title: Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Matkailuun liittyvän työllistämispotentiaalin tehostaminen"

eurovoc_concepts:
EU initiative
European Union
tourism policy

text: 15. 3. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 75/37 jotta hakemus (ks. jäljessä 49 a artikla). voitaisiin tutkia 48 artiklan mukaisesti ten noudattamisesta. Muutoin on olemassa hyvin todellinen vaara, että viaton kolmas osapuoli ”käräjöidään hengiltä”, kun järjestelmää käytetään väärin. 3. 8. 49 a artikla: 48 artiklan mukaiseen tutkintaan on tärkeää sisällyttää ainakin jonkinlainen tutkinta suojavaatimus- 67 artikla: Asioiden tutkimista koskevat periaatteet 3. 9. edellyttävät edelleen tarkennusta. Bryssel 27. tammikuuta 2000. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Talous- ja sosiaalikomitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Matkailuun liittyvän työllistä- mispotentiaalin tehostaminen ” (2000/C 75/14) Komissio päätti 10. toukokuuta 1999 perustamissopimuksen 262 artiklan mukaisesti pyytää talous- ja sosiaalikomitean lausunnon edellä mainitusta tiedonannosta. Asian valmistelusta vastannut ”Yhtenäismarkkinat, 14. joulukuuta 1999. Esittelijänä oli Henri Malosse. tuotanto ja kulutus” -jaosto antoi lausuntonsa Talous- ja sosiaalikomitea hyväksyi 369. täysistunnossaan (tammikuun 26. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. A¨ änestyksessä annettiin 71 ääntä puolesta, 2 vastaan, ja 1 pidättyi äänestämästä. 1. Komission tiedonannon taustaa 1. 1. talous- Euroopan komissio toimitti samanaikaisesti ja sosiaalikomitealle, neuvostolle, Euroopan parlamentille ja alueiden komitealle tiedonannon, joka koskee matkailua ja työllisyyttä käsittelevän korkean tason asiantuntijaryhmän lokakuussa 1998 julkaisemien päätelmien ja suositusten seu- rantaa. Komitean lausunnossa käsitellään näin ollen myös korkean tason asiantuntijaryhmän kertomusta. Edellä mainittu tiedonanto on tuorein poliittisista 1. 2. asiakirjoista, jotka on tarkoitettu elvyttämään Luxemburgin puheenjohtajakaudella marraskuussa 1997 järjestetystä Euroo- pan matkailukonferenssista lähtien pysähdyksissä ollutta Eu- roopan matkailupolitiikkaa. Neuvosto on nimittäin jarruttanut vuodesta 1996 lähtien ehdotusta monivuotisesta ohjelmasta Euroopan matkailun edistämiseksi (Philoxenia) (1) siinä määrin, ettei sitä voi enää pitää ajankohtaisena (vaikka komissio ottaakin sen huomioon strategiassaan ja mainitsee puheenjoh- tajamaa Itävallan latistaman sovitteluehdotuksen. ). Käsillä oleva tiedonanto voisi siis tarjota uuden lähestymistavan, jota komitea toivoi täysistunnossaan 24. ja 25. maaliskuuta 1999 annetussa oma-aloitteisessa lausunnossa (2). Tiedonannossa käsitellään laajasti korkean tason asian- 1. 3. tuntijaryhmän päätelmiä. Siinä painotetaan ennen kaikkea sitä, että Euroopan tasolla on oltava ajankohtaista tietoa matkailuelinkeinon tilanteesta, ammattitaidosta sekä merkittä- vimmistä aloitteista. Tiedonannossa yhdistetään aiheellisesti matkailu ja työllisyyttä koskevat kansalliset toimintasuunnitel- mat, jotka ovat olleet eurooppalaisen työllisyyspolitiikan väli- neitä Luxemburgissa vuonna 1997 järjestetystä ylimääräisestä Eurooppa-neuvostosta lähtien. Lisäksi tiedonannossa toiste- taan tiettyjä korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämiä ehdotuksia ja korostetaan rakennepolitiikan välinei- den, tutkimus- ja kehittämispolitiikan, koulutus- ja ammatti- koulutuspolitiikan sekä yrityspolitiikan mahdollisia synergia- vaikutuksia. Korkean tason asiantuntijaryhmän tietyt ehdotuk- set, kuten ehdotus ”seurantaverkon” luomisesta, olisivat ansain- (1) KOM(96) 168 lopull. , EYVL C 222, 31. 7. 1996, s. 9; TSK:n (2) TSK:n lausunto CES 323/99, 24. 3. 1999, EYVL C 138, 18. 5. 1999, lausunto, EYVL C 30, 30. 1. 1997, s. 103. s. 4. C 75/38 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 15. 3. 2000 neet syvällisemmän käsittelyn tiedonannossa. Tiedonannon päätelmissä korostetaan aiheellisesti tarvetta luoda strategia joille ei kuitenkaan ehdoteta ja määrittää painopistealueet, tärkeysjärjestystä. Komitea pyrkii tässä lausunnossaan te- kemään ehdotuksia, hahmottelemaan tulevaisuudennäkymiä sekä asettamaan painopistealueet tärkeysjärjestykseen. Komi- tea on perehtynyt tarkoitusta varten korkean tason asiantunti- jaryhmän kertomukseen ja komission tiedonantoon sekä käyt- tänyt apuna aiempia lausuntojaan ja yhteyksiensä ansiosta suoraan kentältä saamaansa uutta tietoa. ”Ala, jonka toiminta on pääosin rajatylittävää, tarvitsee sellaista yhteisön politiikkaa, jossa suhtaudutaan virikkeitä antavasti, innovatiivisesti ja ennakoivasti kestävään yritys- kehitykseen, ottamalla huomioon kuluttajasuoja sopusoin- nussa muiden, esim. ympäristönsuojelun vaatimusten kanssa. ” Komission tiedonannon ja korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen yhtäaikainen tarkastelu muodostaa komitean lausunnon perustan. 2. Komitean näkemyksiä ja mietteitä matkailun ja työlli- syyden ongelmista 2. 4. Integroidun työllisyysstrategian toimeenpano 2. 1. Komitea on ottanut useita kertoja kantaa matkailun kysymyksiin. Mainittakoon mm. oma-aloitteinen lausunto(1) matkailusta ja aluekehityksestä, lausunto yhteisön matkailu- alan toimintasuunnitelmasta (2), lausunto Philoxenia-ohjelmas- ta (3) sekä aiemmin mainittu oma-aloitteinen lausunto vuodelta 1999. Komitean näkemys voidaan helposti tiivistää viimeksi mainitun lausunnon sisältämään virkkeeseen: 2. 4. 1. Matkailu tulisi valita integroidun työllisyysstrategian kokeilualueeksi. Seuraavat seikat puhuvat sen puolesta: – matkailun taloudellinen painoarvo ja kasvupotentiaali – matkailun vaikutus useisiin muihin elinkeinoelämän loh- koihin (mm. liikenne ja kauppa) sekä matkailun riippuvuus näistä lohkoista ”Eurooppa ei voi enää kieltäytyä antamasta taloutensa nopeimmin kasvavalle alalle poliittisesti sitä tunnustusta, jonka ala ansaitsee taloudellisen ja yhteiskunnallisen ase- mansa perusteella. ” – matkailualalla toimivat eri väestöryhmät ja erityisesti kaik- kein heikoimmassa asemassa olevat kuten nuoret, naiset ja kouluttamattomat 2. 2. Komitea on jo vahvistanut tukensa korkean tason asiantuntijaryhmän suosituksille ja päätelmille maaliskuussa 1999 antamassaan oma-aloitteisessa lausunnossa. Komitea näet hyväksyy periaatteessa uuden lähestymistavan, jossa luo- vutaan menneistä suosikkijärjestelmistä ja joka muodostuu entistä dynaamisemmasta, matkailun myönteisiin työllisyys- vaikutuksiin perustuvasta näkemyksestä. Vaikka tiedonannon ja korkean tason asiantuntijaryhmän kertomuksen sisältämät työllisyysluvut – tällä hetkellä 9 milj. työpaikkaa ja tulevalla vuosikymmenellä 2,2–3 milj. uutta työpaikkaa – ovat useista syistä likimääräisiä (matkailualan rajaaminen on konkreettisesti hankalaa, alan työ on kausittaista, pimeää työtä esiintyy jne. ), ne kohottavat matkailualan uuden tietotekniikan rinnalle hyvin lupaavana tulevaisuuden alana. Koska alan strateginen haaste on selvä, on määritettävä 2. 3. yhteisön eri politiikanalojen rooli ja asema työpaikkoja luovan matkailualan edistämisessä. Komitean maaliskuussa 1999 hyväksymän lausunnon kohta 3. 2 tarjoaa suuntaa pohdin- noille: (1) EYVL C 332, 31. 12. 1990, s. 157. (2) EYVL C 19, 21. 1. 1998, s. 116. (3) EYVL C 30, 30. 1. 1997, s. 103. – vain vähän koulutusta edellyttävät, väliaikaiset ja kausi- luonteiset työpaikat – matkailun vaikutus aluekehitykseen: monipuolistumista tavoittelevat maaseutualueet, vaihtoehtoja etsivät taantuvat teollisuusalueet, kulttuuriperintöä vaalivat kaupunkikes- kukset – matkailukysynnän ansiosta kehittyvät sidonnaispalvelut, jotka edellyttävät yhteyksiä koulutus- ja jopa tutkimus- järjestelmiin. 2. 4. 2. Matkailualan ammattilaiset korostavat asiaankuulu- vasti, että heidän elinkeinonsa on nykypäivänä niitä harvoja, joissa tuottavuus ja työllistäminen kulkevat käsi kädessä. Asiakkaiden odotuksiin vastaaminen palvelujen laatua paranta- malla ja monipuolistamalla luo näet lisää työpaikkoja. 2. 5. Uudenlaista pätevöitymistä uudentyyppisiin ammatteihin 2. 5. 1. Matkailijoiden tarpeet kehittyvät demografisten muu- tosten mukana. Lisäksi matkailijat ovat yhä vaativampia viih- tyisyyden ja vapaa-ajanviettotapojen suhteen ja toivovat myös kulttuuri- ja ohjelmatarjonnan uudistamista. Tämä synnyttää melkoisia koulutus- ja jatkokoulutusongelmia. 15. 3. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 75/39 2. 5. 2. Koulutuksen laahaaminen työmarkkinoiden kehityk- sen jäljessä on pysyvä ongelma. Kehitystä tulisi näin ollen ennakoida yhtäältä kuluttajien ja käyttäjien tarpeiden kehitystä seuraamalla ja toisaalta ammatti- ja jatkokoulutusta edistämällä taitojen ja pätevyyden lisäämiseksi. Ennakointi avaa mahdolli- suuksia kestäville työpaikoille ja kuuluu matkailualan nykyi- seen kehitysvaiheeseen, joka edellyttää entistä parempaa am- mattitaitoa ja kysynnän tarpeiden seuraamista. 2. 6. Matkailualan muuttuvaan kysyntään vastaaminen 2. 6. 1. Matkailu koski aiemmin pääasiassa vauraiden valtioi- den varakkaita väestöryhmiä. Matkailu on levinnyt vähitellen myös muihin väestöryhmiin talouskehityksen, vapaa-aikaa lisäävän työlainsäädännön sekä liikennevälineiden kehityksen ansiosta. Täten uusiin tuotteisiin investoiminen on alkanut samanaikaisesti uudentyyppisen kysynnän kanssa, mikä luo työpaikkoja sekä johtaa uusiin toiveisiin ja uudentyyppiseen kulttuuri-, liikunta- ja luontotoimintaan: mm. teemapuistot, uudet ilmailu- ja vesiurheilulajit sekä vaellustapojen ja retkien monipuolistuminen. 2. 6. 2. Tässä yhteydessä esim. kulttuuriala on varsinainen työllisyys- ja aloitevaranto. Monumenttien, museoiden, festi- vaalien ja taidetapahtumien kävijä- ja katsojamääriä koskevista tilastoista käy ilmi, että vain harvojen kohteiden laatu ja hyödyntämisaste on riittävä. Useissa tapauksissa henkilökun- nan ammattitaidon kohottaminen lisäisi kävijämääriä ja mah- dollistaisi työpaikkojen luomisen. 2. 6. 3. Yhteisön toimintaohjelmia voitaisiin käyttää tukena pyrittäessä löytämään uusia tuotteita ja hyödyntämään vain vähän tunnettua perintöä ja aloitteita Euroopassa. Lisäksi tulisi edistää alueiden välistä kokemustenvaihtoa toteutettujen aloitteiden ja strategioiden osalta sekä yritysten kansainvälistä yhteistyötä. Esimerkkeinä mainittakoon Interreg-ohjelma sekä eurooppalaiset yhteisyritykset (JEV), jotka tukevat teknisesti ja taloudellisesti useiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden välisiä yhteisyritysten perustamishankkeita, silloin kun aloitteet ovat innovatiivisia ja työpaikkoja luovia. 2. 7. Työajan laskeminen vuosipohjalta, työajan joustot ja palkat 2. 7. 1. Matkailualan työpaikoille on tyypillistä kausiluontoi- suus ja tietty epävarmuus. Työpaikan tiheän vaihtumisen vuoksi työntekijät eivät käytännössä ole sidottuja tiettyyn yritykseen. Lisäksi palkkataso on usein muiden toimialojen yleistä palkkatasoa alhaisempi lukuun ottamatta harvoja, vank- kaa ammattitaitoa edellyttäviä ylempiä toimia. 2. 7. 2. jotta sen Kausiluonteisuus tulisi ottaa huomioon, voisi hallita. Koska eri maiden kansallisessa lainsäädännössä on vaatimukset lepopäivistä, kausityön erityisluonne olisi myös otettava huomioon, hyväksyttävä ja järjestettävä asian- mukaisesti. 2. 7. 3. Monilla alueilla on jo onnistuttu pidentämään mat- kailukautta kohdennetuin toimin. Euroopan laajuinen koordi- noitu loma-aikojen porrastus voisi olla tämänsuuntainen lisä- kannustin. Tällainen matkailukauden pidentäminen, työajan uudelleenorganisointi sekä kysynnän kasvu (Euroopan ulko- puolisista maista ja Itä-Euroopasta saapuvat matkailijat, mat- kailun avautuminen uusille väestöryhmille sekä uudentyyppi- sen matkailun kehittyminen) ovat työllisyyttä suosivia tekijöitä. 2. 7. 3. 1. Työllisyyttä kestävästi parantavan vaikutuksen edellytys on kuitenkin yritysten oikea-aikainen ja ennakoiva henkilöstösuunnittelu sekä työpaikkojen tarjonta työmarkki- noilla hyväksyttävin palkoin ja työehdoin. 2. 7. 4. Vaikka yleisesti pyritäänkin lyhentämään työaikaa, sen uudelleenorganisoinnissa on otettava matkailun erityistar- peet huomioon. Matkailuelinkeinon luonteesta johtuen (palve- lujen tarjonta epäsäännöllisissä jaksoissa muista elinkeino- elämän sektoreista poiketen) alan työehdot ovat hyvin erikoi- set. Ongelmaa olisi pohdittava perinpohjaisesti, koska se vaikuttaa suuresti alan tulevaisuuteen. Palvelujen laatu riippuu nimittäin henkilökunnan palvelualttiudesta ja motivaatiosta. Näin ollen sosiaalidialogin avulla tulisi sovittaa yhteen alan erityisvaatimukset, elämänlaatukysymykset, ja uusien työpaikkojen luominen työaikaa lyhentämällä. laatukriteerit 2. 