eurovoc_concepts:
EU aid
Netherlands
animal plague
swine
veterinary inspection

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 17. 02. 2000 KOM(2000) 90 lopullinen Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS yhteisön taloudellisen tuen kokonaismäärästä klassisen sikaruton hävittämiseksi Alankomaista vuonna 1997 (komission esittämä) PERUSTELUT Tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista tehdyn neuvoston päätöksen 90/424/ETY 3 artiklassa säädetään yhteisön myöntämästä rahoituksesta tiettyjen eläintautien hävittämiseksi, klassinen sikarutto mukaan luettuna. Alankomaissa vuonna 1997 esiintyneiden klassisen sikaruton tautipesäkkeiden vuoksi komissio teki kaksi päätöstä taloudellisesta tuesta kyseisen taudin hävittämiseksi (päätökset säädetään 25 prosentin suuruisesta 98/25/EY ja 1999/18/EY). Näissä päätöksissä väliaikaisesta rahoituskorjauksesta, jota sovelletaan kunnes tehdään lopullinen päätös tukeen oikeuttavasta kokonaismäärästä. edustajat Epidemiasta ja siihen liittyvistä seikoista johtuvien kustannusten merkittävyyden vuoksi komission liittyviä eläinlääkintämenoja. Näissä tarkastuksissa todettiin toistuvasti, että torjuntatoimenpiteiden täyttänyt yhteisön rahoitusta varten päätöksen hallinto ja tekninen toteuttaminen ei 90/424/ETY 3 artiklan mukaisesti vaadittuja edellytyksiä. tarkastaakseen virkamatkaa tekivät asiaan viisi Näiden sääntöjenvastaisuuksien vuoksi komissio päätti, että kahteen ensimmäiseen päätökseen jo sovellettu 25 prosentin suuruinen rahoituskorjaus on vahvistettava kaikkien sellaisten tukikelpoisten menojen osalta, jotka ovat aiheutuneet maanviljelijöille maksettavista korvauksista. Lisäksi Alankomaat haki yhteisön tukea joillekin päätöksen 90/424/ETY soveltamisalan ulkopuolisille menolajeille, jotka olivat aiheutuneet erityisesti terveiden sikojen teurastuksista tai hallinnosta (palkat, vuokrat, turvallisuus, tietokoneet jne. ). Komissio katsoi kuitenkin muiden jäsenvaltioiden osalta aiempien epidemioiden yhteydessä omaksutun lähestymistavan mukaisesti, että menoja, jotka eivät nimenomaisesti kuulu lainsäädännön soveltamisalaan, ei voida korvata, koska tälle korvaamiselle ei ole olemassa oikeudellisia perusteita. Korvattava kokonaismäärä on näin ollen 109,9 miljoonaa euroa (haettu määrä: 199 miljoonaa euroa), josta 74,4 miljoonaa euroa on jo maksettu kahden edellä mainitun päätöksen mukaisesti. Komission päätösluonnos Alankomaille vuoden 2000 talousarviosta vielä maksettavasta määrästä (35,5 miljoonaa euroa) toimitettiin pysyvälle eläinlääkintäkomitealle 6. –8. joulukuuta 1999. Kolme jäsenvaltiota (Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska ja Ruotsi) äänesti päätösluonnoksen hyväksymisen puolesta, Alankomaat äänesti vastaan, Luxemburg oli poissa ja loput jäsenvaltiot pidättyivät äänestyksestä. Tämän tuloksen perusteella komission on toimitettava ehdotus neuvostolle. Myös tilintarkastustuomioistuin on käsitellyt klassisen sikaruton vuonna 1997 aiheuttamaa epidemiaa ja tehnyt Alankomaissa useita tarkastuksia. Tilintarkastustuomioistuin lähetti Alankomaille marraskuussa 1998 sektorikirjeen, jossa se esitti Alankomaiden viranomaisille useita huomautuksia ja moitteita epidemian teknisestä ja hallinnollisesta hoidosta sekä asiaan liittyvistä menoista. Lisäksi tilintarkastustuomioistuin laati myöhemmin erityisselvityksen klassisen sikaruton vuonna 1997 aiheuttamasta epidemiasta. Tämä selvitys, jossa kyseinen kritiikki vahvistetaan, julkaistaan helmikuussa 2000. 2 Tilintarkastustuomioistuimen tekemät huomiot ja päätelmät tukevat komission havaintoja ja kantaa. 3 Ehdotus: NEUVOSTON PÄÄTÖS yhteisön taloudellisen tuen kokonaismäärästä klassisen sikaruton hävittämiseksi Alankomaista vuonna 1997 EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka ottaa huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen, ottaa huomioon tietyistä eläinlääkintäalan kustannuksista 26 päivänä kesäkuuta 1990 tehdyn neuvoston päätöksen 90/424/ETY1, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission päätöksellä 94/370/EY2, ja erityisesti sen 3 artiklan 3 ja 5 kohdan, ottaa huomioon komission ehdotuksen, sekä katsoo seuraavaa: (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7) 1 2 3 4 Klassisen sikaruton tautipesäkkeitä esiintyi Alankomaissa vuonna 1997. Tämän taudin ilmeneminen aiheutti vakavan vaaran yhteisön sikakarjalle. Edistääkseen taudin mahdollisimman nopeaa hävittämistä yhteisö voi osallistua jäsenvaltiolle aiheutuvien menojen rahoitukseen. Alankomaat teki 22 päivänä kesäkuuta 1998 korvaushakemuksen kaikista sen alueella vuonna 1997 uudella hakemuksella, joka tehtiin 2 päivänä kesäkuuta 1999. aiheutuneista menoista. Tämä hakemus korvattu on Komissio on tehnyt päätökset 98/25/EY3 ja 99/18/EY4, jotka koskevat yhteisön taloudellista tukea klassisen sikaruton hävittämiseksi Alankomaista. Näiden päätösten on mukaan 74 429 868 euroa. voidaan maksaa joiden määrä ensimmäistä ennakkoa, kaksi Olisi vahvistettava yhteisön taloudellisen tuen kokonaismäärä. Komissio on varmistanut kaikkien eläinlääkintää koskevien yhteisön sääntöjen soveltamisen sekä yhteisön taloudellisen tuen edellytysten noudattamisen. Näiden tarkastusten tuloksena kaikkia tukikelpoisiksi, mikä vahvistetaan myös tilintarkastustuomioistuimen kertomuksessa. esitettyjä menoja ei voida hyväksyä Komission viranomaisille 13 päivänä tammikuuta 1998. ensimmäisistä huomioista ilmoitettiin virallisesti Alankomaiden EYVL L 224, 18. 8. 1990, s. 19. EYVL L 36, 8. 2. 1994, s. 15. EYVL L 8, 14. 1. 1998, s. 28. EYVL L 6, 12. 1. 1999, s. 18. 4 (8) Lisähuomiot sekä tukikelpoisten menojen laskutapa ilmoitettiin virallisesti näille samoille viranomaisille 5 päivänä toukokuuta 1999 ja 29 päivänä lokakuuta 1999. (9) Pysyvä eläinlääkintäkomitea ei ole antanut myönteistä lausuntoa, ON TEHNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN: Yhteisön taloudellisen tuen kokonaismäärä klassisen sikaruton hävittämiseksi Alankomaista vuonna 1997 on 109 937 795 euroa. 1 artikla Yhteisön taloudellisen tuen jäljellä oleva määrä, 35 507 928 euroa, maksetaan sitä mukaa, kun määrärahoja on käytettävissä. 2 artikla 3 artikla Tämä päätös on osoitettu Alankomaiden kuningaskunnalle. Tehty Brysselissä Neuvoston puolesta Puheenjohtaja 5 RAHOITUSSELVITYS BUDJETTIKOHTA: BI-332 PÄIVÄYS: MÄÄRÄRAHAT: 41 miljoonaa euroa TOIMENPITEEN NIMI: Ehdotus: neuvoston päätös yhteisön taloudellisen tuen kokonaismäärästä klassisen sikaruton hävittämiseksi Alankomaista vuonna 1997 OIKEUSPERUSTA: Päätöksen 90/424/ETY 3 artikla TOIMENPITEEN TAVOITTEET: Tuen maksaminen tukikelpoisten menojen jäljellä olevalta osuudelta VAIKUTUKSET TALOUSARVIOON 1. 2. 3. 4. 5. EY:N TALOUSARVIOSTA KANSALLISESTA 5. 0 MENOT - (TUET/INTERVENTIOT) - TALOUSARVIOSTA - TULOT - (MAKSUT/TULLIT) - 5. 1 EY:N OMAT VARAT MUISTA LÄHTEISTÄ KANSALLISELLA TASOLLA 12 KUUKAUDEN JAKSO (miljoonaa euroa) KULUVA VARAIN- HOITOVUOSI [n] (miljoonaa euroa) SEURAAVA VARAIN- HOITOVUOSI [n+1] (miljoonaa euroa) 0 0 0 0 0 [n+2] 0 0 35,5 0 0 0 0 [n+3] 0 0 [n+4] 0 0 0 0 0 0 0 [n+5] 0 0 5. 0. 1 MENOARVIO 5. 1. 1 TULOARVIO 5. 2 LASKUTAPA: Korvaushakemus vähennettynä menoilla, joille ei voida myöntää tukea. 6. 0 MAHDOLLISUUS RAHOITUKSEEN KULUVAN VUODEN TALOUSARVION KYSEISEEN LUKUUN OTETUISTA MÄÄRÄRAHOISTA KYLLÄ 6. 1 MAHDOLLISUUS RAHOITUKSEEN KULUVAN VUODEN TALOUSARVION LUKUJEN VÄLISELLÄ SIIRROLLA TÄYDENTÄVÄN LISÄTALOUSARVION TARVE 6. 2 6. 3 MYÖHEMPIIN TALOUSARVIOIHIN OTETTAVAT MÄÄRÄRAHAT HUOMAUTUKSIA: EI EI EI 6


title: Opinion of the European Central Bank of 17 February 2000 at the request of the French Ministry of Economics, Finance and Industry on two draft laws on the statute and role of the Institut d'émission des départements d'outre-mer (IEDOM) (CON/99/20)

eurovoc_concepts:
France
French overseas department and region
monetary policy
money
national law

