionen oder finanzielle Unterstützung einer solchen Initiative durch die Gemeinschaft nur unter der Bedingung erfolgen kann, daß in diese Initiative tatsächlich alle Anspruchsberechtigten einbezogen werden. Gegenwärtig erscheint es auch nützlich, über alle Initiativen nachzudenken, die den Dialog mit den an der GFP Beteiligten fördern. Dazu will die Kommission im Rahmen ihrer allgemeinen Überlegungen zur GFP nach 2002 ihren Beitrag leisten. In diesen Überlegungen sollen erste Erkenntnisse einfließen aus der Durchführung der Reform des Beratenden Ausschusses nach ein- bis zweijähriger Erfahrung, aus der Durchführung der für den Zeitraum 2000/2001 angekündigten regionalen Fischerei-Treffen, aus den ersten Ergebnissen der Aktionen zur Koordinierung des Aktionsplans über Kontrolle zwischen den nationalen Behörden und der Kommission, aus Analysen zu den Möglichkeiten der zeitgleichen Durchführung von Maßnahmen zur Schließung/Eröffnung gefährdeter Fangzonen in enger Zusammenarbeit mit den Mitgliedstaaten sowie aus den von den Vertretern der Fischerei erreichten Fortschritten bei der Festlegung der Regeln zur Erleichterung der gemeinsamen Nutzung von Fischfangplätzen. 15


title: Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - "Regionala" sammanträden om fiske: redovisning av andra fasen (1998/1999) och framtidsperspektiv

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 07. 01. 2000 KOM(1999) 747 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET ”Regionala” sammanträden om fiske: redovisning av andra fasen (1998/1999) och framtidsperspektiv MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET ”Regionala” sammanträden om fiske: redovisning av andra fasen (1998/1999) och framtidsperspektiv Inledning I enlighet med slutsatserna i meddelandet om genomförandet av nya instrument för den gemensamma fiskeripolitiken1 organiserade kommissionen under 1997 en rad ”regionala” sammanträden för att diskutera förbättrade villkor för utnyttjande av särskilda fisken inom vissa havsregioner2. Dessa sammanträden har varit ett tillfälle till utbyten mellan företrädare för de olika aktörer som är direkt berörda inom varje grupp av fisken: yrkesverksamma, vetenskapsmän, kommissionens avdelningar och statliga myndigheter. Kommissionen har i ett meddelande3 gjort en sammanfattning av denna första rad av sammanträden. Till följd av detta meddelande begärde rådet att kommissionen skulle upprepa de sammanträden som hållits och öka sammanträdens geografiska spridning, för att därefter upprätta en ny lägesrapport. Lägesrapporten för denna andra rad av sammanträden upprättas i första delen av det här meddelandet. I andra delen av meddelandet beskrivs hur experimentet lämpligen kan fortsättas med de medel som skapats genom förnyelsen av den rådgivande kommittén för fiske och föreslås redan två nya serier av sammanträden för perioden 2000-2001. Det bör påpekas att parallellt med dessa sammanträden har också andra utbyten organiserats mellan dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken, såväl av kommissionen som utanför kommissionen. Utvecklingen av dessa utbyten vittnar om sektorns starka behov av dialog. I meddelandets avslutande tredje del uttrycker kommissionen sin avsikt att även fortsättningsvis ägna sin uppmärksamhet åt alla initiativ som kan bidra till att tillgodose detta behov. 1. Del 1: sammanfattning av den andra raden av regionala sammanträden om fiske 1. 1. Upprepning av den första raden av sammanträden I enlighet med sina åtaganden har kommissionen ordnat ett nytt sammanträde för var och en av de fisken som berörts vid den första raden av sammanträden. 1 2 3 KOM(1993)664 slutlig. Begreppet ”region” har ibland vållat förvirring. I vissa sammanhang åsyftar begreppet ”region” förvaltningsområden eller geografiska delar av medlemsstaternas territorium. Inom ramen för de regionala sammanträdena används begreppet däremot för att beteckna de delområden som oceaner och hav har delats upp i för att förvalta fiskeriverksamheten, t. ex. Nordsjön, Östersjön eller Medelhavet. KOM(1998)145 slutlig. 2 A. Sammanträde om Östersjöfiske (26-27 augusti 1998) Sammanträdet ägnades i första hand åt diskussioner om den långsiktiga förvaltningen av torsk i samband med den s. k. Östersjö-agendan 214, även om sill- och skarpsillfiske också berördes. Diskussionsunderlaget utgjordes av ett arbetsdokument som utarbetats av generaldirektoratet för fiske och i vilket följderna av olika strategier granskas. Överläggningarna har visat sig vara mycket konstruktiva och har underlättat förberedelserna inför för Fiskerikommissionen för Östersjön i september 1998. Vidare har de öppnat vägen för antagandet 1999 av en strategi på medellång- och lång sikt i linje med försiktighetsprincipen. sammanträdet Sammanträdet gav dessutom tillfälle att göra en lägesbeskrivning av kontrollsystemet i Östersjön och visade att bristen på lämpliga data utgjorde det största hindret i diskussionerna om de ekonomiska aspekterna. B. Sammanträde om fiske efter plattfisk i Nordsjön (28-29 april 1998) Debatten mellan vetenskapsmän och andra har återigen inriktats på beståndet av rödspätta och tunga och i synnerhet på frågan om ”rödspätta-boxen”, dess vetenskapliga grunder och effekter med hänsyn till de skiftande diagnoser som ställts av forskarna. Flera deltagare ifrågasatte om de geografiska gränser som för närvarande används för att förvalta de olika fångstkvoterna var berättigade i biologiskt hänseende. eller företagens behandlades lönsamhet. Vidare Ett antal ekonomiska överväganden öppnade vägen för diskussioner kring möjliga kompromisslösningar mellan kort- och långsiktiga alternativ för att upprätthålla arbetstillfällen om förenligheten mellan åtgärderna för tunga och rödspätta. I detta sammanhang gick man närmare in på frågan om kassering, och framför allt på olika möjligheter för att minska vissa former av kassering genom att stänga av vissa områden eller ge medlemsstaterna större möjligheter att byta kvoter med varandra eller