7. 5. Kokemukset osoittavat, että työvoimakustannusten säästöt ovat toimitettujen palvelujen laadulle eli matkailualan ja matkailuyritysten perusintresseille haitallisia. Työnantajilla ja työntekijöillä on selvästi pitkällä aikavälillä koko joukko yhteisiä intressejä, joiden avulla tulisi pyrkiä murtamaan nuorten keskuudessa havaittava kielteinen kuva alasta. Euroo- pan matkailuelinkeinon on kyettävä houkuttelemaan tulevia sukupolvia laadukkailla työoloilla ja lupaavilla uranäkymillä. Kaikissa matkailun arvostuksen kohottamisstrategioissa on siis ehdottomasti painotettava naisten ja miesten välisen tasa-arvon edistämistä ja tarvetta koko ammattielämän ajan jatkuvaan oppimiseen. Tiettyjen suurten hotelliketjujen menestys pohjau- tuukin seuraaviin periaatteisiin: motivoiva palkka, hyvät uranä- kymät sekä koko ammattielämän ajan jatkuva koulutus. C 75/40 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 15. 3. 2000 2. 7. 6. Edellä mainituista seikoista on kehitettävä etenkin pk-yritysten tasolla yhteiskunnallista vuoropuhelua todella edustuksellisten ammattialajärjestöjen ja ammattiyhdistysten välillä. Toiminnan rajatylittävä luonne edellyttää myös vuoro- puhelun käymistä unionin tasolla. Myös matkailualan hyvien käytänteiden tunnistaminen Euroopan tasolla toisi asialle lisäarvoa. 3. 1. 4. Tiedonvaihtofoorumin avulla Euroopan unionin teh- tävänä on eurooppalaisen ja kansainvälisen (koska kokeilu voitaisiin laajentaa Välimeren alueen kumppanuusmaihin sekä KIE-maihin) informaation kerääminen tietovälineiden luomista ja suoritusosoittimien määrittämistä varten. Tällainen foorumi, joka nojautuisi kokeneiden paikallisrakenteiden yhteyteen si- joitettuun tarkkailupisteverkostoon, antaisi mahdollisuuden käynnistää alueidenvälisiä yhteistyöhankkeita ja toteuttaa te- hokkaita esimerkkianalyyseja eli panna toimeen parhaita käytänteitä. 3. Kommentteja komission tiedonannosta 3. 2. Yritysten kehittäminen 3. 1. Euroopan matkailusta tiedottaminen Vaikka komission matkailutilastojen metodologian 3. 1. 1. viimeaikaisen kehityksen ansiosta alaa voidaan lähestyä koko- naisvaltaisesti (satelliittikirjanpito) ja vaikka Eurostatin hallin- noimia yhteisiä välineitä on olemassa ja tietoja on jossain määrin harmonisoitu, matkailutoimintaa on luonnostaan vaikeaa arvi- oida: esimerkiksi nykyään on mahdotonta laskea EU:n kansalais- ten tekemät EU:n sisäiset matkat, matkoja tehdään yhä useam- min, on vaikeata erottaa lomamatkailu liikematkoista ja suku- laisvierailuista, vapaa-ajan asuntojen lukumäärä kasvaa, vierai- lut ystävien luona, kausityö, pimeä työ jne. 3. 1. 2. Ainoa tapa saada luotettavia ja perinpohjaisia tietoja – joiden pohjalta voidaan myös laatia ennusteita – matkailu- elinkeinon vaikutuksista on luoda määritys- ja laskentamenet- tely, jolla matkailuelinkeinon toimintaa voidaan mitata riittävällä tavalla ja Euroopan unionin standardien mukaisesti ja joka heijastaa julkisen ja yksityisen sektorin todellisuutta ja tarpeita. 3. 2. 1. Euroopan matkailuelinkeinosta vastaavat pääasiassa pk-yritykset, joilla on usein vaikeuksia vastata kilpailukyvyn nykyvaatimuksiin (pääsy matkailupalvelujen tarjoajien jouk- koon, tunnettuus, nykyaikaiset markkinointikeinot, laatu, ku- luttajasuhteet jne. ). Euroopan matkailuelinkeinolle on tyypil- listä myös matkailusta voimakkaasti riippuvien pienyrittäjien suuri joukko: käsityöläiset, kauppiaat, itsenäiset ammatinhar- joittajat jne. Tällainen tilanne, jota ei tavata Yhdysvalloissa (jossa 3. 2. 2. matkailuelinkeino on voimakkaasti keskittynyttä) eikä ”nouse- vissa” matkailumaissa, joissa ulkomaiset yritykset tai valtion monopolit hallitsevat alaa, voi myös rikastuttaa Euroopan matkailua: tarkoittaahan se myös monipuolisuutta, vastaanot- on laatua ja omaperäisyyttä, matkailupalvelun tarjoajan läheistä suhdetta kulttuuriympäristöönsä jne. 3. 2. 3. Euroopan unionin pitäisi tehdä mainitusta monipuo- lisuudesta valttikortti eikä antaa tilaisuuden valua käsistään. Tiedetään näet, että toimijoiden runsas kirjo takaa paikallisen työllisyyden ja uusien työpaikkojen syntymisen sellaisilla mat- työpaikat ovat usein harvinaisia kailualueilla, (maaseutualueet, kehityksestä jäljessä olevat alueet, saaret, enklaavit jne. ). joilla muut 3. 1. 3. Komitea kannattaa analyysin terävöittämiseksi sekä alan todellisuuden ja suuntauksien seikkaperäiseksi kartoitta- miseksi korkean tason asiantuntijaryhmän ehdotusta ”toimin- ta- ja seurantaverkon” luomiseksi nykyisten alue- ja paikallista- son elinten (matkailunedistämiskeskukset, matkatoimistot, kauppakamarit jne. ) yhteyteen, koska ne tuntevat hyvin mark- kina-alueensa ja kykenevät muita paremmin ymmärtämään toisistaan suurestikin poikkeavia tilanteita. Tällainen verkko toimisi myös neuvontakeskuksena, joka antaisi matkailualan toimijoille tietoa lähinnä laatustandardeista sekä kuluttajien odotuksista. Euroopan komission tehtävänä olisi myöntää yhdessä kansallisten ja paikallisten viranomaisten kanssa alue- organisaatioille laatumerkkejä, huolehtia niiden vastuuhenki- löiden kouluttamisesta ja saada ne toimimaan todellisena, rakenteellisena eurooppalaisena verkostona euroneuvontakes- kusten tapaan. 3. 2. 4. Tietyt Euroopan unionin alueet tuntevat massaturis- min vaarat: luonnonympäristön tuhoutuminen, matkanjärjes- täjien hallitsemat matkailumarkkinat sekä paikallisväestön kulttuuri-identiteetin katoaminen. Toisin sanoen vaarana on se, että tietyistä alueista tulee pelkkiä matkakohteita ja että ne menettävät vähitellen todellisen rikkautensa, joka muodostuu vieraanvaraisuudesta, luonnonympäristöstä, perinteistä ja kult- tuurista. Matkapalvelujen tarjoajat saattavat äkkiä luopua tie- tystä kohteesta kaukaisen, usein Euroopan ulkopuolisen maan hyväksi, jättäen siten jälkeensä kulttuurituhojen lisäksi talous- laman. Tästä syntyy matkailun yksikulttuurisuuden sekä pai- kallisten yrittäjien ja suurten matkanjärjestäjien välisen epätasa- painon vaara. Suuret matkanjärjestäjät keskittyvät yhä enemmän ja toimivat usein oligopolien tavoin asettaen ehtonsa neuvottelematta. 15. 3. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 75/41 3. 2. 5. Alan pk-yritysten välinen kumppanuus vaikuttaa hyvältä ratkaisulta, jolla vältetään suurten matkanjärjestäjien ylivalta ja yritysten liian pienestä koosta aiheutuvat ongelmat. Tästä syystä Euroopan unionin tulee suosittaa kansallisille ja alueellisille viranomaisille ryhmittymien ja yhdistysten muodostamista. Eurooppalaisesta yhteisyrityksestä, joka tukee tehokkaalla tavalla pk-yritysten välisiä, rajatylittäviä yhteisyri- järjestää tiedotuskampanjoita matkailun alalla. tyksiä, tulisi Toisaalta on tärkeää, että yhteisön kilpailupolitiikassa paneu- dutaan matkanjärjestäjien ja paikallisten matkailuammattilais- ten välisiin suhteisiin tarvittavan tasapainon palauttamiseksi. 3. 2. 6. Myös yhteisön toteuttamat toimet pienten yritysten tukemiseksi vaikuttavat myönteisesti matkailualaan: alv:n alen- taminen työvoimavaltaisilla tuotannonaloilla, hallinnollisten muodollisuuksien vähentäminen, maksuaikojen lyhentäminen, monopoleja ja laittomia kartelleja koskevien kilpailusääntöjen entistä kurinalaisempi noudattaminen, yhdenmukainen suh- tautuminen kaikkiin matkailualan toimijoihin, yhdistykset ja osuuskunnat mukaan luettuina. Tässä asiassa komitea kaipaa hieman uskaliaampaa lähestymistapaa neuvostolta, joka sulki äskettäin matkailualan alennetusta alv:stä hyötyvien alojen ulkopuolelle, vaikka ala on kaikkein työvoimavaltaisimpia. 3. 4. Matkailun ja tutkimus- ja kehittämistyön suhde tai 3. 4. 1. Tiedonannossa tähdennetään oikeutetusti innovaa- tion ja uuden teknologian myönteisiä vaikutuksia. Korostetta- koon tässä yhteydessä tutkimuksen ja teknologisen kehittämi- sen viidennen puiteohjelman vaikutusta, etenkin sen laa- ja-alaisten painopisteiden (”innovaatiot ja pk-yritysten osallis- tumisen edistäminen”) tiettyjen avaintoimenpiteiden (”maaseutu- tai ranta-alueiden integroitu kehittäminen” tai ”huomisen kaupunki”) välityksellä. Valitettavasti nämä toimet eivät kuitenkaan ole monenkaan matkailualan toimijan ulottu- villa. tukimenettelyjä käyttämättömän innovaatiopotentiaalin omaavia pieniä yrityk- siä varten sekä hyvin kohdennettuja ja ammattialajärjestöjen kanssa yhteistyössä toteutettuja teknologian levittämishankkei- ta. Jotta viides t ja k-puiteohjelma, joka on yhä suljettu 98 %:lta matkanjärjestäjiä, olisi mahdollisimman avoin ja saavutetta- vissa, komitea vaatii käyttäjäystävällisen ”palvelupisteen” avaa- mista Internetiin fyysisten tukikeskusten (euroneuvontakeskus- ten ja neuvontapisteiden) rinnalle. painottaa joustavia Komitea 3. 4. 2. Koska eurooppalainen tutkimus- ja kehittämistoi- minta ei rajoitu viidenteen puiteohjelmaan (jonka osuus on vajaat 4 % eurooppalaisesta tutkimuksesta), komitean mielestä yhteistoimiin ja -hankkeisiin on pyrittävä myös yhteisrahoi- tuksellisin COST-toimin sekä perustamissopimuksen 168 ja 169 artiklan (entinen 130 k ja l artikla) mukaisten EUREKA-menettelyn alaisten yhteisten toimien avulla. 3. 3. Julkisen ja yksityisen sektorin välinen kumppanuus 3. 3. 1. Komitean mielestä julkisella sektorilla on oleellinen tehtävä yhteisö-, valtio- ja paikallistason matkailustrategioiden laatimisessa ja tukemisessa. Nykyään yksityisen sektorin panos saattaa kuitenkin vauhdittaa prosessia. 3. 3. 2. Matkailun kehittäminen erityisesti unionin köyhim- millä alueilla riippuu usein sellaisista laadukkaista infrastruk- tuureista kuin vedenpuhdistuslaitokset (etenkin merenrannal- la), ranta-alueiden kunnostus, talviurheilun perusrakenteet, kuumien lähteiden hyödyntäminen, liikuntapaikat, huvivene- satamat, lentokentät jne. Tällaisten investointien määrä ylittää helposti julkisen sektorin mahdollisuudet. Euroopan unioni voi ja sen täytyy antaa panoksensa köyhimmille alueille tarkoitetun rakennepolitiikan puitteissa. Unioni voi myös edistää julkisten hankintojen politiikan kautta julkisen ja yksityisen sektorin yhteisrahoitusta sekä toimilupamarkkinoi- ta, jotka mahdollistavat yksityisen pääoman osallistumisen hankkeisiin. Yhteisön kannustus tälle nykyaikaiselle tavalle rahoittaa yleishyödyllisiä hankkeita olisi hyödyllinen panos alan potentiaalin kehittämiselle. 3. 5. Yhteiskunnallisen vuoropuhelun asema työllisyys- ja koulutus- politiikassa 3. 5. 1. Komitea korostaa korkean tason asiantuntijaryhmän tavoin työllisyys- ja koulutuspolitiikan tärkeyttä alan edistämi- sen ja vakauttamisen osatekijöinä. Tästä näkökulmasta katsot- tuna yhteiskunnallinen vuoropuhelu on keskeinen tekijä eten- kin Euroopan tasolla matkailuelinkeinon rajanylittävän luon- teen vuoksi. 3. 5. 2. Olisi jopa painotettava sitä, että yhteisön toiminta on täysin perusteltua juuri sosiaalisessa ja inhimillisessa mielessä. Pelko alueiden välisestä ”sosiaalisesta polkumyynnistä” saattaa johtaa tietyt yritykset laiminlyömään henkilöresursseihin suun- nattavia investointeja (koulutus, pätevöityminen, täydennys- kurssit, henkilökunnan motivointi) tai etsimään halpaa tai vähemmän koulutettua työvoimaa muualta. Suurissa matkailu- keskuksissa (esim. Välimeren saaret, vuoristot) järjestettävä sosiaalidialogi alan suurista haasteista (koulutus, työaika jne. ) olisi tehokas tapa yksilöidä parhaat käytänteet motivaation ja palvelujen laadun parantamiseksi. C 75/42 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 15. 3. 2000 3. 5. 3. Hotelli- ja ravintola-alalla käynnistetystä vuoropuhe- lusta saadut kokemukset osoittavat tämänsuuntaisen kehityk- lähinnä vähemmän koulutusta saanutta sen mahdolliseksi, henkilökuntaa tai työaikaa koskevissa kysymyksissä. Tämä on mahdollista etenkin työllisyyssuuntaviivojen puitteissa, joissa katsotaan, että työajan laskeminen vuosipohjalla on kausityön kannalta suotuisaa. puitteissa erityisohjelmia, jotka on suunnattu eurooppalaisten ohjelma-, ystävyystoiminta- ja kouluverkostomallien laatimi- seen. Raja-alueilla sijaitsevissa suurissa matkailukeskuksissa voitaisiin tehdä yhteisiä tutkimuksia yhteisten pätevyystarpei- den määrittämiseksi (myös yritysjohtajien osalta) ja suunnitella nykyisen koulutuksen uudelleensuuntausta tai uudentyyppisen koulutuksen luomista. 