title: Komission kertomus Yhteinen kalastuspolitiikka vuoden 2002 jälkeen raportti komission vuosina 1998-1999 järjestämistä alueellisista kokouksista

eurovoc_concepts:
common fisheries policy
economic analysis
member country
report

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 24. 01. 2000 KOM(2000) 14 lopullinen KOMISSION KERTOMUS Yhteinen kalastuspolitiikka vuoden 2002 jälkeen – raportti komission vuosina 1998– 1999 järjestämistä alueellisista kokouksista SISÄLLYSLUETTELO 1. YLEISTÄ. 5 1. 1. 1. 2. 1. 3. 1. 4. Alueellisten kokousten tausta ja tavoitteet. 5 Järjestelyt. 5 Komission arviointi. 6 Seurantatoimet. 6 2. ALUEELLISTEN KOKOUSTEN TULOKSET. 7 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 4. 2. 5. 2. 6. 2. 7. 2. 8. 2. 9. Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle. 7 Pääsy Pohjanmerelle. 7 Shetlannin suoja-alue. 7 TACit ja kiintiöt. 7 Tuottajakohtaiset siirrettävät kiintiöt (ITQ). 8 Suhteellinen vakaus ja kiintiöiden jakoperusteet. 8 Poisheitetyt määrät. 8 Pyyntiponnistusjärjestelmä ja monivuotiset ohjausohjelmat (MOO). 8 Ympäristöasiat. 8 2. 10. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset. 9 2. 11. Kalataloustuotteiden markkinat ja kauppa. 9 2. 12. Järkiperäistäminen ja tukitoimet. 9 2. 13. Toteuttaminen, seuranta ja valvonta. 9 2. 14. Kalatalouden tutkimus. 9 2. 15. Vesiviljely. 10 2. 16. Välimeren alue. 10 2. 17. Päätöksentekoprosessi – institutionaaliset järjestelyt. 10 2. 18. Muut asiat. 10 3. JÄSENVALTIOIDEN RAPORTIT. 11 3. 1. 3. 2. 3. 3. 3. 4. 3. 5. BELGIA. 11 TANSKA. 12 SAKSA. 14 KREIKKA. 16 ESPANJA. 18 2 3. 6. 3. 7. 3. 8. 3. 9. RANSKA. 22 IRLANTI. 25 ITALIA. 27 ALANKOMAAT. 29 3. 10. ITÄVALTA. 30 3. 11. PORTUGALI. 31 3. 12. SUOMI. 35 3. 13. RUOTSI. 36 3. 14. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA. 37 3 LIITTEET LIITE I Lyhenteet LIITE II LIITE III Komission kalastuspolitiikasta kyselylomake vuoden 2002 jälkeisestä yhteisestä jälkeistä Vuoden kyselylomakkeeseen saatujen vastausten tarkastelu yhteistä 2002 kalastuspolitiikkaa koskevaan LIITE IV Vuoden 2002 jälkeistä yhteistä kalastuspolitiikkaa käsitelleiden alueellisten kokousten päivämäärät ja kokouspaikat 4 1. YLEISTÄ 1. 1. Alueellisten kokousten tausta ja tavoitteet Komissio aloitti maaliskuussa 1998 kaksivaiheisen kuulemismenettelyn vuoden 2002 jälkeisestä yhteisestä kalastuspolitiikasta. Kuulemismenettelyn ensimmäisessä vaiheessa 350 kyselylomaketta lähetettiin Euroopan unionin jäsenvaltioissa toimiville kalatalousalan järjestöille ja yhdistyksille. Järjestöjä ja yhdistyksiä pyydettiin esittämään näkemyksensä aiheista, joita tarkastellaan uudelleen vuonna 2002 neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 ja vuosien 1985 ja 1994 liittymisasiakirjojen mukaisesti, ja myös muista yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvistä näkökohdista. Komissio sai kyselyyn 175 vastausta, joissa arvosteltiin usein yhteistä kalastuspolitiikkaa ja korostettiin kalatalousalan ja muiden eturyhmien tärkeimpiä huolenaiheita, jotka liittyvät Euroopan unionin kalatalousalan tulevaisuuteen. Komissio laati raportin kyselytutkimuksen vastauksista vuonna 1998. Vuoden 2002 jälkeistä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevan kuulemismenettelyn toisessa joihin osallistui monia vaiheessa jäsenvaltioissa järjestettiin 30 alueellista kokousta, eturyhmiä (kokouksissa oli noin 1 500 osallistujaa). Alueellisilla kokouksilla oli kaksi tavoitetta. komission Kalatalousalan edustajille ja muille eturyhmille pyrittiin antamaan tilaisuus keskustella suoraan tulevaisuudesta. Osallistujilla oli mahdollisuus selventää kyselylomakkeessa antamiaan vastauksia ja esittää kalastuspolitiikan kansallinen, uudelleentarkastelusta vuonna 2002 sekä muista tärkeistä aiheista. kalastuspolitiikan näkemyksensä paikallinen alueellinen yksiköiden yhteisen yhteisen kanssa tai Toisena tavoitteena oli, että komission virkamiehet tapaavat toimijoita kaikissa jäsenvaltioissa ja saavat ensi käden tietoa tarpeista. Komissio halusi kuulla mahdollisimman monia näkemyksiä ja ehdotuksia, ennen kuin se laatii ja esittää neuvostolle ja Euroopan parlamentille kertomuksen Euroopan unionin kalatalouden tilanteesta yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 mukaisesti. 1. 2. Järjestelyt Komissio järjesti 30 alueellista kokousta syyskuun 1998 ja kesäkuun 1999 välisenä aikana (ks. alueellisten kokousten päivämäärät ja kokouspaikat liitteestä IV). jalostusalan ja kaupan, Komissio kutsui kokouksiin muun muassa kalastajajärjestöjen, ammattiyhdistysten, ja tutkimuslaitosten edustajia, erityisalojen lehdistöä sekä kansallisia hallintoviranomaisia ja Euroopan parlamentin jäseniä. kuluttajayhdistysten kansalaisjärjestöjen, kalatalousalan Kokousten esityslista noudatti kyselylomakkeen rakennetta. Näin osallistujat voivat keskustella perusteellisesti kaikista yhteiseen kalastuspolitiikkaan liittyvistä aiheista (pääsy 5 ja yhteisön kalavarojen saatavuus, kalavarojen hoito ja kalavesille säilyttäminen, ja kauppa, kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset, kalastustuotteiden markkinat rakenne- ja tukitoimet, valvonta, päätöksentekoprosessi, kalatalouden tutkimus, vesiviljely jne. ). Kokouksissa jaettiin aineistoa, joka koski kansallisella/yhteisön tasolla saatuja kirjallisia kyselyvastauksia. Komission virkamiehet esittelivät aineiston ja toimivat kokousten puheenjohtajina. 1. 3. Komission arviointi Alueellisten kokousten tulokset vastasivat komission odotuksia. Komissio on yleisesti ottaen tyytyväinen osallistumistasoon, eri eturyhmien edustavuuteen sekä esitettyjen puheenvuorojen ja ehdotusten laatuun. Kuulemismenettelyn ensimmäiseen vaiheeseen (kyselytutkimus) pääsi mukaan vain rajoitettu määrä organisaatioita. Sen sijaan kentällä pidetyt alueelliset kokoukset mahdollistivat sen, että kuulemismenettelyyn saattoi osallistua enemmän edustajia henkilökohtaisesti. Komissiolle esitettiin monia uusia näkökohtia, jotka eivät sisältyneet kyselytutkimuksessa koottuun aineistoon. Lisäksi jotkut osallistujat käyttivät tilaisuutta hyväkseen täsmentääkseen kirjallisia ehdotuksiaan ja/tai tiedottaakseen komissiolle paikallisista/alueellisista ongelmista, joita voidaan käsitellä yhteisön toimielimissä harvoin. Jotkut osallistujat moittivat komissiota siitä, että se järjestää kuulemiskokouksia mutta ei ota niiden tuloksia huomioon lopullisissa ehdotuksissaan. Useimmat kuulemismenettelyyn osallistuneet eturyhmät suhtautuivat kuitenkin myönteisesti komission aloitteeseen ja keskustelivat rakentavasti yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuudesta. 1. 4. Seurantatoimet Komissio esittää tämän alueellisia kokouksia koskevan raportin neuvostolle, Euroopan parlamentille ja kaikille vuoden 2002 jälkeistä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevaan kuulemismenettelyyn osallistuneille eturyhmille. Komissio on aloittanut tarvittavan aineiston ja tietojen keruun laatiakseen kertomuksen Euroopan unionin kalatalouden tilanteesta neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Komissio aikoo antaa kertomuksen vuoden 2001 alussa, parlamentilla olisi riittävästi aikaa keskustella yhteisen kalastuspolitiikan tulevaisuudesta. jotta neuvostolla ja Euroopan 2. ALUEELLISTEN KOKOUSTEN TULOKSET Alueellisissa kokouksissa vallitsi laaja yksimielisyys siitä, että yhteistä kalastuspolitiikkaa on jatkettava vuoden 2002 jälkeen. Samalla selvisi kuitenkin, että eturyhmien mielestä monia yhteisen kalastuspolitiikan osia on tarpeen tarkistaa, muuttaa tai jopa uudistaa kokonaan. 6 Jotkut kokouksissa esitetyt vaatimukset, moitteet ja ehdotukset ovat keskenään ristiriitaisia, koska niiden esittäjät ajavat vastakkaisia etuja. On kuitenkin selvää, että Pohjanmeren ja Välimeren kalastajilla on eri ongelmat ja että tuottajilla ja jalostusalalla ei aina ole sama näkemys tuonnista. Nämä tekijät huomioon ottaen alueellisten kokousten tärkeimmät päätelmät voidaan tiivistää seuraavasti. 2. 1. Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle Kukaan ei käytännössä vaatinut joka takaisi vapaan pääsyn rannikoille. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Portugalissa vaadittiin nykyisen järjestelmän (esimerkiksi nykyisen rajan siirtämistä 24 lujittamista meripeninkulmaan tai kauemmas, nykyisten naapuruussuhteisiin liittyvien oikeuksien kumoaminen jne. ). rannikkokalastajien hyväksi järjestelmää, 2. 2. Pääsy Pohjanmerelle Espanjan, Portugalin, Suomen ja Ruotsin kalastajat kannattivat kaikkien syrjivien pääsyrajoitusten poistamista. Pohjanmeren rannikkovaltioiden järjestöt olivat kuitenkin huolissaan pyyntiponnistusten kasvusta Pohjanmerellä. Kasvu voi johtua siitä, että vyöhykkeelle on vapaa pääsy, vaikka useimpien kalavarojen käyttöä jo säännelläänkin. 2. 3. Shetlannin suoja-alue järjestöt Shetlannin suoja-alueen säilyttäminen ei saanut yksimielistä kannatusta. Jotkut kannattivat nykyisen järjestelmän jatkamista (ja samalla suoja-alueita yleisesti, koska ne ovat tehokkaita apuvälineitä kalavarojen säilyttämisessä). Monet muut järjestöt, kuten Espanjan ja suuri kalastajien Alankomaiden järjestöt suoja-alueen ammattiliitto, perustamiselle ei ole tieteellisiä perusteita ja se on luonteeltaan puhtaasti poliittinen. sekä Yhdistyneessä kuningaskunnassa myös suoja-aluetta. Niiden mielestä Shetlannin vastustivat 2. 4. TACit ja kiintiöt Kokouksissa oltiin laajalti sitä mieltä, ettei kantojen pyyntimääriä ole onnistuttu rajoittamaan TAC- ja kiintiöjärjestelmällä, koska sitä ei ole toteutettu asianmukaisesti eikä asiasta ole saatu luotettavia tutkimuslausuntoja. Samalla ei kuitenkaan päästy yksimielisyyteen siitä, pitäisikö järjestelmästä luopua kokonaan ja korvata se jollain muulla. Nykyisen järjestelmän parannuskeinoiksi ehdotettiin muiden muassa seurannan tehostamista, valikoivampia pyyntivälineitä, poisheitettyjen määrien vähentämistä ja vaihtoehtoisten pyyntiponnistusjärjestelmien käyttöönottoa. 2. 5. Tuottajakohtaiset siirrettävät kiintiöt (ITQ) osallistujat Useimmat oligopolien ITQ-kiintiöitä, muodostumista ja työpaikkojen menetyksiä. Alankomaissa, Espanjassa ja Tanskassa ITQ- kiintiöt saivat enemmän kannatusta. vastustivat pelkäsivät koska ne Espanjassa ja Alankomaissa kannatettiin myös kiintiöiden vapaata vaihtoa Euroopan unionissa (joidenkin mielestä kansallisten/julkisten viranomaisten valvonnassa). 7 Yhdistyneessä kuningaskunnassa kannatettiin voimakkaasti nykyistä kansallisten kiintiöiden järjestelmää. 2. 6. Suhteellinen vakaus ja kiintiöiden jakoperusteet Suhteellisen vakauden periaatetta kannatettiin laajalti. Monissa tapauksissa suhteellista vakautta pidettiin välttämättömänä pahana, jonka muuttaminen tai poistaminen aiheuttaisi entistä suurempia ongelmia. Irlannin tasavallassa ja Pohjois-Irlannissa vaadittiin voimakkaasti suhteelliseen vakauteen liittyvien jakoperusteiden muuttamista (Haagin suositusten kumoamista). jäsenvaltioissa vyöhykkeiden tarkistuksia Monissa jakoperusteisiin. Perusteena oli usein se, että voimassa olevat jakoperusteet eivät heijasta nykyisiä kalastustapoja. ehdotettiin joidenkin lajien ja 2. 7. Poisheitetyt määrät Nykyisiä poisheittosääntöjä arvosteltiin ankarasti. Joidenkin jäsenvaltioiden kalastajat kannattivat laajalti koko saaliin tuontia maihin. Jotkut eturyhmät kuitenkin puolustivat nykyistä poisheittopolitiikkaa. Heidän joukossaan oli sekä kalastajia, jotka pelkäsivät poisheittokiellon kustannuksia, että tutkijoita, joiden mielestä ongelma olisi parempi ratkaista käyttämällä valikoivampia pyyntivälineitä. 2. 8. Pyyntiponnistusjärjestelmä ja monivuotiset ohjausohjelmat (MOO) Monissa jäsenvaltioissa (Italia, Kreikka, Alankomaat ja Portugali) arvosteltiin voimakkaasti nykyistä pyyntiponnistuksen määritelmää konetehon osalta. Lisäksi vaadittiin ankarampia seuraamuksia jäsenvaltioille, jotka eivät pääse monivuotisten ohjausohjelmiensa tavoitteisiin (esimerkiksi Belgiassa, Saksassa ja Portugalissa). Joissakin jäsenvaltioissa osallistujat arvostelivat ankarasti monivuotisia ohjausohjelmia ja vaativat enemmän joustavuutta nykyisiin sääntöihin (esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta ja Suomi). 2. 9. Ympäristöasiat Kalastajat vaativat parempaa meriympäristön suojelua maaperäisiltä ja teollisesta toiminnasta aiheutuvilta saasteilta. Joissakin tapauksissa vaadittiin, että hylkeiden ja muiden merinisäkkäiden aiheuttamat saaliiden ja välineiden menetykset korvataan kalastajille (Skotlanti, Kreikka ja Suomi). 2. 10. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset Monenvälisessä yhteistyössä kannatettiin yhteisön politiikkaa ja pyrkimyksiä. Joissakin jäsenvaltioissa (Espanja, Italia jne. ) ehdotettiin, että yhteisön edustusta vahvistetaan kansainvälisissä järjestöissä. Kahdenvälisten sopimusten suhteen havaittiin selvä jako pohjoisen ja etelän välillä. Yhteisön talousarviosta ja laivanvarustajat vaativat yhteisön ulkoisen kalastuspolitiikan lujittamista (esimerkiksi hyötyvissä maissa sopimuksista rahoitetuista kalastajat eniten 8 määrällisten sopimusten laajentamista) neuvotteluihin. ja itselleen enemmän mahdollisuuksia osallistua Pohjoisissa jäsenvaltioissa kuitenkin ehdotettiin, että yhteisö kiinnittäisi enemmän huomiota ja vaadittiin, että osa ulkoisen kalastuspolitiikan määrärahoista pohjoisiin sopimuksiin, annettaisiin sisäisiin toimenpiteisiin. 2. 11. Kalataloustuotteiden markkinat ja kauppa Joissakin kokouksissa keskustelua varjosti komission helmikuussa 1999 esittämä ehdotus yhteisen markkinajärjestelyn uudistamisesta. ei kuitenkaan Tämä kuluttajansuojasta tai jalostusalalla ja tuottajilla oli selvästi erilainen näkemys markkinoiden toiminnasta. tuonnista yhteisön ulkopuolisista maista. näkemyksiään esimerkiksi Joissakin kokouksissa esittämästä osallistujia estänyt Jalostajat vaativat raaka-aineiden saannin helpottamista, mutta kalastajat puolestaan parempaa suojaa yhteisön ulkopuolisten maiden halpatuontia vastaan. 2. 12. Järkiperäistäminen ja tukitoimet Komission ehdotus uudeksi KOR-asetukseksi nousi väistämättä joidenkin keskustelujen pääaiheeksi. Tässä yhteydessä komission virkamiehillä oli tilaisuus selventää joitakin uuden ehdotuksen näkökohtia. Monissa jäsenvaltioissa kannatettiin rakenne- ja tukitoimia kalastuslaivaston uudistamiseksi, nuorten kalastajien kouluttamiseksi ja tukemiseksi sekä pienten rannikkokalastusalusten avustamiseksi. 2. 13. Toteuttaminen, seuranta ja valvonta Kokouksissa kannatettiin laajalti kalastajille tasapuolisia toimintamahdollisuuksia koko unionissa. toteuttamisen ja seurannan tehostamista ja vaadittiin Eräässä jäsenvaltiossa monet kalastajat valittivat, että heitä valvotaan tiukemmin kuin muiden jäsenvaltioiden tai yhteisön ulkopuolisten maiden kalastajia. Jotkut jopa vaativat, että komission toimivaltaa lisätään tällä alueella. 2. 14. Kalatalouden tutkimus Monet kalastajat väittivät, että tutkimustiedot ovat usein puutteellisia ja että todellisuudessa kalaa on enemmän pyydettäväksi, vaikka tutkimustulokset osoittavat päinvastaista. He vaativat enemmän avoimuutta, tutkijoiden kanssa. tutkimustietojen levittämistä ja parempaa yhteistyötä Monien osallistujien mielestä olisi edistettävä poikkitieteellistä tutkimusta, huomioon kaikki kalatalouden näkökohdat eikä ainoastaan biologista puolta. jossa otetaan 2. 15. Vesiviljely Vesiviljelyalan edustajat valittivat, ettei vesiviljelyä pidetä yhteisen kalastuspolitiikan olennaisena osana eikä se saa riittävästi tukea yhteisöltä. 9 2. 16. Välimeren alue Välimeren alueen järjestöt ja yhdistykset esittivät yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisesta kiinnostavia näkemyksiä, joita on syytä tarkastella erikseen. Monet osallistujat painottivat Välimeren alueen kalatalouden erityisoloja ja korostivat, että tarvitaan yhdenmukaiset säännöt, jotka sitovat kaikkia alueella kalastavia aluksia, yhteisön ulkopuolisten maiden alukset mukaan luettuina. Lisäksi he kaipasivat yhteisön kansainvälisen politiikan lujittamista alueella sekä suhteessa yhteisön ulkopuolisiin maihin ja monenvälisiin organisaatioihin. Näin varmistetaan yhteisön kalastajien oikeudenmukainen kohtelu. Italian kalastajat arvostelivat voimakkaasti voimassa olevia teknisiä määräyksiä, kun taas Espanjan järjestöt kaipasivat Välimeren alueelle alueellista lähestymistapaa (esimerkiksi alueelliset MOO:t). 2. 17. Päätöksentekoprosessi – institutionaaliset järjestelyt Komissiolta vaadittiin yksimielisesti enemmän avoimuutta ja alan toimijat halusivat enemmän mahdollisuuksia osallistua yhteisön päätösten valmisteluun. Kalavarojen hoidon alueellistamista (tai alueellisia ratkaisuja poisheitettyjen määrien tai muiden asioiden suhteen) kannatettiin voimakkaasti Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa, Suomessa ja Ruotsissa. Sen sijaan muut jäsenvaltiot, kuten Ranska ja Espanja, suhtautuivat siihen epäilevästi (poikkeuksena olivat jotkut Välimeren yhdistykset). ilmi, että termi Keskustelussa kävi joillekin epäselväksi. Jotkut 'alueellinen' oli osallistujat käsittivät, että se tarkoittaa toimivallan palauttamista yhteisön toimielimiltä Joidenkin mielestä se on yksinkertaisesti kansallisen/alueellisen tason viranomaisille. alueellisten erityisolojen huomioon ottamista yhteisön päätöksissä ilman institutionaalisia vaikutuksia. jäänyt jotta voitaisiin reagoida Monet eturyhmät kannattivat myös joustavaa hallintopolitiikkaa, nopeasti paikallisiin ongelmiin ja kriisitilanteisiin. He ehdottivat toimivallan siirtämistä paikallisille/alueellisille viranomaisille, koska yhteisön päätöksenteko on usein vaivalloista ja hidasta. 