att fördela dessa på ett mer sätt mellan åren. Vid granskningen av möjliga fleråriga strategier flexibelt koncentrerades diskussionerna till frågan om fastställandet av fiskdödlighetssiffror för olika referensfisken och till olika sätt att dra mer nytta av goda rekryteringar. Till slut underströks också och fiskeansträngningar. förvaltning samordnad betydelsen fångster frågan av av C. Sammanträde om pelagisk småfisk i region II (2-3 september 1998) Vid sammanträdet gjordes en detaljerad genomgång av ett antal pelagiska resurser, särskilt regionens bestånd av sill, makrill och taggmakrill. Utförliga debatter ägnades åt effekterna av krisplanen för nordsjösill, nödvändigheten att förlänga planen och på förenlighet med planens försiktighetsprincipen. Med olika förvaltingsstrategier detaljgranskats, varvid i första hand har strävats efter att uppnå en stabilisering av antingen den totala tillåtna årliga fångstmängden, exploateringstakten genomförandet av hjälp grundad av simuleringar följderna strategi har en av 4 Östersjöländerna har antagit en strategi för att effektivt fullfölja 1992 års Riodeklaration i anslutning till Agenda 21. Initiativets räckvidd går mycket längre än enbart fiskefrågor och innehåller bl. a. ett viktigt faktiskt av fiskefrågor hanteras inslag av miljöfrågor. Den del av initiativet Fiskerikommissionen för Östersjön som således sköter gränssnittet mot den gemensamma fiskeripolitiken. som gäller 3 eller biomassan, beroende på fallet. Man har kunnat undersöka de särskilda effekter som åtgärderna för kontroll av fiskeansträngningen har på fiske efter pelagisk småfisk. Vad gäller kontrollfrågor slutligen har diskussionerna koncentrerats på problemet med falskdeklarationer om fångstens ursprung, särskilt mot bakgrund av införandet i framtiden av satellitbaserad positionskontroll och med hänsyn till förbindelserna med tredje land. D. Sammanträde om fiske efter bottenlevande arter i Keltiska sjön5 (3-4 mars 1999) Diskussionen mellan vetenskapsmän och yrkesverksamma har fokuserats på kummel, torsk och marulk. Situationen för kummelbeståndet ansågs vara mycket oroväckande av samtliga deltagare, särskilt branschen. Särskild tonvikt lades på effekterna av fångsten av ungfisk, bl. a. i Biscayabukten. Ett nytt sammanträde med deltagande av yrkesfiskare skulle kunna leda till en bättre förståelse av situationen och möjliga lösningar. Det visade sig vara svårt att utvidga diskussionen till ekonomiska frågor på grund av frånvaron av ekonomiska ett meningsbyte om prisutvecklingen hur viktigt det är att förfoga över uppgifter om storlekar och även, i frågan om marulk, om siffermaterial per art. Vidare underströks betydelsen av importen för somliga medlemsstater och bristen på användbara data för dessa flöden. experter. Emellertid visade Under debatten om kontrollverksamheten erkändes att framsteg hade gjorts, men samtidigt uttrycktes oro över att framstegen i Keltiska sjön kunde förstöras av att osunda förfaranden fortsatte i andra sektorer (t. ex. i Biscayabukten). Det bör noteras att branschen eftertryckligt begär att kontrollorganen anstränger sig för att i största möjliga utsträckning undvika onödiga störningar av fisket. Det bör också påpekas att kontrollverksamheten skiljer sig mycket från en medlemsstat till en annan. Av debatten om fisket efter flera arter framgick att problemen var mer komplicerade än vad som förutsetts, framför allt i Östersjön och Nordsjön eller i fråga om pelagiskt fiske6. Det finns stora meningsskiljaktigheter om vilka lösningar som är tänkbara. I motsats till andra sammanträden har diskussionen om fleråriga strategier inte varit särskilt givande. Temat är nytt för detta område och kompliceras ytterligare av att fisket bedrivs på flerartsbasis. 5 6 Åtta medlemsstater bedriver fiske i denna region. Företrädare för samtliga dessa medlemsstater bjöds in till sammanträdet. Endast en medlemsstat, för vilken Keltiska sjön för övrigt inte har stor betydelse, hade ingen företrädare. Diskussionerna har ändå kunnat koncentrerats till de problem som ansågs vara störst: - Bifångster vid fiske efter havskräfta, bifångster av marulk vid fiske efter glasvar. - Följderna av att vissa kvoter har tömts (t. ex. tunga), förekomsten av minimikvoter för vissa arter. När det gäller den första punkten förväntas situationen bli bättre, eftersom man i början av år 2000 kommer att tillämpa de nya tekniska bestämmelser som beslutades 1998 och eftersom mer selektiva fiskeredskap har utvecklats. 4 E. Sammanträde om tropisk tonfisk (3 juli 1998) Vid det första sammanträdet, som hölls 1997, gjordes en allmän genomgång av problematiken. Det sammanträdet som ägde rum 1998 inriktades på införandet av boxar i Guineabukten för att minska fångsten av ungfisk7. Sammanträdets resultat betraktades som positivt av samtliga deltagare, även om åsikterna var mer nyanserade bl. a. i frågan om vilka områden som skall ingå i boxarna. Det största problemet är att åtgärden inte gäller för fartyg från tredje land utanför gemenskapen. En prioritering för framtiden är därför att se till att liknade åtgärder antas inom ramen för Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT). 1. 