3. 5. 4. Komitea on huolissaan matkailualan elinten edustus- kysymyksestä ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun heikkoudesta useissa valtioissa. Komiteasta tuntuisi näin ollen oleelliselta suosia tiettyjen jäsenvaltioiden hyvien käytänteiden perusteella työmarkkinaosapuolien toimintaa ja lisätä niiden edustukselli- suutta lähinnä pk-yritysten ja kausityöntekijöiden keskuudessa. Myös Euroopan tasolla on tuettava ja tavoiteltava matkailualan todellisuuden entistä parempaa tuntemusta. 3. 5. 5. Komitea toivoo, että jäsenvaltioiden työllisyyttä kos- kevissa kansallisissa toimintasuunnitelmissa esitellään myös matkailualan työllisyyden hyväksi käynnistettyjä toimia (myös taloudellisia) sekä alan yhteiskunnallisen vuoropuhelun kehitt- ämisen laadullisia näkökohtia. 3. 5. 6. Työmarkkinaosapuolien vuoropuhelussa on käsi- teltävä koulutusta ja liikkuvuuden hallintaa, jotta taitotasoa voitaisiin kohottaa ja kausityöntekijöille voitaisiin taata mah- dollisuus uudelleentyöllistymiseen ja sivutoimiin. 3. 5. 9. Pätevyyden kehittämisessä tulisi keskittyä yksittäisen palvelutarjonnan (majoitus, hotellit jne. ) tuottajien kouluttami- sen sijaan useita tuotteita (kuljetus, vapaa-ajan toiminta, gastro- nomia, kulttuuri jne. ) kattavien pakettien ”kehittäjien” koulut- tamiseen. Tässä on kyse eri alojen taitojen kehittämisestä matkailutarkoituksiin. Seuraavat seikat ovat näet matkailulle tyypillisiä: vuorottelu- ja oppisopimuskoulutus, tuottajien ja ”kehittäjien” uuden tietotekniikan hyödyntäminen, erillinen laatukoulutus ja kielenopetus. Tavoitteena olisi kouluttaa mo- nitaitoisia ja monenlaiseen toimintaan sopeutuvia ”kehittäjiä”, jotka saisivat perusteellisen yliopistotason koulutuksen. 4. Muita lähestymistapoja uuteen eurooppalaiseen mat- kailustrategiaan 4. 1. Kasvukriisi 3. 5. 7. Mitä tulee ammattipätevyyden tunnustamiseen ja alan työpaikoille pääsyyn, TSK korostaa yhtenäismarkkinoiden seurantaryhmänsä toteuttamien tutkimusten (1) perusteella va- paan asettumisoikeuden sekä ammattipätevyyden keskinäisen tunnistamisen periaatteiden täydellisen soveltamisen merki- tystä. Tietyt ammatinharjoittajat (esim. kiinteistövälittäjät, ti- lausajojen tarjoajat ja oppaat) kohtaavat näet vielä nykyäänkin useita palvelutarjontaa tai asettautumista koskevia esteitä, jotka ovat joko käytännössä syntyneitä tai laillisia. Jos kohta kuluttajien suojelu on välttämätöntä, myös vapaan liikkumisen ja ammatinharjoittamisen periaatteet ovat yhtä perusteltuja. Komitean 20. syyskuuta 1990 hyväksymässä lausun- 4. 1. 1. nossa matkailusta ja aluekehityksestä (2) esitetään pohdittavaksi innovatiivisia ajatuksia mm. sosiaalisen lomatoiminnan sekä kulttuuri-, vuoristo- ja maaseutumatkailun aloilla. Ajatukset ovat yhä ajankohtaisia. Lausunnossa korostetaan nykyistä matkailukriisiä, jolla tarkoitetaan matkailun joutumista oman menestyksensä uhriksi (tarjonnan epätasainen kasvu, ym- päristön tuhoutuminen jne. ). Analyysi on vielä kymmenen vuoden jälkeenkin ajankohtainen. Voidaan todellakin puhua kasvukriisistä. 3. 5. 8. Komitea pahoittelee, että ammattikoulutustoimenpi- teet rajoittuvat komission tiedonannossa Euroopan rakennera- hastojen kautta tapahtuvaan rahoitukseen. Komitean mielestä rahoituksen lisäksi olisi pohdittava matkailualan ammattikou- lutusta Euroopan tasolla. Näin ollen komitea ehdottaa, että vuonna 2000 järjestettäisiin matkailu- ja koulutusasiain neu- joka perehtyisi asiaan. vostojen yhteinen ministerikokous, Kokouksessa mahdollisesti syntyviä ehdotuksia ennakoiden komitea voisi jo nyt esittää laajaa rajanylittävää harjoittelu- ja oppisopimusohjelmaa, joka rahoitettaisiin yhteisesti sekä kansallisin tai alueellisin sekä osallistuvien yritysten varoin ja mahdollisuuksien mukaan yhteisön myöntämin lisämäärära- hoin. Konferenssissa voitaisiin myös käynnistää Leonardo II:n 4. 1. 2. Lisäksi Eurooppaan suuntautuvan matkailun osuus on jatkuvassa laskussa lupaavista luvuista huolimatta. Matkaili- joiden määrän odotetaan maailmassa kaksikertaistuvan kah- dessakymmenessä vuodessa, mutta Eurooppaan suuntautuvan kansainvälisen matkailun osuuden ennustetaan pienevän ny- kyisestä 60 %:sta 45–46 %:iin. Ainoastaan liikematkailun sekä jo nyt liikakansoitettujen ja maailmanlaajuisesti tunnettujen eurooppalaisten kohteiden (mm. Rooma, Ateena ja Pariisi) suosio säilynee. Odotettavissa on sen sijaan perinteisten eu- rooppalaisten matkakohteiden suosion lasku, mikä johtuu useista syistä: kausittainen liikakansoitus, palvelujen laadun heikkeneminen, turvattomuuden lisääntyminen, ympäristön turmeltuminen (vesien laatu, rakentaminen jne. ). (1) TSK:n lausunto CES 789/98, EYVL C 235, 27. 7. 1998, s. 10. (2) EYVL C 332, 31. 12. 1990, s. 157. 15. 3. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 75/43 4. 1. 3. Matkailu on taloudellisesti tuottava ilmiö, joten sitä on edistettävä, mutta myös hallittava. Matkailu ei ole miltään kannalta kulttuurisesti tai sosiologisesti kiistatonta. Matkailuun liittyy kansojen ja eri väestöryhmien välisiä kohtaamisia. Se vaikuttaa taloudelliseen toimintaan ja työoloihin. Lisäksi se saattaa vahingoittaa luonnon- ja kaupunkiympäristöä: histo- riallisten kohteiden vaurioituminen, ympäristöön sopimaton rakentaminen, tuhlaus, faunan ja flooran tuhoutuminen. Myös viranomaiset joutuvat toisinaan rakentamaan kausiluonteista massaturismia varten hyvin kalliita perusrakenteita, joita käy- tetään ainoastaan muutaman kuukauden ajan vuodessa ja joita on näin ollen vaikea saada tuottaviksi, mikä saattaa johtaa asianomaiset yhteisöt velkaantumiseen. Matkailu saattaa myös tahtomattaan edistää rikollisuutta: huumeet, rötökset ja prosti- tuutio. 4. 1. 4. Paikallisväestö reagoi näihin kielteisiin vaikutuksiin hylkivästi ja jopa väkivaltaisesti. Hallitsematon massaturismi saattaa synnyttää paikallisväestön keskuudessa turhautumista (”annamme kaiken, mutta emme saa mitään”), silloin kun paikalliset asukkaat näkevät alueensa hallinnan, kulttuurinsa, perinteidensä ja arvojensa häviävän. Näin tulevat selvästi esiin pyrkimykset hallittuun, paikalliskulttuuriin ja paikalliseen luonnonympäristöön sopeutettuun matkailuun. Tällaista mat- kailua on useilla unionin alueilla, joita massaturismi ei ole vielä pilannut. Komitea korostaa tässä yhteydessä matkailualueiden kansalaisyhteiskunnan merkitystä; sitä tulee kuulla ja se on otettava mukaan alan ammattilaisten ja poliittisten päättäjien rinnalle kehittämään sisäsyntyistä, kestävää matkailustrategiaa. 4. 2. Matkailu ja sisämarkkinat 4. 2. 1. Matkailun sisämarkkinoiden toteutuminen on vielä kaukana tavoitteestaan. Lähitulevaisuudessa tapahtuva euron käyttöönotto osoittanee silmiinpistävät puutteet ja räikeän vajaatoiminnan useilla aloilla. Puutteet ja vajaatoiminta eritel- tiin kertaalleen jo komitean vuonna 1990 antamassa lausun- nossa (1). Esimerkkeinä mainittakoon: – eurooppalaisille ja Euroopan ulkopuolisille matkailijoille todellista päänvaivaa aiheuttavan majoituskohteiden luo- kittelun yhdenmukaistaminen – varausjärjestelmien yhteentoimivuus – pätevyyksien tunnustaminen ja asettautumisoikeus – maksutapojen varmentaminen, sopimusten voimassaolo, maksumääräajat, riita-asiamenettelyt jne. – matkailijavirtojen kausiluontoisella ohjauksella ei ole enää merkitystä, mikäli se tapahtuu ainoastaan valtiotasolla. (1) EYVL C 332, 31. 12. 1990, s. 157. 4. 2. 2. Internetin ansiosta kehittyvän etäkaupan sääntely. Edellä mainittuihin seikkoihin voidaan nyt lisätä 4. 3. Matkailu ja kulttuuri 4. 3. 1. Euroopan kulttuuriperinnön potentiaali on valtava. Se on myös sisäisen ja kaupunkimatkailun suurin valtti. Vähemmän tunnetut kohteet olisi kuitenkin eriteltävä ja lii- tettävä kohteiden verkostoon. Kulttuurimatkailu vaatii tuek- seen markkinointia. Autenttisten kohteiden edistämiseen ja markkinointiin on suunnattava varoja, jotta vierailijamääriä voitaisiin nostaa ja itserahoituskykyä ja kannattavuutta pa- rantaa. Edellä mainitun tulisi 4. 3. 2. johtaa työllisyyden saralla uusien, matkailun ja kulttuurin yhdistävien ammattien luomi- seen: välittäjät, kehitysvirkailijat, tutkimusavustajat, alueellisten kielten edistäjät, tieto- ja markkinointivälineiden luojat, moni- ammatit kieliset ja vastaanottovirkailijat tämäntyyppisen matkailun edellyttävät välttämättä matkailu- ja kulttuurialan toimijoiden taitojen ja varojen yhdistämistä. jne. Tällaiset kehittäminen 4. 3. 3. Edellä mainitun lisäksi kulttuurimatkailu on oleelli- nen tekijä kansojen keskinäisessä tuntemuksessa. Kulttuuri- matkailu ei saa rajoittua ainoastaan kulttuuriperinnön tunte- mukseen, vaan se tulee ulottaa myös elävään kulttuuriin ja nykyluomuksiin. Uuden eurooppalaisen matkailustrategian osatekijöitä ovat myös rajanylittävien kulttuurireittien ja Eu- roopan ulkopuolisissa maissa tapahtuvat Euroopan kulttuuri- rikkauksien yhteiset edistämistoimet, kulttuuriperinnön esiin- tuominen sekä nykyluomuksiin suunnatut rakennerahastotuet. 4. 4. Matkailu ja Euroopan kansalaisuus 4. 4. 1. Komitea on vakuuttunut siitä, että matkailu on Euroopan integraatiota edistävä tekijä. Schengenin ja euro- alueen toteuttaminen on periaatteessa hyvin konkreettinen ja myönteinen saavutus. Lähestymistapaa olisi kuitenkin syven- nettävä etenkin työllisyysvaikutuksia ja ammatillista liikku- vuutta painottaen. Myös Euroopan ulkopuolisista maista saa- puvien matkailijoiden vastaanottoa on tarkasteltava tästä näkökulmasta. 4. 5. Matkailu, koheesio ja kestävä kehitys 4. 5. 1. On yleisesti tunnettua, että matkailun kehittäminen epäsuotuisilla alueilla lujittaa koheesiota. Tietyt kielteiset koke- mukset (ympäristön rappeutuminen, holtiton kaupungistumi- nen, matkailun vähäiset vaikutukset paikallistalouteen, väestön kielteiset reaktiot) kannustavat kuitenkin varovaisuuteen. C 75/44 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 15. 3. 2000 4. 5. 2. Matkailun tarpeisiin vastaavan suunnittelun lähi-, sosiaaliseen ja taloudelliseen ympäristöön kohdistama voima- kas paine johtaa usein kielteisiin vaikutuksiin, jotka kääntyvät matkailun kehittämistä vastaan. Uudet, kestävän suunnittelun ja kehittämisen käsitteet on siirrettävä käytäntöön. Matkailun kehittäminen johtaa usein erityisperusrakenteiden luomiseen. Hyvin usein käy myös niin, että kyseiset perusrakenteet ovat poissa käytöstä suurimman osan vuodesta ja pilaavat alueen maiseman. 4. 5. 3. Nykymatkailu pohjautuu usein siihen, että suuri määrä matkailijoita keskittyy pienelle alueelle lyhyiksi ajanjak- soiksi. Tämä synnyttää koko joukon ongelmia jäte- ja vesihuol- lon, energian sekä liikennevälineiden ja niiden hyödyntämisen alalla. On myös syytä pohtia toimia, 4. 6. 3. joilla vältetään eri väestöryhmien lokeroituminen ja edistetään ihmisten välisiä suhteita. Tulevassa matkailun kehittämisessä on edistettävä integraatiota ja estettävä sosiaalisten kuilujen syntyminen. 4. 6. 4. Matkailun leviämistä kaikkiin väestöryhmiin ei pidä tulkita massaturismin kannustamiseksi kaikkine siihen liittyvi- ne kielteisine merkityksineen: keskinkertaiset palvelut, kulttuu- risisällön köyhyys jne. Matkailu tulee nähdä rikastuttavana tekijänä ja elämysten lähteenä. Kokemusten mukaan pienituloi- simmat kuluttajat ovat hyvin kiinnostuneita lomista, jotka tarjoavat mahdollisuuden tutustua eri kulttuureihin ja kansoi- hin. Esimerkkeinä mainittakoon perhemajoitus, lomamökit, vaellukset, kulttuurivierailut. 4. 7. Matkailu ja opetus 4. 5. 4. Ympäristönhallinta on vain yksi maailmanlaajuisuut- ta, ennakointia ja keskittämistä edellyttävän kestävän kehityk- sen osatekijä. Euroopan tasolla sovittava koululomien porrastami- 4. 7. 1. nen edistäisi laadukasta perhematkailua ja vähentäisi esim. ympäristöön ja talouteen kohdistuvia paineita suosituimmissa matkailukohteissa. 4. 5. 5. Jotta matkailua ja koheesiota koskeva lähestymistapa olisi tehokas, sitä on parannettava uudella, kestävän kehityksen ulottuvuudella. Tällä tarkoitetaan ennen kaikkea luonnonvaro- jen suojelemista sekä kestävää ja luontoa säästävää matkailua. 4. 7. 2. Komitea ymmärtää, miten vaikeaa asiasta sopiminen on (mm. perinteistä, ilmastosta ja kulttuuriympäristöstä joh- tuen), mutta kehottaa kuitenkin Euroopan unionin toimivaltai- sia ministerineuvostoja (koulutus, teollisuus ja matkailu) käyn- nistämään uudelleen työskentelyn tällä saralla. 4. 5. 