2. 18. Muut asiat Kokouksissa tuli esille muitakin asioita, joita kyselylomakkeessa ei mainittu. Komissiolta kaivattiin muun muassa virkistyskalastusta koskevia sääntöjä/toimenpiteitä. Yhteisön tulevan laajentumisen seuraukset aiheuttivat huolta joissakin maissa. 3. JÄSENVALTIOIDEN RAPORTIT 3. 1. BELGIA Kokous pidettiin Oostendessa 12. tammikuuta 1999. Kokoukseen osallistui Belgian kalastajajärjestöjen, jalostusalan/kaupan, vesiviljelyalan ja tutkimuslaitosten, ammattiyhdistysten ja kansallisten viranomaisten edustajia. Osallistujat pitivät myönteisenä, että komissio teki aloitteen tulla keskustelemaan toimijoiden kanssa ruohonjuuritasolla. Kokouksessa käytiin avointa ja rakentavaa keskustelua. 10 Seuraavassa on yhteenveto kokouksissa esitetyistä puheenvuoroista. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – 6/12 meripeninkulman osalta nykyistä tilannetta kannatettiin yleisesti. – Osallistujat painottivat Kanaalin jakaminen keinotekoisesti ongelmia hajallaan olevien kantojen pyynnissä. Siksi jakoa olisi muutettava. tarvetta parantaa TAC-järjestelmää. Lisäksi korostettiin, että lohkoihin (joista osa on hyvin pieniä) aiheuttaa – Alalla suhtauduttiin myönteisesti kiintiöiden vaihtoon jäsenvaltioiden kesken. – ITQ-järjestelmää kannatettiin, kunhan sen valvontaa parannetaan. Kalavarojen hoito ja säilyttäminen – Poisheitettyjen määrien suhteen olisi edistettävä valikoivampien pyyntivälineiden käyttöä. Uusien ja kehittyneempien tekniikoiden käyttö pitäisi olla pakollista. Komission olisi kannustettava uudentyyppisten verkkojen kokeilua. – Ennaltavarautuva lähestymistapa piittaamattomuus monivuotisista ohjausohjelmista: osallistuja korostivat, että TACit vähenevät seuraavana vuonna kaikilta, jos jokin jäsenvaltio ei noudata monivuotista ohjausohjelmaansa vaan liikakalastaa. Maita, jotka eivät noudata ohjausohjelmaansa, olisi rangaistava. yleensä ja Markkinat – Yhteisömarkkinoita ole yhdenmukaistettu. Tämä johtaa kilpailun ja avoimuuden puutteeseen. Toinen ongelma on heikko kuljetusjärjestelmä, joka estää tuoretuotteiden kuljetuksen jäsenvaltiosta toiseen. olemassakaan, eri maiden sääntöjä koska ole ei ei – Osallistujat vastustivat voimakkaasti komission ehdotusta, jonka mukaan kalastajien ja jalostajien välisiä sopimuksia edistettäisiin tuella mutta huutokauppaa ei. He katsoivat, että sopimukset heikentävät kilpailua ja kannustavat liikakalastusta sopimusvelvoitteiden täyttämiseksi. Jos uusi toimenpide lopulta hyväksytään, huutokauppaan olisi myönnettävä samanlaista tukea. – Kokouksessa esitetyn näkemyksen mukaan markkinointi on huonosti järjestetty jotta he saisivat pitää ensimyyntivaiheessa. Lisäksi ehdotettiin kalastajien koulutusta, ensimyynnin tuottaman arvonlisän. Tuottajien on mahdotonta tietää koko yhteisön hintoja ja markkinaoloja, kun heiltä puuttuu markkinointitietoja. Valvonta – Valvonnan tiukentamista ja yhdenmukaistamista yhteisössä kannatettiin voimakkaasti. Osallistujat vastustivat yksimielisesti valvontaa koskevaa uutta asetusta ja etenkin velvoitetta merkitä kalastuspäiväkirjaan pienetkin sivusaaliit. Alan toimijat valittivat, etteivät kalastuspäiväkirjat riitä pienten saaliiden merkitsemiseen, kun kalalajeja on yli 30. 11 Tutkimus – Tiedot ja tiedonkulku ovat puutteellisia. Kalastajien mielipiteet olisi otettava huomioon tuettava tieteellisissä arvioissa, enemmän vesiviljelytutkimusta, joka keskittyy kantojen elvyttämiseen yhteisön vesillä. jotta he tulokset olisivat hyväksyttävissä. EU:n olisi Vesiviljely – Kokouksessa ehdotettiin tukea, jolla parannettaisiin nykyaikaisen vesiviljelyn tuntemusta alalla. Merien kalakantojen elvyttämiseen tähtäävää vesiviljelyä olisi edistettävä. Lisäksi ehdotettiin, että sosiaalis-taloudelliset toimenpiteet ulotettaisiin vesiviljelyalalle. 3. 2. TANSKA Tanskassa pidettiin kaksi kokousta: Kööpenhaminassa 27. lokakuuta 1998 ja Viborgissa Jyllannissa 29. lokakuuta 1998. tärkeimpien osallistui Tanskan Kokouksiin jalostusalan/kaupan, vesiviljelyn ja tutkimuslaitosten, ympäristöjärjestöjen, ammattiyhdistysten ja kansallisten viranomaisten edustajia. Osallistujat suhtautuivat suopeasti komission aloitteeseen tulla kentälle vaihtamaan näkemyksiä alan toimijoiden kanssa. Keskustelua käytiin avoimessa, myönteisessä ja rakentavassa ilmapiirissä. Puheenvuoroja käytettiin paljon varsinkin Viborgin kokouksessa. kalastajajärjestöjen, Seuraavassa on yhteenveto kokouksissa esitetyistä puheenvuoroista. Pääsy kalavesille sekä kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Aluksilta, jotka rikkovat toistuvasti yhteisen kalastuspolitiikan sääntöjä (liikakalastavat yli tekevät muita rikkomuksia), olisi kiellettävä pääsy kiintiön, kalastavat poikasia tai kotisatamaan. – Kokouksissa ehdotettiin kalastuksen reaaliaikaista kieltämistä vyöhykkeillä. Osallistujat mainitsivat, että Saksa, Tanska toiminnan ja Alankomaat lopettamisesta Saksan vesillä, kun siellä havaittiin suuri turskanpoikasten keskittymä. Jotkut kuitenkin vastustivat ehdotusta, koska muutaman kuukauden kuluttua samoja suojeltuja kalavaroja saa joka tapauksessa pyytää vapaasti. Lisäksi olisi voitava varmistaa alueen kieltäminen kaikilta aluksilta, koska muutoin toimenpide on hyödytön. epävirallisesti sopivat – Jotkut vastustivat Shetlannin suoja-aluetta ja yleisesti kaikkia suoja-alueita, koska ne on perustettu hatarin tieteellisin perustein ja säilytetty vain poliittisista syistä. Kokouksissa painotettiin usein, että kustakin suoja-alueesta on tehtävä kattava tutkimus, jotta voidaan poistaa alueet, jotka eivät ole ehdottoman tarpeellisia. – Ehdotettiin monivuotisia kiintiöitä tai yhteisen TACin vahvistamista sukulaislajeille (esimerkiksi kaikille kampeloille sama jakoperuste). Lisäksi ehdotettiin, että kunakin vuonna saisi kalastaa tietyn prosenttiosuuden seuraavan vuoden kiintiöstä. Mahdollisuus koskisi lajeja, joiden kantojen tilanne on hyvä, ja se sallittaisiin, jos kyseinen vuosi on ollut hyvä kalavuosi ja jos kiintiö on ylitetty. Ehdotettiin myös, ettei kiintiöiden annettaisi vaihdella enempää kuin – 15 prosenttia vuodessa, jotta vältetään saaliiden odottamattomat vaihtelut ja niistä aiheutuvat vakavat seuraukset jalostusalalle. 12 – Osallistujat myönsivät, että poliittisista ja hallinnollisista syistä kaikista TACeista olisi edelleen neuvoteltava yhdessä. Samalla ehdotettiin, että TAC-vuosi ei alkaisi kaikilla lajeilla automaattisesti 1. tammikuuta, vaan jakson alkaminen ajoitettaisiin kunkin lajin biologisen rytmin mukaisesti. – Viborgissa keskusteltiin paljon ehdotuksesta kieltää sellaisten yksilöiden pyynti, jotka eivät ja kiintiöjärjestelmää ole lisääntyneet kertaakaan. Lisäksi esitettiin seuraavat TAC- koskevat vaihtoehdot (josta kalastajat eivät tosin olleet yksimielisiä): • Kasvatetaan käytetään varmistetaan, että kala pyydetään vasta, kun se on lisääntynyt ainakin kerran. valikoivampia silmäkokoja ja pyyntivälineitä. Näin • Mitataan pyyntiponnistus kaasuöljyn kulutuksen eikä kilowattien perusteella. Rakennetoimet – KOR:n toiminta riippuvaisten toimenpiteiden liiallinen alueellistaminen ja eri rahastoista vastaavien toimivaltaisten viranomaisten koordinointiongelma on hidastanut liikaa PESCAn toimintaa. sai kehuja mutta PESCA moitteita. Ohjelmasta Kansainväliset sopimukset ja järjestöt – Osallistujat olivat yksimielisiä siitä, että komissiolla pitäisi olla vahva edustus neuvotteluihin toimijat järjestöissä. Alan haluaisivat osallistua kansainvälisissä tarkkailijoina, kuten Norja. Järkiperäistäminen – Osallistujat valittivat, että tukien myöntämistä säätelevät periaatteet ja yhteisen kalastuspolitiikan muut periaatteet eivät aina ole keskenään johdonmukaisia. Lisäksi esimerkiksi vaadittiin rannikkokalastuksen tukitarve on erilainen kuin rehukalastuksen. Tätä eroa ei ole otettu huomioon nykyisissä säännöksissä. kalastusmuotojen tukimuotojen eriyttämistä mukaan: Valvonta – Valvonnan tehostamista ja yhtenäistämistä koko yhteisössä kannatettiin voimakkaasti. lisättävä. Monivuotisten ohjausohjelmien Komissio toimivaltaa tässä asiassa olisi noudattaminen on mahdotonta ilman asianmukaista yhteisön valvontaa. Jäsenvaltioiden keskinäinen epäluottamus valvonnan suhteen voidaan ratkaista vain lisäämällä yhteisön valvontaa. Tutkimus – Kalastajien mielipiteet olisi otettava huomioon tieteellisissä arvioissa, jotta tulokset olisivat heidän kannaltaan hyväksyttävämpiä. Tiedonvaihtojärjestelmiä olisi parannettava. – Kokouksessa korostettiin, että kalastustoiminnan tutkimus on riippuvaista tuista ja itsessään ole tuottavaa toimintaa. Samalla painotettiin, että avustuksista, koska se ei seuraavien alojen tutkimusta on tarpeen lisätä: sosiaalis-taloudelliset näkökohdat, uusien ja markkinoiden etsiminen ja markkinoiden kansainvälistyminen, meriekosysteemit 13 kalastuksen vaikutus meren ravintoketjuun, torjunta-aineiden vaikutus kaloihin ja äyriäisiin (tätä tutkitaan nykyisin hyvin vähän). – Kalakantojen arvioimiseksi ei ole riittävästi tutkimustietoa. Kantojen tilanteen arvioiminen ja sitä seuraava TACien jako ovat kuitenkin nykyisen yhteisen kalastuspolitiikan kulmakiviä. Tanskan kalastajat kaipasivat tieteellisen tutkimuksen ja tiedonkeruun parantamista, jotta kannat voitaisiin arvioida tarkasti. Lisäksi huomautettiin, että EU:n kilpailijat (Japani ja Yhdysvallat) tekevät enemmän tieteellistä tutkimusta kalastuksesta ja vesiviljelystä kuin yhteisö. – Kokouksissa ehdotettiin myös, että perustetaan yhteisön foorumi, jossa kalastajat ja tutkijat voisivat keskustella saatavilla olevista tiedoista ja kantojen tilanteesta. Näin voitaisiin yhtenäistää vaatimuksia ja hyödyntää paremmin kalastajien tietoja. Päätöksentekoprosessi – Kalastajien olisi osallistuttava enemmän päätöksentekoon. Tiedot päätösten sosiaalis- taloudellisista vaikutuksista ovat puutteelliset. Samalla kuitenkin varoitettiin kuulemisten liiallisesta painottamisesta, joka voi johtaa näkökantojen vesittymiseen, koska komissiolla ei ole riittävästi kapasiteettia tehdä yhteenvetoa kaikista tiedoista. Vesiviljely – Ehdotettiin, että edistetään alan toimijoiden tietämystä nykyaikaisesta vesiviljelystä. 3. 3. SAKSA Kokous pidettiin Hampurissa 2. joulukuuta 1998. Siihen osallistui lähes kaikkien kalatalouden toimijoiden edustajia sekä liittovaltion ja rannikon osavaltioiden viranomaisten edustajia. Komission pyrkimystä kuulla alan toimijoita pidettiin yleisesti hyvin myönteisenä. ja kiintiöjärjestelmä, kansainvälinen yhteistyö Tärkeimmät kalastussopimukset, tarve lujittaa ja standardoida valvontaa ja seuraamuksia sekä tutkimus. aiheet olivat TAC- ja Pohjanmerelle pääsyä koskevat järjestelyt – Osallistujat kannattivat nykyisiä pääsyrajoitusjärjestelyjä, jotta vältetään kantoihin ja haitalliset vaikutukset Saksan kalastuslaivaston kohdistuvat yhä suuremmat paineet rakenteeseen. TAC- ja kiintiöjärjestelmä – TAC- ja kiintiöjärjestelmää pidettiin yleensä järkevänä eikä sille nähty vaihtoehtoja. Vaikka järjestelmää pidettiin hyvänä, sen tuloksia moitittiin usein heikon toteutuksen ja seurannan vuoksi. – Seurantaa on parannettava ja tuottajaorganisaatiot olisi otettava mukaan. Norjalaisten tiukasta valvonnasta ja seuraamusjärjestelmästä olisi otettava esimerkkiä. Lisäksi pahoiteltiin, että komissiolta puuttuu täytäntöönpanovaltaa. – TACien ja kiintiöiden vuotuisia muutoksia olisi vähennettävä, suunnitella. Kiintiöiden hallinta olisi jotta toimintaa olisi säilytettävä tuottajaorganisaatioiden helpompi vastuulla. 14 Tuottajakohtaiset siirrettävät kiintiöt (ITQ) ja suhteellinen vakaus – ITQ-kiintiöiden käyttöönottoa vastustettiin voimakkaasti. Järjestelmä keskittäisi kiintiöt vähemmistölle, joka pitää pääomaa hallussaan ja hallitsee kalastustoimintaa. Järjestelmää olisi myös vaikea valvoa. – Kokous katsoi yksimielisesti, että suhteellisen vakauden periaate olisi säilytettävä. Pyyntiponnistus ja monivuotiset ohjausohjelmat – Osallistujat huomauttivat, että komission lähettämät tiedot kantojen ehtymisestä viipyvät liian kauan, mikä lykkää usein korvausneuvottelujen alkamista. – Lisäksi pidettiin valitettavana, ettei jäsenvaltioita rangaista, jos ne eivät noudata monivuotisten ohjausohjelmien tavoitteita. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset – Osallistujat kaipasivat kantojen tilaa koskevan tutkimuksen tehostamista (kannat, joista on tehty kalastussopimuksia). Lisäksi kalastussopimuksista (kahden- ja monenväliset) neuvottelevan EY:n henkilöstön määrää olisi lisättävä ja yhteisön rahoitusosuus pitäisi maksaa vasta vuoden lopussa tosiasiallisten saaliiden perusteella. Kauppapolitiikka – Kokouksessa tuotiin esille tuonti matalapalkkaisista maista. EY:n olisi suunniteltava apuvälineitä, joilla yhteisön tuottajia voitaisiin suojella paremmin ja nopeammin tällaiselta tuonnilta. Tuki – Pelättiin, että yhteisön uudet rakennepoliittiset säännöt voivat johtaa kalastus- ja vesiviljelyalan tukimäärien vähenemiseen tavoite 1 -alueiden ulkopuolella. – Valikoivien kalastusmenetelmien kehittämiseen ja kalastajien ja tutkijoiden väliseen yhteistyöhön olisi myönnettävä kansallista ja yhteisön tukea. Valvonta – Osallistujat yhtä mieltä yhdenmukaistettava ja tehostettava kaikissa jäsenvaltioissa. olivat siitä, että valvontaa ja seuraamuksia olisi – Lisäksi painotettiin suurten tehdasalusten valvontaongelmaa, sillä pienimuotoista rannikkokalastusta on paljon helpompi valvoa. Ratkaisuksi ehdotettiin satelliittivalvontaa ja purkujen tiukkaa seurantaa. Tutkimus – Komission huomiota kiinnitettiin tiedonkeruuseen, jonka tilanne on epätyydyttävä. Teollisuuden ja tutkijoiden välistä yhteistyötä pidettiin yleensä hyvänä joitakin paikallisia poikkeuksia lukuun ottamatta. – Yhteistyö on hyvin tiivistä Itämeren alueella; tutkijat jopa lähtevät kalastajien mukaan pyyntimatkoille. Neuvoteltaessa kalastussopimuksia (esimerkiksi Norjan kanssa) yhteistyö 15 oli kuitenkin epätyydyttävää. Sopimukset neuvoteltiin liian nopeasti eikä kalastajille ja tutkijoille tarjottu tarpeeksi mahdollisuuksia osallistua neuvotteluihin. 3. 4. KREIKKA Kokous pidettiin Ateenassa 11. maaliskuuta 1999. Kokoukseen osallistui Kreikan viranomaisten, eri kalastajayhdistysten, ammattiyhdistysten, edustajia. tutkimuslaitosten, ympäristöjärjestöjen ja laivanvarustajien, lehdistön erikoisalojen Osallistujat suhtautuivat suopeasti komission aloitteeseen kuulla eturyhmiä vuoden 2002 jälkeisestä kalastuspolitiikasta. He pitivät kuitenkin valitettavana, että vain osa järjestöistä sai kyselylomakkeen edellisenä vuonna. Kokouksessa esitettiin seuraavat vaatimukset/ehdotukset. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus, säilyttäminen ja hoito – 6/12 meripeninkulman pääsyrajoitukset olisi säilytettävä nykyisellään. – Välimerelle olisi perustettava kalastusvyöhykkeitä nykyisen 6 tai 12 meripeninkulman vyöhykkeen ulkopuolelle, jotta turvataan yhteisön kalastajien edut. – Yhteisön ulkopuoliset maat, jotka ovat tehneet assosiaatio- tai yhteistyösopimuksia EU:n kanssa, olisi velvoitettava noudattamaan yhteisön ympäristövaatimuksia. Lisäksi olisi varmistettava, ettei yhteisön ulkopuolisten maiden kalastajien ja yritysten ja yhteisön kalastajien välillä ole vilpillistä kilpailua. – Poisheitettävien määrien ongelma olisi joidenkin tutkijoiden mukaan käyttämällä valikoivampia pyyntivälineitä eikä siten, että sallitaan koko saaliin tuonti maihin. Jotkut kalastajat kuitenkin ehdottivat tämän sallimista ja poisheitettävien saaliiden kulutuksen edistämistä. ratkaistava – Pyyntiponnistuksen määritelmää aluksen turvallisuuteen ja asiaa on tarkasteltava tästä näkökulmasta. Konetehon rajoittaminen voi vaarantaa aluksen ja miehistön turvallisuuden. tarkistettava: vaikuttaa koneteho olisi – Kalastajia on kannustettava poistamaan käytöstä vanhat alukset. – Olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla estetään sääntelemätön virkistyskalastus. – Nuoria kalastajia on koulutettava paremmin ja heille on taattava enemmän tiedotusta. Kansainvälinen yhteistyö/Välimeri – Olisi varmistettava, etteivät yhteisön ulkopuolisten maiden viranomaiset aseta kalastussopimuksiin sisältymättömiä peiteltyjä tai uusia ehtoja yhteisön laivanvarustajille. – Olisi vahvistettava Välimeren yleistä kalastusneuvostoa (GFCM) ja jatkettava ponnisteluja yhdenmukaistetun Välimeren kalavarojen säilyttämis- ja hoitojärjestelmän perustamiseksi. Järjestelmä sitoisi kaikkia Välimerellä kalastavia aluksia. 