2 Geografisk utvidgning av sammanträdena : fiske efter atlanto-iberiska sardiner Ett sammanträde ägnades åt fiske efter atlantsardiner längs iberiska halvön. Detta fiske ger upphov till ett särskilt känsligt problem. Det är mycket viktigt för de två berörda medlemsstaterna (Spanien och Portugal) och t. o. m. av central betydelse för Portugal. Detta fiske har än så länge inte varit föremål för någon gemenskapsåtgärd för fiskeriförvaltning, eftersom det hittills inte ha ansetts vara i behov av aktiv förvaltning. Beståndet ansågs nämligen vara sunt och de nationella åtgärderna verkade vara tillräckliga. Internationella havsforskningsrådet har dock sedan 1996 utlåtit sig pessimistiskt om resursens situation och utveckling. Rådets berörda medlemsstaterna, vilket medfört en förstärkning av de nationella åtgärderna. kommissionen diskuterats slutsatser och har de av Frågan är om dessa nationella åtgärder är tillräckliga eller om det vore på sin plats att vidta kompletterande gemenskapsåtgärder. Problemet är särskilt komplicerat av olika skäl. De vetenskapliga diagnoserna har fluktuerat kraftigt mellan åren. Expertisens uppenbara oenighet har spridit sig utanför de vetenskapliga kretsarna. Dessutom har avkastningen utvecklats åt olika håll beroende på vilken sektor det är frågan om, med särskilt stora skillnader mellan å ena sidan iberiska halvöns nordkust och, å andra sidan, sektorerna i väst eller i söder. De yrkesverksamma som inte konstaterat någon märkbar minskning i avkastningen accepterar inte expertisens uppgifter om att resurserna håller på att tunnas ut. Dessutom saknar detta fiske praxis av gemenskapsförvaltning. Vid det sammanträde som hölls i slutet av 1998 har man framför allt lagt grunden för en framtida dialog. Diskussionen mellan vetenskapsmän och branschen har överskridit nationella hänsyn och varit särskilt nyttig, liksom debatten om de olika förvaltningsinstrumentens fördelar och begränsningar. Eftersom kommissionen nyligen låtit påbörja arbetet med en bioekonomisk simulering av följderna av olika strategiska förvaltningsmodeller, beslutades att ett nytt sammanträde skulle hållas när undersökningsresultaten är tillgängliga. 1. 3. Framgångar och svårigheter A. Positiva aspekter Branschen har bekräftat sitt stora intresse för den typen av sammanträden som liksom tidigare sammanträden har lett till ett antal positiva resultat. 7 Gemenskapens fartygsägare hade på frivillig bas accepterat att inte bedriva fiske med flytande föremål under den tremånadersperiod då ungfisken finns som mest. 5 För kommissionens del erbjuder dessa regionala sammanträden en enastående möjlighet att skaffa sig en direktbild av situationen för olika fisken, att bedöma hur olika förvaltningsåtgärder har få information om branschens fallit ut och att förväntningar och om de problem som måste lösas av de nationella myndigheter som konkret tar hand om det dagliga genomförandet av åtgärder inom den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen kan på så sätt skaffa sig mycket viktig information, som gör det lättare att förstå vilka svårigheter genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken konkret för med sig på olika håll. Branschen har reagerat mycket positivt på dessa sammanträden, även om vissa svårigheter, som beskrivs längre fram, återstår att lösa. Man kan förutsätta att en bättre förståelse av förvaltningsåtgärderna och av deras tillämpning på fältet kommer att leda till att mer effektiva förvaltningsrutiner införs. Några framsteg i denna riktning har redan noterats för vissa resurser som berörs av i Nordsjön, atlantoskandisk sill, regionala sammanträden (t. ex. rödspätta och sill nordatlantisk makrill och Östersjöfiske). Dessa framsteg består i ökad förståelse för fleråriga förvaltningsstrategier och i antagandet av en försiktighetsmetod. Det råder inget tvivel om att dessa framsteg åtminstone till en del beror på de regionala sammanträdena. Vid sidan om de positiva effekter som varje deltagare erfarit, har dessa sammanträden också bekräftat hur viktigt det är att de olika grupperna diskuterar med varandra. Det har blivit en självklarhet att samtliga parter som deltar i ett gemenskapsfiske skall involveras. Det har visat sig vara mycket viktigt att experter från de berörda nationella i sammanträden. Den gemensamma fiskeripolitiken kan myndigheterna deltar genomföras endast om de beslut som fattas på gemenskapsnivå följs av bestämmelser på nationell nivå, som måste inge samtliga berörda medlemsstater förtroende om de skall vara effektiva. Ibland har debatten fördjupats, särskilt i kontrollfrågan, som sedan 1998 har fått förnyad aktualitet. Vissa praktiska ändringar har införts jämfört med de första sammanträdena. Diskussionerna koncentreras numera till två halva dagar och antalet punkter på dagordningen har begränsats. Dessa ändringar har visat sig vara positiva, framför allt att antalet redan tidigare diskuterade ämnen har begränsats för att undvika känslan av att mötet faller i upprepningar. B. Svårigheter Tidigare svårigheter som ännu inte lösts helt Att sammanträdena också skall ha ett didaktiskt syfte är obestridligt, men det har ibland varit svårt, trots noga förberedelser, att få experter som besitter den förmågan att ställa upp. Det bör noteras att trots ansträngningarna var bristen på ekonomisk expertis ännu mer påtaglig än under 1997. Ekonomiska experter är mycket efterfrågade av organ som är knutna till genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken, som Internationella havsforskningsrådet eller Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerisektorn. 6 Svårigheter på grund av upprepade sammanträden Trots ansträngningar för att undvika upprepningar har det andra sammanträdet för vissa fisken ibland lett till återkommande debatter, beroende på att situationen eller ståndpunkterna inte utvecklats tillräckligt mellan båda sammanträdena. Under den andra raden av sammanträden har den frimodighet som präglade de första sammanträdena avtrubbats, vilket innebär att det finns risk för att gjorda ställningstaganden formaliseras. första debatternas De förväntningar beslutsprocessen. Dessa sammanträdet. hos deltagarna integrerade och förnyande karaktär har väckt påverka förväntningar kan ha undergrävts vid andra om att mer kunna direkt Misstanken om att dessa sammanträden inte kan påverka den institutionella beslutsprocessen kan tvärtom ha skapat en viss frustration hos deltagarna. Frågan kan möjligen lösas genom att i framtiden upprätta kontakter mellan dessa sammanträden och den rådgivande kommittén, där processen för kommissionens överläggningar med branschen sker under mer formella former. Risken för att sammanträden utsätts för denna form av slitage varierar dock efter ämne. Ovannämnda svårigheter har t. ex. inte drabbat sammanträden om ”tropisk tonfisk”, som är ett fiske som utvecklar sig snabbt. 