text: OPINION OF THE EUROPEAN CENTRAL BANK of 17 February 2000 at the request of the French Ministry of Economics, Finance and Industry on two draft laws on the statute and role of the Institut d(cid:146)(cid:201)mission des DØpartements d(cid:146)Outre-Mer (IEDOM) (CON/99/20) 1. On 24 November 1999 the European Central Bank (ECB) received a request from the French Ministry of Economics, Finance and Industry for an ECB Opinion on two draft laws entitled the (cid:147)Decree fixing the methods of application of Order No. 99 of 1999 relating to the status and activities of the Institut d(cid:146)(cid:201)mission des DØpartements d(cid:146)Outre-Mer (IEDOM)(cid:148) and (cid:147)Order No. 99. of (cid:133). 1999 relating to the status and activities of the Institut d(cid:146)(cid:201)mission des DØpartements d(cid:146)Outre-Mer(cid:148). Following informal comments made by the ECB, the French Ministry of Economics, Finance and Industry submitted two revised draft laws with a request for an ECB Opinion. 2. The ECB(cid:146)s competence to deliver an opinion is based on Article 105 (4) of the Treaty establishing the European Community (hereinafter referred to as the (cid:147)Treaty(cid:148)) and on Article 2 (1), in particular the first and third indents, of Council Decision (EC) No. 98/415 of 29 June 1998 on the consultation of the European Central Bank by national authorities regarding draft legislative provisions, as the draft laws deal with currency matters and the national central bank. In accordance with Article 17. 5, first sentence, of the Rules of Procedure of the European Central Bank, this ECB Opinion has been adopted by the Governing Council of the ECB. This ECB Opinion is based on an unofficial English translation of the official French proposal. 3. The draft laws are intended to revise the regulations regarding the functioning and organisation of the Institut d(cid:146)(cid:201)mission des DØpartements d(cid:146)Outre-Mer (IEDOM) in order to reflect the transfer of national monetary powers to the ECB which came into force on 1 January 1999. The proposed modifications to the Statute of the IEDOM refer in particular to the relationship between the IEDOM and the Banque de France following the integration of the latter into the European System of Central Banks (ESCB), the composition of the Supervisory Board and the 2 management of the IEDOM, the holding of accounts and the flow of payments between the Banque de France and the IEDOM concerning the latter(cid:146)s profits and possible losses. Since 1 January 1999 the IEDOM has been conducting monetary policy operations of the ESCB in the French overseas departments of Guadeloupe, Guyana, Martinique and RØunion and the French territorial communities of Saint-Pierre-et-Miquelon and Mayotte (hereinafter referred to as (cid:147)the geographical zone of activity(cid:148)), with the latter two representing an integral part of France, but not forming part of the European Community and therefore not being subject to Community law. According to the proposed reform, it is fully recognised that the implementation of ESCB tasks in the geographical zone of activity pertains to the Banque de France under Chapter 1 of Law No. 93-980 of 4 August 1993, while the IEDOM becomes an agency of the Banque de France to carry out those tasks in the name of and on behalf of the Banque de France, with the exclusion of the holding and management of foreign reserve assets. For the purposes of carrying out these tasks, credit institutions established as branches or based in the geographical zone of activity have to open accounts at the Banque de France. These accounts are to be held by the IEDOM as an agent acting in the name of and on behalf of the Banque de France. At the same time, the IEDOM will also carry out its own tasks in the geographical zone of activity, such as putting coins into circulation and other tasks of general interest entrusted to it by the State. 4. The ECB welcomes the intention of France to reform the IEDOM. The Statute of the European System of Central Banks and of the European Central Bank does not allow for ESCB tasks to be carried out by bodies other than the ECB and the 15 national central banks forming the ESCB, so in that respect the current situation needed to be amended. The ECB notes that a special regime may be admitted for the French overseas departments under Article 299. 2 of the Treaty, based on their remoteness, insularity, small size, difficult topography and climate and economic dependence on few products, as is also reflected in Declaration No. 26 on the outermost regions of the Community, annexed to the Final Act of the Treaty on European Union (the (cid:147)Maastricht Treaty(cid:148)). However, it is also noted that the draft laws are not based on any specific decision of the Council under that Article. By applying the proposed agency status it can be ensured that it will be the Banque de France as an integral part of the ESCB and not the IEDOM which will perform ESCB-related monetary policy operations in the geographical zone of activity. The role of the IEDOM will become purely instrumental and will consist in putting its organisation at the disposal of the Banque de France in the relevant territories. All corresponding regulatory and contractual arrangements with counterparties located in the geographical zone of activity will be entered into exclusively with the Banque de France and will be identical to those applied to counterparties located in metropolitan France. The counterparties will open accounts in the books of the Banque de France and, therefore, all ESCB-related financial transactions will be 3 recorded immediately in the accounts and in the financial statements of the Banque de France. Consequently, as far as ESCB-related tasks are concerned, the ECB has been ensured by the Banque de France that Articles 6 to 8 of the draft Government Order will not apply as this would otherwise be inconsistent with the agency status of the IEDOM. These provisions deal with the settlement of losses and profits, the legal nature of the operations entered into by the IEDOM on its own account, the methods for the presentation and settlement of accounts of the IEDOM and their consolidation with the accounts of the Banque de France, and are linked to the IEDOM(cid:146)s own tasks. 5. The ECB welcomes the fact that the new draft laws provide for a clear allocation of competences between the Supervisory Board and the Director General, which take into account the special status of the IEDOM as agent of the Banque de France. The Supervisory Board is only vested with decision-making powers for the IEDOM(cid:146)s own tasks (Article 1-VII of the draft Decree amending Article 12 of the Decree of 18 October 1986). As far as the IEDOM(cid:146)s activities as an agent of the Banque de France are concerned, it is the Director General who will manage the IEDOM and who will represent the IEDOM externally (Article 1-VIII of the draft Decree amending Article 13 of the Decree of 18 October 1986). The ECB understands that the reference in Article 1-VIII of the draft Decree to the Director General acting under the control of the Supervisory Board only applies to the management of the IEDOM(cid:146)s own tasks and that, as far as the IEDOM(cid:146)s activities as an agent of the Banque de France are concerned, the Director General will act under the instructions of the Governor of the Banque de France. 6. The ECB understands that the IEDOM will not carry out any tasks related to the collection of statistics related to Monetary Financial Institutions necessary for the ESCB to undertake it tasks, as in the geographical zone of activity these activities will be performed within the framework for reporting of statistics to the French Banking Commission. 7. The ECB takes the view that its responsibility for ensuring the integrity of the ESCB requires it to consider the agency status of the IEDOM as a situation which is acceptable only exceptionally, owing to the particular nature of the IEDOM, especially its former status as a central bank in the geographical zone of activity. A permanent IEDOM-based structure would require the approval of the Council in accordance with the procedure laid down in Article 299. 2 of the Treaty. The ECB stresses that the particular nature of the IEDOM does not warrant consideration of its status as agent of the Banque de France as a precedent for any future cases. 4 8. The ECB understands that, should the Banque de France and the IEDOM prepare a joint agreement laying down the details of the operational mechanisms for the implementation of the single monetary policy in the geographical zone of activity, the ECB will be consulted accordingly. 9. The ECB finally notes that the two draft laws do not provide for an application of those parts of Community law including all ECB legal acts which are or will be necessary for the functioning of Economic and Monetary Union in Saint-Pierre-et-Miquelon and Mayotte. The ECB urges France to prepare for the application of such legislation without further delay in order to comply with Article 4 of the Council Decision (EC) No. 1999/95/EC of 31 December 1998 concerning the monetary arrangements in the French territorial communities of Saint-Pierre-et-Miquelon and Mayotte (hereinafter referred to as the Council Decision), which requires that such is made in agreement with the Commission of the European Communities and the ECB. 10. The ECB confirms that it has no objection to this ECB Opinion being made public by the competent national authorities at their discretion. Done at Frankfurt am Main on 17 February 2000. The President of the ECB [signed] Willem F. Duisenberg


title: SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0423/00 von Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) an den Rat. Achtung der Menschenrechte in der Außenpolitik der Europäischen Union.

eurovoc_concepts:
Africa
EU relations
common foreign and security policy
cooperation policy
diplomatic relations
human rights
summit meeting

formats: html pdf print

text: C 330 E/156 Amtsblatt der Europ(cid:228)ischen Gemeinschaften DE 21. 11. 2000 Antwort von Frau de Palacio im Namen der Kommission (3. April 2000) Der Kommission sind Einzelheiten zum Unfall der B 747 der Korean Air in Essex im Vereinigten K(cid:246)nigreich nicht in vollem Umfang bekannt, sie hat dieses Thema jedoch auf Ersuchen des Petitionsaus- schusses des Parlaments vor kurzem untersucht. Diese Untersuchung hat ergeben, da(cid:223) abgereichertes Uran wegen seiner hohen Dichte in der Vergangenheit im Flugzeugbau, insbesondere bei der B 747, verwendet wurde. Diese Praxis wurde seit 1981 aufgegeben, und das Uran wurde schrittweise durch andere Metalle ersetzt. Es sind sicherlich noch Flugzeuge in Betrieb, die abgereichertes Uran enthalten. Die von den nieder- l(cid:228)ndischen Beh(cid:246)rden durchgef(cid:252)hrte Untersuchung des Absturzes der El-Al-Boeing vom 4. Oktober 1992 bei Amsterdam hat jedoch ergeben, da(cid:223) die Wahrscheinlichkeit sch(cid:228)dlicher Auswirkungen auf die Gesundheit der Bev(cid:246)lkerung bei einem Unfall eines solchen Flugzeugs vernachl(cid:228)ssigbar gering ist. Im Gemeinschaftsrecht gibt es kein Verbot der Verwendung von abgereichertem Uran im Flugzeugbau. Die Ergebnisse der vorgenannten Untersuchung haben best(cid:228)tigt, da(cid:223) es beim gegenw(cid:228)rtigen Stand der Kenntnisse nicht erforderlich ist, den Betrieb der wenigen Flugzeuge, die noch abgereichertes Uran enthalten, zu verbieten. (2000/C 330 E/177) SCHRIFTLICHE ANFRAGE E-0423/00 von Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) an den Rat (17. Februar 2000) Betrifft: Achtung der Menschenrechte in der Au(cid:223)enpolitik der Europ(cid:228)ischen Union Die Gipfelkonferenz Europa-Afrika wird eine au(cid:223)erordentliche Gelegenheit zur Ann(cid:228)herung und zum gegenseitigen Verst(cid:228)ndnis der beiden Welten sowie zur Herstellung neuer Kooperationsbeziehungen bieten. Die Europ(cid:228)ische Union wird auf der Annahme einer Tagesordnung bestehen m(cid:252)ssen, welche die Grund- s(cid:228)tze der Demokratie und der Achtung der Menschenrechte einschlie(cid:223)t. Welche Themen schl(cid:228)gt der Rat f(cid:252)r die Tagesordnung dieser Gipfelkonferenz vor? Sind Themen wie Gleichbehandlung von M(cid:228)nnern und Frauen, Kinderschutz und Einhaltung des Internationalen (cid:220)berein- kommens (cid:252)ber die Rechte der Kinder enthalten? Antwort (2. Mai 2000) Der Rat teilt die Ansicht der Frau Abgeordneten, da(cid:223) das Gipfeltreffen EU-Afrika, das am 3. und 4. April in Kairo stattfindet, eine hervorragende Gelegenheiten bieten wird, um an der Schwelle des neuen Jahr- hunderts eine strategische Partnerschaft zwischen den Mitgliedstaaten der Europ(cid:228)ischen Union und den Staaten des afrikanischen Kontinents zu schlie(cid:223)en. Dieser Partnerschaft wird das historische Erbe, das uns verbindet, sowie unser gemeinsames Interesse an der F(cid:246)rderung von Frieden, Demokratie, Menschen- rechten, Entwicklung und Ausmerzung der Armut zugrunde liegen. Die Themen, (cid:252)ber die die an dem Gipfeltreffen teilnehmenden Staats- und Regierungschefs beraten werden, wurden von der Europ(cid:228)ischen Union und ihren afrikanischen Partnern einvernehmlich festgelegt. Es handelt sich um Themen aus den Bereichen Politik, Wirtschaft und Entwicklung. Die Europ(cid:228)ische Union mi(cid:223)t dem politischen Dialog mit ihren afrikanischen Partnern besondere Bedeutung bei, darunter auch eingehenden Er(cid:246)rterungen (cid:252)ber die F(cid:246)rderung von Demokratie und Menschenrechten einschlie(cid:223)lich der von der Frau Abgeordneten angesprochenen Themen