16 – Kalastajajärjestöjen edustajat arvostelivat komissiota ankarasti siitä, ettei se jatka jotka aloitettiin vuosina 1994 ja 1996 Välimeren kalavarojen hoitoa pyrkimyksiä, käsitelleissä diplomaattisissa konferensseissa. Järkiperäistäminen ja tukitoimet – Kokouksessa keskusteltiin pitkään komission asetusehdotuksesta, joka koskee yhteisön rakennetukea kalatalousalalle. Lisäksi arvosteltiin joitakin komission ehdotuksessa ja käytöstä käytettyjä poistettavan kapasiteetin prosenttiosuutta, kun on kyse laivaston uudistamisesta valtiontuella) ja niitä tukevia tutkimuksia. romutuspalkkion saavan aluksen ikää lukuja (esimerkiksi – Kokouksessa esitettiin seuraavat ehdotukset: • • • • • uusien kalavesien tutkimus sääolojen tai delfiinien aiheuttamien force majeure -vahinkojen korvaukset tutkimustulosten levittäminen kalastajille ja muille eturyhmille rannikkokalastuksen erityiset suojelutoimet lisäksi mainittiin vesiviljelytoiminnan kehittäminen ja siihen tarvittavat edellytykset. – Monet ehdotukset/moitteet osoitettiin lähinnä kansallisille viranomaisille ja/tai itse ammattialalle. Niitä olivat: • • • • tarve palkata enemmän biologeja ja tarkastajia kalastajien olisi järjestäydyttävä paremmin tarve parantaa kansallisten kalamarkkinoiden toimintaa teollisuuden aiheuttamien saasteiden vähentäminen jne. 3. 5. ESPANJA Espanjassa pidettiin kuusi kokousta: Vigossa (19. tammikuuta 1999), Barcelonassa (21. tammikuuta 1999), Las Palmasissa (25. tammikuuta 1999), Cadizissa (27. tammikuuta 1999), Madridissa (29. tammikuuta 1999) ja San Sebastianissa (4. maaliskuuta 1999). Kokouksiin osallistui kaikkien eturyhmien edustajia (kaikkia Espanjan alustyyppejä edustavat jälleenmyyjät), tuottajaryhmät, kansalaisjärjestöt sekä eri elimet ja tutkimuslaitokset). jalostusyritykset, vesiviljelyala, (tukku- kauppa ja Osanotto oli laajaa ja kaikki edustettuina olleet eturyhmät esittivät rakentavia huomioita. sekä Vigon kokoukseen osallistui paljon syvänmerenkalastusta ja rehukalastusta harjoittavan laivaston lähinnä rannikkokalastuksen ja Välimeren laivaston ongelmiin. Las Palmasin kokouksessa käsiteltiin sellaisten erittäin syrjäisten alueiden ongelmia, jotka ovat riippuvaisia kalastuksesta Marokon aluevesillä. jalostusalan Barcelonan edustajia. keskittyi kokous 17 Cadizissa tuli esille huoli siitä, että laivasto on riippuvainen Marokon kanssa tehdystä sopimuksesta. Madridin kokouksessa luotiin yleiskatsaus kaikkiin edellä esitettyihin ehdotuksiin ja puheenvuoroissa keskityttiin lähinnä niihin asioihin, joista komission on tehtävä ehdotus neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3760/92 tarkistuksen yhteydessä (kuten pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle). San Sebastianin kokouksessa käsitellyt pääaiheet olivat TAC- pyyntiponnistus ja MOO:t, kalastussopimukset, yhteisyritykset seuraamusten yhdenmukaisuus. ja kiintiöjärjestelmä, tarkastusten ja sekä Seuraavassa on yhteenveto keskusteluista. Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle – Kokouksissa tuli esille, etteivät alan toimijat aseta kyseenalaiseksi nykyistä järjestelmää. tyytyivät esittämään teoreettisen kantansa nykyisten Syvänmerenkalastajien edustajat rajoitusten poistamisesta. Pääsy Pohjanmerelle ja Shetlannin suoja-alueelle – Osallistujat kannattivat laajalti vapaata pääsyä Pohjanmerelle ja kaikentyyppisten suoja- joissa pääsyn rajoittaminen voidaan alueiden poistamista lukuun ottamatta tapauksia, perustella tieteellisesti. TAC- ja kiintiöjärjestelmä, ITQ ja suhteellinen vakaus – Barcelonan, Cadizin ja Madridin kokouksissa ehdotettiin monilaji-TACien perustamista Välimerelle. – Lisäksi esitettiin seuraavat TAC-ehdotukset: • Kiinnitetään enemmän huomiota pyyntiponnistuksiin ja teknisiin toimenpiteisiin ja vähemmän TACeihin. Näin parannetaan kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa. • Perustetaan järjestelmä, jota on helpompi hallita. Esimerkiksi pyyntiponnistusta on helpompi valvoa kokonaisuutena kuin välineitä, kokoasteikkoja, väliaikaisia lepoaikoja ja etenkin TACeja. – Rannikkokalastajien edustajat vastustivat ITQ-järjestelmää. Heidän mukaansa se suosii joilla on varoja ostaa kalastusoikeuksia. Kannattajien mielestä ITQ- suuria yrityksiä, järjestelmä auttaisi yrityksiä parantamaan investointi- ja kustannustehokkuuslaskelmiaan. Poisheitetyt määrät ja ennaltavarautuva lähestymistapa – Mitä poisheitettyihin määriin tulee, enemmistö vastusti nykyistä järjestelmää. Osallistujat myönsivät, että Välimeren mannermaajalusta-alue on pieni ja kalavarat ehtyvät helposti, mutta saaliiden poisheittämistä paheksuttiin. parissa. Esimerkiksi – Yleisvaikutelma oli, että saaliiden poisheittäminen saa aikaan välinpitämättömyyttä kalastajien enemmän poisheitettäviä kaloja kuin itse saalislajeja. Tässä tapauksessa mahdollisuus laskea saaliit takaisin mereen edistää valikoimatonta kalastusta. Vaihtoehdoksi ehdotettiin, että alueella määrättäisiin tilapäisesti pakollinen kalastuskielto lisääntymisajaksi. lisääntymisaikana saaliiksi saadaan 18 – Lisäksi ehdotettiin, että perustetaan monilaji-TACit varsinkin Välimerelle. Kaivattiin myös joustavampaa kiintiöiden vaihtoa maiden välillä, mikä voisi helpottaa suhteellisen vakauden säilymistä sellaisena kuin se nykyisin määritellään ja jaotellaan. – Osa nykyistä poisheittojärjestelmää kannattaneista oli sitä mieltä, että kielletyn saaliin käsittely aluksessa ennen satamaan paluuta on kalastajille kalliimpaa ja vaikeampaa. Aluksissa ei ole tarpeeksi tilaa sekä lastille että poisheitettävälle kalalle ja joissakin olosuhteissa kalojen laskeminen takaisin mereen on väistämätön ja luonnollinen osa kalastusta. Pyyntiponnistukset ja monivuotiset ohjausohjelmat – Kokouksessa epäiltiin, onko alusten romutus aiheellista Välimerellä. Kalastuksen väliaikainen tai pysyvä kieltäminen vyöhykkeillä olisi parempi vaihtoehto. – Osallistujat vaativat Ehdotettiin, että tuottajille tarjotaan koulutusta, tuottajilla ja ensimyynnin arvonlisä siirtyisi heille kattaen tuotantotappiot. tutkimusta ja valikoivampien pyyntivälineiden käyttöönottoa. jotta jalostuksen ensivaihe pysyisi – Yleensä osallistujat kannattivat lepoaikojen asettamista. – Aluksen vetoisuutta määritettäessa on tarpeen ottaa huomioon muutkin yhteisön säännökset (terveys ja hygienia, alusten turvallisuus jne. ). – Vigossa ehdotettiin, että monivuotiset ohjausohjelmat koskisivat vain niitä laivaston osia, jotka tarvitsevat rakenneuudistusta. – Lisäksi painotettiin, että komission on varmistettava seuraamukset niille jäsenvaltioille, jotka eivät noudata monivuotisia ohjausohjelmia. Ympäristö – Kanariansaarilla kiinnitettiin huomiota merenpohjan tuhoutumiseen matkailurakentamisen tuloksena. Lisäksi vaadittiin enemmän suojelualueita. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset – Komission olisi: • neuvoteltava ja tehtävä sopimuksia uusilla alueilla, kuten Brasiliassa ja Indonesiassa. • suosittava ensimmäisen sukupolven sopimuksia • osallistuttava enemmän kansainvälisten järjestöjen (FAO, GFCM) toimintaan, jotta se voisi samaa pyyntiponnistusta kuin yhteisön laivastolta, kun on kyse kalavarojen säilyttämisestä jne. vaatia mukavuuslipun purjehtivilta aluksilta kautta alla sitä • varmistettava, että uusilla jäsenvaltioilla on samat pääsymahdollisuudet kuin muillakin Grönlannin ja Norjan kanssa tehtyjen sopimusten puitteissa. – Kokousten aikana esitetyistä näkemyksistä kannattaa panna merkille etenkin seuraavat: 19 • Rehukalastuslaivastojen edustajat vastustivat kalastussopimukset sitovat yhteisyrityksiä. laajalti uutta KOR-ehdotusta, jossa • Sopimuksilla on kerrannaisvaikutuksia koko ammattialaan. • Komission ehdotukset perustuvat asiantuntijoiden teoreettisiin lausuntoihin, jotka eivät kuvasta todellista tilannetta. Sen sijaan komission olisi kuultava ammattialaa, jota kyseinen sopimus kulloinkin koskee. – EU:n olisi kyettävä edustamaan kaikkien jäsenvaltioiden kantaa, mutta äänestyksissä sillä tulisi olla useita ääniä. Tässä yhteydessä mainittiin organisaatioita, joissa Grönlannilla ja St. Pierre ja Miquelonilla on yksi ääni eli saman verran kuin EU:lla. Komissiota vaadittiin myös sallimaan jäsenvaltioiden liittyminen jäseniksi järjestöihin, joihin liittymisestä EU nykyisin neuvottelee sillä edellytyksellä, että jäsenvaltiot vetäytyvät heti, kun EU:n jäsenyys on varmistunut. – Ammattiyhdistykset vaativat, että kansainvälisissä sopimuksissa olisi taattava parempi sosiaaliturva. Välimeri – Barcelonan, Cadizin ja Madridin kokouksiin osallistuneiden järjestöjen ja autonomisten että viranomaisten yhteisöpolitiikka olisi pikemminkin alueellista kuin kansallista. että Välimeri ehdottivat, jaettaisiin edustajat alueisiin ja – Jotkut osallistujat ehdottivat, että eri naapurivaltioiden kalavesien valvonta ulotettaisiin 12 meripeninkulman rajan ulkopuolelle, kuten Espanja on jo tehnyt. Tälle vyöhykkeelle päästettäisiin kaikki halukkaat yhteisön alukset edellyttäen, että ne noudattavat kyseisen jäsenvaltion sääntöjä (sallitut pyyntivälineet, biologiset lepoajat jne. ). – Mitä tulee yhteisön ulkopuolisiin Välimeren rannikkovaltioihin, osallistujat epäilivät, ja yhteistyöfoorumi. Osallistujat kannattivat riittääkö GFCM ainoaksi keskustelu- lisäyhteyksien luomista eri naapurivaltioihin. Markkinat – Yhteisössä vaaditaan tietty vähimmäiskoko, ja kalaa, jota ei saa pyytää, ei myöskään saa myydä alkuperästä riippumatta. – Yhteisön etuuksien ja WTO:n velvoitteiden välille on luotava tasapaino. – Lisäksi vaadittiin tiukempaa tuontivalvontaa sekä vahvempien ja homogeenisempien markkinoiden kansainvälisten yhtenäistämiseksi. Kaivattiin myös enemmän koheesiota markkina- ja resurssipolitiikan välillä. tuottajaorganisaatioiden perustamista yhteisön – Osallistujat eivät päässeet yksimielisyyteen ehdotuksesta huutokaupata kaikki purkamattomat kalat. – Yhteisön tuotteille valmistustapa -logo. kaivattiin laatutunnusta, jossa olisi esimerkiksi perinteinen 20 – Vigossa esitettiin, että yhteistä kalastuspolitiikkaa olisi tasapainotettava tulevaisuudessa. Yhteisen kalastuspolitiikan määrärahat olisi jaettava laivaston, jalostusalan ja kaupan alan kesken. – Lisäksi ehdotettiin sulautumien edistämistä ainoana keinona luoda yhtenäinen yhteinen jotka eivät olisi nykyiseen tapaan markkinajärjestely ja sellaiset yhteisön markkinat, pirstaloituneet ja kansalliset. – Markkinoiden olisi oltava yhtenäisemmät ja markkinoita olisi käytettävä yhteisen kalastuspolitiikan aseena, kuten Islanti ja Norja tekevät. – Tonnikalanpyytäjien edustajat epäilivät nykyisen korvaustukijärjestelmän hyödyllisyyttä. Tutkimus – Biologista tutkimuksen lisäksi olisi kehitettävä kaikkien kalastuksen osa-alueiden toiminnan sosiaalis-taloudelliset vaikutukset, ekosysteemien tutkimusta. Niitä ovat erityisongelmien uusien poisheittokäytäntöjen tarkempi tutkiminen, muiden kalastustuotteiden hyödyntäminen sekä pienimuotoista kalastusta harjoittavan laivaston mahdollisuudet. ymmärtäminen, parempi suhteet, väliset lajien – Ehdotettiin, että komissio etsii asiantuntijoita, joilla on enemmän käytännöllistä kokemusta kuin akateemista taustaa. Neuvoa-antava kalatalouskomitea – Monet eturyhmät arvostelivat komitean uudistusta. Jotkut valittivat, että neuvoa-antava komitea voi vain toimittaa komissiolle tietoja eikä sen anneta osallistua aktiivisesti ehdotusten laadintaan. Vesiviljely – Simpukankasvattajien edustajat kaipasivat yhteisön vesiviljelyohjelmaa ja arkojen tuotteiden luetteloa kuten maatalousalalla. Valvonta – Kansallisten viranomaisten tarkastuksen pitäisi olla sama riippumatta siitä, minkä lipun alla alus purjehtii. San Sebastianissa ehdotettiin seuraamusten yhdenmukaistamista. Muut asiat – Kokouksessa kaivattiin yhteisön asetusten ja varsinkin rannikkolaivastoa koskevien säännösten yksinkertaistamista. – Osallistujat arvostelivat uusia tarkastussäännöksiä ja etenkin velvollisuutta ilmoittaa mitättömien saaliiden tonnimäärä. – Ammattiyhdistykset vaativat kaikissa kokouksissa, että yhteisen kalastuspolitiikan sosiaalisiin näkökohtiin on tarpeen kiinnittää enemmän huomiota. – Vigossa yhteinen huolissaan kalastuspolitiikka, mikä heidän mielestään on peitelty kansallistamisprosessi. Osallistujat ehdotuksista alueellistaa osallistujat olivat hyvin 21 kannattivat yhteisön kalastuspolitiikkaa, markkinajärjestely. jossa on yhteiset kalavarat, laivastot ja 3. 6. RANSKA lähes Ranskan kokous pidettiin 19. kaikkien kalatalouden toimijoiden edustajia sekä useita paikallisia komiteoita, ja sen ilmapiiri oli hyvin rakentava. toukokuuta 1999 Pariisissa. Kokoukseen osallistui Yhteisön kalavarojen saatavuus, hoito ja säilyttäminen a) Mitä tulee pääsyyn 6–12 meripeninkulman vyöhykkeelle, kaikki puheenvuoron käyttäneet kannattivat nykyisen tilanteen säilyttämistä. Guyanan edustajat vaativat, että katkaraputrooleja (rehukalastus) ei pitäisi päästää 30 metriä matalammille pyyntivesille, jotta ei vaarannettaisi katkarapuvaroja. b) Nykyiset Pohjanmerelle pääsyä säätelevät rajoitukset olisi säilytettävä, jotta vältetään kalakantoihin kohdistuvien paineiden kasvu. Kalanjalostusalan työntekijöiden edustajat vaativat, että teollisuuden Pohjanmereen laskemat jätteet otetaan huomioon ja että asiaan puututaan, koska tämä on tärkeä syy työpaikkojen vähenemiseen. c) Kokousten osallistujat näyttivät suosivan Shetlannin suoja-alueen säilyttämistä. Joillakin oli perusteena sen vaikutus kalavarojen säilymiseen ja joillakin pelkästään poliittiset syyt. d) TAC- ja kiintiöjärjestelmää pidettiin periaatteessa parhaana ratkaisuna ja sen säilyttämistä kannatettiin. Jotkut muutokset ovat kuitenkin tarpeen: tehostettava huomattavasti. TACeilla pitäisi olla luotettava tieteellinen perusta, tutkimusta on lisättävä. järjestelmän soveltamisen valvontaa olisi joten Joidenkin osallistujien mielestä olisi vältettävä siirtämästä kiintiöitä liikaa seuraavalle vuodelle, jotta alan toimijoiden olisi helpompi ymmärtää järjestelmää. Lisäksi kiintiöiden vaihto jäsenvaltioiden välillä ja etenkin tuottajaorganisaatioiden välillä olisi tehtävä joustavammin ja kansallisten viranomaisten valvonnassa. Jotkut vastustivat myös monivuotisia TACeja, jotka voivat johtaa kalavarojen huonoon hoitoon. e) Kaikki puheenvuoron käyttäneet vastustivat ITQ-järjestelmää. Jotkut osallistujat eivät vastustaneet tuottajakohtaisia kiintiöitä, joiden on tarkoitus lisätä alan toimijoiden vastuuta ja selkeyttää yleiskuvaa. Näin toimijoiden on helpompi säädellä pyyntikapasiteettiaan myönnettyjen kiintiöiden mukaisesti. Ehdotettiin, että kiintiöitä voitaisiin hoitaa yhdessä esimerkiksi ammattialajärjestöjen kautta. Siirrettävät kiintiöt kuitenkin jakoivat mielipiteet kahtia. Jotkut vastustivat niitä, koska ne aiheuttaisivat kiintiöiden keskittymisen harvoille yrityksille ja lisäisivät kalastuspaineita. f) Suhteellisen vakauden periaate sai laajaa kannatusta. 22 Kokouksessa käsiteltiin seuraavia aiheita, jotka koskevat Kanaalin kalavarojen hoitoa. Osallistujat tähdensivät, että Kanaalin alueella on monia kalalajeja, joita rannikkokalastajat pyytävät. Niistä 80 prosenttia ei kuulu yhteisön kiintiöihin. Siksi olisi aiheellista varmistaa, että pyyntiponnistus ei siirry Kanaaliin, kun muiden vyöhykkeiden kalavarat ehtyvät. Kanaalin kalastustoiminta olisi jossa kalavarojen hoito hajautetaan rannikon aluejärjestöjen hyväksi. sisällytettävä prosessiin, ilmoittivat Jotkut meripeninkulman alueella tapahtuva rehukalastus aiheuttaa. rannikkokalastajien olevan huolissaan suorasta kilpailusta, jota 6 Eräs kansalaisjärjestö käytti puheenvuoron, joka koski Lioninlahden kalavarojen hoitoa. Aluevesien ulkopuolinen merialue on nyt avoin kaikille aluksille. Jos neuvottelut EU:n ja Marokon välisestä kalastussopimuksesta epäonnistuvat, Espanjan laivastot voivat siirtyä Välimerelle ja aiheuttaa epätasapainon koko Välimeren altaaseen. Siksi järjestö ehdotti, että otettaisiin käyttöön alueellinen kalavarojen hoito- ja suojelumalli, jonka Lioninlahden toimijat toteuttaisivat tutkijoiden avustuksella. g) Monivuotisia ohjausohjelmia moitittiin siitä, etteivät ne pääse tavoitteisiinsa. Eräs Välimeren alueella toimiva järjestö painotti, että MOO:t ovat vaikuttaneet kielteisesti työpaikkoihin. Käytettävissä olevien kilowattien puutteen ja siitä aiheutuvan alusten hinnannousun vuoksi nuorten on hyvin vaikea aloittaa toiminta. Kansainväliset sopimukset ja ulkoiset kalavarat – Kokouksessa korostettiin, että kalastussopimusten ei pitäisi edistää halvan työvoiman palkkaamista yhteisön aluksille. Jäsenvaltion lipun alla purjehtivien alusten olisi noudatettava tiettyjä sosiaalisäännöksiä, jotka olisi sisällytettävä myös kaikkiin yhteisön tekemiin sopimuksiin. – Jotkut paheksuivat sitä, että maat, joiden kanssa yhteisö on tehnyt kalastussopimuksia, pilaavat kalavesiä. – Lisäksi todettiin, että AKT-maiden kanssa tehdyt kalastussopimukset, jotka ovat todella edistäneet samantyyppisiä kuin tonnikalanpyyntiä koskevat sopimukset, ovat paikalliskehitystä näissä valtioissa. Sama koskee yhteisön markkinoita, sillä kuluttajahinnat ovat kohtuullisia. – Joidenkin osallistujien mielestä ammatinharjoittajien olisi voitava osallistua suoraan komission sopimusneuvotteluihin yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa. Kalastustuotteiden markkinat – Tuottajaorganisaatiot olivat huolissaan yhteisön tullisuojan ja yhteisön ulkorajojen valvonnan säilymisestä. Vaikka kalastustuotteiden markkinoiden maailmanlaajuistuminen on väistämätöntä, yhteisön tuottajilla on oikeus terveeseen kilpailuun. – Jotkut osallistujat vaativat, että yhteistä markkinajärjestelyä koskevan asetuksen liitteeseen IV sisällytetään lajeja, jotka ovat alueellisesti hyvin tärkeitä. Tämä koskee varsinkin simpukoita, joita ei voi sisällyttää vesiviljelyyn, toisin kuin PO XIV väittää (esimerkiksi kampasimpukat). 