2. Del 2: Hur fortsättningen planeras 2. 1. Behov och tillgängliga medel A. Behovet av att kommunicera bättre Även om framsteg har gjorts när det gäller att kommunicera med de kretsar som föra ut den gemensamma stort behov av att berörs, fiskeripolitiken närmare alla inblandade aktörer. Detta skulle kunna ske enligt följande villkor: fortfarande ett finns – Man måste omsorgsfullt planerade förvaltningsinstrument för den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas inom de olika fisken. befintliga utvärdera eller hur – Det skall upprättas tydliga regler för genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken under tillämpning av principen om proportionalitet. Alla inblandade skall förstå att det är den principen som tillämpas och instämma i den. – Branschen skall ta större hänsyn till den gemensamma fiskeripolitikens övergripande karaktär så att varje intressegrupp vid sidan om kampen för sina egna rättmätiga intressen också skall acceptera de andra gruppernas rättigheter och naturens egna begränsningar. 7 - - - - – Sektorn skall sätta rätt värde på vetenskapliga rekommendationer, samtidigt som vetenskapsmännen skall ta större hänsyn till branschorganisationernas kritiska synpunkter och bidrag till debatten. Vetenskapsmännen måste anstränga sig för att få bättre grepp om fiskeproblematiken ur alla synvinklar, bl. a. ekonomiskt, genom att anlägga ett tvärvetenskapligt synsätt. B. Reflektera över hur ramen för den gemensamma fiskeripolitiken kan utvecklas Den gemensamma fiskeripolitiken är uppbyggd enligt principen om att styrningen skall organiseras inom ett enhetligt område (totalt tillåtna fångstmängder) och genomföras efter en centraliserad beslutsprocess som fungerar på årsbasis (totalt tillåtna fångstmängder och prissystem). Metoden har bevisat sin styrka och är fortfarande gångbar och vitt dominerande, men har sina begränsningar och utsätts för kritik. Kritiken får inte lämnas obesvarad. Det är t. ex. möjligt att i högre grad ta hänsyn till särdragen för vissa former av fiske, framför allt med hänsyn till att den gemensamma fiskeripolitikens geografiska tillämpningsområde har utvidgats sedan 1983. Det vore t. ex. önskvärt, såsom redan rekommenderades i 1991 års rapport om den gemensamma fiskeripolitiken8, att anta en flerårig ram för vissa beslut om bevarande av fiskeresurserna (totalt tillåtna fångstmängder), i likhet med vad som redan görs för vissa strukturåtgärder (fleråriga utvecklingsprogram) så att vissa förvaltningsåtgärder kan harmoniseras bättre. Å andra sidan bör man också ha förfaranden när möjlighet förenklade omständigheterna kräver det (t. ex. stängningar och öppningar inom fisken som befinner sig i en krissituation). att vidta brådskande åtgärder enligt C. Kopplingar till åtgärdsplanen för utveckling av kontrollen I sitt meddelande från 19989 gör kommissionen en sammanfattning av utvecklingen av kontrollen inom den gemensamma fiskeripolitiken och understryker samtidigt branschens starka önskemål om en rättvis och öppen tillämpning av kontrollåtgärderna samt behovet av större samarbete mellan berörda organ. Dessa frågor tar en central plats bland diskussionsämnena för de regionala sammanträdena om fiske. för perioden 1998-2000. Kommissionens meddelande följdes av rådets beslut i november 1998 som omfattar en åtgärdsplan10 bl. a. samordningsmöten mellan medlemsstaterna för att förbättra kommunikationen kring vissa känsliga former av fiske, som fiske efter tonfisk i Atlanten och Medelhavet, fiske efter bottenlevande arter i ICES-områdena VII och VIII, fiske efter blåvitling. Det är möjligt att knyta dessa kontakter närmare till dem som utvecklas av de regionala sammanträdena, fast de inte har samma syften. Det är därför tydligt att båda dessa former av sammanträden är nyttiga och kompletterar varandra. Åtgärdsplanen omfattar D. Utnyttja de medel som skapats genom reformeringen av den rådgivande kommittén Kommissionen har nyligen antagit en rad åtgärder som syftar till att förbättra dialogen med dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken. Genom dessa åtgärder, 8 9 10 Kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om den gemensamma fiskeripolitiken 1991 (SEK(1991)2288 slutlig). KOM(1998)92 slutlig. SEK(1988)499 slutlig. 8 som beskrivs i en särskild åtgärdsplan11, vill kommissionen framför allt åstadkomma en förnyelse av den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk för att fördjupa dialogen med andra sammanslutningar som påverkas av den gemensamma fiskeripolitikens effekter, särskilt vad gäller konsumentfrågor, miljö och utveckling. fiske- och vattenbruksindustrin och bredda den till Kommissionen antog den 14 juli 1999 ett beslut12 som innebär att den rådgivande kommittén förnyas på det sätt som beskrivs i åtgärdsplanen. Kommitténs driftsmedel och sekretariat har utökats med hänsyn till den ökade arbetsvolym som reformen förväntas medföra. Tack vare den rådgivande kommitténs nya struktur och arbetsordning bör det vara möjligt att låta de regionala sammanträdena ingå i kommitténs nya arbetsgrupper och samtidigt låta experterna från medlemsstaterna fortsätta sin viktiga roll när det gäller att aktivera dessa sammanträden. Den apparat som den rådgivande kommittén och dess arbetsgrupper bildar måste bli ett av de främsta instrumenten på gemenskapsnivå för att främja utbyten mellan vetenskapsmän och branschföreträdare. Den måste även till viss del kunna ge svar på frågor från andra intressegrupper, som konsumenter eller miljöorgan, rörande den gemensamma fiskeripolitikens effekter. Slutsatserna från denna utvidgade dialog måste komma fram genom en rationell strategi som bygger på vetenskapliga analyser. De arbetsgruppsmöten som planeras inom ramen för förnyelsen av den rådgivande kommittén kommer konkreta att möjliggöra problemanalyser och på jämförelser, fall, mellan vetenskapliga utlåtanden och branschens konkreta erfarenheter. åsiktsbyten som grundas i varje enskilt på Den rådgivande kommitténs nya organisation kommer också att bli ett kraftigt redskap för meningsbyten inom branschen. Den kommer framväxten av gemensamma ställningstaganden mellan europeiska organisationer, som höjer sig över de olika gruppernas interna ställningstaganden, en avigsida som den gamla kommittén inte har lyckats undvika. Detta kommer att ha positiva effekter på gemenskapens beslutsprocess, bl. a. vad gäller åtgärder för bevarande av resurserna. att gynna Årsprogrammet för den rådgivande kommitténs och arbetsgruppernas sammanträden måste fastställas före slutet av 1999. Vid fastställandet av programmet måste hänsyn tas till arbetsprogrammen för kommande regionala sammanträden. 