title: Reglamento (CE) n° 367/2000 de la Comisión, de 17 de febrero de 2000, por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno

eurovoc_concepts:
cereal flour
cereals
export refund
groat
meal

formats: pdf print

text: L 46/24 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 2. 2000 REGLAMENTO (CE) No 367/2000 DE LA COMISIÓN de 17 de febrero de 2000 por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece una organización común de mercados en el sector de los cereales (1), cuya última modifi- cación la constituye el Reglamento (CE) no 1253/1999 (2), y, en particular, el apartado 2 de su artículo 13, Considerando lo siguiente: (1) (2) (3) En virtud de lo dispuesto en el artículo 13 del Regla- mento (CEE) no 1766/92, la diferencia entre las cotiza- ciones o los precios en el mercado mundial de los productos contemplados en el artículo 1 de dicho Regla- mento y los precios de dichos productos en la Comu- nidad puede cubrirse mediante una restitución a la exportación. Las restituciones deben fijarse teniendo en cuenta los elementos mencionados en el artículo 1 del Reglamento (CE) no 1501/95 de la Comisión, de 29 de junio de 1995, por el que se establecen las disposiciones de apli- cación del Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo en lo que respecta a la concesión de las restituciones por exportación y las medidas que deben adoptarse en caso de perturbación en el sector de los cereales (3), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2513/98 (4). En lo que se refiere a las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno, la restitución aplicable a dichos productos debe calcularse teniendo en cuenta la cantidad de cereales necesaria para la fabricación de los mismos. (4) (5) (6) (7) El Reglamento (CE) no 1501/95 ha fijado dichas canti- dades. La situación del mercado mundial o las exigencias espe- cíficas de determinados mercados pueden requerir la diferenciación de restitución para determinados productos de acuerdo con su destino. la La restitución debe fijarse una vez por mes y puede ser modificada en el intervalo. La aplicación de dichas modalidades a la situación actual de los mercados en el sector de los cereales, y, en particular, a las cotizaciones o precios de dichos productos en la Comunidad y en el mercado mundial, conduce a fijar la restitución en los importes consig- nados en el anexo. Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de los cereales. HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: Artículo 1 Se fijan en los importes consignados en el anexo las restitu- ciones a la exportación, en el estado en que se encuentran, de los productos contemplados en las letras a), b) y c) del artículo 1 del Reglamento (CEE) no 1766/92, excepto la malta. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 18 de febrero de 2000. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 17 de febrero de 2000. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión (1) DO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) DO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) DO L 147 de 30. 6. 1995, p. 7. (4) DO L 313 de 21. 11. 1998, p. 16. 18. 2. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas L 46/25 ANEXO del Reglamento de la Comisión, de 17 de febrero de 2000, por el que se fijan las restituciones aplicables a la exportación de los cereales y de las harinas, grañones y sémolas de trigo o de centeno Código del producto Destino (1) (en EUR/t) Importe de las restituciones Código del producto Destino (1) (en EUR/t) Importe de las restituciones 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 — 01 — 03 02 03 02 — 03 02 — — — 03 02 — — (1) Los destinos se identifican como sigue: 01 todos los terceros países, 02 otros terceros países, 03 Suiza, Liechtenstein. — 0 — 19,50 0 56,00 0 — 17,50 0 — — — 26,00 0 — — 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 01 01 01 01 — — 01 01 — 01 01 — 01 — — 40,50 37,75 34,75 32,25 30,00 — — 87,00 68,50 — 7,50 (2) 6,75 (2) — 7,50 (2) — (2) Si el producto contiene sémolas en copos no se concederá restitución alguna. Nota: Las zonas serán las que se delimitan en el Reglamento (CEE) no 2145/92 de la Comisión (DO L 214 de 30. 7. 1992, p. 20), modificado


title: Beschluß Nr. 1/2000 des Assoziationsrates EU-Rumänien vom 17. Februar 2000 über die Verlängerung des mit dem Beschluß Nr. 3/97 des Assoziationsrates eingeführten Systems der doppelten Kontrolle für den Zeitraum vom 1. Januar bis zum 31. Dezember 2000

eurovoc_concepts:
EU Member State
Romania
association agreement (EU)
export monitoring
trade policy

text: 15. 3. 2000 DE Amtsblatt der Europäischen Gemeinschaften L 67/35 BESCHLUSS Nr. 1/2000 DES ASSOZIATIONSRATES EU-RUMÄNIEN vom 17. Februar 2000 über die Verlängerung des mit dem Beschluß Nr. 3/97 des Assoziationsrates eingeführten Systems der doppelten Kontrolle für den Zeitraum vom 1. Januar bis zum 31. Dezember 2000 (2000/214/EG) DER ASSOZIATIONSRAT — in Erwägung nachstehender Gründe: (1) (2) Die Kontaktgruppe nach Artikel 11 des Protokolls Nr. 2 zu dem am 1. Februar 1995 in Kraft getretenen Europa-Abkommen zur Gründung einer Assoziation zwischen den Europäischen Gemein- schaften und ihren Mitgliedstaaten einerseits und Rumänien andererseits ist in ihrer Sitzung vom 6. Oktober 1999 übereingekommen, dem durch Artikel 106 des Abkommens eingesetzten Assoziati- onsrat zu empfehlen, das 1998 mit dem Beschluß Nr. 3/97 des Assoziationsrates (1) eingeführte und mit dem Beschluß Nr. 5/98 des Assoziationsrates (2) für den Zeitraum vom 1. Januar bis zum 31. Dezember 1999 verlängerte System der doppelten Kontrolle für den Zeitraum vom 1. Januar bis zum 31. Dezember 2000 zu verlängern. Der Assoziationsrat Empfehlung zu folgen — ist in Kenntnis aller zweckdienlichen Angaben übereingekommen, dieser BESCHLIESST: Artikel 1 Das mit dem Beschluß Nr. 3/97 eingeführte System der doppelten Kontrolle gilt für den Zeitraum vom 1. Januar bis zum 31. Dezember 2000 weiter. In der Präambel sowie in Artikel 1 Absätze 1 und 3 des Beschlusses Nr. 3/97 wird der Zeitraum „1. Januar bis 31. Dezember 1999“ durch „1. Januar bis 31. Dezember 2000“ ersetzt. Dieser Beschluß tritt am Tag seiner Annahme in Kraft. Er gilt mit Wirkung vom 1. Januar 2000. Artikel 2 Geschehen zu Brüssel am 17. Februar 2000. Im Namen des Assoziationsrates Der Präsident P. ROMAN (1) ABl. L 13 vom 19. 1. 1998, S. 57. (2) ABl. L 19 vom 26. 1. 1999, S. 9


title: Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione agli Stati membri recante gli orientamenti relativi all'iniziativa comunitaria concernente la rivitalizzazione economica e sociale delle città e delle zone adiacenti in crisi, per promuovere uno sviluppo urbano sostenibile (Urban)»

eurovoc_concepts:
EU initiative
economic development
social development
urbanisation