23 – Huutokaupanpitäjien edustajat uskovat, että maailmanlaajuistumisen ja markkinoiden ja vapautumisen myötä suorien kaupallisten sopimusten määrä kasvaa liian suureksi, julkisia hankintasopimuksia sääntelevät asetukset eivät usein koske niitä. – Guyanan osallistujat olivat huolissaan Surinamista ja Brasiliasta peräisin olevien jalosteiden aiheuttamasta kilpailusta Martiniquella ja Guadeloupessa. Yhteisön jalostajille asetetut velvoitteet eivät koske näitä tuotteita. – Lisäksi olisi pyrittävä siihen, että kuluttaja saa tiedon tuotteiden alkuperästä (olisi tehtävä ero etenkin yhteisön ja sen ulkopuolisten lähteiden välillä) ja tuotantomenetelmästä. Järkiperäistäminen ja kalatalouden tukitoimet – Koska kalatalousalalla aiotaan tehdä suuria investointeja, painotettiin rakennepolitiikan tarvetta, jotta voidaan uudistaa vanhentunut laivasto ja auttaa nuoria aloittamaan toiminta. – Joidenkin osallistujien mielestä laivaston ylikapasiteettia ei voida vähentää pelkästään pienentämällä konetehoa. Olisi hyödyllistä pohtia vaihtoehtoisia pyyntiponnistuksen hallintamenetelmiä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti (esimerkiksi työajan lyhentäminen). – Laivanvarustajien edustajat vastustavat ehdotusta rakennerahastoja koskevaksi asetukseksi, josta keskustellaan parhaillaan neuvostossa. Koko uudistushankkeen tarve asetettiin kyseenalaiseksi, koska se heikentää oikeusturvaa. – Jotkut esittivät, että Välimeren kalatalouden erityisongelmat olisi otettava huomioon ja pyyntiponnistuksen hallinta olisi palautettava paikallisille kalastajille. Valvonta – Osallistujat olivat jokseenkin yhtä mieltä siitä, että täytäntöönpanoa ja seuraamuksia olisi jotta varmistetaan kalastajien yhtenäistettävä ja tehostettava kaikissa jäsenvaltioissa, tasapuoliset toimintamahdollisuudet kaikkialla Euroopan yhteisössä. – Joidenkin mielestä vain komissio voi taata tasapuolisemman kohtelun ja yhtenäistää toteutusta yhteisön tasolla. Päätöksentekoprosessi – Yleinen mielipide oli, että ammatinharjoittajien osallistumista päätöksentekoon olisi lisättävä huomattavasti. Ehdotettiin kirjallista menettelyä, joka olisi avoimempi ja takaisi, että kuulemismenettely toteutetaan hyvissä ajoin ennen päätösten tekemistä. Tutkimus – Laivanvarustajien edustajien mielestä eri jäsenvaltioiden tutkijoiden välinen koordinointi on puutteellista. – Jotkut osallistujat kaipasivat vesiympäristön laadun tutkimista, sillä vedenlaadun johtaa joidenkin markkinoille tuotujen vesiviljelytuotteiden heikkeneminen, mikä voi myyntikieltoon. Vesiviljely 24 – Jotkut ovat sitä mieltä, että yhteistä markkinajärjestelyä koskeva asetus ei sovellu vesiviljelyn tarpeisiin. Siksi olisi harkittava alakohtaista yhteistä markkinajärjestelyä vesiviljelylle. Muut asiat – Yksi järjestö piti erittäin valitettavana, että naisten asemaa ei ole otettu huomioon nykyisessä kalataloudessa. 3. 7. IRLANTI Irlannissa pidettiin kolme kokousta: Corkissa 22. syyskuuta 1998, Dublinissa 24. syyskuuta 1998 ja Donegalissa 28. syyskuuta 1998. Irlannin tärkeimpien kalastajajärjestöjen, Kokouksiin osallistui jalostusalan ja kaupan, vesiviljelyalan ja tutkimuslaitosten edustajia. Osallistujat pitivät myönteisenä komission aloitetta käydä kentällä vaihtamassa näkemyksiä alan toimijoiden kanssa, vaikka epäilivät, onko yhteistä kalastuspolitiikkaa mahdollista muuttaa. Seuraavassa esitetään yhteenveto keskusteluista. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – 6/12 meripeninkulman vyöhykettä haluttiin laajentaa etupäässä kalavarojen säilyttämiseksi. Jotkut järjestöt vaativat myös Irlannin suoja-alueen palauttamista. Lähtökohtana oli, että alueen ulkopuolisten laivastojen toiminta ei ole yhtä vastuullista ja kestävää. Lisäksi koettiin, että Irlannin kalastajien olisi saatava suurempi osuus omista kalavaroistaan. – Muiden jäsenvaltioiden alusten, joilla on kalastusoikeudet yhteisön vesillä, kalastustapa on muuttunut ja Irlannin pienimuotoista kalastusta harjoittava laivasto on joutunut vastatusten muiden jäsenvaltioiden isojen alusten kanssa. Sääntöjä olisi muutettava vastaavasti. – On alueita, joilla Irlannin kalastajat eivät voi kalastaa tiettynä ajanjaksona, vaikka muut jäsenvaltiot voivat. Epäkohta olisi korjattava. – Useimmat kalastajajärjestöt toivoivat, että suhteellisen vakauden jakoperusteita muutetaan siten, että ne heijastavat Irlannin nykyistä kalastustoimintaa. Perusteena oli, että Irlannin liittyessä yhteisöön kalastustoiminta oli vähäistä historiallisista syistä. Sen jälkeen toiminta ja esteenä on nykyisin liian pieni kalavarojen osuus etenkin on kuitenkin kehittynyt Irlannin yksinomaisella talousvyöhykkeellä. Kalavarojen hoito ja säilyttäminen – Järjestelmän hallinto toteutettava keskitettyä. rannikoiden/alueellinen hallintajärjestelmä. Jos säännöt annettaisiin tällä tasolla, se lisäisi alan toimijoiden mielestä vastuunottoa ja motivoisi noudattamaan tavoitteita. sijaan liian olisi Sen on – EY:n tason päätöksenteon hitautta moitittiin. Olisi perustettava järjestelmä, joka mahdollistaisi tarvittaessa nopeat säilytystoimenpiteet. – Kalakantojen Kiellettyjen kalastusvyöhykkeiden tai -jaksojen tai silmäkokojen suurentamisen kaltaisia toimenpiteitä olisi edistettävä. voimakkaasti. painotettiin suojelun tarvetta 25 – Nykyiset poisheittosäännöt olisi kumottava. Kansainväliset sopimukset – Osallistujat moittivat, että kalastussopimuksiin osoitetaan liian suuri prosenttiosuus EU:n määrärahoja, joista vain jotkut jäsenvaltiot hyötyvät. Markkinat – Tullitonta tuontia yhteisön ulkopuolisista maista arvosteltiin, koska se johtaa hinnanlaskuun yhteisön markkinoilla. Muut asiat – Irlannin kalastajat ja jalostusalan edustajat halusivat tukea kuljetuskustannuksiin, koska Irlannin syrjäisen sijainnin vuoksi kuljetuskustannukset ovat suuremmat kuin muilla jäsenvaltioilla. He väittivät, että Irlannin tilanne on sama kuin muiden syrjäisten alueiden, jotka saavat yhteisön erityistukea. – Liitännäistoimenpiteet: Sosiaali- ja työolojen suhteen olisi ryhdyttävä toimiin. – Sekä EY:n että kansallisten viranomaisten olisi myönnettävä enemmän tukea pienimuotoiselle kalastukselle. – Rannikkovyöhykkeiden suunnittelussa olisi sovellettava toissijaisuusperiaatetta. – Valvonnan tehostamista ja yhtenäistämistä koko yhteisössä kannatettiin voimakkaasti. Komission toimivaltaa olisi lisättävä tässä asiassa. – Tutkimus: Kalastajien mielipiteet olisi otettava huomioon tieteellisessä arvioinnissa, jotta tulokset olisi helpompi hyväksyä. Tiedonvaihtojärjestelmiä olisi parannettava. Kalastajien kokemuksen mukaan kalakantojen tila on usein parempi kuin tutkijat väittävät. Tämä johtuu siitä, että tutkijat eivät tee tarpeeksi kenttäkäyntejä. – Päätöksentekoprosessi: Kalastajien olisi osallistuttava enemmän päätöksentekoon. Näin sääntöjä noudatettaisiin paremmin. Päätösten sosiaalis-taloudellisista vaikutuksista puuttuu tietoja. – Vesiviljelyalan toimijat valittivat jälleen, ettei ala saa tarpeeksi tukea komissiolta. 3. 8. ITALIA Italiassa pidettiin kolme kokousta: Civitavecchiassa 1. kesäkuuta 1999, Anconassa 3. kesäkuuta ja Palermossa 7. kesäkuuta 1999. Kokouksiin osallistui Italian tärkeimpien kalastajajärjestöjen, jalostusalan, vesiviljelyalan ja tutkimuslaitosten, ympäristöjärjestöjen sekä ammattiyhdistysten edustajia. Seuraavassa on yhteenveto kokousten pääaiheista. Välimeri 26 – Osallistujat olivat yksimielisiä Välimeren kalatalousalan erityisoloista ja Välimeren jakamisesta lohkoihin, kuten Adrianmeren kalatalouteen, Sisilian kalatalouteen jne. Erityisolojen perusteella Italia vaati lohkoille erillisiä politiikkoja, joihin sisältyisi teknisiä toimenpiteitä, vähimmäiskokoja jne. – Kaikissa kolmessa kokouksessa korostettiin todellisen Välimeren yhteisen politiikan tarvetta, koska se on keino ratkaista kalavesille pääsyä tai rajalinjoja koskevat ongelmat. – Kaikkien kolmen kokouksen pääaiheena oli EU:n laivaston epäoikeudenmukainen kohtelu suhteessa Välimerellä kalastaviin yhteisön ulkopuolisten maiden laivastoihin. – Italian kalatalousalan toimijat kieltäytyvät sääntöjä kuin kilpailijansa (jotka tulevat naapurimaista Tunisiasta ja Libyasta tai muista Välimerellä kalastavista yhteisön ulkopuolisista maista). soveltamasta tiukempia – EU:n olisi otettava neuvotellessaan yhteisön yhteistyösopimuksista Välimeren maiden kanssa. Välimeren maiden kanssa tehtyjen kansainvälisten sopimusten tulisi olla avoimia kaikille jäsenvaltioille, toisin kuin Marokon kanssa tehty sopimus. huomioon laivaston edut – EU:n olisi kyettävä istuttamaan vastuullisen kalastuksen käsite Välimerelle ja ajettava asiaa kansainvälisten organisaatioiden (ICATT, GFCM) kautta. Italian kalatalousalan toimijat vaativat, että Italialle on annettava mahdollisuus ratkaista ongelmansa suoraan yhteisön ulkopuolisten maiden, kuten Kroatian kanssa. – Alan toimijat kannattavat väliaikaisia yhteisyrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä Välimeren naapurimaiden kanssa. Pyyntiponnistus ja monivuotiset ohjausohjelmat – Nykyistä pyyntiponnistuksen määritelmää vastustettiin. Komissio keskittyy enemmän kapasiteetin kuin toiminnan vähentämiseen. – Valtiontuella rahoitetun toiminnan tilapäistä lopettamista kannatettiin voimakkaasti. Pienimuotoisessa kalastuksessa omistaja ja miehistö ovat yleensä joko sama henkilö tai läheisiä sukulaisia. Ehdotettiin, että myönnetään tukea miehistölle, jos omistajan tukea ei voida hyväksyä. – Lisäksi viitattiin Italian hallinnollisista menettelyistä aiheutuneisiin ongelmiin. Ne liittyvät lähinnä toiminnan pysyvää lopettamista ja kalankasvattamon perustamista koskeviin tuki- ja toimilupahakemuksiin. Laivasto on selvästi halukas vähentämään kapasiteettiaan ja noudattamaan monivuotista ohjausohjelmaa, jo vastausta odottavien hakemusten määrä. sen osoittaa Kalavarojen säilyttäminen – Tonnikalan nykyisestä TACista ja nykyisestä kiintiöjaosta esitettiin valituksia. Vaikka yhteisö vähentää tonnikalalaivastoaan, yhteisön ulkopuoliset maat, kuten Tunisia, lisäävät laivastoaan ja saaliitaan. Alan toimijat valittivat mukavuuslipun alla purjehtivista aluksista ja yhteisön ulkopuolisten maiden aluksista, jotka eivät noudata ICATTin sääntöjä. 27 – Palermossa kalastajat moittivat myös vaaraksi miekkakalavaroille. Heidän mukaansa 70 prosenttia palangarilla (pyyntiväline, joka korvaa spadaren) pyydetyistä saaliista on alamittaisia. spadare-kieltoa, koska on se – Kalastajat pyysivät, että EU:n asetukseen sisällytetään jonkinlaiset erityisolot, jonka nojalla heidän ei tarvitsisi noudattaa tiettyjä sääntöjä tai he voisivat kalastaa perinteisillä välineillä ja menetelmillä. – Teknisten toimenpiteiden suhteen mainittiin, että yhteisön asetuksen ja kansallisten ja (Sisilian tapauksessa) alueellisten säädösten välillä on ristiriitoja. Tämä johtaa avoimuuden puutteeseen ja vaikeuttaa toteutusta. – Vähimmäiskokoa koskevia nykyisiä sääntöjä vastustettiin, koska niissä ei oteta huomioon Välimeren rannikkokalastusta, työttömyysaste on suuri, paluu pienimuotoiseen kalastukseen on hyvin vaikeaa – piano spadaren epäonnistuminen). erityisoloja laivastosta prosenttia harjoittaa (70 Muut asiat – Liitännäistoimenpiteet: Kalastuksesta riippuvaiset alueet ovat yleensä köyhiä eikä niillä ole muita työllisyysmahdollisuuksia. Siksi tarvitaan tukea kalastajien koulutukseen. – Valvontaa olisi tietyille purkulaitureille ja valvottava, ettei kalastustuotteita enää pureta aluksista muualla rannikolla. parannettava. Purkaminen keskitettävä joillekin olisi – Markkinat: Alan toimijat suosivat laatumerkintöjä, joissa erotetaan tuoreet ja jalostetut tuotteet ja mainitaan pyyntipäivä ja -paikka. Tarvittaisiin tukea, jotta kalastajat voisivat toteuttaa uuden järjestelmän ja saisivat itselleen ensimyynnin tuottaman arvonlisän. Lisäksi kaivattiin tukea terveysolojen parantamiseksi kalan käsittelyssä aluksella. Tavoitteena on, että tuotteeseen laitetaan kuluttajan tiedoksi laatumerkintä jo pyyntihetkestä alkaen. Myös Italian huutokauppatoimintaa olisi nykyaikaistettava. – Ympäristö: Kokouksissa kaivattiin merten pilaantumista koskevaa yhteisön sääntelykehystä. – Tutkimus: Rannikkomatkailun vaikutuksia kalatalouteen olisi tutkittava. Tutkijoiden ja jotta saadaan tarkkoja tietoja ja voidaan ja voidaan arvioida kalastajien välisiä suhteita on parannettava, määritellä vyöhykkeet kalastuskiellon tulokset jälkeenpäin. joita kalastuskielto koskee, ja ajanjaksot, – Vesiviljely: Markkinat suosivat tuotteita, joilla on suurempi arvo. Alan olisi kehityttävä ja integroiduttava jalostusalaan. Tutkimukset olisi keskitettävä ekologisempiin tekniikoihin ja ennusteiden laatimiseen markkinasuuntauksista. Tulevassa yhteisön asetuksessa olisi otettava paremmin huomioon vesiviljelyalan taloudellinen tilanne ja ongelmat. 3. 9. ALANKOMAAT Kokous pidettiin 20. huhtikuuta 1999 Noordwijkissa. osallistui kaupan, Kokoukseen tutkimuslaitosten, ympäristöjärjestöjen, ammattiyhdistysten ja kansallisten viranomaisten edustajia. Osallistujat pitivät myönteisenä komission aloitetta vaihtaa näkemyksiä alan kalastajajärjestöjen, Alankomaiden tärkeimpien 28 toimijoiden kanssa ruohonjuuritasolla. Keskustelut käytiin avoimessa ja myönteisessä ilmapiirissä. Seuraavassa on yhteenveto tärkeimmistä ehdotuksista. Pääsy kalavesille sekä kalavarojen saatavuus, säilyttäminen ja hoito – Nykyisen 6/12 meripeninkulman vyöhykkeen säilyttämistä kannatettiin. – On tarpeen tehdä päätös Pohjanmeren kalalajeista, joilla ei ole TACia, sekä TAC-lajien sivusaalisongelmasta, kun kalastetaan kiintiöihin kuulumattomia lajeja. – Nykyistä TAC- ja kiintiöjärjestelmää tuettiin. – Poisheitettyjen määrien suhteen esitettiin erilaisia mielipiteitä: • Poisheitetyistä määristä tarvitaan selkeämpiä, yksinkertaisempia sääntöjä ja on tarpeen kokeilla uusia pyyntimenetelmiä (kuten kampelakalojen sähkökalastus). • Kalastajien on perustettava oma järjestelmä ja tuotava kaikki saaliit maihin. ITQ- järjestelmä on paras tapa vähentää saaliiden poisheittämistä. – Nykyistä ennaltavarautuva lähestymistapa määritelmää vastustettiin. Erityiset ongelmat olisi ratkaistava erityistoimenpitein. – Nykyistä pyyntiponnistuksen määritelmää vastustettiin. Koneteho ei vaikuta pyyntikapasiteettiin. – MOO-järjestelmää vastustettiin. Laivastoa on jo vähennetty ja se on kohtuullisen kokoinen. – Tiukan MOO-järjestelmän sijaan liikakalastusta olisi valvottava määräämällä kielletyt alueet/kaudet. – Monivuotisten ohjausohjelmien lopullisiin tavoitteisiin olisi sisällytettävä uusia näkökohtia kuten ekologisen kalastuksen kehittäminen, ympäristönsuojelu jne. Poikkeamat laivaston vähentämistavoitteesta voitaisiin hyväksyä, kunhan muita tavoitteita noudatetaan. Muut asiat – Tutkijoiden ja kalastajien suhteita olisi parannettava, jotta vältetään nykyiset ristiriidat. Tarvitaan lisää rahoitustukea tiedonkeruun laadun parantamiseksi. – Nuoret ja muutkin kalastajat tarvitsevat enemmän koulutusta uusista tekniikoista ja pyyntivälineistä. – Lisäksi korostettiin, että EU:n ja muiden jäsenvaltioiden kannattaisi perehtyä Alankomaiden yhteistyössä toteutettavaan hallintojärjestelmään. Järjestelmän ansiosta laivasto voi tuottaa voittoa vähentämättä kapasiteettia. Alankomaissa kalastus on taloudellisesti kannattavaa toimintaa. Kalastajia kannustetaan vastuuseen ja tiedostamaan kalatalouden ongelmat. 29 3. 