6. Todettakoon, että pyrittäessä edistämään matkailua työpaikkoja luovana tekijänä eurooppalaisen matkailustrate- gian puitteissa alueilla on enemmän puutetta menetelmistä kuin rahasta. Esimerkkianalyysien käynnistäminen alueiden tasolla parhaiden käytänteiden määrittämiseksi näyttäisi kuulu- van unionin toimivaltaan. 4. 6. Sosiaalinen lomatoiminta 4. 6. 1. Matkailu on yhä useampien ulottuvilla ja tullut merkittäväksi työpaikkoja luovaksi tekijäksi. Työllisyyssuunta- viivoissa tulisi näin ollen painottaa monenlaisten kansallisten toimien yhteisvaikutusta sosiaalisen lomatoiminnan tukemi- seen ja edistää tällaista toimintaa Euroopan sisämarkkinoilla (lomakyläverkostot, nuorille suunnatut aloitteet sekä iäkkäille ihmisille ja eläkeläisille tarkoitetut kokeilut jne. ). 4. 8. Matkailu ja laajeneminen 4. 8. 1. Matkailun potentiaali tulee kasvamaan Euroopan unionin laajentumisen seurauksena. Kysyntä tulee pääasiassa Itä-Euroopan maista, joiden asukkaat haluavat tutustua muihin jäsenvaltioihin. Toisaalta kysymys on näiden maiden usein huonosti tunnetusta matkailutarjonnasta. Nämä kaksi tekijää lisännevät yhdessä matkailualan dynamiikkaa. On siis erittäin tärkeää ottaa Keski- ja Itä-Euroopan maat mukaan eurooppalai- seen matkailualoitteiseen, etenkin erityisalueille (Itämeri, Kar- paatit, Oder-joen alue jne. ) suunnatuin yhteistoimin. Samaa ajatusta voidaan samoin ehdoin soveltaa myös 4. 8. 2. Välimeren maiden suuriin ja vetovoimaisiin kohdealueisiin perustuvan matkailupolitiikan puitteissa. 5. Suositukset: eurooppalaisen toiminnan menetelmät ja periaatteet 5. 1. Komitea katsoo, että On kehitettävä toimia matkailumahdollisuuden avaa- 4. 6. 2. miseksi kaikille. On kuitenkin vältettävä luomasta matkailuget- toja, joissa lomailee vain vähävaraisia väestönosia. Euroopan rakentamisella on myönteisiä vaikutuksia 5. 1. 1. matkailun kehitykseen (henkilöiden vapaa liikkuvuus, Schen- gen-alue, yhteinen raha jne. ) 15. 3. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 75/45 5. 1. 2. matkailu vaikuttaa osaltaan ainutlaatuisesti Euroopan työllisyystilanteeseen, etenkin siitä syystä, että tuottavuus ja työpaikkojen luominen kulkevat tällä alalla käsi kädessä. on päätetty tunnustaa Euroopan unionin alueellinen 5. 1. 3. monipuolisuus (ihmisten, kulttuurin, perintöjen ja luon- nonympäristön rikkaus) ja vaalia sitä lähitulevaisuudessa laa- jentuvassa Euroopan unionissa. 5. 1. 4. hallitsemattomalla matkailulla voi olla kielteisiä vai- kutuksia, jotka kohdistuvat etenkin ympäristöön, kulttuuripe- rintöön ja kulttuuriseen monimuotoisuuteen ja jotka saattavat johtaa alan kasvupotentiaalia uhkaavaan kasvukriisiin. 5. 1. 5. tusta ja turvallisuutta on lisättävä, paremmin. vähiten koulutusta edellyttävien työpaikkojen arvos- jotta ne houkuttelisivat 5. 1. 6. on tärkeää. yleinen laatupolitiikka ja tarjonnan monipuolisuus 5. 2. 2. Vaivaton pääsy yhteisön nykyisiin välineisiin (Euroo- pan rakennerahastot, yrityspolitiikka, tutkimus- ja kehittämis- politiikka, Leonardo-ohjelma, eurooppalainen yhteisyritys, Li- fe-ohjelma jne. ), jotta voitaisiin tukea matkailusta eniten riippuvaisia alueita ja edistää innovaatiota ja kumppanuutta. 5. 2. 3. Kilpailusääntöjen tosiasiallinen noudattaminen mat- kailualalla satojentuhansien pienyritysten toimintaa häiritse- vien vääristymien, monopolien sekä oligopolien estämiseksi. 5. 2. 4. Yhteisön tason sosiaalisen vuoropuhelun syventämi- nen etenkin pätevyysvaatimusten, koulutuksen, liikkuvuuden, työolojen, työajan ja työpaikkojen epävarmuuden osalta. 5. 2. 5. Tutkitaan yhdessä alan ammattilaisten sekä kuluttaja- ja työntekijäjärjestöjen kanssa mahdollisuutta luoda tietyillä pilottialoilla eurooppalaisen laadun peruskirja, johon sisällytet- täisiin yhteiset standardit ja arviointimenettelyt. todellinen tilanne matkailusta voimakkaasti riippu- 5. 1. 7. vaisilla ja perusrakenteista aiheutuvien kustannusten vuoksi epäedullisessa asemassa olevilla unionin alueilla (etenkin saaret ja erittäin syrjäiset alueet). Jäsenvaltioilta pyydetään työllisyyttä koskevien kan- 5. 2. 6. sallisten toimintasuunnitelmien yhteydessä laadullista tietoa työllisyyspolitiikasta ja yhteiskunnallisen vuoropuhelun toimi- vuudesta. 5. 1. 8. jien välisessä kilpailussa on vääristymiä. etenkin paikallisten ammattilaisten ja matkanjärjestä- 5. 1. 9. eurooppalainen lähestymistapa on tarpeen, koska matkailu on selvästi rajanylittävää luonteeltaan, koska unionin alueilla esiintyvät ongelmat ovat hyvin samankaltaisia ja koska näin ollen yhteisten ratkaisujen etsiminen on kustannuksiltaan ja tehokkuudeltaan edullista. Talous- ja sosiaalikomitea suosittaa neuvostolle, Euroo- 5. 2. pan parlamentille, jäsenvaltioille ja komissiolle Euroopan mat- kailustrategia -aloitteen käynnistämistä. Strategian osatekijät olisivat seuraavat: Kokemustenvaihtoa ja esimerkkianalyysia koskevien 5. 2. 1. pilottihankkeiden yhteisrahoitus sellaisilla aloilla kuin paikal- lisstrategioiden määrittäminen, ympäristönsuojelu, palvelujen laatu, yhteiskunnallinen vuoropuhelu ja koulutus matkailualan uusiin ammatteihin nykyisiin elimiin sijoittuvan paikallisen matkailualan toiminta- ja seurantaverkoston välityksellä. Bryssel 26. tammikuuta 2000. 5. 2. 7. Euroopan matkailustrategian eri osatekijät pannaan välittömästi toimeen unionin jäsenyyttä hakeneissa maissa, etenkin Phare- ja Sapard-rahoituksen avulla. 5. 2. 8. Komissio julkaisee vuosittain kertomuksen strategian toimeenpanosta ja yhteisön eri politiikanalojen vaikutuksista matkailualaan (sisämarkkinat, YMP, ulkosuhteet, sosiaalipoli- tiikka) sekä tietoa unionin myöntämistä määrärahoista. unionin Euroopan 5. 2. 9. konsultoivat säännöllisesti matkailualan taloudellisia ja yhteiskunnallisia toimijoita, jotta voitaisiin analysoida etenkin unionin lainsää- dännön ja politiikan vaikutuksia matkailuun. toimielimet 5. 2. 10. Järjestetään vuotuinen seurantakokous, johon osal- listuvat mm. jäsenvaltiot, asianomaiset toimijat (alan ammatti- laiset, työntekijät, kuluttajat, johdannaiselinkeinojen harjoitta- jat jne. ), Euroopan parlamentti ja talous- ja sosiaalikomitea. Talous- ja sosiaalikomitean puheenjohtaja Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: ΓΡΑΠΤΗ ΕΡΩΤΗΣΗ E-0097/00 υποβολή: Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) προς την Επιτροπή. Συμμετοχή των Αυτόνομων Κοινοτήτων του ισπανικού κράτους στα όργανα της Ευρωπαϊκής Ένωσης.

eurovoc_concepts:
Spain
competence of the Member States
division of powers
revision of the Treaty (EU)

formats: html pdf print

text: 3. 10. 2000 EL Epi·shmh Efhmeri·da tvn Eyrvpai¤kv·n Koinoth·tvn C 280 E/177 Pre·pei na shmeivuei· o·ti, sy·mfvna me thn apo·fash thw Epitroph·w gia e·gkrish tvn enisxy·sevn, h syndyasme·nh synolikh· paragvgikh· ikano·thta o·lvn tvn enisxyo·menvn nayphgei·vn periorizo·tan se 210. 000 to·noyw anti- staumisme·nhw olikh·w xvrhtiko·thtaw (CGRT) gia mi·a peri·odo 10 etv·n. H paragvgikh· ikano·thta toy nayphgei·oy toy Astano anerxo·tan prohgoyme·nvw se 135. 000 CGRT. Ypo· tiw synuh·kew ayte·w, ei·nai idiai·tera dy·skolo na teuei· zh·thma a·rshw tvn periorismv·n poy e·xoyn epiblhuei· stiw drasthrio·thtew toy Astano. (1) (2) EE C 27 E thw 29. 1. 2000, sel. 66. EE C 170 E thw 20. 6. 2000, sel. 141. (2000/C 280 E/202) GRAPTH ERVTHSH E-0097/00 ypobolh·: Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) prow thn Epitroph· (26 Ianoyari·oy 2000) Ue·ma: Symmetoxh· tvn Ayto·nomvn Koinoth·tvn toy ispanikoy· kra·toyw sta o·rgana thw Eyrvpai¤kh·w (cid:201)nvshw Se erv·thsh poy aforoy·se genika· to vw a·nv ue·ma, thn opoi·a ype·bala prow thn Epitroph· stiw 12 Oktvbri·oy 1999 (ariu. P-1823/99) (1), e·laba vw apa·nthsh, stiw 25 Noembri·oy 1999, o·ti «to a·ruro 203, (prv·hn a·ruro 146o) thw Synuh·khw EK epitre·pei sta kra·th me·lh na apofasi·zoyn gia th sy·nuesh thw ekprosv·phsh·w toyw sto Symboy·lio ana·loga me thn idiai·terh· toyw kata·stash». Pro·sfata, h kybe·rnhsh toy ispanikoy· kra·toyw ste·rhse apo· tiw Ayto·nomew Koino·thtew toy ispanikoy· kra·toyw th dynato·thta na symmeta·sxoyn a·mesa sta o·rgana thw EE, ekprosvpv·ntaw to kra·tow se ue·mata armodio·thta·w toyw, para· to gegono·w o·ti h Boylh· ei·xe h·dh, prin dy·o e·th, taxuei· ype·r thw dynato·thtaw ayth·w. Kauv·w ei·nai profane·w o·ti me ton tro·po ayto· sterei·tai apo· tiw Ayto·nomew Koino·thtew (cid:129) ako·ma apo· ayte·w poy, o·pvw h Galiki·a, ei·nai anegnvrisme·new vw euno·thtew (cid:129) h a·skhsh tvn uesmikv·n toyw armodioth·tvn, pro·keitai mh·pvw h Epitroph· na anala·bei me·sv thw anauevrh·sevw tvn Synuhkv·n poy proble·petai gia th Diakybernhtikh· Dia·skech toy e·toyw 2000, thn prvtoboyli·a na eisaga·gei kai na eggyhuei· th symmetoxh· ayth· lambanome·noy ma·lista ypo·ch o·ti to dikai·vma ayto· e·xei h·dh anagnvrisuei· se xv·rew o·pvw h Germani·a, h Aystri·a kai to Be·lgio; (1) EE C 203 E thw 18. 7. 2000. Apa·nthsh toy k. Prodi ej ono·matow thw Epitroph·w (25 Febroyari·oy 2000) H Epitroph· ypenuymi·zei o·ti to a·ruro 203 (prv·hn a·ruro 146) thw synuh·khw EK ori·zei o·ti to Symboy·lio aparti·zetai apo· e·nan antipro·svpo ka·ue kra·toyw me·loyw se ypoyrgiko· epi·pedo, o opoi·ow ei·nai ejoysiodothme·now na desmey·ei thn kybe·rnhsh toy kra·toyw me·loyw poy antiprosvpey·ei. Ta koinotika· o·rgana den mporoy·n na parembai·noyn sthn epilogh· toy en lo·gv antiprosv·poy. H epilogh· ayth· pragmatopoiei·tai apo· ka·ue kra·tow me·low me efarmogh· tvn diata·jevn toy syntagmatikoy· toy dikai·oy. H Epitroph· uevrei· o·ti den ypa·rxei lo·gow na protei·nei tropopoi·hsh thw dia·tajhw ayth·w. (2000/C 280 E/203) GRAPTH ERVTHSH P-0101/00 ypobolh·: Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) prow to Symboy·lio (19 Ianoyari·oy 2000) Ue·ma: Politikh· thw E. E. ston tome·a toy asy·loy Apantv·ntaw se proforikh· erv·thsh toy ypogra·fontow (H-0722/99) to Symboy·lio dieykri·nise o·ti den ypa·rxei koino·w prosdiorismo·w sthn E. E. gia tiw e·nnoiew «asfalh·w xv·ra proe·leyshw» kai «safv·w aba·simh ai·thsh gia xorh·ghsh asy·loy»


title: Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu der «Mitteilung der Kommission an den Rat, das Europäische Parlament, den Wirtschafts- und Sozialausschuß und den Ausschuß der Regionen: Das Beschäftigungspotential der Tourismuswirtschaft»

text: 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 75/37 sollten eine Zeichnung oder Abbildung des komplexen Erzeug- nisses beilegen müssen, um die Prüfung gemäß Artikel 48 zu ermöglichen (s. u. Artikel 49a). der U¨ bereinstimmung mit den Erfordernissen des Schutzes enthält; ansonsten bestünde große Gefahr, daß unschuldige dritte Parteien durch den Mißbrauch des Systems „zu Tode prozessiert“ werden. 3. 8. Artikel 49a: Es ist von fundamentaler Bedeutung, daß die Prüfung gemäß Artikel 48 zumindest eine gewisse Prüfung Artikel 67: Die Prinzipien der Ermittlung des Sachver- 3. 9. halts bedürfen weiterer U¨ berprüfung. Brüssel, den 27. Januar 2000. Die Präsidentin des Wirtschafts- und Sozialausschusses Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Stellungnahme des Wirtschafts- und Sozialausschusses zu der „Mitteilung der Kommission an den Rat, das Europäische Parlament, den Wirtschafts- und Sozialausschuß und den Ausschuß der Regionen: Das Beschäftigungspotential der Tourismuswirtschaft“ (2000/C 75/14) Die Kommission beschloß am 10. Mai 1999, den Wirtschafts- und Sozialausschuß gemäß Artikel 262 des EG-Vertrags um Stellungnahme zu der vorgenannten Mitteilung zu ersuchen. Die mit der Vorbereitung der Arbeiten beauftragte Fachgruppe Binnenmarkt, Produktion und Verbrauch nahm ihre Stellungnahme am 14. Dezember 1999 an. Berichterstatter war Herr Malosse. Der Ausschuß verabschiedete auf seiner 369. Plenartagung (Sitzung vom 26. Januar 2000) mit 71 gegen 2 Stimmen, bei 1 Stimmenthaltung folgende Stellungnahme. 1. Hintergrund der Kommissionsmitteilung 1. 1. Die Europäische Kommission hat dem Wirtschafts- und Sozialausschuß sowie gleichzeitig dem Rat, dem Europäi- schen Parlament und dem Ausschuß der Regionen eine Mitteilung betreffend die Folgemaßnahmen im Anschluß an die im Oktober 1998 veröffentlichten Wertungen und Empfeh- lungen der Hochrangigen Expertengruppe für Tourismus und Beschäftigung übermittelt. Die Stellungnahme des Ausschusses bezieht sich deshalb auch auf die Arbeiten der Hochrangigen Expertengruppe. 1. 