2. 2. Hur arbetet skall fortsättas i perioden 2000-2001 Regionala sammanträden med deltagande av experter utsedda av nationella myndigheter instrument för överläggningar om kommer även i fortsättningen att vara ett nödvändigt situationen för olika former av fiske och om utsikterna på medellång sikt för förvaltningen av dessa fisken. De balanser som upprättas eller uppdateras under dessa sammanträden måste vara fullständiga (från biologiska till samhällsekonomiska aspekter) och omfatta ett medellångt eller långsiktigt perspektiv (dvs. oberoende av de årliga beslutsmekanismerna), 11 12 Åtgärdsplan för en förstärkt dialog med industrin och dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken (XIV/859/99). Kommissionens beslut 1999/478/EG av den 14 juli 1999 om förnyelse av den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk (EGT L 187/70). 9 varvid hänsyn skall tas såväl till den gemensamma fiskeripolitikens positiva bidrag som till de svårigheter som uppstått. Dessa sammanträden måste ge näring åt fortsatta reflexioner kring nya strategiska former, som t. ex. fleråriga strategier, försiktighetsprincipen eller större hänsynstagande till fiske efter flera arter. A. Sammanträden som planeras för år 2000 De sammanträden som kan hållas under år 2000 är av logistiska skäl begränsade i antal, vilket innebär att man måste gå selektivt till väga. Därför är det inte önskvärt att man under år 2000 systematiskt organiserar nya sammanträden om fisken som redan har behandlats under tidigare år och för vilka det inte har visats något större intresse. Däremot skall fisken som inte behandlats tidigare, men som det har uttryckts önskemål om, tas upp till behandling. Slutligen kan också vissa sammanträden utvidgas till geografiska områden som inte beaktats tidigare, för att på så sätt behandla hela fiskeområdet för ett visst bestånd eller samtliga fiskeområden för vissa flottor. Följande sammanträden föreslås för år 2000: 1. Fortsättning på tidigare sammanträden Atlanto-iberiska sardiner (andra sammanträdet, första kvartalet) : efter det att den rådgivande kommittén för fiskeförvaltningen har gjort en ny och mer positiv bedömning av situationen för fiskebeståndet och med hänsyn till resultaten från utredningen om de bioekonomiska effekterna av förvaltningsplanen för detta fiske (punkt 2 ovan), behövs ett nytt sammantrade för att närmare ange vilka åtgärder som måste vidtas. Tropisk tonfisk (tredje sammanträdet, andra kvartalet). Vid sammanträdet kommer två viktiga frågor att behandlas : a) Möjligheten att förlägga flottor till Stilla havet, framför allt västra delen av centrala Stilla havet, vilket förutsätter omfattande överläggningar på bilateral och multilateral nivå. b) Framtiden för anordningar för att koncentrera fisk, vars användning ifrågasätts allt mer på grund av ungfiskens känslighet för dessa anordningar. Östersjön (tredje sammanträdet, tredje kvartalet, ”eventuellt”). Östersjöns regionala dimension är självklar vilket också är anledningen till framgången för de tidigare diskussionerna. Ett nytt sammanträde borde ägnas åt utarbetandet av en strategi på medellång och lång sikt för torskfisket med hänsyn till forsiktighetsprincipen och principens formulering i Östersjö-agenda 21. Sammanträdet skulle kunna öppna vägen för ett beslut av fiskerikommissionen för Östersjön om följande frågor: - Förbättra fiskeredskapens selektivitet för bättre skydd av små ungfisk av torsk, vilket är en fråga som fortfarande inte har fått sin lösning. - Förvaltning på medellång och lång sikt av sill- och skarpsillbestånden. - Harmonisering av tekniska åtgärder för Östersjön med de åtgärder som från och med år 2000 gäller för Nordsjön och med de åtgärder som planeras för Skagerack- Kattegatt. 2. Förlängning och anpassning av tidigare sammanträden - Kummel (nordliga beståndet) (andra kvartalet) 10 - - - Sammanträdet kommer att vara en fortsättning på de två tidigare sammanträdena om ”fisken efter bottenlevande arter i Keltiska sjön”. Dessa sammanträden har klarlagt kummelns roll som slutsten för dessa fisken och den allmänna oron för utvecklingen av denna resurs. Det aktuella beståndet täcker ett mycket vidare område än Keltiska efter ungfisk i sjön (från Biscayabukten till Skottlands västkust). Fisket Biscayabukten spelar en avgörande roll för beståndets framtida utveckling. Man föredrar därför att anordna ett geografiskt utvidgat sammanträde som täcker alla aktuella fisken, men begränsat till enbart kummel, snarare än ett tredje sammanträde om fisken efter bottenlevande arter i Keltiska sjön. Plattfisk (tredje kvartalet, september, ”eventuellt”) Sammanträdes syfte skulle vara att mot bakgrund av de två tidigare sammanträdena om ”plattfisk i Nordsjön” utvidga det område som skall täckas till samtliga fisken efter plattfisk som är viktiga för de specialiserade flottor som fiskar i Nordsjön och under en del av året fiskar i andra bestånd (Engelska kanalen, Keltiska sjön, Irländska sjön, Biscayabukten). 