10. ITÄVALTA Itävallan kuulemiset pidettiin 18. ja 19. maaliskuuta 1999 Waidhofenissa (Waldviertel) ja Wienissä. Ilmapiiri oli hyvin rakentava. Komission pyrkimystä kuulla alan toimijoita pidettiin myönteisenä. Koska Itävalta ei ole rannikkovaltio, kuuleminen rajoittui lähinnä vesiviljelyyn, sisävesikalastukseen ja jalostusalaan. Rakennerahastojen uudistuksen suhteen kaikki vesiviljelyalan edustajat painottivat, että on joka tärkeää jatkaa nykyistä rakennepolitiikkaa. Se takaa vakaan toimintakehyksen, mahdollistaa keskipitkän ja pitkän aikavälin investointisuunnittelun ja kilpailukykyisen tuotannon. Tämä on tärkeää, kun otetaan huomioon yhteisön tuleva laajentuminen itään ja se, että Itävallan vesiviljelyalalla toimii lähinnä pieniä perheyrityksiä. Tässä yhteydessä tuotiin esille kysymys käytettyjen koneiden (lähinnä käsittely- ja kuljetuskoneet sekä altaiden rakentamisessa käytetyt kaivinkoneet, joita käytetään jossain määrin myös muilla aloilla) hankintakustannusten tukikelpoisuudesta. Vesiviljelyalan edustajat olivat huolissaan yhteisön tulevasta laajentumisesta itään ja Tšekistä, Unkarista, Puolasta ja Sloveniasta peräisin olevien halpojen vesiviljelytuotteiden tulosta Jäsenyyttä hakeneilla mailla on paljon yhteisön ja etenkin Itävallan markkinoille. edullisemmat tuotantoedellytykset (esimerkiksi pienet palkat, halvemmat tuotannontekijät, hygienia-, laatu- ja ympäristövaatimukset, jotka eivät vielä vastaa yhteisön vaatimuksia jne. ) Siksi pitkä siirtymäkausi ja hakijamaille sallitut poikkeukset olisivat hyvin haitallisia Itävallan vesiviljelylle. Hakijamaissa kaloille syötettyjen lääkeaineiden jäämät aiheuttaisivat erityisiä ongelmia. Tässä yhteydessä epäiltiin Tšekin terveysvalvonnan luotettavuutta ja mahdollisuutta vedota tuomioistuimeen, jos havaitaan väärinkäytöksiä. Mitä tulee karpin hintaeroon Itävallan ja hakijamaiden välillä, vesiviljelyalan edustajat painottivat tarvetta säilyttää karpin viitehinta. Keskusteltaessa rakennerahastoista annetun asetuksen tarkistuksesta ja sisävesikalastuksen tukikelpoisuudesta viranomaisten edustajat halusivat, että tämä mahdollisuus säilytetään ja aikoivat esittää asiasta virallisen pyynnön. Sen jälkeen kun Itävallan kalastustuotteiden markkinatilanne oli keskusteltiin seuraavista aiheista: koskeva asetus, huoli Itä-Euroopan maiden liittymisestä yhteisöön ja listeriaongelma. selostettu tarkasti, tuonti yhteisön ulkopuolelta, uusi markkinajärjestelyä joistakin maista (esimerkiksi Puolasta) tulevasta Eräs jalostusalan edustaja moitti, ettei tuonnista kanneta tullia eikä tässä yhteydessä tehdä riittäviä tarkastuksia (määrä ja laatu), vaikka niin tehdään EY:n viennille näihin maihin. Jalostusalan edustajat olivat Itä-Euroopan maiden liittymisestä lähes yhtä huolissaan kuin vesiviljelyalan edustajat. He painottivat, että siirtymäkausia on mahdollisuuksien mukaan vältettävä, jotta kilpailu ei vääristyisi. edustaja Itävallan viranomaisille Jalostusalan terveysviranomaiset soveltaisivat savulohituotteiden terveysvalvonnassa tiukempia rajoituksia kuin muut jäsenvaltiot, koska listeriakokeissa sovellettaisiin nollatoleranssia. Tämä rikkoisi yhteisön lainsäädäntöä. komissiolle, huomautti että ja 30 3. 11. PORTUGALI I Lissabon – 9. helmikuuta 1999 Kokoukseen osallistui Portugalin viranomaisten sekä kalatalousalan, vesiviljelyalan ja ympäristöjärjestöjen edustajia. Kokouksen ilmapiiri oli hyvin rakentava. Portugalin kalatalousalalta oli enemmän osallistujia kuin kuulemismenettelyn ensimmäisessä vaiheessa. Pääsy yhteisön kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Useimmat kokoukseen osallistuneista järjestöistä kannattivat nykyisiä 12 meripeninkulman vyöhykkeen rajoituksia. Kaksi järjestöä pyysi, että vyöhykkeitä laajennettaisiin 24 ja 50 meripeninkulmaan. – Osallistujat kokivat, että Pohjanmerelle pääsyn rajoitukset ovat epäoikeudenmukaisia ja syrjiviä. Jalostusalaa edustavat järjestöt kannattivat kaikkien pääsyrajoitusten poistamista vuodesta 2003 eteenpäin. – TAC- ja kiintiöjärjestelmä on arvokas mutta riittämätön. Jakoperusteita olisi muutettava nykytilanteen mukaisesti, koska yhteisö ei nykyisin ole sama kuin silloin, kun jakoperusteet vahvistettiin. – Suhteellista vakautta pidettiin yhteisen kalastuspolitiikan perustana. Vain yksi yhdistys kannatti tuottajakohtaisia siirrettäviä kiintiöitä. Kalavarojen hoito ja säilyttäminen – Kalavarojen hoito ja säilyttäminen edellyttävät vastuullista kalastusta, mutta kalastajien korvaukset eivät vastaa heille asetettuja vastuullisen kalastuksen vaatimuksia. Niitä voi asettaa vain, jos kauppakin on vastuullista. Samantyyppisistä rikkomuksista on rangaistava yhdenmukaisesti, muuten kohtelu koetaan hyvin epäoikeudenmukaiseksi. – Olisi tehtävä tutkimus ympäristöasioista ja etenkin saasteiden vaikutuksista kalavaroihin. – Monivuotisia ohjausohjelmia olisi valvottava tiukasti. Jäsenvaltioita, jotka eivät noudata ohjelmia, olisi rangaistava. Bruttovetoisuutta olisi pidettävä ainoana mittausperusteena, koska kilowatteja on hyvin hankala mitata käytännössä. Sosiaalisia näkökohtia ei pitäisi laiminlyödä. Tuottajaorganisaatioille olisi annettava enemmän vastuuta, kun ne osallistuvat kalavarojen hoitoon ja pyyntiponnistuksen säätelyyn. Tämä edellyttää pelkän rahallisen tuen lisäksi myös kaikkien toimijoiden tukea. – Kokoukseen osallistuneiden järjestöjen mukaan nykyiset poisheitettyjä määriä koskevat säännöt olisi kumottava. Kumoamisesta olisi enemmän hyötyä kuin haittaa. – Pyyntiponnistuksen käsitettä ei pitäisi soveltaa teknisesti sardiinin pakastusaluksiin. – Kalastuksen valvonta vaatii resursseja ollakseen tehokasta. 31 Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset – Kalastus olisi sisällytettävä yleisiin kauppa- ja yhteistyösopimuksiin. Jotkut järjestöt olivat sitä mieltä, että yhteisyrityssopimuksilla ei ole mitään arvoa. Muiden yhteisön ulkopuolisten maiden kanssa olisi pyrittävä tekemään uudet kalastussopimukset, joissa niille sallittaisiin kalavarojen käyttö. Nykyisiä sopimuksia olisi vahvistettava. Kalastustuotteiden markkinat – Markkinoilta vetämiseen liittyvän järjestelmän käyttöä olisi järkiperäistettävä. Välittäjät hallitsevat markkinoita. toimenpiteitä. ehkäisemiseksi Terveysvalvontaa olisi tehostettava ja tuotemerkintävaatimukset olisi tehtävä niin tiukoiksi ja kattaviksi kuin mahdollista. toteutettava olisi Sen Tuki ja rakenteet – Sardiiniteollisuuden edustajat kaipasivat varastointiin toimenpiteisiin. ja marokkolaisten tukea sardiinisäilykkeiden sopimusjärjestelmän perustamiseen, rajoittaviin vapaata tuontia – Laivanvarustajat ja että laivanrakennusteollisuus ymmärtäneet pyyntikapasiteetin ja pyyntiponnistuksen käsitteitä. Laivanvarustajien organisaatiot katsoivat, laivaston uudistamisella varmistetaan teollisuudenalan tulevaisuus, ja turvallisuusvaatimukset. Ne olivat tuotteiden laatu sekä kalastusalusten terveys- huolissaan siitä, että uusi asetus voisi vaarantaa Portugalin laivanrakennusteollisuuden tulevaisuuden, koska siinä ei ole yhtä kattavia laivaston tukitoimenpiteitä kuin asetuksessa (EY) N:o 3699/93. täysin olleet eivät Tutkimus – Tutkijoiden kansainvälistä yhteistyötä ja vaihtoa olisi kehitettävä ja edistettävä. Tutkimusten pitäisi olla avoimempia. Teollisuuden ja tutkijoiden välistä luottamusta olisi parannettava. Vesiviljelyllä voi olla tärkeä asema tulevaisuudessa eikä sitä kannata vähätellä. II Ponta Delgada – Azorit – 23. helmikuuta 1999 Kokoukseen osallistui Portugalin viranomaisia ympäristöjärjestöjen edustajia. ja kalastus- ja vesiviljelyalan sekä Kokouksessa oli rakentava ilmapiiri ja siellä käytiin pitkä keskustelu, johon osallistuneet olivat huolissaan yhteisen kalastuspolitiikan kehityksestä. Aiheita olivat ulkomaisten laivastojen pääsy yksinomaiselle talousvyöhykkeelle, saariston tärkeimpien kalakantojen (tonnikala ja miekkakala) hoito, laivaston ja satamalaitteiden nykyaikaistamiseen tarvittava tuki, kalastustoiminnan tutkimus ja seuranta jne. Lisäksi korostettiin Azorien erityisoloja syrjäisenä alueena ja POSEIMA-ohjelman merkitystä. Ohjelmaa pidettiin ratkaisevan tärkeänä alueelle. Pääsy yhteisön kalavesille sekä kalavarojen saatavuus, hoito ja säilyttäminen – Kokoukseen osallistuneet toivoivat, että nykyisiä pääsyrajoituksia 12 meripeninkulman vyöhykkeelle jatkettaisiin. 32 – Laivanvarustajien ja muiden järjestöjen edustajat toivoivat, että Azorien lainkäyttöalueeseen kuuluva merialue muutettaisiin Azorien suoja-alueeksi. – Lisäksi järjestöt vaativat, että urheilukalastusta olisi säänneltävä asianmukaisesti. Kalastustuotteiden markkinat – Terveysvalvontaa olisi tiukennettava. – Tuottajaorganisaatioiden ja teollisuuden edustajat katsoivat, että olisi perustettava sopimusjärjestelmä yhteisön tuella, koska paikallisia ostajia on liian vähän. Tuki ja rakenteet – Laivanvarustajien yhdistysten edustajat olivat sitä mieltä, että rannikkokalastuslaivaston (yli 700 alusta) nykyaikaistaminen on ratkaisevaa alan tulevaisuuden turvaamiseksi. He jotka katsoivat, että tonnikalalaivasto olisi korvattava nykyaikaisemmilla aluksilla, täyttävät terveys- ja turvallisuusvaatimukset. – Heidän mielestään nuorten kalastajien koulutusta olisi tuettava. Tutkimus – Jotkut tutkijat olivat huolissaan siitä, että tutkimushankkeet lopetetaan. He uskoivat, että jota vaaditaan oikean käsityksen olisi hyvin vaikeaa saada varoja perustutkimukseen, luomiseksi merten kalavaroista ja niiden tasapainoisesta kehityksestä. Seuranta – Kaikki olivat järjestöt yksinomaisella että talousvyöhykkeellä ja saariston satamissa olisi järjestettävä asianmukaisesti ja että sitä olisi kehitettävä. Tämä koskee myös yksinomaisen talousvyöhykkeen pilaantumista, jota muun muassa alueen kautta kulkevat öljytankkerit aiheuttavat. sitä mieltä, kalastuksen seuranta III Funchal – Madeira – 25. helmikuuta 1999 Kokoukseen osallistui Portugalin viranomaisia ympäristöjärjestöjen edustajia. ja kalastus- ja vesiviljelyalan sekä aiheet säilyttäminen, Tärkeimmät kalastussopimukset ja yhteisyritykset/yritysten yhteenliittymät, yhteinen markkinajärjestely, POSEIMA ja rakennepolitiikka. kalavarojen kalavesille, pääsy olivat hoito ja Pääsy yhteisön kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Teollisuuden ja muiden organisaatioiden edustajat 12 meripeninkulman rajoitusjärjestelmää jatkettaisiin ja, jos mahdollista, laajennettaisiin 50 meripeninkulmaan ja että siitä tehtäisiin etuuskohtelun alainen kalastusvyöhyke. toivoivat, nykyistä että – He vaativat myös, että urheilukalastusta säänneltäisiin asianmukaisesti ja että sitä kohdeltaisiin matkailuun liittyvänä liiketoimintana. 33 Kalavarojen hoito ja säilyttäminen – Saaliiden poisheittämistä olisi vältettävä ja ne olisi tuotava maihin valmistettavaksi kalajauhoksi. – Laivanvarustajien edustajat toivoivat, että tonnikalan kalastus kiellettäisiin Välimerellä lisääntymiskautena. Kalastussopimukset – Järjestöt olivat sitä mieltä, että kalastussopimuksia koskeva politiikka on hyvin tärkeä. Useimmat laivanvarustajat kannattivat yhteisyrityksiä mieluiten AKT-maiden kanssa. Ne ovat keino auttaa teollisuutta selviytymään vaikeasta tilanteesta turvaamalla toimitukset ja kalastajien työpaikat. Kalastustuotteiden markkinat – Säilyke- ja jalostusalan edustajien mielestä suurin ongelma on raaka-aineiden saannin vaikeus. He pyysivät komissiota harkitsemaan, voitaisiinko tonnikalan tuonti yhteisön ulkopuolisista maista sallia poikkeuksellisesti POSEIMA-ohjelman nojalla, jos sitä ei ole saatavilla Madeirassa ja EU:n markkinoilla. Tuki ja rakenteet – Kun kyse ei ole rehukalastuslaivastosta, nykyaikaistamistuki on laivanvarustajien edustajien mielestä välttämätön, samoin kuin tuki sellaisiin laitteisiin, joilla varmistetaan saaliiden säilyvyys aluksessa (jäähdytys- ja pakastusjärjestelmät). – Heidän mukaansa vanhat alukset on korvattava uusilla. Tätä ei kuitenkaan voida hyväksyä, jos seurauksena on bruttovetoisuuden vähentäminen, sillä tällöin aluksen työntekijöitä joudutaan vähentämään. Madeirassa tonnikalan vapapyydysalusten kannattavuus riippuu paljolti kalastajien määrästä. – Järjestöjen mielestä voitaisiin myöntää tukea myös ammatilliseen koulutukseen varsinkin nuorille kalastajille. Seuranta – Järjestöjen mielestä on tärkeää, että kalastuksen seuranta Madeiran yksinomaisella talousvyöhykkeellä järjestetään ja että sitä kehitetään asianmukaisesti. Tämä voitaisiin toteuttaa asianmukaisilla välineillä ja laitteilla, joihin tarvittaisiin rahoitustukea. 3. 12. SUOMI Kokous pidettiin Helsingissä 7. toukokuuta 1999. Kokouksessa oli kaikkien kalatalouden toimijoiden edustajia, aktiivisesti korostivat maantieteelliseltä (Itämeren erityisolot) että yleensä operationaaliselta kannalta. kalatalousalan keskusteluun Suomen jotka osallistuivat hyvin sekä erityisoloja ja Vesiviljelyalan edustajat ja tukkumyyjät olivat pettyneitä, koska yhteisen kalastuspolitiikan vetäjien ja päättäjien koettiin laiminlyövän vesiviljelyalaa. Heidän mielestään kalakaupalla ja 34 vesiviljelyllä asema kalastustoiminnalla. He vaativat yhteisöltä myönteisempää suhtautumista vesiviljelyyn. kalastuspolitiikassa yhteisessä tärkeä tulisi yhtä olla kuin Seuraavassa esitetään kokouksen tärkeimmät aiheet ja ehdotukset. Kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Suomenlahdella kuteva lohi olisi jätettävä yhteisen kalastuspolitiikan kiintiöjärjestelmän ulkopuolelle. – Suomen Itämeren lohikiintiötä olisi kasvatettava. – Monivuotiset ohjausohjelmat ovat hyvin jäykkiä eikä niissä oteta huomioon Suomenlahden ja Pohjanlahden erityisoloja. Ohjausohjelmien pitäisi olla joustavampia ja mahdollistaa uusien alusten käyttöönotto. – Poisheitettyjen saaliiden ongelma olisi ratkaistava alueellisesti. – Hylkeiden ja merilintujen kalastajille ja kalankasvattajille aiheuttamiin vahinkoihin on puututtava kiireesti. Vahingoille on laadittava korvaussuunnitelma. Kansainvälinen yhteistyö – Osallistujat toivoivat, että Venäjän kanssa tehdään sopimus, joka lisää Suomen kalastajien pyyntimahdollisuuksia. Kaikkien jäsenvaltioiden olisi voitava hyötyä kansainvälisistä sopimuksista. Vesiviljely – Norjalaisen lohen ja kirjolohen polkumyynti on aiheuttanut vakavia ongelmia. Yhteisön lieviä. Tilanne uhkaa Suomen vesiviljelyalan tähän mennessä olleet reaktiot ovat kilpailukykyä. Markkinat – Suomessa on tuskin lainkaan tuottajaorganisaatioita. Yhteisen markkinajärjestelyn olisi tuettava myös osuuskuntia, joka on yleisin Suomessa käytetty yritysmuoto. Järkiperäistäminen ja tukitoimenpiteet – Rakennepolitiikassa on otettava huomioon myös taloudelliset kriisitilanteet, kuten Venäjän äskettäiset tapahtumat, joilla oli voimakas kielteinen vaikutus Suomen kalatalousalaan. – Tarvitaan toimenpiteitä, joilla houkutellaan nuoria kalastajia alalle. – Rakennetukea on myönnettävä pyyntioikeuksien ja -välineiden ostoon, tiedotukseen ja koulutukseen, investointeihin vesiviljelyalan ympäristövaatimusten täyttämiseksi jne. Muut asiat – Kokouksessa korostettiin virkistyskalastuksen ja kalastusmatkailun merkitystä Suomelle. – Tutkimustyössä olisi keskityttävä hylkeiden aiheuttamiin vahinkoihin. 35 – Tarvitaan laajoja kampanjoita, joilla edistetään kalankulutusta. 3. 13. RUOTSI Kokous pidettiin Göteborgissa 4. toukokuuta 1999. Jotkut järjestöt suhtautuivat yleisesti ottaen myönteisesti kuulemismenettelyyn samoin kuin markkinointipolitiikkaan. Muut olivat sen sijaan kriittisiä ja suhtautuivat epäilevästi kuulemismenettelyyn. Ne kannattivat kansallisia ratkaisuja ja lähestymistapoja yhteisen kalastuspolitiikan ongelmiin. Jalostusalan edustajat esittivät vanhan toivomuksen, että EY takaisi raaka-aineiden saannin. Eri aiheista esitettiin seuraavat näkökohdat. Pääsy kalavesille sekä kalavarojen saatavuus, säilyttäminen ja hoito – Nykyisen 6/12 meripeninkulman vyöhykkeen säilyttämistä kannatettiin. – Osallistujat kannattivat yhteistyössä paikallisyhteisöjen kanssa. paikallisia hoitosuunnitelmia ja kalastuksen kehittämistä – Korostettiin, komission erityisoloihin ja hoitomalleihin. että on perehdyttävä paremmin kansallisiin/alueellisiin – Osallistujat kannattivat hajautetumpaa ja joustavampaa yhteistä kalastuspolitiikkaa, jonka avulla pystytään reagoimaan nopeasti paikallisiin ongelmiin ja erityisoloihin. – Osallistujat kannattivat teknisten toimenpiteiden ja valikoivien pyyntivälineiden parantamista. Kansainvälinen yhteistyö – yhteisön ulkopuolisissa maissa harjoitettavan paikallisen rannikkokalastuksen tarpeet olisi otettava huomioon neuvoteltaessa kahdenvälisistä kalastussopimuksista. – Kokouksessa painotettiin, että kansainvälisille sopimuksille varattuja määrärahoja on tarpeen siirtää muihin yhteisen kalastuspolitiikan mukaisiin yhteisön toimiin. Markkinat – Osa osallistujista kannatti yhteistä markkinajärjestelyä koskevaa ehdotusta, mutta muut joka tuottajaorganisaatioilla on arvostelivat sitä ankarasti. He eivät pitäneet asemasta, komission ehdotuksessa. He korostivat, että Ruotsin lähestymistapa on kokonaan erilainen ja että komission ehdotuksessa otetaan huomioon vain harvojen jäsenvaltioiden näkemykset. – Jotkut osallistujat painottivat, että on mahdotonta taata samanaikaisesti vapaat markkinat ja kalastajien turvallisuus, kun otetaan huomioon kansainvälisen toimintaympäristön asettamat rajoitteet (WTO). – Erään kansalaisjärjestön edustaja oli kuluttajansuojaa koskeviin säännöksiin. tyytyväinen komission ehdotuksessa oleviin 36 Järkiperäistäminen ja tukitoimenpiteet – Troolarit olisi sisällytettävä tukijärjestelmiin nostamalla rajaa 12 metristä 15 metriin. Eri rakenneohjelmat olisi koordinoitava paremmin. – Osallistujat korostivat PESCAn tyyppisten ohjelmien hyödyllisyyttä. Joidenkin Pohjois- Ruotsin syrjäisten alueiden on vaikea saada tukea, koska alueella on pieniä hajanaisia yhteisöjä. Muut asiat – Olisi kevennettävä kalastajien tiedonkeruutaakkaa ja vältettävä rajoittamasta tutkimusapurahoja. 