2. Diese Mitteilung ist bisher das jüngste Dokument einer Reihe politischer Dokumente, mit deren Hilfe die europäische Fremdenverkehrspolitik wieder angekurbelt werden soll, die seit der im November 1997 vom luxemburgischen Vorsitz veranstalteten Europakonferenz für Tourismus und Beschäfti- gung „brachliegt“. Seit 1996 ist ein Vorschlag über ein Erstes Mehrjahresprogramm zur Förderung des Europäischen Tourismus, „PHILOXENIA“ (1) genannt, auf Ratsebene blockiert und kann heute nicht mehr als aktuell angesehen werden (auch wenn die Kommission ihn unter Hinweis auf den sehr abgeschwächten Kompromißvorschlag des österreichischen Vorsitzes noch in ihre Strategie aufnimmt. ). Die vorliegende Mitteilung könnte deshalb den „neuen Ansatz“ verkörpern, den der Ausschuß in einer in der Plenartagung vom 24. und 25. März 1999 angenommenen Initiativstellungnahme (2) gewünscht hatte. 1. 3. In der Mitteilung sind die Schlußfolgerungen der Hochrangigen Gruppe weitgehend übernommen. Die Kom- mission weist vor allem nachdrücklich darauf hin, daß europa- weit aktualisierte Informationen über die Realität des Fremden- verkehrs, das Know-how und die bemerkenswertesten Initiati- ven vorliegen müssen. Zu Recht wird eine Verbindung herge- stellt zwischen dem Fremdenverkehr und den nationalen beschäftigungspolitischen Aktionsplänen, die seit dem 1997 in Luxemburg veranstalteten Sondergipfel Instrumente der europäischen Beschäftigungspolitik darstellen. Die Kommis- sion übernimmt schließlich eine begrenzte Anzahl der in dem Bericht der Hochrangigen Gruppe enthaltenen Vorschläge, insbesondere wenn sie die Synergien unterstreicht, die mit den Instrumenten der Strukturpolitik, der Forschungs- und Entwicklungspolitik, der Bildungspolitik und der Unterneh- (1) KOM(96) 168 endg. , ABl. 222 vom 31. 7. 1996, S. 9; Stellungnah- (2) Stellungnahme CES 323/99 vom 24. 3. 1999, ABl. C 138 vom me CES, ABl. C 30 vom 30. 1. 1997, S. 103. 18. 5. 1999, S. 4. C 75/38 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 15. 3. 2000 menspolitik gebildet werden können. Einige Vorschläge der Hochrangigen Gruppe, beispielsweise die Einrichtung eines „Beobachtungsnetzes“ hätten in der Mitteilung weiterent- wickelt werden sollen. Abschließend betont die Kommission zu Recht, daß eine Strategie verabschiedet und Prioritäten festgelegt werden müssen, schlägt aber keine Rangordnung vor. Der Ausschuß beabsichtigt mit seiner Stellungnahme, Vorschläge zu unterbreiten, Perspektiven zu entwerfen und eine Rangordnung der Prioritäten festzulegen. Im Hinblick darauf hat er den Bericht der Hochrangigen Gruppe und die Mitteilung der Kommission, aber auch weitere Faktoren auf der Grundlage früherer Arbeiten des Ausschusses und neuerer U¨ berlegungen, insbesondere aufgrund von Kontakten vor Ort, analysiert. 2. Standpunkte und U¨ berlegungen des Ausschusses zur Thematik Fremdenverkehr und Beschäftigung 2. 1. Der Ausschuß hat sich wiederholt zum Thema Frem- denverkehr geäußert. In diesem Zusammenhang sei insbeson- dere auf eine Initiativstellungnahme mit dem Titel „Fremden- verkehr und regionale Entwicklung“ (1), eine Stellungnahme zu dem gemeinschaftlichen Aktionsplan zur Förderung des Fremdenverkehrs (2), eine Stellungnahme zu dem Programm PHILOXENIA (3) und die bereits erwähnte Initiativstellungnah- me von 1999 hingewiesen. Die Auffassung des Ausschusses läßt sich in folgendem Satz zusammenfassen, der in der letztgenannten Stellungnahme enthalten ist: „Europa kann sich politisch nicht länger weigern, dem am schnellsten wachsenden Wirtschaftssektor die Anerken- nung zu zollen, die ihm aufgrund seiner wirtschaftlichen und gesellschaftlichen Stellung zukommt. “ 2. 2. Der Ausschuß hat den Schlußfolgerungen und Empfeh- lungen der Hochrangigen Gruppe (in seiner Initiativstellung- nahme vom März 1999) bereits zugestimmt und seine Unter- stützung erteilt. Er billigt grundsätzlich die Methode, wonach im Wege eines „neuen Ansatzes“ die „klientelistischen“ Prakti- ken der Vergangenheit aufgegeben und statt dessen ein dyna- mischeres Konzept vorgeschlagen werden soll, das sich auf den Beitrag des Fremdenverkehrs zur Schaffung von Arbeitsplätzen stützt. Selbst wenn die in der Mitteilung und in dem Bericht der Hochrangigen Gruppe genannten Zahlen von heute 9 Mio. Arbeitsplätzen und 2,2 bis 3 Mio. zusätzlicher Ar- beitsplätze für das kommende Jahrzehnt aus verschiedenen Gründen (Schwierigkeit einer konkreten Festlegung der Bran- chenkonturen, saisonabhängige und nicht gemeldete Beschäfti- gungsverhältnisse usw. ) gewiß nur annähernd exakt sind, so weisen sie doch klar darauf hin, daß diese Branche ebenso zukunftsträchtig ist wie die neuen Kommunikationstechnolo- gien. 2. 3. Nachdem die strategische Bedeutung des Fremdenver- kehrs nunmehr eindeutig festgestellt wurde, sind noch Rolle und Stellenwert der Gemeinschaftspolitiken zur Förderung dieser arbeitsplatzschaffenden Branche zu definieren. Ein erster Anhaltspunkt ist in der Initiativstellungnahme des Ausschusses vom März 1999 enthalten. Hier heißt es unter Ziffer 3. 2: (1) ABl. C 332 vom 31. 12. 1990, S. 157. (2) ABl. C 19 vom 21. 1. 1998, S. 116. (3) ABl. C 30 vom 30. 1. 1997, S. 103. „ein Sektor, der vorwiegend mit grenzüberschreitend täti- gen Unternehmen zu tun hat, braucht eine stimulierende, innovative und proaktive europäische Politik; diese sollte eine nachhaltige Unternehmensentwicklung fördern, mög- lichst auch ein Regelwerk zum Verbraucherschutz beinhal- ten und mit anderen Vorschriften wie beispielsweise den Umweltschutzbestimmungen im Einklang stehen. “ Eine gemeinsame und vergleichende Prüfung der Mitteilung und des Berichts der Hochrangigen Gruppe wird hierzu die Arbeitsgrundlage liefern. 2. 4. Die Umsetzung einer integrierten Strategie zur Schaffung von Arbeitsplätzen 2. 4. 1. Mehrere Argumente sprechen dafür, den Fremden- verkehr als Experimentierfeld für integrierte Strategien zur Schaffung von Arbeitsplätzen zu benutzen: — wirtschaftliches Gewicht und Entwicklungspotential; — Auswirkungen des Fremdenverkehrs auf zahlreiche andere Sektoren (Verkehr, Handel usw. ) sowie seine Abhängigkeit von diesen Sektoren; — die verschiedenen, im Fremdenverkehr tätigen Bevölke- rungsschichten, insbesondere die anfälligsten Kategorien: junge Menschen, Frauen, ungelernte Arbeitskräfte; — Vorhandensein unterqualifizierter, unsicherer und saison- abhängiger Arbeitsplätze; — Beitrag des Fremdenverkehrs zur regionalen Entwicklung: ländliche Gebiete, die eine Diversifizierung anstreben; Industriegebiete im Niedergang, die nach Alternativen suchen; Städte, die ihr kulturelles Erbe zur Geltung bringen möchten; — der evolutive Charakter der Dienstleistungen im Zusam- menhang mit der Entwicklung der Nachfrage, die Verbin- dungen mit Bildungs- oder sogar mit Forschungseinrich- tungen erfordert. 2. 4. 2. Fremdenverkehrsfachleute weisen zu Recht darauf hin, daß der Fremdenverkehr heute zu den wenigen Branchen zählt, in denen Produktivität und Schaffung von Arbeitsplätzen miteinander in Einklang gebracht werden können. Dies ist so zu erklären, daß die von den Kunden erwartete Verbesserung der Qualität und Vielseitigkeit der Dienstleistungen mehr Personal erfordert und somit zur Schaffung von Arbeitsplätzen führt. 2. 5. Neue Fähigkeiten für neue Berufe Die Bedürfnisse der Kunden im Fremdenverkehr 2. 5. 1. entwickeln sich gemäß den demographischen Gegebenheiten, ihre Anforderungen an die Qualität der Betreuung und der Aktivitäten wächst, und sie wünschen ein wechselndes Kultur- und Veranstaltungsangebot. Daraus ergeben sich ernste Proble- me im Zusammenhang mit der Aus- und Fortbildung der im Fremdenverkehr beschäftigten Personen. 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 75/39 2. 5. 2. Das Problem besteht weiterhin darin, daß die Aus- und Fortbildung immer ein Stück hinter der Entwicklung des Arbeitsmarktes zurückbleibt. Es wäre deshalb sinnvoll, diese Entwicklungen vorwegzunehmen, indem zum einen von den insbesondere bei den Verbrauchern und Nutzern festgestellten Bedürfnissen ausgegangen und zum anderen die berufliche Aus- und Fortbildung im Hinblick auf den Ausbau der Fähigkeiten und Qualifikationen gefördert wird. Die Vor- wegnahme der Entwicklungen ermöglicht die Schaffung ständiger Arbeitsplätze und entspricht einer Entwicklungspha- se der Branche, in der mehr Wert auf Professionalität und Berücksichtigung der Nachfrage gelegt wird. 2. 6. Begleitmaßnahmen für die Veränderung der Nachfrage im Fremdenverkehr 2. 6. 1. Der Fremdenverkehr war ursprünglich vor allem wohlhabenden Bevölkerungsteilen aus den reichen Ländern vorbehalten. Durch die wirtschaftliche Entwicklung, das Ar- beitsrecht mit längeren Urlaubszeiten und einen leichteren Zugang zu Verkehrsmitteln hat er sich schrittweise auf neue Bevölkerungsschichten ausgedehnt. Aus diesem Grund ent- standen neue Tourismusprodukte, die Arbeitsplätze schafften, Ausdruck neuer Bestrebungen und Praktiken im Zusammen- hang mit der Kultur, dem Sport und der Naturverbundenheit waren und gleichzeitig Investitionen erforderlich machten: die Rede ist von Themenparks, neuen Luft- und Wassersportarten, Diversifizierung der Wander- und Ausflugsmöglichkeiten usw. In diesem Zusammenhang ist beispielsweise der 2. 6. 2. Kultursektor eine Quelle potentieller Initiativen und Ar- beitsplätze. Aus den Statistiken über die Besucherzahlen von Baudenkmälern, Museen, Festspielen und künstlerischen Veranstaltungen geht hervor, daß nur eine sehr geringe Anzahl dieser Einrichtungen in zufriedenstellender Weise touristisch genutzt wird. In vielen Fällen könnte das Streben nach mehr Professionalität zu höheren Besucherzahlen und zur Schaffung von Arbeitsplätzen führen. 2. 6. 3. Wenn man dieser Suche nach neuen Produkten eine europäische Dimension verleiht und weniger bekannte Kulturgüter und Initiativen besser zur Geltung bringt, können gemeinschaftliche Aktionsprogramme in Anspruch genom- men werden. So sollten Vorhaben betreffend den Erfahrungs- austausch zwischen den Regionen über die bereits umgesetzten Initiativen und Strategien sowie Partnerschaften zwischen Unternehmen verschiedener Länder gefördert werden. In die- sem Zusammenhang sei auf das Programm INTERREG und das Instrument JEV („Joint European Venture“) hingewiesen, mit denen Vorhaben in technischer und finanzieller Hinsicht gefördert werden, die ausgehend von innovativen und arbeits- platzschaffenden Initiativen auf die Gründung gemeinsamer Unternehmen zwischen verschiedenen Mitgliedstaaten der Europäischen Union abzielen. 2. 7. Jahresarbeitszeiten, Flexibilität und Entlohnung 2. 7. 1. Die Beschäftigung im Fremdenverkehr ist durch ihre Saisonabhängigkeit und Unsicherheit gekennzeichnet. Bedingt durch den häufigen Wechsel des Arbeitsplatzes gibt es prak- tisch keine Bindung der Beschäftigten an einen bestimmten Betrieb. Darüber hinaus ist das Lohnniveau — abgesehen von wenigen hochqualifizierten Posten — häufig niedriger als der Durchschnitt der übrigen Wirtschaftszweige. 2. 7. 2. Die Saisonabhängigkeit muß berücksichtigt werden, und es gilt, sie besser zu verwalten und in den Griff zu bekommen. Alle einzelstaatlichen Regelungen schreiben Ruhe- tage vor; sie müssen jedoch die Anforderungen der Saison- abhängigkeit akzeptieren und in angepaßter Form integrieren. 2. 7. 3. In vielen Regionen ist es bereits gelungen, durch gezielte Maßnahmen die Fremdenverkehrssaison zu ver- längern. Eine europaweit koordinierte Staffelung der Ferienzei- ten könnte ein zusätzlicher Impuls in diese Richtung sein. Eine derartige Verlängerung der Fremdenverkehrssaison, die Arbeitszeitgestaltung und der Anstieg der Nachfrage (außer- europäische Touristen, Touristen aus Osteuropa, O¨ ffnung des Fremdenverkehrs für neue gesellschaftliche Schichten, Entwicklung neuer Formen des Fremdenverkehrs) werden sich günstig auf die Beschäftigung auswirken. Voraussetzung für eine nachhaltig günstige Aus- 2. 7. 3. 1. wirkung auf die Beschäftigung ist aber eine rechtzeitige, vorausschauende Personalplanung der Unternehmen sowie ein Angebot an Arbeitsplätzen mit arbeitsmarktkonformen Löhnen und Arbeitsbedingungen. 2. 7. 