3. Nya sammanträden om vissa former av fiske Fiske efter bottenlevande arter i Nordsjön och längs Skottlands västkust (oktober 2000) Pelagiskt fiske i Medelhavet (efter en eller flera arter som ännu inte är bestämda). B. Vägledande program för år 2001 Fortsättning av tidigare sammanträden Återupptagande av sammanträden som inte hållits år 2000 - - Små pelagiska arter i nordöstra Atlanten Östersjön, om inget sammanträde hållits år 2000 Fortsättning av sammanträden som hållits år 2000 - - Tropisk tonfisk Små pelagiska arter från region III (utvidgning av sammanträden om ”atlanto-iberiska sardiner” till andra arter och eventuellt Biscayabukten) Nya sammanträden - - Fiske i Engelska kanalen Fisken efter bottenlevande arter i Medelhavet (aktuella arter återstår att fastställa). C. Utveckling av sammanträdens organisation 1. Ämnen Dokumentationen om behandlade ämnen kommer att bevaras. Större uppmärksamhet kommer att ägnas åt följande punkter: 11 - - - Kontroll, för att dra maximal fördel av närvaron av yrkesverksamma och experter från nationella myndigheter och öka samverkan med åtgärdsplanen för kontroll. Realistiska och kontrollerbara förvaltningsåtgärder för fisken efter flera arter och begränsad överbordkastning. Samverkan mellan resursförvaltning och marknadsstyrning. 2. Organisation De tidigare organisationsformerna har visat sig fungera om kommer därför att behållas. En exakt sammanträdeskalender kommer att upprättas före slutet av 1999 varvid hänsyn kommer att tas till den rådgivande kommitténs arbetsprogram. Sammanträdena kommer att spridas över två dagar och kommer att börja på eftermiddagen första dagen och avslutas i slutet av förmiddagen andra dagen. Det kan hända att det räcker med kortare sammanträden (t. ex. om tropisk tonfisk). Kommissionen kommer att sträva efter att förse deltagarna med en kortfattad och pedagogiskt upplagd dokumentation, om möjligt före sammanträdet. Kommissionen önskar att medlemsstaterna skall lämna förslag om hur de planerade sammanträdena kan organiseras och skall hjälpa kommissionen att utse och garantera medverkan av deltagare som kan ge ett värdefullt bidrag till sammanträdena. Deltagandet av experter bör säkerställas bättre, särskilt ekonomiska experter inom fiskerinäringen. Även om det är frågan om informella diskussioner, bör dessa följas av ett meddelande från kommissionen om de eventuella följder som tidigare sammanträden har fått. 3. Del 3: slutsatser. Regionala sammanträden om fiske inom ramen för den övergripande dialogen. Myndigheterna och sektorn använder sig av flera samtalsformer för att förbättra förvaltningen av fisket och marknaden. Bland de initiativ som utgått från kommissionen är det främsta ständiga debattforum givetvis den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk. Parallellt med den används dock även andra samtalsformer, beroende på omständigheterna eller särskilda behov. Det kan röra sig om sammanträden med en generell räckvidd, som t. ex. de regionala 2002, specialsammanträden, t. ex. inom ramen för åtgärdsplanen för införande av ett kontrollsystem, sammanträden med anknytning till bestämmelser om erfarenhetsbyten mellan eller yrkesgrupper, som t. ex. temainriktade sammanträden inom Pesca- initiativet. Dessa samtalsfora, som omfattar de regionala sammanträdena om fiske, har tillkommit på kommissionens initiativ och är avsedda att förbättra dialogen mellan de grupper som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken. transregionala eller sammanträdena fiskeripolitiken gemensamma om den efter Vid sidan om dessa gemenskapsinitiativ har av organisationer utanför gemenskapen. Dit från hör branschorganisationer eller regionala organisationer som har ett särskilt behov av dialog om frågor av mer lokalt intresse och därför organiserar rundabordskonferenser om de mest känsliga frågorna med anknytning till den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt frågor om tillträde till resurser och marknad. andra diskussionsfora13 t. ex. initiativ som utgår inrättats de 13 T. ex. Nordsjökonferensen, de geografiska kommittéerna inom ramen för organisationen för havsområden (CRPM), Greenwich Forum, sammanslutningen av Östersjöfiskare, osv. yttre 12 - - - Dessa initiativ är utmärkta, eftersom de för ut den gemensamma fiskeripolitiken närmare medborgarna, branschen och vetenskapliga föreningar. De kan uppmuntras i den mån de hjälper att lösa problem av lokal betydelse och under förutsättning att beslutsprocessen följs. Tjänstemän från generaldirektoratet flera sådana sammanträden. Det kan dock vara en nackdel om det finns alltför många initiativ av den typen, eftersom det i allmänhet är samma mötesdeltagare som samlas och samma sorts frågor som diskuteras, vilket kan medföra en viss debattleda. för övrigt deltagit fiske har för i Kommissionen önskar hålla sig informerad om dessa initiativ och vill t. o. m. uppmuntra dem, men måste vara mycket selektiv när det gäller att låta sina tjänstemän delta som observatörer eller aktiva debattdeltagare eller i fråga om ett eventuellt finansiellt stöd, med hänsyn till vad bestämmelserna och budgetanslagen tillåter. När gemenskapsorgan deltar i en debatt eller ger finansiellt stöd till ett initiativ, skall dessutom ses till att initiativet verkligen riktar sig till samtliga berörda. Därför är det idag nyttigt att noga tänka igenom alla initiativ som skall främja dialogen med dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen för sin del önskar bidra till detta inom ramen för sina mer generella reflexioner om hur den gemensamma fiskeripolitiken skall se ut efter 2002. Därvid bör de första slutsatserna dras av erfarenheterna ett eller två år efter införandet av den förnyade rådgivande kommittén, av utfallet av de regionala sammanträden om fiske som planerats för perioden 2000-2001, de första resultaten av åtgärderna för förbättrad samordning mellan nationella myndigheter och kommissionen, åtgärdsplanen rörande kontroller, analysen av möjligheterna att i nära samarbete med medlemsstaterna genomföra åtgärder för stängning eller öppning i realtid av känsliga områden och yrkesorganisationernas framsteg när det gäller att fastställa regler för att underlätta samverkan på fångstområden. 13


title: KIRJALLINEN KYSYMYS P-2860/99 esittäjä(t): Rolf Linkohr (PSE) komissiolle. Rheinfeldenin voimala ‐ tuki suurille vesivoimaloille.