3. 14. YHDISTYNYT KUNINGASKUNTA Yhdistyneessä kuningaskunnassa pidettiin neljä kokousta. Kuulemismenettelyn ensimmäiseen vaiheeseen kuningaskunnan hyvin organisaatioita. paljon Yhdistyneen (kyselytutkimus) osallistui Komissio sai kyselyyn täydelliset vastaukset 49 järjestöltä ja yhdistykseltä, jotka edustivat Yhdistyneen kuningaskunnan kalatalouden kaikkia toimijoita. Vastauksiin sisältyi myös omaperäisiä ja yksityiskohtaisia ehdotuksia etenkin kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevista asioista. Esimerkiksi keskustelu yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamisesta/hajauttamisesta sai alkunsa Yhdistyneestä kuningaskunnasta tulleista ehdotuksista. Koska kyselylomakkeeseen annettiin kattavat ja yksityiskohtaiset vastaukset, oli luonnollista, etteivät Yhdistyneen kuningaskunnan alueellisissa kokouksissa käydyt keskustelut olleet yhtä perusteellisia kuin niissä jäsenvaltioissa, joista oli vähemmän osallistujia kuulemismenettelyn kirjallisessa vaiheessa. Keskustelu oli kuitenkin hyvin vilkasta ja rakentavaa. Yhdistyneen kuningaskunnan kokousten tärkeimpiä keskustelunaiheita olivat pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus, kalavarojen säilyttämis- ja hoitotoimenpiteet sekä yhteisen kalastuspolitiikan alueellistaminen tai hajauttaminen. Yleensä Yhdistyneen kuningaskunnan järjestöt vastustivat pääsyrajoitusten lieventämistä 6/12 meripeninkulman vyöhykkeellä, Pohjanmerellä ja Shetlannin suoja-alueella. Maan suurin kalastajajärjestöjen liitto kuitenkin kannattaa Shetlannin suoja-alueen poistamista. Alueellistettua/hajautettua yhteistä kalastuspolitiikkaa tuettiin laajalti. Seuraavassa on yhteenveto kokouksessa esitetyistä tärkeimmistä huomioista. I Aberdeen – 7. lokakuuta 1998 (Itä- ja Pohjois-Skotlanti) Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Osallistujat toivat esille oikeudellisia asioita, jotka liittyvät pääsyyn 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle, Pohjanmerelle ja Shetlannin suoja-alueelle vuoden 2002 jälkeen. Alan 37 toimijat olivat huolissaan siitä, että uudet tulokkaat pääsevät aluevesille ja Pohjanmerelle, jolloin suhteellinen vakaus voi muuttua. Kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Kokouksessa käytiin pitkä keskustelu poisheitetyistä määristä ja Norjan järjestelmän hyvistä puolista. – Lisäksi keskusteltiin hyljekannan voimakkaan kasvun vaikutuksista kalastukseen. – Osallistujat esittivät seuraavia toivomuksia. • Keisarihummerikiintiötä olisi lisättävä Skotlannissa. • Monivuotisten ohjausohjelmien nykyisiä vaatimuksia olisi tarkistettava (kannatettiin järjestelmää, joka mahdollistaisi rakennerahastojen tuen niille laivaston osille, jotka tavoitteensa, vaikka yleiset kansalliset vaatimukset eivät ovat täyttyisikään). täyttäneet omat – Lisäksi vaadittiin tukea kalavarojen hoitoon vyöhykkeillä tai alueilla. Muut asiat – Vesiviljelyn suhteen osallistujat viittasivat kirjallisiin vastauksiinsa. – Osallistujat toivoivat rakenneohjelmien yksinkertaistamista. – Kokouksessa käsiteltiin myös Norjan kanssa tehdyn sopimuksen toimintaan liittyviä asioita. – Osallistujat olivat tyytyväisiä komission selityksiin vesillepääsyä ja kalavarojen saatavuutta koskevasta oikeudellisesta tilanteesta vuoden 2002 jälkeen. II Glasgow – 9. lokakuuta 1998 (Länsi-Skotlanti) Seuraavassa esitetään yhteenveto Glasgow’n kokouksen pääaiheista. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle: Vyöhykkeen laajentamista toivottiin. Osallistujat vaativat pysyvän järjestelmän perustamista ja historiallisten oikeuksien tarkistamista 6/12 meripeninkulman vyöhykkeellä. – Lisäksi keskusteltiin suhteellisen vakauden vuoden 2002 jälkeen. Kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Kalavarojen hoidon toivottiin muuttuvan joustavammaksi (reaaliaikainen/lyhytaikainen kalastuskielto) ja yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamista kannatettiin voimakkaasti. – Ehdotettiin turvautumista rakennerahastoihin, kun MOO:n tavoitteisiin ei päästä (monivuotiset ohjausohjelmat voitaisiin jakaa alueellisiin osiin; näin ne kansallisen laivaston osat, jotka eivät pääse tavoitteisiin, eivät voisi vahingoittaa muiden laivaston osien etuja). 38 – Joidenkin ympäristöryhmien ja elinympäristödirektiivin sisällyttämistä yhteiseen kalastuspolitiikkaan. Lisäksi olisi tutkittava, mitä mahdollisuuksia komission rannikkoalueiden yhtenäisen suunnittelun esittelyohjelma (ICZM) tarjoaa yhteiselle kalastuspolitiikalle. OSPAR-yleissopimuksen edustajat vaativat Muut asiat – Osallistujat moittivat, että sakkoja määrätään epäjohdonmukaisin perustein kaikkialla Euroopan yhteisössä. – Kokouksessa vaadittiin satelliittivalvontajärjestelmän nykyaikaistamiseksi. myös (VMS) rakennerahastojen toteuttamiseksi ja tukea alusten rannikkolaivaston – Lisäksi korostettiin kalastajien kykyä osallistua tutkimustyöhön. III Lontoo – 13. lokakuuta 1998 (Englanti ja Wales) Monet osallistujat arvostelivat yhteistä kalastuspolitiikkaa ja komissiota avoimuuden puutteesta. Jotkut väittivät, että toisin kuin komissio esittää, koko yhteinen kalastuspolitiikka ”ajetaan alas” vuonna 2002, suhteellinen vakaus mukaan luettuna. Kokouksessa kyseltiin myös, miten paljon painoa komissio asettaa alan toimijoiden esittämille ajatuksille. Seuraavassa on yhteenveto Lontoossa käsitellyistä aiheista. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle: kalastajien ongelmiin vaadittiin ratkaisuja nyt eikä vasta vuonna 2002. Ratkaisuna olisi 12 meripeninkulman rajan laajentaminen tai nykyisen poikkeusmenettelyn muuttaminen pysyväksi järjestelmäksi. – Shetlannin suoja-alueen tulevaisuus: Suoja-alueella ei ole biologisia perusteita ja se olisi poistettava. – Pääsy Pohjanmerelle ja poisheitettyjen määrien ongelma, joka seuraisi vapaasta pääsystä alueelle. Osallistujat vastustivat uusien tulokkaiden päästämistä Pohjanmerelle. Kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Osallistujat arvostelivat TAC- ja kiintiöjärjestelmää (esimerkiksi liian pienet vähimmäiskoot) – Nykyisiä kalavesien pääsyrajoituksia ja yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamista/hajauttamista kannatettiin voimakkaasti. – Monivuotisten ohjausohjelmien nykyisiin periaatteisiin ja menetelmiin vaadittiin muutoksia (nykyisten ohjausohjelmien käsitteiden, perustan ja lukujen tarkistus). Lisäksi ehdotettiin, että kalastajille maksetaan kannustinpalkkioita, lailliset vaatimukset täyttäviä välineitä. jos he käyttävät 39 Muut asiat – Kokouksessa korostettiin, että Euroopan yhteisössä ei ole tasapuolisia edellytyksiä panna säännöksiä täytäntöön ja että komission olisi edistettävä yhdenmukaistamista. – Osallistujat painottivat EY:n sopimusten kielteisiä vaikutuksia paikallisväestöön. Jotkut heistä olivat myös huolissaan siitä, että jos EY:n ja Marokon välistä sopimusta ei uudisteta, tämä johtaa espanjalaisten alusten lisääntymiseen yhteisön vesillä. – Yhteistä ylisääntelystä terveysvaatimusten puutteellisesta soveltamisesta ja täytäntöönpanosta koko yhteisössä. arvosteltiin myös markkinoiden kalastuspolitiikkaa ja IV Belfast – 16. lokakuuta 1998 (Pohjois-Irlanti) Belfastin kokouksessa keskityttiin Pohjois-Irlannin kalatalousalan paikallisiin/alueellisiin ongelmiin ja hajautettuun alue- /paikallishallintoon. Osallistujat epäilivät, ettei komissio pane painoa kalastajien kuulemiselle ja mielipiteille. Seuraavassa on yhteenveto tärkeimmistä näkemyksistä. Pääsy kalavesille ja kalavarojen saatavuus – Haagin suosituksilla on tuhoisat seuraukset paikalliselle elinkeinotoiminnalle ja ne olisi kumottava. Osallistujat moittivat avoimuuden puutetta Haagin suositusten hyväksymisessä ja tulkinnassa. – Lisäksi esitettiin seuraavat vaatimukset: vesillepääsyn rajoitusten jatkaminen, väliaikaisten toimenpiteiden lopettaminen Douglasin suoja-alueella, lupa pyytää koljaa Irlanninmerellä, koska kannan tilanne on hyvä, Shetlannin suoja-alueen poistaminen jne. Kalavarojen säilyttäminen ja hoito – Yhteisön päätöksentekoprosessi koettiin liian etäiseksi kalastajille. Hallinnon alueellistamista kannatettiin. – Yhteinen kalastuspolitiikka tilanteisiin paikallisella/alueellisella tasolla, koska kalavarojen hoito on keskitetty. Kun kalakannan tilanne on hyvä, kalastajien olisi annettava pyytää (esimerkiksi silakkaa ja koljaa Douglasin suoja-alueella ja Irlanninmerellä). reagoidakseen nopeasti jäykkä liian on – Komissiolle annetut tutkimuslausunnot ovat usein puutteellisia, koska kalastajien mielipiteitä ei oteta huomioon. – Säännösten täytäntöönpanon edellytykset eivät ole tasapuoliset kaikkialla EY:ssä. – Monivuotisissa ohjausohjelmissa on monia puutteita (epärealistiset tavoitteet, tekniikan ei oteta huomioon ikää, ei oteta huomioon, tasauksissa vaivihkaista kehitystä byrokraattinen lähestymistapa). – Merelläolopäivien rajoitukset eivät ole käytännöllisiä ja niistä olisi luovuttava. 40 LIITE I LYHENTEET CFP ITQ MOO KOR Yhteinen kalastuspolitiikka Tuottajakohtainen siirrettävä kiintiö Monivuotinen ohjausohjelma Kalatalouden ohjauksen rahoitusväline GFCM Välimeren yleinen kalastusneuvosto VMS WTO Alusten satelliittivalvontajärjestelmä Maailman kauppajärjestö ICCAT Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio POSEIMA Madeiran ja Azorien syrjäiseen sijaintiin ja saariasemaan perustuva, vaihtoehtoisia toimenpiteitä sisältävä ohjelma 41 LIITE II KYSELYLOMAKE Johdanto Yhteisön kalastus- ja vesiviljelyjärjestelmän perustamisesta 20 päivänä joulukuuta 1992 annetun asetuksen (ETY) N:o 3760/92 14 artiklan 2 kohdassa säädetään, että komissio esittää joulukuuta 2001 kertomuksen Euroopan parlamentille ja neuvostolle viimeistään 31. kalastusalan tilanteesta Euroopan unionissa ja mainitun asetuksen täytäntöönpanosta. Tämän kertomuksen perusteella neuvosto päättää joulukuuta 2002 tarvittavista mukautuksista, erityisesti 7 artiklan osalta ("Shetland box") ja antaa säännökset 6 artiklan yksityiskohtaisten sääntöjen mahdollisesta muuttamisesta (6 tai 12 meripeninkulman raja). ennen 31. Komissio katsoo, että on tärkeää aloittaa jo nyt vuonna 2002 päättyvän määräajan johdosta yhteiseen kalastuspolitiikkaan (jäljempänä YKP) tehtävien mukautusten pohtiminen. Nämä toimet eivät kuitenkaan rajoitu yksinomaan suoraan asetuksessa (ETY) N:o 3760/92 mainittujen kysymysten tarkasteluun, vaan komissio toivoo vuoden 2002 määräajan kirvoittavan laajempaa pohdintaa yhteisen kalastuspolitiikan eri osa-alueisiin tehtävistä parannuksista sen antamien haasteiden kohtaamiseksi. Vuoden 2002 jälkeistä YKP:aa koskeva pohdinta ei vaikuta jo käynnissä oleviin uudistuksiin, joista eräät ovat tiukasti sidoksissa kalastukseen, erityisesti markkinoiden (komission kalastustuotteiden markkinoiden tiedonanto tulevaisuudesta Euroopan unionissa) ja valvonnan alalla (komission tiedonanto neuvostolle ja Euroopan parlamentille valvonnan kehittymisestä yhteisessä kalastuspolitiikassa), ja toiset kaikkiin yhteisön politiikkoihin (rakennerahastojen uudistus - Agenda 2000). ja Euroopan parlamentille neuvostolle On avattava avoin ja rakentava keskustelu kaikkien Euroopan unionin kalastusalan kaikissa vaiheissa ja kaikilla tasoilla toimivien ihmisten välille. Kaikkien kalastusalan toimijoiden mukaan ottaminen on avaintekijä menettelyssä, jota komissio aikoo noudattaa. Liitteenä oleva kyselylomake on ensimmäinen vaihe vuoden 2002 jälkeistä YKP:aa koskevassa pohdinnassa. Sen tarkoituksena on antaa ilmaista näkemyksenne YKP:n eri osista olematta kuitenkaan mikään kansanäänestys. Komissio saa kyselylomakkeen vastausten perusteella tietoa kalastusalan toimijoiden ja muiden kyselyyn vastanneiden osapuolten tärkeimmistä toiveista ja suurimmista huolenaiheista, joita vuonna 2002 tehtävissä muutoksissa on harkittava. teille mahdollisuus Tämän ensimmäisen analyysin jälkeen kyselyyn vastanneilla osapuolilla on vielä mahdollisuus syventää vuoden 2002 jälkeistä YKP:aa koskevaa keskustelua kokouksissa, joita komissio järjestää kaikissa jäsenvaltioissa syyskuusta 1998 alkaen, ennen kuin se esittää ehdotuksensa neuvostolle ja Euroopan parlamentille. Kaikkiin esitettyihin kysymyksiin ei ole välttämätöntä vastata. Ilmoittakaa vastauksessanne järjestönne nimi ja alkuperämaa. 42 Vastaukset on lähetettävä ennen huhtikuun 15. päivää 1998 seuraavaan osoitteeseen: Euroopan komissio Kalastuksen pääosasto (PO XIV-1) Rue de la Loi 200/Wetstraat 200 B-1049 Bruxelles/Brussel 43 KYSELYLOMAKE 1. Yhteisen kalastuspolitiikan yleinen arviointi 1. 1 Oletteko yleisesti sitä mieltä, että yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet on saavutettu? 1. 2 Mitkä yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet olisivat mielestänne ensisijaisia vuoden 2002 jälkeen? 2. Pääsy vesille ja yhteisön kalavarojen käyttö 2. 1 Tällä hetkellä 6 tai 12 meripeninkulman rajan sisäpuoliset vedet (rannikkojäsenvaltion aluevedet) on periaatteessa varattu rannikkojäsenvaltion kalastajille. Jollei neuvosto ennen 31. joulukuuta 2002 toisin päätä, tämä YKP:n periaate poistuisi. Pitäisikö tämä YKP:n periaate säilyttää ja mistä syistä? Jos vastaatte kielteisesti, millä perustelette sen lakkauttamista? 2. 2 Vuoden 1985 ja 1994 liittymisasiakirjoissa määrätään siirtymäjärjestelyistä uusien osalta. Tämä vesille (Pohjanmeri) yhteisön jäsenvaltioiden siirtymäkauden järjestely päättyy 31. joulukuuta 2002. pääsyn eräille Millaisella järjestelyllä mielestänne vesille pääsyä olisi säänneltävä tästä päivämäärästä alkaen? 2. 3 Niin kutsutun "Shetland boxin" alueella vesillepääsyä rajoitetaan lisenssijärjestelmällä. Tämän järjestelmän tarkoituksena on suojella lajeja, joilla on erityistä merkitystä tällä seudulla ja jotka ovat biologisesti herkkiä niiden runsaan hyödyntämisen vuoksi. Onko tällä järjestelmällä mielestänne saavutettu sen tavoitteet? Pitäisikö tätä järjestelmää jatkaa 31. joulukuuta 2002 jälkeen? 2. 4 TAC-järjestelmä (suurimmat sallitut saaliit) suunniteltiin kalakantojen pyynnin määrän rajoittamiseksi. Onko kyseinen tavoite mielestänne saavutettu? Mitä muita keinoja voitaisiin ottaa käyttöön? 2. 5 Neuvosto jakaa nykyisin kiintiöt jotka jakavat ne tämän jälkeen jäsenvaltioille, kalastajien tai kalastusjärjestöjen kesken. Joskus on ehdotettu kiintiöiden myöntämistä jotka voisivat sen jälkeen suoraan joko kalastusjärjestöille tai kalastajille itselleen, vaihtaa niitä keskenään (ITQ-järjestelmä eli tuottajakohtaisten siirrettävien kiintiöiden järjestelmä). Katsotteko, että ITQ-järjestelmä olisi edullisempi nykyiseen kiintiöjärjestelmään verrattuna? Mitkä olisivat sen täytäntöönpanoon liittyvät suurimmat vaikeudet? Jos kyseinen ITQ- järjestelmä otettaisiin käyttöön, kenen olisi mielestänne valvottava kiintiöiden siirtoa ja käyttöä? 2. 6 Jäsenvaltioiden välisessä kalastuskiintiöiden jakamisessa on noudatettava suhteellisen säilytetään kullekin vakauden periaatetta, jonka mukaisesti jakamisessa tässä 44 jäsenvaltiolle kiinteä prosenttiosuus. Jäsenvaltiot voivat vaihtaa kiintiöitä keskenään omalla vastuullaan. Katsotteko, että tämä periaate takaa kalavarojen tasa-arvoisen jakautumisen ja vastaa kalastusalan tarpeita? Millä perustein kannatatte tai vastustatte tätä periaatetta? 2. 7 Olisiko kiintiöiden jakokaaviota syytä tarkistaa? Miten? 3. Kalavarojen hoito ja säilyttäminen 3. 1 Petosten välttämiseksi nykyisillä teknisillä toimenpiteillä velvoitetaan kalastajat heittämään pois kalat, joita ei ole sallittua pyytää ja pitää kalastusaluksilla. Katsotteko, että pois heitettyjä määriä koskevat yhteisön säännöt olisi pidettävä voimassa? heitettyjen määrien vaihtoehtoja parannuksia ehdotatte pois tai Millaisia rajoittamiseksi? 3. 2 Varovaisen lähestymistavan periaate edellyttää kalastustoiminnasta pidättäytymistä ellei voida osoittaa, että kyseinen toiminta ei vahingoita ympäristöä. Olisiko kalavarojen hoitoa ohjattava varovaisen lähestymistavan periaatteella? Millä perustein kannatatte tai vastustatte tätä? 3. 3 Yksi pyynnin määrän rajoittamiskeinoista on hallita pyyntiponnistusta, joka voidaan määritellä kahden tekijän avulla: ilmaistuna tonneina ja kilowatteina, ja sen kalastustoiminta, kalastusalueella vietettyinä päivinä ilmaistuna. läntistä pituutta Tätä järjestelmää sovelletaan läntisillä vesillä (linjan 4° 00' länsipuolella) ja Itämerellä. Monivuotiset ohjausohjelmat (MOO) ovat myös yksi keino pyyntiponnistusten mukauttamiseksi käytettävissä oleviin varoihin. laivaston kapasiteetti, Katsotteko, että olemassa olevin keinoin edistetään tehokkaasti pyyntimäärien rajoittamista? Millaisia parannuksia tai vaihtoehtoja ehdotatte? 3. 4 Monivuotisissa ohjausohjelmissa (MOO) vahvistetaan laivaston kapasiteetin ja pyyntiponnistuksen enimmäismäärät liikakapasiteettiongelman pienentämiseksi. Soveltuuko kyseinen järjestelmä mielestänne tavoiteltuihin päämääriin? Miten haluaisitte mahdollisesti parantaa sitä? 3. 