4. Angesichts der allgemeinen Tendenz zur Reduzie- rung der Arbeitszeit ist den spezifischen Bedürfnissen des Fremdenverkehrs bei der neuen Arbeitszeitgestaltung Rech- nung zu tragen. Die Tatsache, daß die Tourismuswirtschaft ihre Dienstleistungen in voneinander getrennten Zeitabschnitten anbieten muß, die nicht mit den Haupttätigkeitszeiten der übrigen Wirtschaftssektoren übereinstimmen, hat sehr speziel- le Beschäftigungsbedingungen zur Folge. Zu diesem Problem sind eingehende U¨ berlegungen anzustellen, denn es bedingt in beträchtlichem Maße die Zukunft der Branche. Die Qualität von Dienstleistungen hängt von der Verfügbarkeit und der Motivierung der Beschäftigten ab. Es wird deshalb die Aufgabe des sozialen Dialogs sein, die besonderen Anforderungen der Branche mit den Anforderungen in bezug auf die Lebensqua- lität, die Qualität der Leistung und die künftige Schaffung von Arbeitsplätzen durch die Reduzierung der Arbeitszeit in Einklang zu bringen. 2. 7. 5. Die Erfahrung zeigt, daß Einsparungen bei den Personalkosten in dieser Branche der Qualität der erteilten Dienstleistung schaden und folglich den grundlegenden Inte- ressen des Fremdenverkehrs und seiner Unternehmen zuwider- laufen. Somit besteht ganz offensichtlich eine langfristige Interessengemeinschaft zwischen Arbeitgebern und Arbeitneh- mern, die es ermöglichen müßte, das negative Image auszulö- schen, mit dem die Branche in den Augen junger Menschen oft behaftet ist. Die Zukunft des europäischen Fremdenver- kehrs hängt auch davon ab, ob die Branche durch gute Arbeitsbedingungen und vielversprechende Karriereaussichten junge Menschen anziehen kann. Eine Strategie zur Aufwertung des Fremdenverkehrs muß deshalb unbedingt die Bedeutung der Förderung von Frauen und Männern und die Notwendig- keit der Fortbildung während des gesamten Berufslebens hervorheben. Der Erfolg bestimmter großer Hotelketten ist im übrigen weitgehend auf diese Grundsätze zurückzuführen: motivierende Gehälter, Karriereaussichten und ständige Fort- bildung. C 75/40 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 15. 3. 2000 2. 7. 6. In bezug auf alle genannten Punkte ist zwischen den für die Branche wirklich repräsentativen Berufsverbänden, insbesondere auf der Ebene der kleinen und mittleren Unter- nehmen, und den Gewerkschaften ein sozialer Dialog zu entwickeln. Durch den grenzüberschreitenden Charakter des Fremdenverkehrs muß dieser Dialog auch auf europäischer Ebene geführt werden. Eine europaweite Ermittlung „bewährter Praktiken“ in diesem Bereich würde sicherlich einen weiteren Mehrwert darstellen. 3. Bemerkungen zur Mitteilung der Kommission 3. 1. 4. Die Rolle der Union wird darin bestehen, im Wege eines Informationsaustauschforums Informationen auf euro- päischer und internationaler Ebene zu sammeln (die Erfahrung könnte nämlich auf die Partnerländer des Mittelmeerraums und Mittel- und Osteuropas ausgedehnt werden), um Instru- mente zur Erlangung von Kenntnissen zu entwickeln und Leistungsindikatoren festzulegen. Die Entwicklung dieses Fo- rums, das sich auf ein Netz von lokalen Beobachtungsstellen stützt, welche im Rahmen von erfahrenen lokalen Strukturen eingerichtet sind, wird es ermöglichen, Vorhaben interregiona- ler Zusammenarbeit in die Wege zu leiten und wirksame „Benchmarking“-Maßnahmen zu treffen, d. h. die besten Praktiken umzusetzen. 3. 1. Informationen über den Fremdenverkehr in Europa 3. 2. Ausbau der Unternehmen 3. 1. 1. Trotz der jüngsten Fortschritte, die die Kommission im Bereich der Methodologie der Fremdenverkehrsstatistiken erzielt hat und die einen globalen Ansatz ermöglichen („Unter- bilanzen“), des Vorhandenseins von durch Eurostat verwalteten gemeinsamen Instrumenten und der relativen Harmonisierung der Daten ist es in der Tourismuswirtschaft auch heute noch sehr schwierig, eine Bewertung vorzunehmen: so ist es noch nicht möglich, die Einreisen von EU-Staatsangehörigen in einen Mitgliedstaat oder die Zunahme der Häufigkeit der Reisen zu beziffern, und es bestehen weiterhin Schwierigkeiten, Reisen nach ihrem Zweck zu differenzieren (Tourismus, Geschäftsreisen, Familienbesuche usw. ). Weitere Faktoren, die sich nur schwer beziffern lassen, sind die Entwicklung von Zweitwohnungen, Besuche bei Freunden, Saisonarbeit, nicht gemeldete Beschäftigungsverhältnisse usw. 3. 1. 2. Die Festlegung einer Definitions- und Rechnungsme- thode, die eine zufriedenstellende Messung der Fremdenver- kehrstätigkeiten gemäß den Normen der Europäischen Union gewährleistet und den Gegebenheiten und Bedürfnissen des öffentlichen und des privaten Sektors entspricht, ist jedoch nach wie vor das einzige Mittel, um zuverlässige und erschöpfende Informationen über die Auswirkungen des Frem- denverkehrs zu erhalten und Vorhersagen tätigen zu können. 3. 1. 3. Im Hinblick auf die Verfeinerung der Analyse und auf eine bessere Annäherung an die Gegebenheiten und Tendenzen der Branche schlägt der Ausschuß vor, dem Vorschlag der Hochrangigen Gruppe zu folgen, wonach ein „Aktions- und Beobachtungsrelaisnetz“ eingerichtet werden soll, das bestehende lokale und regionale Einrichtungen (Förde- rungsstellen, Reisebüros, Handelskammern usw. ), die ihren Markt gut kennen und als einzige die mitunter sehr unter- schiedliche Lage vor Ort einschätzen können, miteinander verbindet. Diese Relais würden auch als „Fremdenverkehrsbera- tungszentren“ funktionieren und die Veranstalter mit Informa- tionen, insbesondere über Qualitätsnormen und Analysen über die Erwartungen der Verbraucher, versorgen. Aufgabe der Europäischen Kommission wird sein, diesen lokalen Einrich- tungen in Verbindung mit den nationalen und lokalen Stellen Gütezeichen zu verleihen, die Fortbildung ihrer Verantwortli- chen sicherzustellen und sie zu einem echten, strukturierten europäischen Netz (nach dem Modell der Euro-Info-Zentren) zusammenzufassen. 3. 2. 1. Im Fremdenverkehr sind in Europa im wesentlichen kleine und mittlere Unternehmen tätig, denen es oft schwer- fällt, den heutigen Wettbewerbsanforderungen zu entsprechen (Zugang zu den großen Reiseveranstaltern, Bekanntheitsgrad, moderne Förderungsmittel, Qualität, Beziehungen zu den Verbrauchern usw. ). Außerdem sind zahlreiche andere kleine Wirtschaftsteilnehmer freie Berufe usw. ) weitgehend vom Fremdenverkehr abhängig. (Handwerker, Händler, 3. 2. 2. Diese Lage, die weder in den Vereinigten Staaten (sehr konzentrierter Fremdenverkehr) noch in den Schwel- lenländern, in denen der Markt von ausländischen Unterneh- men oder staatlichen Monopolen beherrscht wird, anzutreffen ist, stellt auch einen Grund für den Reichtum des europäischen Fremdenverkehrs dar: Vielfältigkeit, Qualität und Originalität des Angebots, räumliche Nähe zwischen dem Erbringer der Fremdenverkehrsleistung und seinem kulturellen Umfeld usw. 3. 2. 3. Statt sich mit der schrittweisen Auslöschung dieser europäischen Vielfalt abzufinden, ist es Aufgabe der Union, diese Vielfalt als Vorteil zu nutzen. Bekannterweise ist diese große Vielfalt der Akteure die beste Garantie für die Erhaltung der vorhandenen und die Schaffung neuer lokaler Arbeitsplätze in den Fremdenverkehrsgebieten, in denen es oft an Ar- beitsplätzen mangelt (ländliche oder rückständige Gebiete, Inselregionen oder Enklaven usw. ). Bestimmte Fremdenverkehrsgebiete der Union sind 3. 2. 4. mit den Auswirkungen des Massentourismus konfrontiert: Zerstörung der Natur, Beherrschung des Fremdenver- kehrsmarktes durch die Reiseveranstalter, kulturelle Entfrem- dung der örtlichen Bevölkerung. Kurz, diese Regionen werden zu einfachen „Fremdenverkehrszielen“ und verlieren nach und nach ihre wirklichen Werte wie Gastfreundschaft, Natur, Traditionen und Kulturformen. Von heute auf morgen können die Veranstalter diesen sog. „Zielen“ dann den Rücken kehren und sich weiter entfernten, oft außereuropäischen Gegenden zuwenden und damit die kulturellen Schäden und den wirt- schaftlichen Niedergang verstärken. So entstehen die Risiken einer „Monokultur“ des Fremdenverkehrs und eines Ungleich- gewichts zwischen den örtlichen Unternehmern und den großen Reiseveranstaltern, die sich immer mehr zusam- menschließen und häufig in der Lage sind, ihre Bedingungen zu diktieren. 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 75/41 3. 2. 5. Die Gründung von Partnerschaften zwischen kleinen und mittleren Unternehmen der Branche erscheint als das am besten geeignete Mittel, um eine zu starke Dominanz der Veranstalter zu vermeiden und das mit einer zu geringen Größe verbundene Hindernis zu umgehen. Die Europäische Union muß deshalb den nationalen und regionalen Stellen empfehlen, die Gründung von Zusammenschlüssen und Ver- bänden zu fördern. Grenzüberschreitend sollten speziell für die Fremdenverkehrsbranche Werbekampagnen für das Instru- ment der JEV durchgeführt werden, mit dem gemeinsame Unternehmen zwischen KMU der Union durchaus wirksam unterstützt werden können. Andererseits ist es von grundlegen- der Bedeutung, daß sich die gemeinschaftliche Wettbewerbspo- litik mit dem Verhältnis zwischen Reiseveranstaltern und lokalen Fremdenverkehrsakteuren befaßt und das erforderliche Gleichgewicht wiederherstellt. 3. 2. 6. Auch alle anderen Gemeinschaftsmaßnahmen zu- gunsten des Umfelds von Kleinunternehmen werden sich positiv auf die Branche auswirken: Senkung der MWSt auf Arbeitsleistungen, Reduzierung des Verwaltungsaufwands, Kürzung der Zahlungsfristen, strengere Anwendung der Wett- bewerbsvorschriften auf Monopole und unerlaubte Abspra- chen, Gleichbehandlung aller Fremdenverkehrsakteure, ein- In schließlich des Verbands- und Genossenschaftssektors. diesem Zusammenhang ruft der Ausschuß den Rat, der noch vor kurzem die Fremdenverkehrsberufe von der Möglichkeit ausschloß, den niedrigeren MWSt-Satz anzuwenden, obwohl es sich hier doch zweifellos um eine der arbeitsintensivsten Branchen handelt, dazu auf, sich entschiedener für diesen Wirtschaftszweig einzusetzen. 3. 4. Fremdenverkehr und Forschung/Entwicklung In der Mitteilung wird zu Recht betont, daß Innova- 3. 4. 1. tionen und neue Technologien sich positiv auf den Fremden- verkehr auswirken können. In diesem Zusammenhang sei auf den Beitrag des 5. FTE-Rahmenprogramms, insbesondere dessen horizontale Prioritäten („Förderung der Innovation und der Einbeziehung von KMU“) oder bestimmte Schlüsselmaß- nahmen wie „Integrierte Entwicklung des ländlichen Raumes und der Küstengebiete“ oder „Die Stadt von morgen“ hingewie- sen. Diese Maßnahmen liegen aber leider für die große Mehrheit der Fremdenverkehrsakteure außer Reichweite. Der Ausschuß fordert nachdrücklich flexible Verfahren zur Unter- stützung von Kleinunternehmen mit brachliegendem Neu- erungspotential sowie gezielte Vorhaben zur Verbreitung der Technologie, die mit den Berufsverbänden durchzuführen sind. Im Hinblick auf ein Höchstmaß an Transparenz und einen erleichterten Zugang zum 5. FTE-Rahmenprogramm, das für 98 % der Akteure immer noch unzugänglich ist, ruft der Ausschuß dazu auf, im Internet einen benutzerfreundlichen „Informationsschalter“ mit Unterstützungsstellen (die Euro- Info-Zentren oder die Beratungszentren) einzurichten. 3. 4. 2. Weil die Maßnahmen der Europäischen Union im Bereich der FTE aber nicht beim 5. Rahmenprogramm auf- hören (dieses deckt kaum 4 % der Forschung in Europa ab), ist der Ausschuß der Ansicht, daß gemeinsame Vorhaben und Maßnahmen auch in Form von COST-Aktionen mit Kosten- teilung und über die Artikel 168 und 169 (ex-Artikel 130 k und l) des Vertrags, die gemeinsame Maßnahmen im Rahmen von EUREKA-Verfahren betreffen, durchgeführt werden müs- sen. 3. 3. Partnerschaft zwischen öffentlichem und privatem Sektor 3. 3. 1. Der Ausschuß ist der Ansicht, daß die öffentliche Hand auf lokaler, nationaler oder gemeinschaftlicher Ebene eine wesentliche Aufgabe bei der Ausarbeitung und Unter- stützung der Strategien im Bereich des Fremdenverkehrs zu erfüllen hat. Der Beitrag des privaten Sektors kann heute jedoch als Beschleunigungsfaktor wirken. Die Entwicklung des Fremdenverkehrs hängt, insbe- 3. 3. 2. sondere in den ärmeren Regionen der Union, häufig damit zusammen, ob Infrastrukturen von guter Qualität — Kläranla- gen, vor allem am Meer, Küstenplanung, Infrastrukturen für den Wintersport, Nutzung der Thermalressourcen, Sportein- richtungen, Yachthäfen, Flugplätze usw. — vorhanden sind. Die Höhe dieser Investitionen übersteigt häufig die Möglichkei- ten der öffentlichen Hand. Die Europäische Union kann und muß hier ihren Beitrag leisten im Rahmen der Strukturpolitiken für die ärmeren Regionen. Sie kann ferner im Rahmen und im Wege öffentlicher Aufträge öffentliche/private Finanzierungen und Konzessionen begünstigen, damit privates Kapital in diese Vorhaben einfließen kann. Ein von der Gemeinschaft ausgehender Anreiz für diese moderne Finanzierungsform von Vorhaben von Gemeinschaftsinteresse würde einen nützlichen Beitrag zur Entwicklung der Branche darstellen. 