eurovoc_concepts:
Germany
competence of the Member States
energy policy
hydroelectric power
power plant
renewable energy

formats: html pdf print

text: C 225 E/210 Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti FI 8. 8. 2000 tai interventioelin) sen j(cid:228)lkeen, kun vaaditut muodollisuudet on suoritettu ja m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)toimipaikka on tehnyt siihen asianmukaiset merkinn(cid:228)t (2 p(cid:228)iv(cid:228)n(cid:228) hein(cid:228)kuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/ 93 482 artiklan 4 kohta ja 483 artikla (1): yhteis(cid:246)n tullikoodeksin soveltamiss(cid:228)(cid:228)nn(cid:246)kset). N(cid:228)in ollen vastuu alkuper(cid:228)iskappaleen palauttamisesta kuuluu jo nyt viranomaisille, ja jos alkuper(cid:228)iskap- pale katoaa sen j(cid:228)lkeen, kun m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)toimipaikka on sen palauttanut, m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)toimipaikan on vahvistettava tavaroiden s(cid:228)(cid:228)detty k(cid:228)ytt(cid:246)tarkoitus ja m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)paikka tietojen ja suoritetun valvonnan tulosten kirjaamisen perusteella. Jopa t(cid:228)ss(cid:228) tapauksessa voidaan mahdollisesti antaa kaksoiskappale edell(cid:228) mainitun asetuksen 486 artiklan 4 kohdan mukaisesti sill(cid:228) ehdolla, ett(cid:228) m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)toimipaikka varustaa sen merkinn(cid:246)ill(cid:228). Komis- sion mielest(cid:228) ylivoimaiseen esteeseen ei ole tarpeen vedota t(cid:228)ss(cid:228) tapauksessa. Komission mukaan j(cid:228)senvaltiot pystyv(cid:228)t itse parhaiten arvioimaan ja p(cid:228)(cid:228)tt(cid:228)m(cid:228)(cid:228)n onko tarkoituksenmu- kaista, ett(cid:228) kansalliset interventioelimet ilmoittavat viejille T 5-valvontakappaleen palauttamatta j(cid:228)tt(cid:228)misest(cid:228) kolmen kuukauden kuluessa vienti-ilmoituksen vastaanottamisen j(cid:228)lkeen, ja onko atk-j(cid:228)rjestelm(cid:228)n perus- taminen tarpeen t(cid:228)t(cid:228) varten. Komissio katsoo, ettei ole tarkoituksenmukaista ehdottaa kansallisia inter- ventioelimi(cid:228) sitovien uusien velvoitteiden hyv(cid:228)ksymist(cid:228). (1) EYVL L 253, 11. 10. 1993. (2000/C 225 E/240) KIRJALLINEN KYSYMYS P-2860/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Rolf Linkohr (PSE) komissiolle (7. tammikuuta 2000) Aihe: Rheinfeldenin voimala (cid:129) tuki suurille vesivoimaloille Reinin varrella sijaitsevassa Rheinfeldenin voimalassa on suunniteltu vesivoiman k(cid:228)yt(cid:246)n lis(cid:228)(cid:228)mist(cid:228) 25,7:st(cid:228) 116 megawattiin. T(cid:228)ll(cid:228) laajennuksella on tarkoitus korvata ja uudenaikaistaa vuonna 1898 rakennettu vanha voimala. Muutost(cid:246)iden on m(cid:228)(cid:228)r(cid:228) alkaa vuoden 2003 puoliv(cid:228)liin menness(cid:228). Muussa tapauksessa vesioikeuden mukainen lupa umpeutuu, eik(cid:228) s(cid:228)hk(cid:246)(cid:228) voida en(cid:228)(cid:228) tuottaa samassa paikassa. Suuret vesivoimalat eiv(cid:228)t saa t(cid:228)ll(cid:228) hetkell(cid:228) Saksan tai Euroopan tukea uusiutuville energiamuodoille. T(cid:228)m(cid:228)nhetkisess(cid:228) tilanteessa Rheinfeldenin vesivoimalaa ei voitaisi uudistaa tarvittavalla tavalla. Kun Rheinfeldenin tapaisia suuria vesivoimaloita ei voida taloudellisista syist(cid:228) en(cid:228)(cid:228) rakentaa, Euroopan unionin on yh(cid:228) vaikeampaa noudattaa Kioton CO2-sitoumuksia. 1. Onko komissio tietoinen Rheinfeldenin tapauksesta? Onko vastaavia tapauksia muissa maissa? 2. Mit(cid:228) mielt(cid:228) komissio on kuvatusta tilanteesta? Onko komission mielest(cid:228) mahdollista sis(cid:228)llytt(cid:228)(cid:228) t(cid:228)m(cid:228) tapaus suunniteltuun direktiiviin, joka koskee 3. uusiutuvien energiamuotojen avulla tuotetun s(cid:228)hk(cid:246)n tukemista s(cid:228)hk(cid:246)n sis(cid:228)markkinoilla? Loyola de Palacion komission puolesta antama vastaus (26. tammikuuta 2000) S(cid:228)hk(cid:246)voimaloiden rakentamiseen ja muuttamiseen liittyvien lupien kriteerit ovat j(cid:228)senvaltioiden p(cid:228)(cid:228)tett(cid:228)- viss(cid:228). Komissio ei tunne Rheinfeldenin voimalaan liittyvi(cid:228) erityiskysymyksi(cid:228). Komissio suhtautuu my(cid:246)nteisesti vesivoimaloiden kehitt(cid:228)miseen, mutta investoinneista p(cid:228)(cid:228)tt(cid:228)v(cid:228)t toimijat markkinoilla viranomaisten suostumuksella. 8. 8. 