text: 6. 6. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 156/29 Parere del Comitato delle regioni in merito alla «Comunicazione della Commissione agli Stati membri recante gli orientamenti relativi all’iniziativa comunitaria concernente la rivitalizzazione economica e sociale delle città e delle zone adiacenti in crisi, per promuovere uno sviluppo urbano sostenibile (Urban)» (2000/C 156/05) IL COMITATO DELLE REGIONI, vista la proposta di «Comunicazione della Commissione agli Stati membri recante gli orientamenti relativi all’iniziativa comunitaria concernente la rivitalizzazione economica e sociale delle città e delle zone adiacenti in crisi, per promuovere uno sviluppo urbano sostenibile (Urban)» (COM(1999) 477 def. ); vista la decisione della Commissione europea, del 25 ottobre 1999, di consultare il Comitato delle regioni al riguardo, conformemente al disposto dell’art. 265, primo comma, del Trattato che istituisce la Comunità europea; vista la decisione, presa dal proprio Ufficio di presidenza il 2 giugno 1999, di affidare alla Commissione 4 «Assetto territoriale, questioni urbane, energia, ambiente» l’incarico di preparare il parere; vista il progetto di parere (CdR 357/99 riv. 1) adottato dalla Commissione 4 il 2 dicembre 1999 (Relatrice: Sally Powell, UK, PES), ha adottato il 17 febbraio, nel corso della 32a sessione plenaria del 16 e 17 febbraio 2000, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. Il Comitato delle regioni accoglie con soddisfazione la proposta della Commissione a favore del proseguimento dell’iniziativa comunitaria Urban che mette chiaramente in rilievo la necessità di continuare a fornire aiuti strutturali comunitari alle zone urbane in crisi. Accoglie inoltre con favore la presentazione degli orientamenti, sotto forma di «progetto di documento di consultazione preliminare», al Parlamento europeo e al Comitato delle regioni prima dell’ela- borazione della versione definitiva. 1. 2. Il Comitato tiene conto del fatto che l’attuale strategia basata sull’approccio mirato alle zone urbane afflitte da un elevato tasso di disoccupazione, da un’edilizia residenziale di scarsa qualità, da degrado ambientale e dall’assenza di infrastrutture sociali ha permesso di conseguire notevoli successi: sono numerosi gli esempi di progetti estremamente innovativi in tutta l’UE. 1. 3. La prima iniziativa comunitaria Urban ha compiuto notevoli passi avanti aprendo la strada ai grandi programmi di finanziamento; sono tuttavia necessari ulteriori interventi. Urban ha contribuito a introdurre un cambiamento culturale attraverso il diretto coinvolgimento delle comunità, presentan- do un approccio diverso ai partenariati e alla pianificazione integrata. L’esperienza acquisita grazie alla precedente iniziati- va comunitaria e la crescente consapevolezza dell’importanza centrale delle politiche urbane hanno contribuito a creare un nuovo filone di aiuti a favore delle zone urbane nel quadro degli obiettivi 1 e 2 e cio` costituisce un importante passo avanti nel riconoscimento dei bisogni delle città dell’Unione. E` importante notare che la nuova iniziativa comunita- 1. 4. ria rappresenta per l’UE un altro modo per affrontare i problemi delle aree urbane, grazie anche agli aiuti ben più consistenti previsti nel quadro degli obiettivi 1 e 2. L’entità dei finanziamenti proposti (700 milioni di Euro per il periodo 2000-2006) va vista in tale contesto, tuttavia il Comitato desidera far notare che risorse pari o superiori al livello degli aiuti previsti dal precedente programma consentirebbero di sviluppare una gamma più ampia di progetti innovativi. 2. Una strategia per l’iniziativa comunitaria Urban 2000- 2006 2. 1. La strategia per la nuova iniziativa comunitaria Urban deve tenere conto delle questioni di più ampio respiro che influiscono sull’UE e anche al suo interno. In molte città la disoccupazione supera la media nazionale, fenomeno che evidenzia l’impatto della ristrutturazione economica e le diverse capacità di adattamento. La sfida dell’economia globale, incentrata su settori in 2. 2. espansione quali le comunicazioni, i trasporti, il commercio internazionale e la tecnologia ambientale, incide spesso in maniera eccessiva sulle aree urbane. 2. 3. L’esclusione sociale rimane una delle preoccupazioni principali dell’UE ed è particolarmente marcata tra i disoccupati di lunga durata, gli appartenenti alle minoranze etniche e gli immigrati che, oltre alle barriere linguistiche, si trovano di fronte all’esclusione dal mercato del lavoro e degli alloggi. C 156/30 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 6. 6. 2000 2. 4. La tutela e il miglioramento dell’ambiente urbano continuano a rappresentare una sfida globale. Lo sfruttamento eccessivo delle risorse naturali, l’aumento dell’inquinamento e della produzione di rifiuti e la perdita di spazi verdi costituisco- no alcuni dei fattori che confermano la necessità di un maggiore impegno da parte dell’UE. 3. 3. Il Comitato nota con piacere che le azioni mirate nelle zone urbane permangono una delle caratteristiche principali delle proposte del nuovo programma e appoggia l’esigenza di una massa critica di popolazione. L’integrazione dei program- mi nei piani strategici economici, sociali ed ambientali più ampi creerà dei legami tra le aree in crisi e le aree più prospere. 2. 5. Per cogliere tale sfida occorre adottare una strategia globale che preveda misure preventive accanto a quelle correttive. Il Comitato delle regioni nota con soddisfazione che molte delle azioni proposte dalla Commissione cercano di adottare tale impostazione. Suggerisce tuttavia di prestare maggiore attenzione a tali fattori più estesi nella misura in cui non sono accolti nel progetto di documento in parola (ad esempio, la mondializzazione e l’importanza delle misure preventive). 3. Obiettivi e principi generali 3. 1. I due obiettivi principali del nuovo programma vengo- no descritti come segue nel progetto di orientamenti (punto 8): a) promuovere l’elaborazione e l’attuazione di strategie parti- colarmente innovative ai fini della rivitalizzazione socio- economica sostenibile dei centri urbani medio-piccoli o di quartieri degradati delle grandi città; b) favorire lo sviluppo e lo scambio di conoscenze ed esperienze sulla rivitalizzazione e lo sviluppo urbano sostenibile nell’Unione europea. L’elenco indicativo delle misure sovvenzionabili allegato agli orientamenti sottolinea l’importanza di uno sviluppo e di un risanamento ecocompatibili, nonché dell’integrazione di persone socialmente emarginate grazie all’accesso a servizi di base quali trasporti pubblici. Sarebbe opportuno che la descrizione degli obiettivi riflettesse maggiormente l’importanza di tali aspetti. l’assistenza sanitaria, l’istruzione e i A tale condizione, il Comitato appoggerebbe i due 3. 2. obiettivi principali del nuovo programma. Il rinnovato succes- so di Urban sarà assicurato dalle strategie innovative per attuare progetti intesi a migliorare effettivamente la vita delle persone e che riuniscono in maniera integrata le politiche ed i regimi di finanziamento nazionali, regionali e locali. Analoga- mente, la nuova iniziativa comunitaria offre agli enti locali interessanti opportunità di riunire i diversi aspetti del loro lavoro sull’esclusione sociale in un nuovo approccio integrato che è in grado di ricavare un effettivo valore aggiunto dalla nuova iniziativa comunitaria. Gli enti locali e regionali apprezzano inoltre in modo particolare la promozione dello scambio di esperienze e di migliori prassi, dal momento che svolgono un ruolo determinante nello sviluppo e nell’attuazio- ne dei programmi attualmente in corso. Occorre tenere conto di tale ruolo nell’individuazione, nel monitoraggio e nell’attuazione di nuovi programmi. 3. 4. I programmi guidati dalle comunità locali, i partenariati solidi e le azioni integrate costituiscono gli elementi chiave del successo degli attuali programmi Urban e il Comitato osserva con piacere che l’applicazione dei nuovi programmi continua a fondarsi su tali strategie. Le iniziative locali mirate come Urban promuovono iniziative attive ed innovative tramite partenariati locali che coinvolgono un’ampia gamma di opera- tori al fine di promuovere e sostenere la partecipazione della comunità. E` appunto grazie a questo coinvolgimento nelle attività di individuazione dei problemi e delle priorità locali e nello sviluppo e nell’applicazione di piani a favore del cambiamento che è possibile conseguire soluzioni sostenibili. 3. 5. Il Comitato sottolinea tuttavia che attribuire alla comu- nità locale la facoltà di svolgere il proprio ruolo e metterla in grado di farlo richiedono investimenti a favore della creazione e del rafforzamento delle capacità locali. Cio` richiede tempo e occorre tenerne conto nel processo di programmazione. Il Comitato sollecita inoltre la Commissione ad ammettere che sarà la qualità dei risultati a dimostrare il successo della strategia integrata, piuttosto che i risultati facilmente quantificabili che riflettono fattori quali, ad esempio, i processi consultivi formali intrapresi. 3. 6. Il Comitato sottolinea altresı` che la diversità delle zone urbane richiede soluzioni individuali e flessibili. Non esiste un modello preciso da prescrivere o da imporre: ciascuna area urbana è contraddistinta da specificità, sfide e problemi ben precisi che richiedono approcci e soluzioni distinte. La flessibilità costituirà quindi un elemento fondamentale per lo sviluppo dei progetti. 3. 7. L’integrazione costituisce uno dei temi principali del programma a favore dello sviluppo sostenibile, e tale approccio va promosso nell’ambito dei nuovi programmi. Non è possibile creare una società urbana prospera, limitando la crescita economica; tuttavia non è nemmeno possibile salvaguardare l’ambiente urbano senza una presa d’atto da parte di tutti i settori della società della loro comune responsabilità nella conservazione e nel miglioramento della qualità della vita nei centri urbani. Infine non è possibile realizzare o mantenere la prosperità economica se tanti quartieri urbani sono colpiti dall’esclusione sociale. Il Comitato prende inoltre atto delle sfide rappresentate 3. 