3. 5. Stellung des sozialen Dialogs in den Beschäftigungs- und Bildungs-/Qualifizierungspolitiken Der Ausschuß möchte an dieser Stelle in U¨ berein- 3. 5. 1. stimmung mit der Hochrangigen Gruppe, auf die Bedeutung der Beschäftigungs- und Bildungs-/Qualifizierungspolitiken hinweisen, die zur Förderung und Stabilisierung der Branche beitragen. Unter diesem Gesichtspunkt ist der soziale Dialog, insbesondere in seiner europäischen Dimension aufgrund des grenzüberschreitenden Charakters der Branche, ein besonders wichtiger Faktor. 3. 5. 2. Die Aktion der Gemeinschaft findet gerade in sozialer und menschlicher Hinsicht ihre wahre Rechtfertigung. In der Befürchtung eines „Sozialdumpings“ zwischen den Regionen kann es nämlich geschehen, daß eine Reihe von Unternehmen vor Investitionen in menschliche Ressourcen (Aus- und Fortbil- dung, Qualifizierung, Verbesserung der Fähigkeiten, Motivie- rung des Personals) zurückschrecken bzw. billigere und min- derqualifizierte Arbeitskräfte suchen. Im Wege eines in den wichtigen Fremdenverkehrsgebieten (z. B. Mittelmeerinseln, Gebirgsgegenden) geführten Dialogs zwischen den Sozialpart- nern über die großen Herausforderungen des Sektors (Aus- und Fortbildung, Arbeitszeiten usw. ) könnten die besten Praktiken ermittelt werden, um die Motivation des Personals und die Qualität der Leistung zu verbessern. C 75/42 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 15. 3. 2000 3. 5. 3. Ausgehend von den Erfahrungen im Hotel- und Gaststättengewerbe können hinsichtlich des sozialen Dialogs insbesondere in der neue Schritte unternommen werden, Frage der am wenigsten qualifizierten Arbeitsplätze oder der Arbeitszeiten, wobei vor allem die Beschäftigungsleitlinien zugrunde gelegt werden sollten, in denen Regelungen betref- fend die Jahresarbeitszeit als zweckmäßig für saisonale Tätig- keiten angesehen werden. 3. 5. 4. Der Ausschuß ist besorgt hinsichtlich der Repräsenta- tivität der Fremdenverkehrsgremien und angesichts des gerin- gen Ausmaßes des sozialen Dialogs in zahlreichen Ländern. Er hält es deshalb für äußerst wichtig, daß ausgehend von den in bestimmten Mitgliedstaaten ermittelten bewährten Praktiken die Tätigkeit der Sozialpartner gefördert und ihr repräsentativer Charakter, insbesondere in kleinen und mittleren Unterneh- men sowie bei den Saisonarbeitern, verstärkt wird. Auch auf europäischer Ebene ist eine bessere Berücksichtigung der Gegebenheiten der Branche zu unterstützen und anzustreben. Der Ausschuß wünscht, daß die von den Mitglied- 3. 5. 5. staaten vorgelegten nationalen beschäftigungspolitischen Ak- tionspläne Maßnahmen — auch finanzieller Art — zugunsten der Beschäftigung im Bereich des Fremdenverkehrs sowie qualitative Angaben über die Entwicklung des sozialen Dialogs in der Branche enthalten. 3. 5. 6. Der Dialog zwischen den Sozialpartnern muß auch die Aus- und Fortbildung und die Steuerung der Mobilität betreffen, insbesondere um höhere Qualifikationen zu gewähr- leisten und den Saisonarbeitern Möglichkeiten zur Wieder- einstellung und für Zusatztätigkeiten zu bieten. 3. 5. 7. Was die Anerkennung der Befähigungsnachweise und den Zugang zu den Berufen anbelangt, so betont der Ausschuß, daß es sehr wichtig ist, entsprechend den Analysen der Binnenmarkt-Beobachtungsstelle des WSA (1) die Grund- sätze der Niederlassungsfreiheit und der Gleichwertigkeit/ge- genseitigen Anerkennung der Befähigungsnachweise voll und ganz anzuwenden. Für bestimmte Berufe wie Immobilien- makler, Busunternehmer oder Reiseführer bestehen noch im- mer zahlreiche Hindernisse in bezug auf die Dienstleistungs- oder die Niederlassungsfreiheit. Es handelt sich hierbei um faktische oder rechtliche Hindernisse. Es ist zwar unerläßlich, die Verbraucher zu schützen; ebenso rechtmäßig ist es aber, die Grundsätze der Freizügigkeit und der freien Berufsausübung zu wahren. 3. 5. 8. Was die Berufsbildung anbelangt, so bedauert es der Ausschuß, daß in der Mitteilung nur von Finanzierungen im Rahmen der europäischen Strukturfonds die Rede ist. In Betracht zu ziehen sind in diesem Bereich aber nicht nur Finanzierungen; viel wichtiger sind U¨ berlegungen auf europäi- scher Ebene über Ausbildungsmöglichkeiten in Fremdenver- kehrsberufen. Der Ausschuß schlägt deshalb vor, im Jahr 2000 eine Konferenz der Fremdenverkehrs- und der Bildungsmi- nister einzuberufen, die sich mit dieser Frage befassen könnte. Als Folgemaßnahmen könnte der Ausschuß im derzeitigen Stadium bereits ein umfassendes grenzüberschreitendes Pro- gramm betreffend Praktika und Lehrausbildungen vorschlagen, das sowohl aus nationalen oder regionalen Mitteln als auch von den Unternehmen selbst und gegebenenfalls aus ergänzenden Gemeinschaftsmitteln finanziert würde. Diese Konferenz könnte im übrigen im Rahmen von LEONARDO II spezielle Programme ausarbeiten, die darauf abzielen, Modelle für europäische Programme, Partnerschaften und Schulnetze zu erstellen. In den großen, grenzüberschreitenden Fremdenver- kehrsgebieten müßten gemeinsame Studien durchgeführt wer- den, um die gegenseitigen Bedürfnisse in bezug auf Qualifika- tionen, einschließlich der Unternehmer, zu ermitteln und somit eine Umorientierung der bestehenden Aus- und Fortbildungs- instrumente oder die Schaffung neuer Aus- und Fortbil- dungsmöglichkeiten zu programmieren. bereichsübergreifende 3. 5. 9. Die Entwicklungsstrategien für die entsprechenden Qualifikationen müßten über die Erteilung von Dienstleistun- gen (Unterkunft, Hotelgewerbe usw. ) hinaus auf die Gestaltung von „Paketen“ abzielen, die mehrere Leistungen umfassen: Transport, Freizeitgestaltung, Gastronomie, Kultur usw. Dabei müßten fremdenverkehrsrelevante Fähigkeiten entwickelt werden, denn die Branche zeichnet sich sowohl durch eine Ausbildung im Rahmen des dualen Systems aus als auch durch die Anwendung neuer Kommunika- tionstechnologien für die Erbringer und „Entwickler“ der Leistungen, Fortbil- dungsmaßnahmen und die fremdsprachliche Bildung. Das Ziel besteht darin, auf Universitätsniveau hochwertige Ausbil- dungsgänge einzurichten, aus denen „Entwickler“ mit vielfälti- gen Fähigkeiten hervorgehen, die in der Lage sind, sich an unterschiedliche Tätigkeitsarten anzupassen. spezielle, die Qualität betreffende 4. Weitere U¨ berlegungen betreffend eine „Neue europäi- sche Fremdenverkehrsstrategie“ 4. 1. Wachstumskrise 4. 1. 1. In seiner Stellungnahme zum Thema „Fremdenver- kehr und regionale Entwicklung“ vom 20. September 1990 (2) hat der Ausschuß bereits innovative U¨ berlegungen zum So- zial-, Bildungs-, Bergland- und Landtourismus aufgezeigt. Diese U¨ berlegungen sind weiterhin aktuell. In der genannten Stellungnahme wird betont, daß sich der Fremdenverkehr in einer Krise befindet und Opfer seines eigenen Erfolges gewor- (ungleichmäßiger Anstieg des Angebots, Umwelt- den ist schäden usw. ) Zehn Jahre später trifft diese Analyse immer noch zu. Man kann tatsächlich von einer „Wachstumskrise“ sprechen. Außerdem folgt der Anteil Europas am Welttou- 4. 1. 2. rismus trotz vielversprechender Zahlen einem ständigen Ab- wärtstrend: Während sich die Anzahl der Touristen weltweit innerhalb von zwanzig Jahren verdoppeln soll, dürfte Europa nur noch für 45 bis 46 % des internationalen Fremdenverkehrs (gegenüber einem heutigen Wert von fast 60 %) aufkommen. Erfolgreich sind nur noch die Bereiche Geschäftsreisen und Besichtigung weltweit bekannter, aber überlaufener Stätten (Rom, Athen, Paris usw. ), während die traditionellen Reiseziele in Europa häufig unter einer Geringschätzung leiden, für die zahlreiche Gründe verantwortlich sind: saisonale U¨ bervölke- rung, sinkende Qualität der Leistungen, Entstehung von Sicherheitsproblemen, Verschlechterung der Umweltqualität (Wasserverschmutzung, Bauarbeiten usw. ). (1) Stellungnahme CES 789/98, ABl. C 235 vom 27. 7. 1998, S. 10. (2) ABl. C 332 vom 31. 12. 1990, S. 157. 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 75/43 4. 1. 3. Der Fremdenverkehr ist wirtschaftlich rentabel und sollte deshalb gefördert, aber auch kontrolliert werden. Er ist, unter welchem Gesichtspunkt man ihn auch betrachtet, keine kulturell oder soziologisch neutrale Erscheinung. Er impliziert ein Zusammentreffen unterschiedlicher Völker und Bevölke- rungsgruppen. Er beeinflußt die wirtschaftlichen Praktiken und die Arbeitsbedingungen. Er kann zu Schäden für die natürliche und die städtische Umwelt führen: Beschädigung der histori- schen Stätten, häßliche Bauten, Verschwendung, Zerstörung der Tier- und Pflanzenwelt. Der saisonale Massentourismus zwingt die Behörden auch zum Bau von sehr kostspieligen Infrastrukturen, die nur wenige Monate im Jahr genutzt werden und sich folglich nur schwer amortisieren, was zu einer Verschuldung der betroffenen Stellen führen kann. Der Frem- denverkehr ist zwar nicht die Ursache der Kriminalität (Drogen, Verbrechen, Prostitution), kann diese aber fördern. ihrer Kultur, 4. 1. 4. All diese potentiellen negativen Auswirkungen füh- ren zu einer teils gewalttätigen Ablehnung seitens der lokalen Bevölkerung. Ein unkontrollierter Massentourismus kann bei der Bevölkerung den Eindruck hervorrufen, daß man sie ihres Gebietes, ihrer Traditionen und ihrer Werte beraubt, und somit zu einem Gefühl der Frustration führen, wonach „man alles gibt und nichts bekommt“. Deshalb wird versucht, den Fremdenverkehr zu kontrollieren und ihn in das natürliche Umfeld der örtlichen Kultur einzufügen. Diese Art von Fremdenverkehr gibt es bereits in zahlreichen Regionen der Union, die noch nicht vom Massentourismus berührt sind. Der Ausschuß unterstreicht in diesem Zusammenhang die Rolle der Bürgergesellschaft der Fremdenverkehrsgebiete, die gemeinsam mit den im Fremdenverkehr tätigen Berufsgruppen und den verantwortlichen Politikern in eine endogene Strategie für eine „nachhaltige“ Entwicklung des Fremdenverkehrs einbe- zogen und dazu konsultiert werden muß. 4. 2. Fremdenverkehr und Binnenmarkt Die Verwirklichung eines Binnenmarktes für den 4. 2. 1. Fremdenverkehr ist noch weit von der Realität entfernt. Mit der Einführung des Euro werden die in vielen Bereichen vorhandenen Unzulänglichkeiten und Mängel noch deutlicher zutage treten. In der Stellungnahme aus dem Jahr 1990 (1) waren sie bereits ermittelt worden. Zu erwähnen sind insbeson- dere folgende Bereiche: — Standardisierung des Systems der Klassifizierung von Tou- ristenunterkünften, das für europäische und außereuropäi- sche Touristen heute nur schwer durchschaubar ist; — Interoperabilität der Buchungssysteme; — Anerkennung der Befähigungsnachweise und Niederlas- sungsfreiheit; 4. 2. 2. Fernverkaufs, der sich aufgrund des Internet entwickelt. Zu diesen Fragen kommt heute die Regulierung des 4. 3. Fremdenverkehr und Kultur 4. 3. 1. Das fremdenverkehrsrelevante Potential des europäi- schen Kulturerbes ist enorm und ein wichtiger Vorteil für die Entwicklung des Binnen- und Städtetourismus. Es wäre jedoch erforderlich, ein Verzeichnis der weniger bekannten Stätten zu erstellen und diese in die Netze der Fremdenverkehrsstätten aufzunehmen. Der Bildungstourismus braucht eine Marketing- unterstützung. Es müssen Investitionen in die Förderung und Vermarktung authentischer Stätten getätigt werden, um die Besucherzahlen anzuheben und die Selbstfinanzierungs- und Darstellungskapazität zu erhöhen. 4. 3. 2. In bezug auf die Beschäftigung dürften diese Maßnah- men dazu führen, daß an der Schnittstelle zwischen Fremden- verkehr und Kultur neue Berufe geschaffen werden: Vermittler, Entwicklungsbeauftragte, Dokumentationsassistenten, Ver- breiter regionaler Sprachen, Gestalter von Informations- und Werbemitteln, mehrsprachige Gästebetreuer usw. Diese Berufe vereinen die Fähigkeiten und Mittel der Fremdenverkehrs- mit denen der Kulturakteure, was eine unerläßliche Voraussetzung für die Entwicklung dieser Art von Fremdenverkehr ist. 4. 3. 