5 Kalavaroihin kohdistuvat haitalliset ympäristövaikutukset ovat usein seurausta ihmisten tai toiminnasta, toimet voivat vahingoittaa meriliikenteestä. Myös meriekosysteemejä (pois heitetyt saaliit, kadonneet tai hylätyt pyydykset, muiden kuin kohdelajien pyynti, tuhoa aiheuttavat kalastuskäytännöt). tietyt kalastukseen liittyvät esimerkiksi maataloudesta, kaivosteollisuudesta öljy- ja Oletteko sitä mieltä, otetaan ympäristönäkökohdat riittävällä tavalla huomioon? Jos ette, millaisia parannuksia ehdotatte? kalastuspolitiikassa tämänhetkisessä yhteisessä että 45 4. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset 4. 1 Kalastussopimusten avulla on mahdollista säilyttää yhteisön alusten perinteinen kalastustoiminta. Euroopan unionilla on nykyisin kalastussopimuksia Afrikan, Intian valtameren, Pohjois-Atlantin ja Itämeren maiden sekä Argentiinan kanssa. Pidättekö nykyistä kalastussopimusjärjestelmää tyydyttävänä? Millaisia muutoksia haluaisitte tehdä siihen? 4. 2 Eräissä kalastussopimuksissa (esimerkiksi Argentiinan tai Grönlannin kanssa tehdyissä) määrätään yhteisön toimijoiden ja sopimuspuolena olevan maan toimijoiden välisten yhteisyritysten ja tilapäisten yhteisyritysten perustamisesta. Ovatko kyseiset sopimukset mielestänne tehokkaita ja olisiko niitä näin ollen kehitettävä pidemmälle? Millaisia parannuksia niihin voitaisiin mahdollisesti tehdä? Kannatatteko sopimusten mukaisen yhteistyön laajentamista kaikkia kalastustuotteita 4. 3 (kumppanuussuhteiden kehittäminen yhteisön koskien yritysten ja kolmansien maiden yritysten välillä)? 4. 4 Alueellisilla kalastusjärjestöillä on yhä tärkeämpi tehtävä kalastusalan kansainvälisissä suhteissa. Ne ovat esimerkiksi vastuussa hajallaan olevien kalakantojen ja laajasti vaeltavien kalakantojen, kuten tonnikalan ja miekkakalan, säilyttämisestä ja hoidosta. Tällaisia ovat esimerkiksi NAFO ja ICCAT. Euroopan unioni osallistuu näistä järjestöistä useimpien töihin jäsenenä, edustaen kaikkien jäsenvaltioiden etuja. Miten arvioitte unionin läsnäoloa näissä järjestöissä? Millaisia muutoksia haluaisitte ehdottaa tehtäviin, joista Euroopan unionin on tulevaisuudessa vastattava alueellisissa kalastusjärjestöissä? 4. 5 Onko Euroopan unionin kansainvälisellä tasolla harjoittama kalastuspolitiikka tarkentakaa tyydyttävä? Jos kielteisesti, mielestänne tyytymättömyytenne syyt ja esittää parannusehdotuksia. vastaatte yleisesti voitte 4. 6 Yhteisön tasolla kalavarojen hoitotoimenpiteitä. Euroopan unioni on lisäksi viime vuosina pyrkinyt kannustamaan kalavarojen säilyttämistä ja hoitoa koskevaa kansainvälistä yhteistyötä tällä alueella. erityisesti Välimerta toteutettu koskevia on Miten arvioitte yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanoa Välimerellä tähän mennessä? Millaisia parannuksia olisi mielestänne otettava käyttöön? 5. Kalastustuotteiden markkinat 5. 1 Kalastustuotteiden yhteinen markkinajärjestely (YMJ) perustuu tällä hetkellä neljään pääasialliseen välineeseen: kaupanpitämistä koskeviin vaatimuksiin, tuottajajärjestöihin, hintajärjestelmään ja interventiomekanismeihin. Komissio on lisäksi juuri julkaissut tiedonannon kalastustuotteiden markkinoiden tulevaisuudesta Euroopan unionissa. Miten arvioitte YMJ:n toimintaa ja tehokkuutta? 5. 2 Mitkä ovat mielestänne oltava kalastustuotteiden YMJ:n tavoitteet ja keinot tulevaisuudessa? 46 5. 3 Euroopan unionin kalastustuotteiden markkinat ovat hankinnan osalta suuresti toisaalta kalastustuotteiden markkinat ovat nykyisin tuonnista ja riippuvaisia maailmanlaajuiset. Toteutuuko ulkoisessa kauppapolitiikassa mielestänne tyydyttävä tasapaino markkinoiden hankintatarpeiden ja yhteisön ja kolmansien maiden toimijoiden välistä rehellistä kilpailua koskevan vaatimuksen välillä? Jos vastaatte kielteisesti, mitä kalastustuotteisiin liittyviä seikkoja kauppapolitiikassa olisi mielestänne muutettava, ottaen huomioon kansainvälisellä tasolla asetetut velvoitteet? 5. 4 Mitä muita yleisiä huomautuksia haluaisitte esittää kalastustuotteiden markkinoista Euroopan unionissa? 5. 5 Kuluttajilla on oikeus saada kalastustuotteita, jotka täyttävät määrätyt terveellisyyttä ja laatua koskevat vähimmäisvaatimukset. Lisäksi heillä on oikeus saada riittävästi tietoja kalastustuotteiden laadusta ja alkuperästä. Saako kuluttaja mielestänne riittävästi tietoja kalastustuotteista? Jos vastaatte kielteisesti, millaisia tietoja arvioitte tarvittavan kyseisistä tuotteista (tehkää tarvittaessa ero tuoreita ja jalostettuja tuotteita koskevien tietojen välille)? 6. Kalastuksen järkeistämis- ja tukitoimenpiteet 6. 1 Kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineestä (KOR) myönnetään kalastusalan yrityksille nykyisin pääasiassa investointitukia, joiden kohteena voivat olla esimerkiksi alukset, vesiviljely, jalostus ja kaupan pitämisessä käytetyt kanavat. Ovatko aluksia varten myönnetyt tuet tehokas pyyntiponnistuksen rajoittamisen väline? Mille aloille tukia olisi mielestänne ensisijaisesti myönnettävä? 6. 2 KOR-asetuksessa säädetään tietyistä liitännäistoimenpiteistä (varhaiseläke ja alalta poistumiskorvaukset). Vastaavatko tällaiset toimenpiteet mielestänne alan tarpeita? Olisiko niitä kehitettävä pidemmälle? 6. 3 Usein on todettu, että kalastusalan etujen huomioon ottamista on valvottava rannikkoalueiden moninaisten käyttötarkoitusten joukossa. Miten rannikkokalastus voitaisiin sisällyttää rannikoiden aluesuunnitteluun ja kehittämiseen? Olisiko Euroopan unionin toteutettava toimenpiteitä tällä alalla ja millaisin keinoin? 6. 4 Pienimuotoisen kalastuksen merkittävyys työllisyyden, tulojen ja elintarviketurvan kannalta tunnustetaan laajalti. Miten tätä kalastusta voitaisiin mielestänne tukea yhteisön tasolla ja millaisin keinoin? 47 7. Laaja-alaiset kysymykset 7. 1 Nykyjärjestelmässä kalastustoiminnan valvonta on pääasiassa jäsenvaltioiden vastuulla. Usein on todettu, että valvontakäytäntö vaihtelee eri jäsenvaltioissa. Millä keinoin valvontatoimenpiteitä voitaisiin mielestänne tehostaa? 7. 2 Kalavarojen hoito edellyttää tieteellisen analyysin perusteella tehtäviä päätöksiä. Kalastusalan tutkimus on näin ollen hyvin merkittävää ja se kehittyy jatkuvasti yhteisen kalastuspolitiikan tarpeiden kanssa. Miten kansallisella ja yhteisön tasolla toteutettujen tutkimustoimien mahdollisimman suuri tehokkuus voitaisiin taata? Mitkä olisivat mielestänne Euroopan unionin kalavarojen tutkimusta koskevien ensisijaisten tavoitteiden oltava? 7. 3 Miten voitaisiin lujittaa tiedemiesten ja kalastusalan ammattilaisten välistä yhteistyötä? Miten tiedonkulkua ja tutkimustulosten kansantajuistamista voitaisiin mielestänne parantaa? 7. 4 Yhteisen kalastuspolitiikan täytäntöönpanemiseksi tarvittavien perustietojen keräämisessä on todettu puutteita. Millaisia toimenpiteitä ehdotatte tiedonkeruujärjestelmien parantamiseksi ja toimivaltaisille viranomaisille osoitettavien tietojen toimittamisen helpottamiseksi? 7. 5 Vesiviljelyä pidetään ruokatarjonnan monipuolistamiseen. On valvottava, että sitä harjoitetaan vastuullisesti ja että ympäristöön ja paikallisyhteisöihin kohdistuvat haitalliset vaikutukset vähennetään mahdollisimman pieniksi. tulolähteiden keinona yhtenä ja Millä keinoin Euroopan unioni voi mielestänne edistää vesiviljelyn vastuullista kehittämistä yhteisön tasolla? 7. 6 Yhteisön päätöksentekomenettelyn avoimuus ja kalastusalan aktiivinen osallistuminen ovat kaksi seikkaa, joilla on suuri merkitys tämän alan kannalta. Millaisia toimenpiteitä ehdotatte päätöksenteon avoimuuden parantamiseksi ja takaamiseksi? läheisyys päätöksentekomenettelyn Millä tavoin voitaisiin varmistaa alan suurempi kanssa? 7. 7 Liittyykö yhteiseen kalastuspolitiikkaan jokin muu näkökohta, jota ei ole mainittu tässä kyselylomakkeessa ja joka olisi mielestänne otettava mukaan vuoden 2002 jälkeistä yhteistä kalastuspolitiikkaa koskevaan keskusteluun? 48 LIITE III VUODEN 2002 JÄLKEISTÄ YHTEISTÄ KALASTUSPOLITIIKKAA KOSKEVAAN KYSELYLOMAKKEESEEN SAATUJEN VASTAUSTEN TARKASTELU YHTEISÖN TASOLLA KUULLUT ORGANISAATIOT 1. IUCN: Maailman luonnonsuojeluliitto ESUSG: Kestävää käyttöä käsittelevä eurooppalainen asiantuntijaryhmä Kalataloutta käsittelevä työryhmä 2. 3. 4. 5. 6. EBCD: European Bureau for Conservation and Development: samat vastaukset kuin IUCN/ESUSG:n kalataloutta käsittelevällä työryhmällä AIPCEE: EU Fish Processors Association EUROCOOP: Euroopan kulutusosuuskuntien yhteisö CRPM: Conference of the Peripheral Maritime Regions of Europe GREENPEACE International 7. WWF:n EU-asioita käsittelevä toimisto 8. 9. ICSF: International Collective in Support of Fish-workers HIS: Humane Society International kannanotot rajallisia. - Euroopan toimisto: ajoverkkoja koskevat 10. WDCS: The Whale and Dolphin Conservation Society 1. Yleisarvio yhteisestä kalastuspolitiikasta 1. 1 Onko yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet saavutettu? kyselylomakkeeseen Useimpien yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteita ei ole saavutettu. Useimmissa vastauksissa ongelmiksi mainitaan vaikeudet asetusten soveltamisessa ja valvonnan puute. organisaatioiden mielestä vastanneiden Jalostajien mukaan raaka-aineita koskevat määrälliset tuontirajoitukset ja tullit ovat kaupan taloudellisia esteitä. Greenpeace tuomitsee yhteisen kalastuspolitiikan epäjohdonmukaisuuden. Se arvostelee varsinkin poliittista haluttomuutta soveltaa ennaltavarautumisen periaatetta. ICSF valittaa sitä, että yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteiden saavuttamiseksi ei ole hierarkkista rakennetta. 49 Vain CRPM:n näkemys eroaa muista. Se toteaa, että useimpien alueiden mukaan yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet on yleisesti ottaen saavutettu. Jotkin Atlantin rannikkoalueista riippuvaisiin yhteisöihin arvelevat, sovellettujen yhteisen kalastuspolitiikan heikkouksia. riittävän valvonnan puute sosiaalis-taloudellisten ja kalastuksesta toimenpiteiden tehottomuus ovat että 1. 2 Yhteisen kalastuspolitiikan ensisijaiset tavoitteet vuoden 2002 jälkeen: – varmistaa yhteisön vesien kalavarojen ja meriekosysteemien kestävyys ja monipuolisuus (WWF, AIP, WDCS) – taata riittävä tarjonta markkinoille ja kalanjalostusteollisuudelle kohtuullisin hinnoin (AIP) – edistää yhteisen kalastuspolitiikan alueellistamista (CRPM) – harjoittaa kestävää (Greenpeace, WDCS) toimintaa, joka perustuu ennaltavarautumisen periaatteeseen – lisätä kalastukseen todennäköisesti vaikuttavien yhteisön eri politiikkojen koordinaatiota etenkin rakennerahastojen ja tutkimuksen alalla (CRPM) – painottaa yhteisen kalastuspolitiikan sosiaalisia näkökohtia (ICSF). 2. Pääsy kalavesille ja yhteisön kalavarojen saatavuus 2. 1 Pääsy 6/12 meripeninkulman vyöhykkeelle Kaikki organisaatiot kannattavat tilanteen pysymistä ennallaan. CRPM:n mukaan kaikki alueet ovat jopa sitä mieltä, että toimenpidettä olisi laajennettava ja siitä olisi tehtävä pysyvä, jos mahdollista. Lisäksi olisi perustettava kalastuksen suoja-alueita, joihin sovellettaisiin samoja hallinnointisääntöjä rannikkomaissa ja -alueilla. Myös ISCF kannattaa toimenpiteen laajentamista, elinkeinoelämää. Se vaatii, että paikallisten komiteoiden valtuuksia olisi meripeninkulman vyöhykkeiden hallinnossa. jotta voitaisiin suojella paikallista lisättävä 6/12 Ympäristöjärjestöt korostivat kalakantojen ja paikallisyhteisöjen suhteen. järjestelmän hyötynäkökohtia rannikkoalueilla lisääntyvien 2. 2 Pääsy Pohjanmerelle Organisaatiot tekivät seuraavia huomioita: – vuoden 2002 jälkeen liittyviä maita koskevat siirtymäjärjestelyt saisi säilyttää vain kalavarojen hoidon tai vakavien sosiaalis-taloudellisten tekijöiden vuoksi (IUCN/ESUSG) – olisi sovellettava syrjimättömyysperiaatetta, mutta sitä olisi kuitenkin muutettava niiden uusien jäsenvaltioiden osalta, jotka eivät ole aikaisemmin kalastaneet tietyillä alueilla (CRPM) – paikallisten ja alueellisten kalastuskomiteoiden olisi voitava päättää uusien jäsenvaltioiden pääsystä joillekin yhteisön vesille (ICSF). 50 2. 3 Shetlannin suoja-alue Organisaatioiden suuri enemmistö katsoo, että Shetlannin suoja-alue olisi säilytettävä ja suoja-alueita olisi jopa perustettava myös muille alueille (WWF, CRPM, ICSF). CRPM:n mielestä kalastuspaineet ovat liian suuret ja niitä olisi helpotettava vähentämällä kalastuslisenssien myöntämistä tai sallittujen kalastuspäivien määrää. Yksi alueista vastustaa suoja-aluetta. IUCN/ESUSG pyytävät tieteellistä arviota toimenpiteen säilyttämisestä, laajentamisesta tai lakkauttamisesta. 2. 4 TAC-järjestelmä Useimmat organisaatiot epäilevät TACien tehokkuutta kalastuksen määrän vähentämisessä. Ne esittivät seuraavia kommentteja: – jako kansallisiin kiintiöihin (CRPM) – tieteellisten suositusten ja sallittujen kiintiöiden välinen huima ero (CRPM) – lajikohtainen lähestymistapa (CRPM) – valvonnan puute ja vaikeudet (IUCN/ESUSG, WWF) – kalastuslaivastoa ei ole tosiasiassa mukautettu saatavilla oleviin kalavaroihin (IUCN/ESUSG, WWF) – järjestelmä ruokkii tuhlausta ja poisheittämistä (Greenpeace, ICSF) – järjestelmän tieteellisen pohjan ja poliittisten kompromissien synnyttämä epävarmuus (AIP). WWF suosittelee voimakkaasti, että määritellään nykyisten teknisten toimenpiteiden ja laivastojen vähentämisen lisäksi alueita, joilla kalastusta ei sallita. Greenpeacen mukaan valvontatoimenpiteillä. järjestelmää on täydennettävä tehokkailla säilyttämis- ja 2. 5 Tuottajakohtaisia siirrettäviä kiintiöitä (ITQ) koskeva järjestelmä Näkemykset poikkeavat toisistaan, mutta suurin osa vastustaa ITQ-kiintiöiden käyttöönottoa, koska ne edistävät pyyntioikeuksien keskittymistä harvoille suurille yrityksille (Greenpeace, ICSF). ITQ-kiintiöt AIP:n mukaan ammattimaisemman monilajikalastukseen. CRPM katsoo, tuottajajärjestöt olisivat vastuussa toiminnasta viranomaisten sijasta. IUCN/ESUSG että ITQ-kiintiöiden ainoa että suosittelevat johtaisivat asenteen. siihen, kalastajat omaksuisivat ITQ-kiintiöitä että se, etu olisi WWF:n mukaan hyötynäkökohdat olisivat ainoastaan teoreettisia, koska ITQ-järjestelmä olisi vaikea toteuttaa. 51 2. 6 Suhteellisen vakauden periaate Useimmat organisaatiot kannattavat suhteellisen vakauden periaatetta. CRPM:n mielestä tasapuolisen pääsyn periaate ei takaa kalastajayhteisöjen etujen turvaamista eikä siinä oteta huomioon historiallisia oikeuksia. Jakoperusteiden muutoksen on heijastettava kalavarojen ja kalastustoiminnan nykyisiä suuntauksia. Greenpeace valittelee sitä, että poliittisissa neuvotteluissa suosittiin suurimpia kalastusalan ICSF haluaa, että yrityksiä eikä kalastajayhteisöjen etuja otettu riittävästi huomioon. paikalliset komiteat otetaan mukaan kiintiöiden hallintaan. 2. 7 Kiintiöiden jakoperusteet CRPM:n mukaan suurin osa alueista katsoo, että kiintiöiden jakoperusteita olisi tarkistettava niin, että ne perustuvat historiallisiin oikeuksiin. Lisäksi niitä olisi mukautettava kalavarojen vaihteluun ajankohdan ja alueen mukaan. Se suosittelee kiintiöiden säännöllistä tarkistamista ja biologisten edellytysten suurempaa korostamista kiintiöitä jaettaessa. Greenpeace painottaa, että kalavarojen jaon olisi perustuttava ekologisiin ja sosiaalisiin perusteisiin pelkkien taloudellisten näkökohtien sijasta. 3. Kalavarojen hoito ja säilyttäminen 3. 1 Poisheitettävät määrät Joidenkin organisaatioiden mielestä poisheittämisen täydellinen kieltäminen ei ole aina oikea ratkaisu etenkään monilajikalastuksen kohdalla. Jotkin organisaatiot rohkaisevat kuitenkin joilla parempien teknisten toimenpiteiden käyttöä ja sellaisten alueiden perustamista, joidenkin lajien kalastus on väliaikaisesti ja/tai pysyvästi kielletty poisheittämisen rajoittamiseksi. korostaa, Greenpeace vähentäminen poisheittämisen lopettamiseksi. WWF pahoittelee, että jäsenvaltioista ei ole saatu tietoja poisheitetyistä määristä, ja pitää Norjan järjestelmää ansiokkaana. sivusaaliiden päämääränä oltava olisi että ICSF:n näkemyksen mukaan koko kalastussaalis olisi tuotava satamaan kuten Norjassa tehdään. WDCS katsoo kuitenkin, että Norjan järjestelmä edistää liikakalastusta kalajauhon tuottamiseksi. Lisäksi valaiden saaminen sivusaaliina on ongelma, jota on käsiteltävä kiireellisesti. 3. 2 Ennaltavarautuva lähestymistapa CRPM ei kiistä ennaltavarautumisen periaatteen soveltamista. Se suosittelee, että vahvistetaan objektiivinen lähestymistapa, joka perustuisi kalavarojen ja ympäristön sekä kalastustapojen ja ympäristön välisten suhteiden tutkimuksen tehostamiseen eri vyöhykkeillä. Joidenkin organisaatioiden (AIP, ICSF) mukaan ennaltavarautuvaa lähestymistapaa olisi sovellettava silloin, kun asiasta ei ole tieteellistä varmuutta. Greenpeace, WWF ja WDCS vaativat ennaltavarautumisen periaatteen soveltamista täydellisesti ja kiireellisesti. 52 3. 3 Pyyntiponnistuksen hallinta Useimpien organisaatioiden näkemyksen mukaan nykyisillä välineillä ei rajoiteta kalastuksen määrää riittävän tehokkaasti. Ne esittivät seuraavia huomautuksia: – yhtenäisten perusteiden valinta ei salli joustavaa ja riittävän herkkää kalastuksen määrän hallintaa, ja olisi käytettävä alueellisia monivuotisia ohjausohjelmia etenkin syrjäisillä alueilla (CRPM) – uusien ja parempien alusten kehittyminen on tehnyt rajoitukset tyhjiksi (Greenpeace, ICSF) 3. 