8. dalla buona amministrazione, dalla creazione di capacità locali a favore del cambiamento e dalla promozione dell’impegno civico e approva la priorità accordata a tali punti nell’iniziativa Il programma potrebbe favorire lo comunitaria Urban. sviluppo di processi decisionali innovativi e flessibili che coinvolgerebbero la comunità locale, portando avanti le racco- 6. 6. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 156/31 mandazioni espresse nel quadro d’azione per lo sviluppo urbano. 4. Aree ammissibili agli aiuti e azioni prioritarie in base alle proposte, 4. 1. Il Comitato accoglie con favore la proposta di rendere ammissibili agli aiuti le aree con una popolazione di 10 000 unità, visto che cio` dovrebbe permettere di mantenere un margine d’azione ed una scala sufficienti per sviluppare strategie innovative. Osserva che, il numero massimo di aree urbane interessate dall’iniziativa sarà di 50 circa. Ritiene che ciascuno Stato membro dovrebbe poter aggiungere delle zone urbane supplementari senza essere limitato dalle cifre proposte dalla Commissione, ma sostiene, tuttavia, che dovrebbero essere messi a disposizione fondi tali da far sı` che ciascun programma possa conseguire gli obiettivi dell’iniziativa Urban. Accoglie inoltre con soddisfazione la più ampia accessibilità al programma che ora consente a tutte le città e le aree urbane in crisi di beneficiare degli aiuti. Cio` rimuove una barriera artificiale creata in passato e consente di adottare un approccio coerente ai problemi urbani che affliggo- no le singole zone. Contribuirà inoltre ad estendere gli effetti dei fondi strutturali tenendo conto di fattori sociali quali la salute. Oltre ad offrire maggiori opportunità alle zone che in passato non costituivano zone d’intervento, permette alle zone urbane che hanno perso il diritto a rientrare nell’obiettivo 2 di continuare a beneficiare degli aiuti. La concorrenza per ottene- re tali aiuti sarà assai intensa. Il numero dei progetti previsti, il criterio basato sulla popolazione e il grado di ammissibilità evidenziano l’importanza di nutrire aspettative realistiche quanto all’entità dei risultati conseguibili. Il Comitato propone che al quinto criterio si utilizzi un riferimento più adeguato, ovvero «migranti» invece di «immi- grati». Osserva inoltre che l’uso dell’espressione «insufficienza di specializzazione» sarebbe più opportuno di «carenze signifi- cative di specializzazione» e che la questione dell’occupabilità andrebbe inserita tra le questioni attinenti all’istruzione e alle competenze. 4. 3. Il Comitato accoglie con favore la flessibilità prevista dalle proposte di regolamenti per l’impiego di una gamma di indicatori, dal momento che consente di riflettere le diverse esigenze delle zone urbane e di aprire la strada a programmi più efficaci in materia. 4. 4. Il Comitato sostiene inoltre la necessità di promuovere le pari opportunità, ma desidera aggiungere anche che qualsiasi forma di esclusione finisce solo per rafforzare le disparità tra le regioni. Gli enti locali e regionali intenderebbero tenerne conto nei loro programmi. 4. 5. Il Comitato tiene conto del fatto che la serie di priorità proposta favorisce lo sviluppo dei programmi di iniziative comunitarie dal momento che abbraccia un’ampia gamma di questioni e che, con la notevole varietà di attività cosı` finanziabili, dovrebbe contribuire a creare strategie innovative e processi decisionali flessibili. Gli orientamenti definiscono nove criteri di ammissibi- 4. 2. lità e le zone urbane saranno tenute a rispettarne almeno tre: approvazione 5. Elaborazione dei programmi — presentazione e — elevato tasso di disoccupazione di lunga durata; — scarsa attività economica; — notevole povertà ed emarginazione; — esigenza specifica di riconversione, a seguito di problemi socioeconomici locali; — forte presenza di immigrati, gruppi etnici e minoranze, profughi; — basso livello di istruzione, carenze significative di specializ- zazione e tassi elevati di abbandono scolastico; — elevata criminalità; — andamento demografico precario; — ambiente particolarmente degradato. 5. 1. In base agli orientamenti, la Commissione dovrebbe accordare stanziamenti individuali a ciascuno Stato membro con un livello di spesa minimo per abitante di 500 EUR e un numero massimo di zone per Stato membro (riportato dall’Allegato II del documento). Ogni Stato membro deve quindi definire le zone e la ripartizione degli aiuti e selezionare i criteri esatti per l’ammissibilità a richiedere i fondi in quello Stato. Gli enti locali elaborano poi programmi di iniziative comunitarie conformemente ai requisiti degli orientamenti, costituendo, all’occorrenza, dei partenariati con le autorità regionali e nazionali. I programmi vanno presentati alla Commissione per approvazione prima della concessione dei fondi FESR. 5. 2. Il Comitato ritiene che gli orientamenti dovrebbero soffermarsi maggiormente sulla necessità di garantire la traspa- renza nel processo decisionale negli Stati membri, di procedere a consultazioni con gli enti locali e regionali e di favorire una concorrenza aperta per la concessione degli aiuti. In alternativa il Comitato reputa che un sistema più equo e razionale renderebbe meno facile per gli Stati membri variare i criteri e allora gli enti locali formulerebbero delle offerte semplicemente rispettando i criteri fissati dagli orientamenti. C 156/32 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 6. 6. 2000 5. 3. Il Comitato accoglie con favore il riconoscimento del ruolo fondamentale svolto dagli enti locali. Questi svolgono infatti una funzione molto particolare ed occupano una posizione importante nel rafforzamento delle capacità nell’am- bito del volontariato e nella creazione di nuove forme di partenariato. Dal momento che l’innovazione costituisce un elemen- 5. 4. to centrale della nuova iniziativa comunitaria, il Comitato propone di impegnarsi in modo particolare per adottare un approccio semplice, diretto e flessibile alla gestione dell’iniziati- locali e ai va comunitaria, al fine di consentire agli enti rispettivi partner di sviluppare la strategia più adeguata alle singole zone. 6. Sorveglianza della valutazione di attuazione 6. 1. Gli enti locali svolgeranno inoltre un ruolo fondamen- tale nei meccanismi da mettere a punto per la gestione e l’attuazione dei programmi, a livello nazionale e transnaziona- le. Il Comitato sottolinea che bisognerebbe continuare a coinvolgere gli enti locali nei comitati di sorveglianza e nei comitati direttivi. 7. Finanziamento 7. 1. Il Comitato ribadisce il proprio appoggio alla nuova iniziativa Urban. Pur ammettendo che il programma è stato incluso alla fine del dibattito sulla riforma dei fondi strutturali e che le aree urbane potranno ricevere maggiori aiuti specifici nel quadro degli obiettivi 1 e 2, il Comitato desidera far notare che i finanziamenti relativamente limitati non rispecchiano il dato di fatto che quattro-quinti della popolazione dell’UE vive in aree urbane. 8. Conclusioni 8. 1. Il Comitato accoglie con favore la presentazione del progetto di orientamenti al Parlamento europeo e al Comitato medesimo per consultazione. delle conclusioni. Sottolinea tuttavia la propria preoccupazione per il livello relativamente basso delle risorse. 8. 3. Sarebbe opportuno che la descrizione degli obiettivi al punto 8 del progetto di orientamenti rispecchiasse più chiaramente l’accento, posto nei punti successivi del documen- to, su uno sviluppo e un risanamento ecocompatibili, nonché sull’integrazione delle persone socialmente emarginate grazie all’accesso a servizi di base quali l’assistenza sanitaria, l’istruzio- ne e i trasporti pubblici. 8. 4. Il Comitato, pur accogliendo con soddisfazione il proseguimento dell’approccio locale mirato, sottolinea che il programma deve tenere adeguatamente conto del tempo necessario per creare e sviluppare capacità nelle comunità locali. Il Comitato sollecita inoltre la Commissione a tenere conto dei risultati qualitativi. 8. 5. Il Comitato sottolinea la necessità che i programmi rispecchino la diversità delle aree urbane e che la Commissione ne tenga adeguatamente conto. 8. 6. Il Comitato accoglie con favore l’estensione dei criteri di ammissibilità che favorisce lo sviluppo di programmi, e appoggia la maggiore accessibilità al programma prevista dalle proposte della Commissione in modo da consentire a tutte le città e le aree urbane in crisi di essere considerate tra le zone d’intervento. Allo stesso tempo, la concorrenza per essere ammessi agli aiuti sarà assai elevata. Sarà fondamentale riconoscere l’importanza di aspettative realistiche per quanto riguarda il numero dei progetti che verranno finanziati nei vari Stati membri e l’entità dei risultati conseguibili. 8. 7. Il Comitato accoglie con soddisfazione il riconoscimen- to del ruolo degli enti locali nello sviluppo e nell’applicazione del programma dell’iniziativa comunitaria e auspica che esso trovi posto negli orientamenti nel quadro delle disposizioni per la gestione del programma. Auspica inoltre che tali disposizioni tengano conto anche della trasparenza e della necessità che gli Stati membri consultino l’amministrazione locale e regionale nella definizione dei criteri. Il Comitato propone infatti di limitare le possibilità che gli Stati membri varino i criteri per le offerte concernenti i progetti, andando oltre i criteri comuni definiti negli orientamenti. 8. 2. Il Comitato appoggia il proseguimento dell’iniziativa comunitaria Urban e le finalità generali degli obiettivi per il periodo 2000-2006, salvo quanto menzionato al punto 8. 3 8. 8. Il Comitato auspica che la nuova iniziativa comunitaria sia gestita e attuata con la massima semplicità e flessibilità possibile. Bruxelles, 17 febbraio 2000. Il Presidente del Comitato delle regioni Jos CHABERT