3. Der Bildungstourismus leistet außerdem einen we- sentlichen Beitrag zur gegenseitigen Kenntnis der Völker. Er darf sich nicht nur auf die Vermittlung des kulturellen Erbes konzentrieren, sondern muß auch die lebende Kultur und das derzeitige künstlerische Schaffen berücksichtigen. Die gemeinsame Einrichtung von grenzüberschreitenden Bildungs- reisen, die Ausarbeitung von gemeinsamen Aktionen zur Förderung des europäischen kulturellen Reichtums gegenüber Kunden aus Drittländern, die Unterstützung der Strukturfonds für Maßnahmen zur Nutzung des kulturellen Erbes und des derzeitigen künstlerischen Schaffens sind Aspekte einer neuen europäischen Strategie. 4. 4. Fremdenverkehr und Europabürgerschaft Der Ausschuß ist davon überzeugt, daß der Fremden- 4. 4. 1. verkehr in diesem Zusammenhang ein Faktor der europäischen Integration ist. Die Verwirklichung des „Schengen-“ und des „Euro-Raums“ ist ein sehr konkreter und positiver Vorgang. Dieser Ansatz sollte weiter untersucht werden, wobei insbeson- dere auf die beschäftigungsrelevanten Auswirkungen der Bran- che und die Aussichten, die sie hinsichtlich der beruflichen Mobilität bietet, hinzuweisen wäre. Auch die Aufnahme von Touristen aus Drittländern ist unter diesem Gesichtspunkt zu betrachten. — „Sicherung“ der Zahlungsmittel, Gültigkeit der Verträge, 4. 5. Fremdenverkehr, Kohäsion und nachhaltige Entwicklung Zahlungsfristen, Streitverfahren usw. ; — Gestaltung der saisonalen Verteilung der Fremdenver- kehrsströme, bei der eine Organisation allein auf nationaler Ebene heute keinen Sinn mehr ergibt. (1) ABl. C 332 vom 31. 12. 1990, S. 157. Daß die Entwicklung des Fremdenverkehrs in den 4. 5. 1. benachteiligten Regionen ein Mittel zur Verstärkung der Kohäsion darstellt, bedarf keines Beweises mehr. Eine Reihe von nachteiligen Auswirkungen (Beschädigung der Umwelt, unkontrollierte Stadtplanung, geringer Nutzen für die lokale Wirtschaftstätigkeit, negative Reaktionen der Bevölkerung) gemahnen jedoch zur Vorsicht. C 75/44 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften 15. 3. 2000 4. 5. 2. Der starke Druck, den die Schaffung von Fremdenver- kehrseinrichtungen auf das unmittelbare gesellschaftliche und ökologische Umfeld ausübt, ist oft die Ursache für negative Auswirkungen, die den Bemühungen zur Entwicklung des Fremdenverkehrs zuwiderlaufen. Neue Konzepte für eine „nachhaltige“ Gestaltung und Entwicklung des Fremdenver- kehrs müssen verwirklicht werden. Für den Fremdenverkehr werden häufig spezielle Infrastrukturen geschaffen. Nicht selten ist festzustellen, daß diese Einrichtungen während des größten Teils des Jahres nicht benutzt werden, die Landschaft aber ganzjährig verunstalten können. 4. 5. 3. Die derzeitigen Fremdenverkehrssysteme stützen sich häufig auf die Konzentration einer großen Anzahl von Men- schen auf kleinem Raum und während sehr kurzer Zeit. Daraus ergibt sich eine ganze Reihe von Problemen im Zusammenhang mit der Abfallbewirtschaftung, der Wasserver- sorgung, der Energie sowie hinsichtlich des Verkehrswesens und seiner Nutzung. 4. 5. 4. Das Umweltmanagement ist nur ein Teil eines Ansat- zes der nachhaltigen Entwicklung, der die Aspekte Globalisie- rung, Vorhersage und Konzentration umfaßt. 4. 5. 5. In diesem Zusammenhang ist das Konzept „Fremden- verkehr und Kohäsion“ nur dann effizient, wenn es um einen neuen Ansatz, die nachhaltige Entwicklung, ergänzt wird, dessen vorrangiges Ziel die Erhaltung des natürlichen Erbes ist. Verwandte Konzepte sind der tragbare Fremdenverkehr, der nachhaltige Fremdenverkehr und der O¨ kotourismus. 4. 5. 6. Hier ist festzustellen, daß die Regionen im Rahmen einer europäischen Strategie für eine wirkliche Nutzung des Fremdenverkehrs zur Schaffung von Arbeitsplätzen häufig eher Methoden als Geld benötigen. Es erscheint durchaus „Benchmarking“-Maßnahmen zur als Aufgabe der Union, Ermittlung der besten Praktiken auf regionaler Ebene auszuar- beiten. 4. 6. Sozialer Tourismus Der Zugang einer größtmöglichen Anzahl von Men- 4. 6. 1. schen zum Fremdenverkehr trägt beträchtlich zur Schaffung von Arbeitsplätzen bei. In den beschäftigungspolitischen Leitli- nien sollte deshalb der Multiplikatoreffekt der verschiedenen nationalen Maßnahmen zur Unterstützung des sozialen Tou- rismus und zur Förderung dieser Maßnahmen im Rahmen des europäischen Binnenmarktes (Netze von Feriendörfern, Initiativen für Jugendliche, Maßnahmen für Senioren) unterstri- chen werden. 4. 6. 2. Es sind Maßnahmen zu treffen, um allen Bevölke- rungsschichten Urlaubsreisen zu ermöglichen, wobei ständig darauf geachtet werden muß, daß keine Ghettos geschaffen werden, in denen nur wirtschaftlich schlechtgestellte Menschen ihren Urlaub verbringen. Es sollten U¨ berlegungen darüber angestellt werden, 4. 6. 3. welche Maßnahmen zu treffen sind, um die gesellschaftlichen Schichten nicht voneinander zu trennen und die zwischen- menschlichen Beziehungen zu erleichtern. Die Zukunft des Fremdenverkehrs hängt in beträchtlichem Maße davon ab, ob die Integration verschiedener Gesellschaftsschichten gelingt und eine Zweiteilung der Gesellschaft verhindert wird. 4. 6. 4. Bei der Ausdehnung des Fremdenverkehrs auf alle gesellschaftlichen Schichten geht es nicht darum, dem „Massen- tourismus“ und seinen negativen Auswirkungen — mittel- mäßige Leistungen, fehlender kultureller Gehalt usw. — Vor- schub zu leisten. Im Gegenteil, denn der Fremdenverkehr muß auch als eine Quelle der intellektuellen Bereicherung und der Entdeckung gestaltet werden. Die Erfahrung zeigt im übrigen, daß Verbraucher mit niedrigem Einkommen sehr an Ur- laubsangeboten interessiert sind, die einen Anreiz zur Ent- deckung unterschiedlicher Bevölkerungsgruppen und Kulturen beinhalten: Urlaub in Privatunterkünften, Ferien auf dem Lande, Wandern, kulturelle Besichtigungen. 4. 7. Fremdenverkehr und Bildung 4. 7. 1. Eine auf europäischer Ebene abgestimmte Verteilung der Schulferien kann einem hochwertigen Familientourismus nur förderlich sein und die (umweltpolitischen, wirtschaftli- chen. ) Zwänge in den meistbesuchten Gebieten mindern. Ohne die Komplexität einer solchen Abstimmung 4. 7. 2. (Traditionen, Klima, kulturelles Umfeld. ) zu unterschätzen, ersucht der Ausschuß den Rat in den zuständigen Zusammen- setzungen (Bildung, Industrie, Fremdenverkehr), diesbezüglich Beratungen aufzunehmen. 4. 8. Fremdenverkehr und Erweiterung Die Erweiterung der Union wird das Fremdenver- 4. 8. 1. kehrspotential erhöhen. Hierbei handelt es sich in erster Linie um Touristen aus Osteuropa, die unsere Länder entdecken. Es geht ferner um das oft verkannte Fremdenverkehrsangebot dieser Länder. Durch die Kumulierung dieser beiden Faktoren dürfte die Fremdenverkehrsbranche neuen Auftrieb erhalten. Es ist deshalb von vorrangiger Bedeutung, die mittel- und osteuropäischen Länder, insbesondere über integrierte Aktio- nen für spezielle Gebiete (Ostseeraum, Karpaten, Odergebiet usw. ) an einer europäischen Fremdenverkehrsinitiative zu beteiligen. 4. 8. 2. Dies gilt im Rahmen einer Politik, die sich an den großen Fremdenverkehrsgebieten orientiert, übrigens auch für die Mittelmeerländer. 5. Empfehlungen: Methode und Prinzip einer euro- päischen Fremdenverkehrspolitik 5. 1. Angesichts der positiven Auswirkungen des europäischen Auf- 5. 1. 1. bauwerks auf die Entwicklung des Fremdenverkehrs (Freizügig- keit, „Schengen-Raum“, einheitliche Währung. ); 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften C 75/45 5. 1. 2. des einzigartigen Beitrags des Fremdenverkehrs zur Verbesserung der Beschäftigungslage in Europa, der insbeson- dere darauf zurückzuführen ist, daß der Fremdenverkehr eine der wenigen Branchen ist, in denen Produktivität und Schaffung von Arbeitsplätzen in Einklang gebracht werden können; 5. 2. 2. ein erleichterter Zugang zu den bestehenden Gemein- schaftsinstrumenten (europäische Strukturfonds, Unterneh- menspolitik, Forschungs- und Entwicklungspolitik, Programm LEONARDO, JEV, Programme LIFE usw. ) zur Unterstützung der Regionen, die am meisten vom Fremdenverkehr abhängig sind, und zur Förderung von Neuerung und Partnerschaft; der Entscheidung, die Diversität, d. h. die Vielfalt der 5. 1. 3. menschlichen und kulturellen Ressourcen, des Kulturerbes und der Natur, der Regionen in der Europäischen Union bzw. in einem künftigen erweiterten Europa zu wahren und anzuer- kennen; 5. 1. 4. der Unwägbarkeiten eines unkontrollierten Fremden- verkehrs, insbesondere der potentiellen Risiken für die Umwelt, das kulturelle Erbe und die kulturelle Vielfalt. Diese sind Ausdruck einer Wachstumskrise, die das Wachstumspotential des Sektors gefährden könnte; 5. 1. 5. der Notwendigkeit, die am wenigsten qualifizierten Arbeitsplätze aufzuwerten und zu sichern und somit attraktiver werden zu lassen; 5. 1. 6. sifizierung des Angebots abzielenden Politik; der Bedeutung einer generell auf Qualität und Diver- die tatsächliche Anwendung der Wettbewerbsregeln 5. 2. 3. auf die Fremdenverkehrsbranche, insbesondere zur Bekämp- fung von Wettbewerbsverzerrungen, Monopolen und Oligo- polen, die für die unsichere wirtschaftliche Lage von Hundert- tausenden Kleinunternehmen der Branche verantwortlich sind; 5. 2. 4. die Vertiefung des sozialen Dialogs auf europäischer Ebene, insbesondere zu den Themen Qualifizierung, Aus- und Fortbildung, Mobilität, Arbeitsbedingungen, Arbeitszeit und unsichere Arbeitsplätze; 5. 2. 5. die Ausarbeitung einer europäischen Qualitätscharta mit gemeinsamen Normen sowie von Mechanismen für die Zertifizierung und Bewertung zusammen mit den Fremdenver- kehrsfachleuten, Verbraucherverbänden und Gewerkschaften in den Pilotsektoren; der reellen Lage derjenigen Gebiete der Union, die 5. 1. 7. sehr stark vom Fremdenverkehr abhängen und von den Kosten der Infrastrukturen überfordert sind (insbesondere Inselregionen und Gebiete in äußerster Randlage); qualitative Angaben zu den Beschäftigungspolitiken 5. 2. 6. und zur Funktionsweise des sozialen Dialogs, die die Mitglied- staaten im Rahmen der nationalen Beschäftigungspläne bereit- stellen müßten; 5. 1. 8. schen lokalen Anbietern und Reiseveranstaltern; von Wettbewerbsverzerrungen, insbesondere zwi- 5. 1. 9. der Zweckmäßigkeit eines europäischen Ansatzes, sowohl aufgrund des ganz offensichtlich grenzüberschreiten- den Charakters des Fremdenverkehrs als auch wegen der Tatsache, daß die einzelnen Gebiete der Union oft sehr ähnliche Probleme haben und folglich die Suche nach gemeinsamen Lösungen kostengünstig und wirksam erscheint, empfiehlt der Wirtschafts- und Sozialausschuß dem 5. 2. Rat, dem Europäischen Parlament, den Mitgliedstaaten und der Kommission, eine Initiative für eine europäische Fremdenver- kehrsstrategie in die Wege zu leiten, die folgende Aspekte beinhaltet: 5. 2. 1. die gemeinsame Finanzierung von Pilotmaßnahmen betreffend den Erfahrungsaustausch und das „Benchmarking“, insbesondere hinsichtlich der Festlegung von lokalen Strate- gien, der Erhaltung der Umwelt, der Qualität der Leistungen, des sozialen Dialogs und der Ausbildung in den neuen Fremdenverkehrsberufen, ausgehend von einem strukturierten Netz lokaler Aktions- und Beobachtungsrelais für den Frem- denverkehr, die in bestehende Einrichtungen eingegliedert werden; Brüssel, den 26. Januar 2000. die sofortige Umsetzung bestimmter Aspekte der 5. 2. 7. Initiative für eine europäische Fremdenverkehrsstrategie in den beitrittswilligen Ländern, insbesondere über PHARE- und SAPARD-Finanzierungen; 5. 2. 8. die jährliche Veröffentlichung eines Berichts der Kommission über die Umsetzung der Strategie, die Auswirkun- gen der Gemeinschaftspolitiken auf die Branche (Binnenmarkt, GAP, Außenbeziehungen, Sozialpolitik usw. ) sowie Zahlenan- gaben zur Gewährung europäischer Kredite; 5. 2. 9. die regelmäßige Anhörung der wirtschaftlichen und sozialen Akteure des Sektors durch die Gemeinschaftsorgane, insbesondere im Hinblick auf die Analyse der Auswirkungen der europäischen Rechtsvorschriften und der europäischen Politik auf den Fremdenverkehr; die Abhaltung einer Jahreskonferenz zur Erarbei- 5. 2. 10. tung von Folgemaßnahmen und Synthesen, auf der insbeson- dere die Mitgliedstaaten, die betroffenen Akteure (Fremdenver- kehrsfachleute, Angestellte, Verbraucher, Akteure verbundener Tätigkeiten usw. ), das Europäische Parlament und der Wirt- schafts- und Sozialausschuß zusammentreffen. Die Präsidentin des Wirtschafts- und Sozialausschusses Beatrice RANGONI MACHIAVELLI