4 Monivuotiset ohjausohjelmat (MOO) Kaikki organisaatiot toteavat, että MOO-järjestelmä ei ole ollut kovin tehokas. Tämä johtuu ennen kaikkea valvonnan riittämättömyydestä, kalavarojen säilyttämisen ja rakennepolitiikan välisestä epäjohdonmukaisuudesta sekä kalastuskapasiteettien suuntaamisesta jäsenvaltioiden välillä (CRPM, IUCN/ESUSG, ICSF, WWF). Greenpeacen mukaan MOO-järjestelmässä ei oteta huomioon tekniikan vaivihkaista kehittymistä, vaan kannustetaan liikakapasiteetin vientiä EU:n ulkopuolisiin maihin. Tukia on vähennettävä. IUCN/ESUSG suosittelevat, että laivastokapasiteetin laskentaperusteita ja -tapoja olisi yhdenmukaistettava, jotta jäsenvaltioiden vähennykset ovat keskenään verrattavissa. 3. 5 Yhteisen kalastuspolitiikan ympäristönäkökohdat eroavat. Mielipiteet tavoitteissa otetaan itse toteutustavoissa on parantamisen varaa (IUCN/ESUSG, AIP, CRPM. ICSF). kalastuspolitiikan asiassa huomioon tärkeimmät ympäristönäkökohdat, mutta organisaatioiden mielestä Joidenkin yhteisen Greenpeacen, WWF:n sen lähestymistavassa pyyntiponnistusten ja TACien hallintaan – ei oteta huomioon saalislajien kalastuksen vaikutuksia muihin lajeihin eikä asetusten vaikutusta ympäristöön yleensä. ja WDCS:n mukaan kalastuspolitiikassa yhteisessä – Tarvitaan ympäristö- ja kalatalousalan viranomaisten tiiviimpää yhteistyötä (WWF, WDCS). 4. Kansainvälinen yhteistyö ja kalastussopimukset 4. 1 Nykyiset kalastussopimukset tietyin Nykyiset kalastussopimukset edellytyksin. Greenpeace on tyytyväinen siihen, että tuoreimpiin sopimuksiin on otettu mukaan useita parannuksia (biologinen lepoaika, lisääntynyt valvonta jne. ) Tarvitaan kuitenkin lisää avoimuutta, ja paikallisväestön tarpeet on asetettava etusijalle. tyydyttävät kahta organisaatiota (AIP, CRPM) CRPM vaatii useita parannuksia: – kun kalastusoikeuksista koituu suoria kustannuksia, etua saavien jäsenvaltioiden olisi vastattava niistä EU:n sijaan – sopimuksissa olisi otettava paremmin huomioon kauppa- ja teollisuuspolitiikan näkökohdat 53 – tuodut tavarat olisi tarkastettava tiukemmin etenkin laadun ja terveysnäkökohtien suhteen. Muiden organisaatioiden mielestä kalastussopimuksia koskeva nykyinen järjestelmä on varsin epätyydyttävä. ICSF katsoo, että kalastussopimuksilla ei enää pyritä turvaamaan yhteisön kansainvälisten laivaston kalastussopimusten laivastot soveltaisivat. Lisäksi WWF ja WDCS moittivat kalastussopimuksia taloudellisista ja ekologisista tuhoista, joita ne aiheuttavat etenkin kehitysmaiden vesillä. toimintaa. täytäntöönpanon haluaisi toimintasäännöt, syvänmeren perinteistä käyttöön ICSF ottaa joita 4. 2 Yhteisön ja kumppanuusmaiden toimijoiden väliset yritysten yhteenliittymät ja tilapäiset yhteisyritykset voimakkaasti. Näkemykset sopimukset ovat tehokkaita ja niitä kannattaa kehittää (AIP, CRPM). vaihtelevat Joidenkin organisaatioiden mielestä tällaiset Toisten mielestä järjestelmä ei ole hyvä (Greenpeace, WWF). Nämä organisaatiot harmittelevat sitä, että sopimusten perusteella yhteisön aluksia voidaan poistaa yhteisön alusrekisteristä, jolloin niihin ei enää sovelleta yhteisön asetuksia. Tämä koskee etenkin valvontaa. 4. 3 Koko kalatalousketjun käsittävä yhteisön ja muiden maiden yritysten yhteistyö IUCN/ESUSG ja CRPM kannattavat yhteistyön laajentamista koko kalatalousketjuun. Toisaalta muut organisaatiot eivät kannata laajentamista (AIP, Greenpeace, WWF). Jalostajien mielestä liike-elämän osapuolten olisi harjoitettava tällaista yhteistyötä, kun taas Greenpeace ja WWF vastustavat sitä samoin perustein kuin nykyistä kalastussopimuksia koskevaa järjestelmääkin. 4. 4 Alueelliset kalastusjärjestöt sitä, että EU on edustettuna alueellisissa Yleensä ottaen organisaatiot kannattavat kalastusjärjestöissä. Niiden mielestä EU:n olisi saatava järjestöt hyväksymään näkökohdat, jotka koskevat kestävää kehitystä, kalavarojen suojelua ja sopimusehtojen valvontaa. CRPM:n näkemyksen mukaan EU:n olisi myös toimittava entistä enemmän välittäjän ja tiedottajan tehtävissä, kun se on tekemisissä alan ammattijärjestöjen kanssa. WWF moittii EU:ta siitä, että se on epäjohdonmukainen lähestymistavassaan, koska se suosii joidenkin jäsenvaltioiden taloudellisia etunäkökohtia yhtenäisen kannan kustannuksella. Greenpeace, WDCS ja WWF pyytävät EU:ta ratifioimaan Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuksen, joka koskee laajasti vaeltavia kalakantoja ja hajallaan olevia kalakantoja. 4. 5 Yleisarvio EU:n kansainvälisestä kalastuspolitiikasta Useiden organisaatioiden mielestä politiikka on yleisesti ottaen tyydyttävää. Jalostajat ovat tyytyväisiä siihen, että yhteisö pyrkii takaamaan yhteisön laivastolle pääsyn syvänmeren vesille ja varmistamaan, että kalavarojen hoitoa ja säilyttämistä koskevia sääntöjä noudatetaan. CRPM arvelee kuitenkin, että yhteisiä kantoja olisi vahvistettava sen sijaan, että esiinnytään kaikkien kansallisten etujen puolestapuhujana. 54 4. 6 Yhteinen kalastuspolitiikka Välimerellä IUCN/ESUSG uskovat, että yhteistä Välimeren kalastuspolitiikkaa olisi jatkettava viime vuosina kehitettyjen suuntaviivojen mukaisesti. Ne edistävät vapaaehtoista yhteistyötä. CRPM kaipaa parannuksia kolmeen seikkaan: kalastustoiminnan alueellisen hallinnon käyttöönotto, sekä auliimmin tunnustettu alueiden välinen organisaatio. tieteellisten tutkimusvalmiuksien parantaminen ja jäsentyneempi Myös yhteistyötä kaikkien rannikkomaiden välillä olisi vahvistettava, paremmin ammattijärjestöjen asemaa ja lisättäisiin tutkimusvalmiuksia. rannikkokalastus, pienimuotoinen huomioon parannettaisiin jotta otettaisiin paikallisten Greenpeace tunnustaa, että Euroopan komissio yrittää parantaa GFCM:n toimintaa. Se katsoo kuitenkin, että Välimeren yhteistä kalastuspolitiikkaa varten päätetyt tekniset toimenpiteet joissakin tapauksissa ristiriitaisia ja mahdottomia toteuttaa. Olisi hyväksyttävä ovat alueellinen hallintojärjestelmä, joka perustuu äskettäisissä kansainvälisissä sopimuksissa esitettyihin periaatteisiin. Lisäksi olisi käsiteltävä kiireellisesti joitakin kysymyksiä kuten tietojen puutetta, ylikapasiteettia ja pienten kalojen pyyntiä. WDCS:n mukaan ajoverkkokalastus on edelleen suuri ongelma tällä alueella. 5. Kalastustuotteiden markkinat 5. 1Yhteinen markkinajärjestely Organisaatiot tekivät seuraavia huomioita: – tuottajaorganisaatioilla on hyvin erilaista toimintaa kussakin maassa/alueella (AIP) – interventiojärjestelyjä olisi toteutettava mahdollisimman vähän (AIP) – menettelyt ovat liian mutkikkaita ja tiukkoja (CRPM) – kalastusalan yhteisestä markkinajärjestelystä seuraa samantyyppisiä haittoja kuin yhteisestä maatalouspolitiikasta, esimerkiksi liikakalastusta (WWF). Eurocoop ehdottaa, että kalastustuotteet perustettaisiin toimistoja, velvoittavat kalastusalan ammattilaiset soveltamaan periaatetta, alkuperä on voitava selvittää pakkauksen perusteella. luokiteltaisiin arvon ja laadun mukaan. Tällöin ja luokittelun soveltamisesta ja valvomisesta, jonka mukaan tuotteen jotka vastaavat 5. 2 Yhteinen markkinajärjestely tulevaisuudessa IUCN/ESUSG tukevat komission ehdotusta, tuotteiden tuhoamisen estävää markkinoilta vetäytymistä ja markkinoiden avoimuutta. Ehdotuksen mukaan tuotteiden alkuperä taataan ja kalastustavoista annetaan selvitys. joka koskee saalisennusteita, Jalostajat vaativat, että protektionistiset esteet poistetaan tuonnin tieltä. CRPM korostaa kolmea päätavoitetta: nykyisiä toimia jatketaan, tuottajajärjestöt otetaan paremmin mukaan kalavarojen alueelliseen hoitoon ja kehitetään lähestymistapoja ja toimenpiteitä, joiden avulla voidaan parantaa laatua ja selvittää tuotteiden alkuperä. 55 5. 3 Ulkoinen kauppapolitiikka Useimmat organisaatiot katsovat, että kauppapolitiikassa ei saavuteta tyydyttävää tasapainoa markkinatarjonnan tarpeiden ja yhteisön sekä muiden maiden toimijoiden terveen kilpailun välillä (CRPM, WWF, ICSF). Greenpeacen mielestä kansainväliset kauppasäännöt eivät saisi heikentää sosiaalisia ja ympäristöstandardeja. Jalostajat valittavat, että tuotuihin raaka-aineisiin sovellettavat tullitariffit haittaavat yhteisön jalostusteollisuuden kilpailukykyä. Toisaalta ICSF:n mukaan tuontikalan hinta on liian alhainen. 5. 4 Muita huomioita kalastustuotteiden markkinoista EU:ssa WWF tekee yhteistyötä Lontoon Marine varmistaakseen kalavarojen kestävyyden. Riippumattomat valmistetut kalastustuotteiden merkintäjärjestelmä. kanssa elimet varmentavat niistä tuotteet. WWF suosittelee, että EU tukisi MSC:tä vahvistettaessa uskottava Stewardship Councilin (MSC) Greenpeace ehdottaa, että vähennetään kalan kulutusta edistävien mainoskampanjoiden tukia. 5. 5 Kuluttajavalistus Vain jalostajien mielestä kuluttajat saavat nykyään riittävästi tietoja. Muut organisaatiot (Eurocoop, Greenpeace, WWF, ICSF, WDCS) katsovat, että parannuksia tarvitaan, ja kannattavat ekomerkintää. CRPM korostaa kahta näkökohtaa: annetaan enemmän tietoja jalostajille kuluttajien tarpeista ja vaatimuksista ja kuluttajille tuotteiden alkuperästä ja kalastustavoista sekä järkiperäistetään markkinointijärjestelmiä. WWF haluaisi, että kuluttajille kerrotaan heidän ostamiensa kalojen kantojen nykyisestä tilanteesta. 6. Järkiperäistäminen ja tukitoimenpiteet 6. 1 Tuki CRPM katsoo, että laivastotuki on yleensä tehokas tapa vähentää pyyntiponnistusta. Asiasta tehtiin seuraavat suositukset: – painotetaan ennemminkin laivaston rakenneuudistusta kuin valtiontukea laivanrakennukseen (IUCN-ESUSG) – annetaan tukea toimenpiteisiin siellä, missä rakennemuutokset ovat todella tarpeen (AIP) – aloitetaan kolmikantasuunnittelu (EU/valtio/alueet), jossa ensisijaisia tavoitteita ovat pienimuotoinen kalastus, työllisyys kalastuksesta riippuvaisilla alueilla jne. (CRPM) Greenpeace, WWF ja ICSF pahoittelevat sitä, että tukia käytetään uusien nykyaikaisten alusten rakentamiseen, jotka lisäävät pyyntiponnistusta entisestään. 56 6. 2 Liitännäistoimenpiteet CRPM:n ja ICSF:n näkemyksen mukaan liitännäistoimenpiteet ovat pääasiassa myönteisiä ja niitä on kehitettävä. CRPM toteaa kuitenkin yleisesti, että välinettä ei hyödynnetä täysin etenkään Espanjassa ja Itämerellä, koska se ei jousta alueiden erilaisten tilanteiden mukaan. WWF vaatii, että liitännäistoimenpiteet arvioidaan kokonaan uudestaan. 6. 3 Rannikkoalueiden suunnittelu ja kehitys Useat organisaatiot (IUCN/ESUSG, CRPM) kannattavat EU toimimista koordinaattorina, jotta saavutettaisiin yhtenäinen lähestymistapa rannikkoalueen parantamiseen, suunnitteluun ja ja käyttöön. CRPM kannattaa tällaisen lähestymistavan toteuttamista alueellisesti paikallisesti sekä niiden organisaatioiden vahvempaa järjestäytymistä, jotka edustavat kalastus- ja vesiviljelyalan ammattikuntia. 6. 4 Pienimuotoinen kalastus Jalostajat eivät jaa näkemystä, jonka mukaan pienimuotoisella kalastuksella olisi merkitystä ruoan saannin turvaamisen kannalta. Greenpeace ja WWF ehdottavat, että tällaista kalastusta varten toteutettaisiin rakenteellisia toimenpiteitä varaamalla esimerkiksi joitakin kalakantoja sitä varten. Samoin CRPM:n alueet toteavat, että ensisijaisia tavoitteita olisi harkittava uudestaan, eli halu tuottaa vähenisi ja halu lisätä työpaikkoja ja tuloja kasvaisi. 7. Monialaiset seikat 7. 1 Valvonta ja toteutus Kaikki organisaatiot ovat samaa mieltä siitä, että toteutus on eittämättä yksi yhteisen kalastuspolitiikan heikoista kohdista. Niiden mielestä jäsenvaltioiden väliset erot ovat aivan liian suuria. Organisaatiot tekivät seuraavia ehdotuksia: – yhdenmukaistetaan valvonta ja seuraamukset kaikissa jäsenvaltioissa (AIP, Greenpeace) – painotetaan kalastajien osallistumista valvontaan suomalla heille vastuuta (IUCN-ESUSG) – kansallistetaan kalavarojen hoito (CRPM) – kehitetään riittävän varoittavia ehkäisytoimenpiteitä (CRPM) – kehitetään satelliittivalvontajärjestelmä (WDC) – pidetään kirjaa poisheitetyistä määristä (Greenpeace) – peruutetaan tai evätään tuki, jos jäsenvaltio ei noudata valvontavelvoitteitaan (Greenpeace) – lisätään EY:n tarkastusvaltuuksia. 57 7. 2 Kalatalouden tutkimus Organisaatiot suhtautuvat hyvin kriittisesti yhteisön tason tutkimustoimintaan. CRPM on jopa luetteloinut alueiden esittämiä huomautuksia: riittämätön tietämys kalakantojen tilasta sekä riittämättömät keinot valvoa lajien ja kalavarojen ja ekosysteemien välisistä suhteista, aluksien liikkeitä. Useat organisaatiot tekivät seuraavia ehdotuksia: – lisätään tieteellistä tietämystä etenkin kalastuksen vaikutuksesta meriympäristöön ja siitä, miten valikoivilla kalastusvälineillä vältetään sivusaaliit (IUCN/ESUSG, WWF) – lähetetään tulokset ammatillisille elimille (CRPM) – parannetaan tieteellisen tiedonkeruuta ottamalla luottamuksellisesti mukaan tiedot laittomasta kalastuksesta ja poisheitetyistä määristä (AIP) – keskitytään tutkimuksessa välineiden valikoivuuteen, kalastuksen vaikutukseen muihin kuin saaliskaloihin jne. (Greenpeace, IUCN). – rohkaistaan tutkijoita luomaan yhteyksiä paikallisiin eturyhmiin (ICSF). 7. 3 Tutkijoiden ja kalastajien välinen yhteistyö Seuraavassa joitakin ehdotuksia: – järjestetään kaikkien toimijoiden välisiä kokouksia aktiivisen näkemysten vaihdon lisäämiseksi (CRPM) – tunnustetaan tutkijoiden keskeinen asema kalavarojen hoidossa ja otetaan käyttöön avoimia paikallisia kuulemisfoorumeita (WWF) – edistetään yhteistyötä aloilla, joissa kalastusalan ammattilaiset voivat auttaa tutkijoita, ja annetaan taloudellista tukea tutkimukseen alueilla, joiden sosiaalis-taloudellinen tilanne on vaikea (IUCN/ESUSG) 7. 4 Tiedonkeruu CRPM suosittelee, että yhteisessä kalastuspolitiikassa noudatetaan alueellista lähestymistapaa tiedonhallinnassa. perustettava tiedonhallinasta vastaava organisaatio, joka toimisi komission alaisuudessa. Lisäksi ICSF vaatii avoimempaa tiedonkeruuta, jotta rohkaistaisiin kalastajien osallistumista toimintaan. IUCN/ESUSG puolestaan ehdottavat, olisi että 7. 5 Vesiviljelyn kehitys Muutamat organisaatiot vaativat, että ennaltavarautumisen periaate toteutettaisiin vesiviljelyn harjoittamisessa. IUCN/ESUSG:n mukaan yhteisön vesiviljelyala on kehittynyt edelleen tavanomaisten markkinaolosuhteiden mukaisesti ilman rakennetukia. Yhteisön on kannustettava toimintaa, jolla pyritään parantamaan geneettistä tutkimusta, ruokaa ja sairauksien vastustuskykyä sekä useita koskevia toimenpiteitä. ympäristönsuojelua alalla käytettyjä hyväksyttävä lääkehoitoja, ja 58 Greenpeace painottaa, että vesiviljely ei saisi korvata kalastusta. Se ei halua, että muut lajit jakamaan lohen kohtalon. Lisäksi se ehdottaa yhdessä WWF:n kanssa muiden joutuvat muassa, että on tutkittava edelleen vesiviljelyn vaikutuksia ekosysteemeihin. 7. 6 Päätöksentekoprosessi IUCN/ESUSG:n mukaan nykyinen kuulemismenettely ja alan toimijoiden ottaminen mukaan päätöksentekoprosessiin ovat ehdottoman riittämättömiä. Jalostajat tyytyväisiä järjestelmään. He pyytävät kuitenkin, että yhteisön asetusehdotuksista keskusteltaisiin prosessin aikaisemmassa vaiheessa. taas ovat Jotkin organisaatiot korostavat tarvetta saada aikaan luottamuksen ilmapiiri eri osapuolten tutkijat, välille. Tämä tapahtuisi ottamalla kaikki kansalaisjärjestöt jne. – paremmin mukaan itse päätöksentekoprosessiin (CRPM, WWF, WDCS). toimijat – teollisuuden edustajat, WWF ehdottaa yhteistyössä toteutettavaa hallintojärjestelmää. ICSF ehdottaa, että tiedonvälitystä tehostetaan tiedotusvälineiden avulla. 7. 7 Muita yhteisen kalastuspolitiikan näkökohtia Seuraavassa luetellaan aiheita, joista useat organisaatiot olisivat halunneet keskustella: – yhteisen kalastuspolitiikan hajauttaminen ja alueellinen hallinta (CRPM, ICSF) – tuontia koskevat määrärahat ja hallinnolliset velvoitteet sekä tarkastukset (AIP) – sivusaaliit (WWF). 59 LIITE IV Vuoden 2002 jälkeistä yhteistä kalastuspolitiikkaa käsitelleiden alueellisten kokousten päivämäärät ja kokouspaikat Päivämäärä 1998 1999 22. syyskuuta 24. syyskuuta 28. syyskuuta 7. lokakuuta 9. lokakuuta 13. lokakuuta 16. lokakuuta 27. lokakuuta 29. lokakuuta 2. joulukuuta 12. tammikuuta 19. tammikuuta 21. tammikuuta 25. tammikuuta 27. tammikuuta 29. tammikuuta 9. helmikuuta 23. helmikuuta 25. helmikuuta 4. maaliskuuta 11. maaliskuuta 18. maaliskuuta 19. maaliskuuta 20. huhtikuuta 4. toukokuuta 7. toukokuuta 19. toukokuuta 1. kesäkuuta 3. kesäkuuta 7. kesäkuuta Paikka Cork (Irlanti) Dublin (Irlanti) Donegal (Irlanti) Aberdeen (Yhdistynyt kuningaskunta) Glasgow (Yhdistynyt kuningaskunta) Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta) Belfast (Yhdistynyt kuningaskunta) Kööpenhamina (Tanska) Viborg (Tanska) Hampuri (Saksa) Oostende (Belgia) Vigo (Espanja) Barcelona (Espanja) Las Palmas (Espanja) Cadiz (Espanja) Madrid (Espanja) Lissabon (Portugali) Ponta Delgada (Azorit) (Portugali) Funchal (Madeira) (Portugali) San Sebastian (Espanja) Ateena (Kreikka) Waidhofen (Itävalta) Wien (Itävalta) Noordwijk (Alankomaat) Göteborg (Ruotsi) Helsinki (Suomi) Pariisi (Ranska) Civitavecchia (Italia) Ancona (Italia) Palermo (Italia) 60