title: Alueiden komitean lausunto aiheesta "Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle - Kohti kestävää maataloutta"

eurovoc_concepts:
common agricultural policy
environmental law
environmental protection

text: C 156/40 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 6. 6. 2000 Alueiden komitean lausunto aiheesta ”Komission tiedonanto neuvostolle, Euroopan parlamentil- le, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle – Kohti kestävää maataloutta” (2000/C 156/07) ALUEIDEN KOMITEA, joka ottaa huomioon komission tiedonannon neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle ”Kohti kestävää maataloutta” KOM(1999) 22 lopull. (1), ottaa huomioon komission 29. tammikuuta 1999 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 198 c artik- lan ensimmäisen kohdan nojalla tekemän päätöksen pyytää aiheesta alueiden komitean lausunto, ottaa huomioon työvaliokuntansa 7. toukokuuta 1999 tekemän päätöksen antaa lausunnon valmistelu valiokunta 2:n ”Maatalous – Maaseudun kehittäminen – Kalatalous” tehtäväksi, ottaa huomioon valiokunta 2:n marraskuun 26. päivänä 1999 hyväksymän lausuntoluonnoksen (CdR 183/99 rev. 3), jonka esittelijä oli Thérèse Algudo (Saint Fulgentin kaupunginjohtaja, F/PPE), hyväksyi 16. ja 17. helmikuuta 2000 pitämässään 32. täysistunnossa (17. päivän kokouksessa) seuraavan lausunnon. Alkuhuomiot Maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaava komis- sion jäsen Franz Fischler määrittelee kestävyyden seuraavasti: ”Kehitys on kestävää, kun jokainen sukupolvi voi tyydyttää tarpeensa rajoittamatta tulevien sukupolvien mahdollisuuksia tyydyttää omat tarpeensa. Kestävän kehityksen haasteena on myös edistää talouden tehokkuutta ja yhteiskunnallis- taloudellista tasapainoa kuitenkin niin, että samalla suojellaan ja parannetaan luonnon ja ympäristön laatua sekä kulttuuripe- rintöä”(2). Tämä näkemys soveltuu täydellisesti maataloustuo- tantoon ja koko ammattikunta kannattaa sitä. – Viimeaikaiset tapahtumat osoittavat kuitenkin, että vaikka tarkoitusperät ovat hyvät, keinot niiden saavuttamiseksi ovat vielä hyvin epävarmoja. Joskus toisaalta tavoitteet ja toisaalta taloudelliset ja väestötieteelliset vaatimukset ovat jopa ristiriidassa keskenään. Maatalousalalle ominainen kestävyys on kuitenkin joutumassa vaaraan alan taloudelli- sen perustan heikkenemisen takia. Maatalous on Euroopal- le oleellinen talouden ala: (1) EYVL C 173, 19. 6. 1999, s. 2. (2) Fischlerin puhe maatalousneuvoston epävirallisessa kokouksessa Dresdenissä 30. 5. –1. 6. 1999. – Yhdistyneiden Kansakuntien mukaan maailman elintarvi- ketuotannon tulee lisääntyä seuraavien 30 vuoden aikana jotta nykyisestä 5 miljardista vähintään 75 prosentilla, vuoteen 2025 mennessä 8,5 miljardiin kasvavalle väestölle riittää ravintoa. – Aliravitsemuksen ja nälänhädän etenemisen estämiseksi maailmassa tarvitaan siis tuotannon kasvua nykyaikaisin, luonnonvaroja säästävin menetelmin. – Maa- ja metsätalous varmistavat alueen sosioekonomisen työllisyyden maaseudulla. tasapainon ja vakiinnuttavat Ne takaavat myös ilmastollisen tasapainon, luonnollisten ekosysteemien ja maiseman säilymisen. Maatalous on Euroopan kansojen vanhimpia elinkeinoja. Kulttuurimme juuret ja perinteemme ovat maataloudessa. Maaseudun autioituminen, muuttoliike suurkaupunkeihin ja siirtymi- nen teollisuuteen ovat köyhdyttäneet alueita ja jopa ehdyt- täneet pohjavesivaroja. Kyseinen ilmiö on hävittänyt aiko- jen kuluessa kokonaisia yhteisöjä sekä horjuttanut kaupun- gin ja maaseudun herkkää tasapainoa ja sopusointuista suhdetta, joka on uuden ESDP-politiikan peruselementtejä. Eurooppa ei ole omavarainen. Koska se on avoinna maailmalle, sen on otettava huomioon velvoitteensa. Maataloudella on ratkaistavanaan todellinen haaste: miten sovittaa yhteen no- peasti etenevä väestönkehitys ja sellaisen ”ekologisen” maanvil- jelyn kapasiteetti, joka ei voi tai halua soveltua massatuotan- toon? Eurooppalainen maatalousmalli on vaarassa joutua tuuliajolle. YMP:ssä ja monien valtioiden politiikoissa on tukeuduttu vuosien varrella yhä tuotantopainotteisempaan ja tehokkaam- paan logiikkaan, joka vaikuttaa haitallisesti ympäristöön, työlli- syyteen, tuotteiden laatuun ja aluesuunnitteluun. Nykyinen 6. 6. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 156/41 kehitys on yleisesti ottaen kestävän maatalouden vastaista. Tietyissä valtioissa on kuitenkin havaittavissa huomattavia muutoksia, jotka kääntävät kehityksen päinvastaiseksi. tekijät yhdistettyinä viljelymenetelmiin vaikuttavat myös maa- perään, veteen ja ilmaan. Kuten tehoviljely, myös viljelymaan hylkääminen aiheuttaa niin ikään paineita maisemalle ja biodiversiteetille. Maatalous on myös teollisten metodien uhri. Se on puolustus- kannalla, vaikka sen vastuu tilanteesta on vähäinen. Alueiden komitean tulee ottaa huomioon lausunnossaan nämä huomiot ja kysymykset. Lausunnon merkitystä lisää se, että Maailman kauppajärjestön (WTO) Seattlen neuvottelut ovat käynnistymässä. Euroopan tulee puolustaa yksimielisesti mal- liaan näissä neuvotteluissa. 1. Johdanto 1. 1. Ympäristökysymykset ovat yhteisen maatalouspolitii- kan keskeisiä kysymyksiä. Asia tiedostettiin jo vuonna 1986 yhtenäisasiakirjan yhteydessä. Amsterdamin sopimuksessa tehdään kestävästä kehityksestä unionin tavoite. Eurooppa- neuvoston kokouksessa Wienissä joulukuussa 1998 painotet- tiin, että ympäristönäkökulma on otettava asianmukaisesti jotka huomioon kaikissa maatalouspoliittisissa päätöksissä, tehdään Agenda 2000 -ohjelman yhteydessä. Agenda 2000 -ohjelmassa esitetyn YMP:n uuden uudis- 1. 2. tuksen tavoitteena ovat eräiden keskeisten markkina-alojen välttämättömät rakenteelliset muutokset sekä vahvan kehittä- mispolitiikan ottaminen YMP:n toiseksi pilariksi. Tällaisen kehittämispolitiikan ei tule hyödyttää yksinomaan maatalou- den toimintoja. Sen tulee koskea kaikkia maaseudun toimijoita, etenkin alue- ja paikallisyhteisöjä, sekä edistää aluekehityssuun- nitelmien toteuttamista. Sekä maatalouden tehostamisen että maataloudesta 1. 4. luopumisen tuomat haasteet herättävät kysymyksiä maatalou- den ja ympäristön suhteesta sekä kestävän maatalouden eu- rooppalaisen mallin tulevasta pohjasta. Kestävyyden määrittely edellyttää luonnonvarojen hallinnoimista siten, että niitä voi- daan käyttää ja hyödyntää tulevaisuudessakin. Tämä määri- telmä on maanviljelijöiden edun mukainen. Maan ja luonnon- varojen hyötykäyttö maataloudessa tuleekin tasapainottaa nii- den yhteiskunnan arvojen kanssa, jotka liittyvät ympäristön ja kulttuuriperinnön suojeluun. Agenda 2000 -ohjelman uudistusehdotusten pääta- 1. 5. voitteena on kehittää ympäristöä säästävä, sosiaalisesti hyväk- syttävä ja viljelijöille taloudellisesti kannattava eurooppalaisen maatalouden malli. Kestävän kehityksen yleisiä periaatteita tulee mukauttaa alueiden tasolla valtio- ja aluetason politiikko- jen avulla alueiden monimuotoisuus ja sosioekonomiset eri- tyispiirteet huomioon ottaen. Kyseisten toimintalinjojen yhtey- dessä tulee solmia kumppanuussuhteita vuoristoalueilla sijait- sevien ja maatalousvaltaisten kuntien kanssa. Paikallistason toimielimet voivat edistää YMP:n uusien suuntausten leviämistä sekä uuden, ympäristön ja maatilojen kannattavuuden kannal- ta kestävän maatalousmallin vakiintumista. 2. Komission tiedonannossa esitellään maatalouden vaiku- tuksia ympäristöön, toimia tilanteen korjaamiseksi sekä niiden rahoitusta. Jäsenvaltioilla on keskeinen rooli tämän politiikan onnistumisessa. 1. 3. Tähän asti sovellettu yhteinen maatalouspolitiikka on lisännyt maataloushintojen tuen korkean tason takia voimape- räistä maataloutta sekä lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden tietyillä alueilla intensiiviseen käyttöä. Tämä on johtanut maatalouteen, joka on aiheuttanut vesien ja maaperän saastu- mista ja tiettyjen ekosysteemien vahingoittumista. Kuluttajat ja veronmaksajat ovat joutuneet maksamaan tilanteesta aiheutu- neet korkeat käsittelykulut. Maatalouden tehostaminen on muuttanut maisemaa ja muodostunut uhkaksi maiseman monimuotoisuudelle sekä biodiversiteetille. Taloudellisesti kannattavat menetelmät valinnut maanviljelijä saa tänä päivänä huomata, että monista perinteisen maiseman piirteistä joudu- taan luopumaan, mikä taas johtaa kivi- tai maapenkereiden korvaamiseen sähköaidoilla, pensasaitojen poistamiseen, pals- takoon kasvamiseen, maaomaisuuden uudelleenjakoon. Nämä 2. 1. Laajaperäistämiseen suuntautuvia alueita lukuun otta- matta eurooppalaisella maataloudella on kaksi ominaispiir- rettä: se tehostuu ja erikoistuu. Vaikka kemiallisten lannoittei- den ja kasvinsuojeluaineiden käyttö näyttää vähentyneen erityi- sesti YMP:n ansiosta, se on edelleen korkealla tasolla verrattuna muutaman kymmenen vuoden takaiseen tilanteeseen. Käytet- tyjen lannoitteiden määrä kasvoi 5 miljoonasta tonnista vuon- na 1950 huippuarvoonsa, yli 20 miljoonaan tonniin 1970- ja 1980-luvulla, ja on sitten vähentynyt nykyiseen noin 16 miljoonaan tonniin. YMP:llä ei tule kuitenkaan olla sellaista haittavaikutusta, että kemikaalien vähentyessä ja tarkentuessa vaikutuksiltaan niiden sisältämät tehoaineet vain väkevöityi- sivät. Monien aineiden myrkyllisyydestä ympäristölle ei ole vielä tarkkaa tietoa. Kasvinsuojeluaineiden ekotoksisuutta tes- tataan jo nyt ennen kuin ne lasketaan markkinoille. Tutkimusta tulisi kuitenkin tehostaa. C 156/42 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 6. 