2000 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 225 E/211 Komissio tarkastelee parhaillaan suurten vesivoimaloiden sis(cid:228)llytt(cid:228)mist(cid:228) uusiutuvien energial(cid:228)hteiden k(cid:228)yt(cid:246)n edist(cid:228)mist(cid:228) s(cid:228)hk(cid:246)n sis(cid:228)markkinoilla koskevan direktiiviehdotuksen soveltamisalaan. (2000/C 225 E/241) KIRJALLINEN KYSYMYS P-2861/99 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Michel Hansenne (PPE-DE) komissiolle (7. tammikuuta 2000) Aihe: Yhteinen arvonlis(cid:228)veroj(cid:228)rjestelm(cid:228) (cid:129) kahdeksas direktiivi Kysymyksess(cid:228) 2083/90 (1) Euroopan parlamentin j(cid:228)sen Fernand Herman tiedusteli komission kantaa seuraavaan asiaan: (cid:148)Yhdistyneess(cid:228) kuningaskunnassa kruunu, paikallisviranomaiset sek(cid:228) muut vastaavat elimet voivat saada arvonlis(cid:228)veron palautuksia ostamistaan tuotteista ja palveluista sek(cid:228) maahantuomistaan tavaroista edellytt(cid:228)en, ettei toimitus tai maahantuonti ole tarkoitettu arvonlis(cid:228)veron alaiseen toimintaan (non-business purposes) tai ne eiv(cid:228)t ole joiltakin osin vapautettuja arvonlis(cid:228)verosta. Kyseist(cid:228) menettely(cid:228), joka tunnetaan nimell(cid:228) (cid:148)refund scheme(cid:148), sovelletaan riippumatta siit(cid:228), ovatko kyseiset elimet verovelvollisia vai eiv(cid:228)t. Onko kyseinen menettely kuudennen direktiivin mukainen vai ei?(cid:148) Miksi komissio tyytyi antamaan kysymykseen v(cid:228)liaikaisen ja riitt(cid:228)m(cid:228)tt(cid:246)m(cid:228)n vastauksen ja j(cid:228)tti lopullisen vastauksen kokonaan antamatta? Edelt(cid:228)j(cid:228)ni esitt(cid:228)m(cid:228)n kysymyksen johdosta tiedustelen, onko komissio sit(cid:228) mielt(cid:228), ett(cid:228) muiden j(cid:228)senvalti- oiden julkishallinnolliset elimet voivat my(cid:246)s hy(cid:246)ty(cid:228) t(cid:228)st(cid:228) menettelyst(cid:228) pyyt(cid:228)m(cid:228)ll(cid:228) HM Customs & Excise(cid:228) palauttamaan arvonlis(cid:228)veron kahdeksannen direktiivin nojalla Yhdistyneess(cid:228) kuningaskunnassa hankituista tuotteista ja palveluista, joista on kannettu paikallinen arvonlis(cid:228)vero? (1) EYVL C 164, 24. 6. 1991, s. 10. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (1. helmikuuta 2000) Yhteisess(cid:228) arvonlis(cid:228)veroj(cid:228)rjestelm(cid:228)ss(cid:228) s(cid:228)(cid:228)det(cid:228)(cid:228)n, ettei l(cid:228)(cid:228)nej(cid:228), kuntia ja muita julkisoikeudellisia elimi(cid:228) pidet(cid:228) p(cid:228)(cid:228)s(cid:228)(cid:228)nt(cid:246)isesti arvonlis(cid:228)verovelvollisina sellaisten toimintojen osalta, joita ne toteuttavat julkisina viranomaisina. T(cid:228)m(cid:228)n vuoksi n(cid:228)ist(cid:228) toiminnoista ei kanneta lainkaan arvonlis(cid:228)ve- roa. j(cid:228)senvaltioita, alueita, Sen sijaan arvonlis(cid:228)verovelvollisten osapuolten j(cid:228)senvaltioiden, alueiden, l(cid:228)(cid:228)nien, kuntien ja muiden julkisoikeudellisten elinten hyv(cid:228)ksi toimittamista tavaroista ja palveluista sek(cid:228) maahantuomista tavaroista on kannettava arvonlis(cid:228)vero. Koska j(cid:228)senvaltiot, paikalliset viranomaiset ja muut julkisoikeudelliset elimet eiv(cid:228)t ole arvonlis(cid:228)verovelvol- lisia sellaisten toimintojen osalta, joita ne harjoittavat julkisina viranomaisina, niill(cid:228) ei ole my(cid:246)sk(cid:228)(cid:228)n oikeutta tavaroiden ja palveluiden hankinnasta kannettavan alv:n v(cid:228)hennykseen. Asemansa vuoksi niill(cid:228) ei luonnollisesti ole my(cid:246)sk(cid:228)(cid:228)n oikeutta kahdeksannessa direktiiviss(cid:228) (1) s(cid:228)(cid:228)detyn menettelyn mukaiseen alv:n palautukseen muussa kuin sijoittautumisj(cid:228)senvaltiossa maksetusta arvonlis(cid:228)verosta. Jotta arvonlis(cid:228)vero ei vaikuttaisi julkisten viranomaisten p(cid:228)(cid:228)t(cid:246)ksiin tiettyjen toimintojen suorittamisesta itse tai turvautumisesta yksityisiin yrityksiin, useat j(cid:228)senvaltiot kuten Yhdistynyt kuningaskunta ovat ottaneet k(cid:228)ytt(cid:246)(cid:246)n j(cid:228)rjestelm(cid:228)n, jossa julkisten elinten hankkimistaan tavaroista ja palveluista maksama alv palaute- taan osittain tai kokonaan. On t(cid:228)rke(cid:228)(cid:228) huomata, ett(cid:228) kyse on puhtaasti eri julkisten elinten v(cid:228)lisest(cid:228) maksutapahtumasta, josta p(cid:228)(cid:228)tt(cid:228)minen kuuluu kunkin j(cid:228)senvaltion julkishallinnon rahoitusta koskevan politiikan yhteyteen. T(cid:228)llainen j(cid:228)rjestely ei siten ole kuudennen alv-direktiivin (2) vastainen. (1) (2) EYVL L 331, 27. 12. 1979. EYVL L 145, 13. 6. 1977