6. 2000 Kasvinsuojeluaineiden käytön vähentämiseksi tulisi hyödyntää ja tukea muita menetelmiä, esimerkiksi maaperän järkevää lannoitusta ja kemiallisten lannoitteiden korvaamista luonnol- lisilla lannoitteilla, joiden käyttöä on kuitenkin valvottava, sillä luonnollisten lannoitteiden liikakäyttö olisi yhtä lailla vahingollista ekologiselle tasapainolle. Luomutuotteilla on vielä pitkään vaatimaton osuus elintarvik- keiden kokonaistuotannosta, sillä niiden tuottaminen aiheuttaa lisäkustannuksia ja on pienimuotoista. Luomuviljelyä ja massa- tuotantoa ei vielä toistaiseksi voi sovittaa yhteen, jos halutaan säilyttää luomuviljelyn laadulliset ominaisuudet. Luomuvilje- lyn ”marginaalisuutta” onkin arvioitava tästä lähtökohdasta. Pohdintojen tässä vaiheessa voidaan myös käsitellä geenitekni- sesti muunnettujen organismien käyttöönottoa maataloustuo- tannossa. Geenitekniikan keinoin näyttää olevan mahdollista vähentää kasvinsuojeluaineiden käyttöä. Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei ihmisten terveydelle aiheutuvien vaikutusten tutki- muksessa ole edistytty riittävästi. Maatalouden kestävyys perus- tuu yhteen vaatimukseen: terveellisten tuotteiden tuottaminen. Kansainvälisen terveysjärjestön (WHO) onkin ensin hyväk- syttävä geeniteknisesti muunnettujen organismien käyttö maa- taloudessa, jolloin sen suositukset velvoittavat koko maailmaa. Tällä hetkellä on kuitenkin mahdotonta antaa WHO:n tehtäväksi sekä uusien geneettisesti muunnettujen tuotteiden tieteellinen validointi että niiden viljelyn valvonta. WHO:lla ei ole ainakaan toistaiseksi siihen mahdollisuuksia. Sen sijaan olisi mahdollista pyrkiä kehittämään kuluttajille suunnattua tiedotusta helpottamalla maataloustuotteiden ja elintarvikkei- den jäljitettävyyttä. Tätä menetelmää käytetään jo monilla aloilla. Sitä paitsi on varmistettava, että geenitekniikan kaltaisen uuden teknologian käyttö ei ohjaa maatalouden kehitystä väärään suuntaan, ei aiheuta tuotantoteknisiä ja taloudellisia riippu- vuuksia eikä vähennä viljelykasvien geneettistä monimuotoi- suutta entisestään. Kuluttajat ovat mieltyneet luomu-käsitteeseen. Komissio ai- kookin ottaa käyttöön luomutunnuksen. Komission on ehdot- tomasti tarkennettava menettelyään. Tunnus tulee myöntää vasta sitten, kun menettelyyn osallistuva tuottaja on sitoutunut täyttämään tarkat ehdot, eivätkä hänelle aiheutuvat kustannuk- set saa nousta liian korkeiksi. Lisäksi tunnusta tulee voida käyttää kaikissa jäsenvaltioissa siten, että luomuviljelyllä on samat kriteerit ja se tunnustetaan samoin ehdoin koko EU:n alueella. Tällöin luomu-käsite tulisi kuluttajille selkeämmäksi ja samalla viljelypinta-alan ja markkinoille laskettujen tuotteiden määrän välinen suhde parantuisi. Tunnus olisi ennemminkin todellinen laatumerkki, joka tulisi ottaa käyttöön asianmukais- ten ja koko yhteisön alueella yleistettävien tuotemerkintöjen kanssa. Maatalouden laatutunnistuksessa voidaan käyttää myös jälji- tysmenettelyä, jonka avulla on mahdollista seurata tuotteen kulkua alkulähteiltä kuluttajalle ja löytää ketjun heikot lenkit. Näistä toimista aiheutuu kuitenkin kustannuksia. Kuka ne maksaa? 2. 2. Yhteisön toimilla on vaikutusta luonnonmukaisen vil- jelyn kehitykseen. Ympäristöä säästävä luonnonmukainen vil- jely on kasvussa, sillä 1993–1997 luomutilojen määrä on lisääntynyt 35 476 tilasta 93 830 tilaan. Tietyissä maissa, joissa ruokaperinteet ovat erityisen vahvat, myös paikallisvi- ranomaiset edistävät useimmiten luomuviljelyä, sillä ne pitävät laadukkaiden paikallistuotteiden hyödyntämistä alueen sekä paikallisyhteisöjen taloudellisen kasvun vahvistamiseen vaikut- tavana tekijänä, jota tarvitaan alan uudenaikaistamis- ja inno- vaatioinvestointien vauhdittamiseksi. 2. 3. Myös eräät perinteiset viljelymenetelmät tulee tunnus- taa kestävän maatalouden osatekijöiksi, sillä niissä käytetään vain vähän kasvinsuojeluaineita ja otetaan huomioon viljely- maan kapasiteetti. Tällaista perinteistä, paikallista ja alueellista tuotantoa harjoitetaan yleensä pienillä perhetiloilla, jotka saa- vat näin lisätuloja. Kyseisen tuotannon erityisluonne tulee tunnistaa, sen standardit on yhdenmukaistettava ja samantyyp- pisille tuotteille on annettava yhteinen laatumerkki samoine tuotemerkintöineen. Näin voidaan tunnustaa tuottajan taitotie- to ja ammattitaito ja hyödyntää niitä. Luomuviljely on kuitenkin edelleenkin marginaalista, sillä vuonna 1997 sitä harjoitettiin 1,6 prosentilla maatalousmaan kokonaishyötyalasta ja 1 prosentilla maatiloista EU:n 15 jäsen- valtion alueella. Kasvun voidaan olettaa jatkuvan erityisesti Agenda 2000:n yhteydessä myönnettävän eurooppalaisen ra- hoitustuen ansiosta. Tätä tuotantotukea tulisi täydentää luo- mutuotteiden kysynnän edistämisellä ja kuluttajille suunnatulla tiedotuksella, jota tulisi todennäköisesti vahvistaa geneettisesti muunnettuja organismeja koskevan esimerkin mukaisesti. Oli tiedon sisältö mitä tahansa (hyvä tai huono), kuluttajalla on oikeus tietää se. Kaikentyyppisillä tiloilla on merkittävä asema sekä taloudelli- sella että sosiaalisella tasolla maaseudun ylläpitämisessä ja kehittämisessä. Tähän asti yhteisön tuet on kohdistettu pää- asiallisesti suurtiloihin, joiden on pitänyt ottaa käyttöön ny- kyaikaisia, koneistettuja menetelmiä tehostaakseen tuotanto- aan ja mukauttaakseen sen kysyntään, mikä on puolestaan hävittänyt maatalouden työpaikkoja. Jotta maaseutu säilyttää tehtävänsä, yhteisen maatalouspolitiikan avulla tulee tukea ympäristönsuojelusta huolehtivia pientiloja. Yleinen tukiase- tus, jossa markkinapolitiikka ja maaseudun kehittäminen koh- taavat, antaa jäsenvaltioille osallistumismahdollisuuden. 6. 6. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 156/43 2. 4. Euroopan vedettömillä ja puolivedettömillä alueilla kastelu on perinteisesti kehittynyt sopusointuisesti luonnon kanssa ja edistänyt sellaisten yhteiskuntaryhmien ja yhteiskun- tien kestävää kehitystä, joiden nykyinen hyvinvointimalli pe- rustuu kastelutekniikan juurtumiseen ja parantamiseen. Näillä paikkakunnilla vedestä on tullut välttämätön tuotantotekijä ja myös torjuntakeino aavikoitumista vastaan. Vesien käyttö maatalouden hyväksi sopii yhteen nykyisten eurooppalaisten määräysten vaatiman kestävyyden kanssa, kunhan painotetaan tämän luonnonvaran järkiperäistä käyttöä, edistetään sen saatavuutta siellä missä sitä tarvitaan, kehitetään politiikkoja tukemaan tavallisuudesta poikkeavan vedensaannin tutkimista tähdentäen suolanpoistoa ja veden uusiokäyttöä, tehokasta säästämiskulttuuria ja jakelua sekä tarjoten käyttäjille mahdolli- suuden osallistua vedenkäytön hallintatoimiin. Veden yhteisomistuksen puolustamisen pitäisi kuulua koko yhteiskunnalle eikä pelkästään viranomaisille. Tässä yhteydessä olisi vältettävä tehoton kastelu, meriveden pääsy rannikon pohjavesiin, pohjaveden pintavaihtelut, ympäristön rehevöity- minen ja vedenlaadun muutokset sekä harjoitettava monimuo- toisuutta varjelevaa politiikkaa. Nitraattidirektiivin(1) perusperiaatteen mukaisesti saastuttaja maksaa. Tämä periaate on kannatettava. On vahinko ja valitettavaa todeta, että kaikissa jäsenvaltiossa, ehkä Tanskaa ja Ruotsia lukuunottamatta, on toistaiseksi puutteita tai viipeitä nitraattidirektiivin soveltamisen eri vaiheissa. Niiden jäsenval- tioiden, jotka eivät ole vielä täysin panneet täytäntöön direktii- viä 91/676/ETY, pitäisi tehdä se mahdollisimman pian ja panna toimeen eri soveltamisvaiheet, jotka ovat seuraavat: – direktiivin siirtäminen keskeisiin kansallisiin säännöksiin (ennen vuoden 1993 joulukuuta) – makean ja meriveden laadun seuranta (sama määräaika) – pilaantumisalttiiden vyöhykkeiden määrittäminen (valu- ma-alueet, joilla harjoitetaan tehoviljelyä tai tehokasvatus- ta) (sama määräaika, tarkistus joka neljäs vuosi) – hyvän maatalouskäytännön jäsenvaltiokohtaisten, vapaa- ehtoisesti noudatettavien ohjeiden laatiminen – toimintaohjelman laatiminen jokaiselle pilaantumisalttiille vyöhykkeelle (ohjeet pakolliset) (ensimmäinen ohjelma viimeistään vuonna 1996 ja tarkistus vuonna 1999) – joka neljäs vuosi kertomus vesien tilan kehityksestä, vyö- hykkeiden tarkistus ja toimintaohjelmien tehokkuuden arviointi. Se, että jäsenvaltiot noudattavat epätasapuolisesti tämän direk- tiivin velvoitteita, voi synnyttää epäreilua kilpailua eurooppa- laisten tuottajien kesken, sillä samalla kun toisten on noudatet- tava maassaan sovellettavan direktiivin säännöksiä rangaistuk- sen uhalla, toiset ovat vapaita käyttämään itselleen mieluisia tuotantomenetelmiä jopa luontoa pilaten. Komission on käytettävä kaikki mahdolliset keinot ja jopa löydettävä uusia keinoja, jotta direktiivin 91/676/ETY sään- nöksiä noudatettaisiin koko Euroopan unionin alueella. Näitä toimia ovat toistaiseksi valvonta ja verottaminen. Muussa tapauksessa ”saastuttaja maksaa” -periaatteen soveltaminen asettaa viljelijät eriarvoiseen asemaan, aiheuttaa taloudellisia seurauksia viljelijöille ja vaikuttaa koko maatalouden tulevai- suuteen. Asetuksessa (ETY) N:o 2080/92(2) säädetään maatalou- 2. 5. den metsitystoimenpiteitä koskevasta yhteisön tukijärjes- telmästä, jolla pyritään viljelymaiden vaihtoehtoiseen käyttöön metsitystoimin ja metsänhoidon kehittämiseen maatiloilla, jotka osallistuvat näin maaperän eroosion torjuntaan. 2. 6. Myös muut menettelyt voivat edistää ympäristönsuo- jelua. Esimerkkinä mainittakoon non food -maataloustuotanto, jolla edistetään raaka-aineiden ja uusiutuvien energialähteiden (biomassa ja biopolttoaineet) tuotantoa. Metsitystä varten myönnettävien tukien lisäksi non food -tuotantoon tulee liittää erikseen määriteltäviä verotustoimia. Tässä yhteydessä tulee ottaa huomioon kokonaisenergia ja ympäristöarvio. 2. 7. Eurooppa-neuvosto on esittänyt useita toimenpiteitä, joilla voidaan saavuttaa alakohtaiset suojelutavoitteet. Maata- louden ympäristötoimilla edistetään sellaista viljelymaan käyttöä, jossa otetaan huomioon ympäristön, maiseman ja sen erityispiirteiden, luonnonvarojen, maaperän ja geneettisten resurssien suojelu ja parantaminen. Niitä täydennetään epäsuo- tuisia alueita koskevilla toimilla, joiden tarkoituksena on säilyttää maaseutuyhteisöjen elinvoimaisuus, ylläpitää kestävää maataloustoimintaa ja edistää metsien kestävää hoitoa ja kehittämistä. Kaikentyyppisten tilojen säilyttäminen ja tukemi- nen ovat maatalouden ja paikallisrakenteidemme kestävyyden perusta, kuten kohdassa 2. 3 mainitaan. (1) Neuvoston direktiivi 91/676/ETY, annettu 12 päivänä joulukuuta 1991, vesien suojelemisesta maataloudesta peräisin olevien nit- raattien aiheuttamalta pilaantumiselta (EYVL L 375, 31. 12. 1991, s. 1–8). (2) Neuvoston asetus, annettu 30 päivänä kesäkuuta 1992, maatalou- den metsitystoimenpiteitä koskevasta yhteisön tukijärjestelmästä (EYVL L 215, 30. 7. 1992, s. 96–99). C 156/44 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 6. 6. 2000 2. 8. Komission ehdottamat maatalouden ympäristötoimet eivät vaikuta tiukemmilta kuin nykyiset toimet. Agenda 2000 -ohjelman mukaisessa YMP:n uudistuksessa suorien tukien ehdoksi asetetaan jäsenvaltioiden määrittämien ympäristövaa- Jäsenvaltioiden tulee kuitenkin timusten noudattaminen. pystyä hallitsemaan tämä ehdollisuus, jotta voidaan välttää sellaiset luonteeltaan järjestelmälliset EU:n toimet, joiden sovel- taminen voi osoittautua hankalaksi tietyissä jäsenvaltioissa. Naudanlihan ja meijerituotteiden alalla tukea annettaisiin pinta-alaperusteisesti ja maksettaisiin jäsenvaltioille, jotka hoi- jakamisen sen mukaan, minkä tyyppistä ympäris- tavat töystävällistä tuotantoa ne haluavat tukea tai edistää. Peltokas- vialalla komissio suosittaa kesannointitoimien säilyttämistä. Vapaaehtoista kesantoa voidaan pitää 10 % peruspinta-alasta enintään viiden vuoden ajan. YMP:n välineet ovat vain osa maatalousympäristön suojeluun tähtäävää yhteisöpolitiikkaa. Suurimmalla osalla jäsenvaltioita on käytössään omia toimia, joilla pyritään ehkäisemään saastu- mista ja säilyttämään luonnon muodostama kansallisomaisuus. Jotta maanviljelijät voisivat vastata tulevaisuuden haasteisiin, heidän on tutkittava tarkkaan omia käytäntöjään ja parannetta- va tuotantotekijöitään kuitenkin niin, ettei tuotantoa tehosteta liikaa eikä maita jätetä viljelemättä. Eurooppalainen maatalous on saatava kestävän kehityksen tielle toteuttamalla toimia, taloudellisesti joilla taataan sellaisen ympäristöystävällisen, kannattavan ja sosiaalisesti hyväksyttävän eurooppalaisen mal- lin muodostaminen, jossa paikallisviranomaisilla on aktiivinen ja aktivoiva rooli kestävän paikalliskehityksen tukemisessa ja edistämisessä. Corkin konferenssin päätelmien mukaisesti alueita kehotetaan kehittämään integroituja ohjelmia maaseudun kestäväksi ke- hittämiseksi. Maatalouden ympäristötoimenpiteet ovat pakolli- nen osa näitä ohjelmia. Ohjelmat kannustavat vähimmäisvaati- mukset ylittävien ympäristötoimien suorittamiseen ja edistävät osaltaan elinkeinojen monipuolistamista erityisesti matkailua- lalla, ja niiden avulla jaetaan erityistukea ympäristönsuojelusta kiinnostuneille tiloille. Maanviljelijöiden koulutus on osa näitä toimia. Tavoitteena on ympäristönsuojelun parantaminen ja maisemanhoitoa edistävien viljelymenetelmien käytön lisää- minen. Lausunnossa ei tule unohtaa inhimillisiä voimavaroja, sillä niillä on tärkeä sija uudessa maaseudun kehittämispolitiikassa. Tukea maatilojen luovutukselle voidaan antaa nuorten maan- viljelijöiden, joiden tulisi osallistua keskusteluihin, asettautu- mistoimilla sekä edistämällä varhaiseläkejärjestelmää. Kun nämä yhdistetään koulutustoimiin, voidaan hyödyntää maa- seudun väestön potentiaalia. Maanviljelijöiden tulee olla valmiit noudattamaan korvauksetta ympäristönsuojelun vähimmäissääntöjä. Jos maanviljelijä sen sijaan tuottaa ylimääräisiä ympäristöpalveluita, olisi oikeuden- mukaista, että näistä palveluista maksettaisiin korvaus maata- lousympäristöä koskevin soveltuvin tukitoimin. Maatalouden ympäristönsuojeluohjelmista tarjotaan tukea vil- jelijöille, jotka vapaaehtoisten sopimusten pohjalta suorittavat palveluja ympäristön suojelemiseksi ja maaseudun säilyttämi- seksi. Maksut perustuvat ympäristötoimenpiteistä viljelijälle koituneisiin kustannuksiin ja tulonmenetyksiin. Yleistä tukiasetusta, joka YMP:n puitteissa antaa yhteiset säännöt välittömän tuen järjestelmille, tulisi soveltaa suoraan maanviljelijöille myönnettäviin maksuihin lukuunottamatta niitä maksuja, jotka on tarkoitettu maaseudun kehittämiseen. Jäsenvaltioiden tulee toteuttaa aiheelliseksi katsomansa ym- päristötoimet käytössä oleva viljelyala ja harjoitettu tuotanto huomioon ottaen. Maatalouden ympäristötoimenpiteet kattavat ympäristöä ja kaikkia sen osa-alueita (eläimet, kasvit, maaperä, vesi, maisema jne. ) suojelevat viljelymenettelyt. Tukea voidaan maksaa vain toimista, jotka ylittävät normaalin hyvän viljelytavan puitteet. Tämä tarkoittaa, että viljelijän oletetaan jo noudattavan ym- päristönsuojelun vähimmäisvaatimuksia. joiden mukaan suorat Yleisen tukiasetuksen piiriin kuuluvien ohjauskeinojen lisäksi useita erityisiä ympäristötoimenpiteitä on ehdotettu otettavak- si mukaan tarkasteltaville markkina-aloille. Ne liittyvät ehtoi- hin, tuet maksetaan. Naudanlihan kohdalla annettaisiin laajaperäisille maatiloille 1,4 nautayksikköä/ha -periaatteen pohjalta. Eläintiheydessä otetaan huomioon aikuisten nautojen, lampaiden ja vuohien kokonaismäärä. Peruspalkkiota myönnetään enintään 2 nau- tayksikköä/ha. lisätukea 3. Päätelmät Kestävän maatalouden edellytyksenä on ympäristön kunnioit- taminen. Komission ehdotukset antavat jäsenvaltioille ja alueil- le tarpeelliset välineet ympäristönsuojelun vähimmäisvaati- musten noudattamiseksi ja Euroopan ainutlaatuisen ympäristö- perinnön suojelun ja parantamisen edistämiseksi. Maataloudel- la on useita tehtäviä: elintarvikehuolto, maankäyttö, maiseman 6. 6. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 156/45 ja luonnonympäristön huolto. Kestävän kehityksen prosessi on mahdollinen ainoastaan, jos maatalouden taloudellinen kannattavuus taataan ja jos ympäristönäkökohdat otetaan huomioon siten, että ne käyvät yksiin alan taloudellisten näkymien kanssa. AK:n mielestä ympäristö tulee ottaa huomioon koko Euroopan maataloudessa. On laadittava tärkeimmät periaatteet ja nouda- tettava niitä. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi Euroopan maataloudessa tulee a) b) c) d) tukea ekologisia viljelymenetelmiä (kohtuullinen lannoitus, luonnollisten lannoitteiden suosiminen, ekstensiivinen vil- jely, vuoroviljely jne. ) erityisesti jokilaaksoissa testata yhdessä Euroopan tai maailmanlaajuisten terveys- instituutioiden kanssa maataloudessa käytettävien tuottei- den ekotoksisuus ennen niiden laskemista markkinoille ja siten hankkia viljelijöiden käyttöön mahdollisimman perusteellinen luettelo ympäristölle vaarattomista tuot- teista tarkkaan määritellä luomuviljelyn käsite, eritellä sen kus- tannukset ja jatkaa luomuviljelyn soveltamisen valvontaa täydentää luomuviljelyä tunnustamalla perinteinen paikal- lismaatalous Bryssel 17. helmikuuta 2000. e) vahvistaa ympäristöystävällinen yhteinen maatalouspoli- tiikka tunnustamalla viljelijöiden ammattitaito sekä takaa- malla heille riittävä tulotaso ja täyttämällä vasta sen jälkeen ammattijärjestöjen tai maatalouden, elintarviketeollisuu- den ja talousmaailman lobbaajien vaatimukset; kaikkien Euroopan unionissa tuotettujen ja sinne tuotujen elintar- vikkeiden tulee täyttää tiukimmat hygienia- ja terveellisyys- standardit; kaikkien unionin jäsenvaltioiden tulee omaksua nämä standardit ja noudattaa niitä f) vähentää nitraattien käyttöä maaperän käsittelyssä g) huolehtia velvoitteiden asettamisesta siten, että vähimmäis- vaatimusten ylittämisestä saa rahallisen korvauksen kuiten- kin niin, että säilytetään viljelijöiden aloitteellisuus ja yrittämishalu h) vaatia kaikilta jäsenvaltioilta yhteisön toimien samanaikais- ta noudattamista ja rangaista viivyttelijöitä i) ottaa maatalous huomioon sosiaalipolitiikan määrittelyssä ja rahoituksessa (tuki pientiloille, eläkkeelle jäävien viljeli- jöiden korvaaminen, maaseudun seuraelämän säilyttämi- nen, viljelijöiden koulutus) j) käyttää tuotantomenetelmiä, joilla edistetään sellaisten luonnonvarojen säilymistä kuin maaperä (maaperää säi- lyttävä maatalous), vesi (vähän vettä kuluttavien kastelume- netelmien käyttö saastuttamatta pintavesiä), eläimistö ja kasvisto. Alueiden komitean puheenjohtaja Jos CHABERT