title: Fælles holdning (EF) nr. 21/2000 af 28. februar 2000 fastlagt af Rådet i henhold til fremgangsmåden i artikel 251 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS)

eurovoc_concepts:
environmental monitoring
environmental policy
environmental protection
management audit
type of business

text: 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/1 I (Meddelelser) RÅDET FÆLLES HOLDNING (EF) Nr. 21/2000 fastlagt af Rådet den 28. februar 2000 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. /2000 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (2000/C 128/01) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR — (2) under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1, under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2), (3) efter høring af Regionsudvalget, i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 251 (3), og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til traktatens artikel 2 har Fællesskabet bl. a. til opgave at fremme en bæredygtig vækst i hele Fællesska- bet, og i resolution af 1. februar 1993(4) understreges betydningen af en sådan bæredygtig vækst. (1) EFT C 400 af 22. 12. 1998, s. 7. (2) EFT C 209 af 22. 7. 1999, s. 43. (3) Europa-Parlamentets udtalelse af 15. 4. 1999 (EFT C 219 af 30. 7. 1999, s. 385), Rådets fælles holdning af 28. 2. 2000 og Europa-Parlamentets afgørelse af. (endnu ikke offentliggjort i EFT). (4) Resolution vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemssta- ternes regeringer, forsamlet i Rådet, den 1. 2. 1993 om et program for Fællesskabets politik og virke inden for miljø og bæredygtig udvikling (EFT C 138 af 17. 5. 1993, s. 1). I Kommissionens program »Mod en bæredygtig udvik- ling«, der med hensyn til den deri fastsatte generelle strategi blev godkendt ved resolutionen af 1. februar 1993, understreges organisationernes rolle og ansvar, både med hensyn til at styrke økonomien og beskytte miljøet i hele Fællesskabet. I programmet »Mod en bæredygtig udvikling« hedder det, at udbuddet af instrumenter på miljøbeskyttelsesområdet bør udvides, og at der bør anvendes markedsmekanismer for at få organisationerne til at udvise en fremadrettet miljøholdning, som går videre end opfyldelsen af de relevante lovfæstede miljøkrav. (4) Kommissionen bør fremme en sammenhængende strategi mellem de retsakter, der udarbejdes i Fælleskabet inden for miljøbeskyttelse. (5) Rådets forordning (EØF) nr. 1836/93 af 29. juni 1993 om industrivirksomheders frivillige deltagelse i en fælles- skabsordning for miljøstyring og miljørevision (5) har vist sig at være et effektivt middel til at fremme industriens miljøindsats og -resultater. (5) EFT L 168 af 10. 7. 1993, s. 1. C 128/2 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 (6) Erfaringerne med gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 1836/93 bør udnyttes til at øge effektiviteten af fællesskabsordningen for miljøledelse og miljørevision, i det følgende benævnt »EMAS«, som middel til at forbedre organisationernes samlede miljøindsats og -resultater. (13) For at sikre EMAS-ordningens troværdighed generelt må der skabes sikkerhed for, at miljøverifikatorerne sidder inde med de fornødne kundskaber, gennem en uafhængig og neutral akkrediteringsordning og gennem passende tilsyn med deres aktiviteter; der bør derfor indføres et tæt samarbejde mellem de nationale akkrediteringsorganer. (7) EMAS bør være åben for alle organisationer, der påvirker miljøet, fordi ordningen giver dem mulighed for at styre disse miljøpåvirkninger og forbedre deres samlede miljøindsats og -resultater. (14) Organisationerne bør tilskyndes til regelmæssigt at udar- bejde og offentliggøre miljøredegørelser, hvorved offent- ligheden og andre interesseparter holdes underrettet om deres miljøindsats og -resultater. (8) I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og pro- portionalitetsprincippet som omhandlet i traktatens arti- kel 5 kan EMAS-ordningens muligheder for at forbedre de europæiske organisationers miljøindsats og -resultater formålet med bedre gennemføres på fællesskabsplan; denne forordning er at sikre en ensartet gennemførelse af EMAS i hele Fællesskabet ved at tilvejebringe fælles regler, procedurer og væsentlige krav vedrørende EMAS, mens foranstaltninger, der kan gennemføres hensigtsmæssigt på nationalt plan, overlades til medlemsstaterne. (9) Organisationerne bør tilskyndes til frivillig deltagelse i EMAS, hvilket kan komme organisationerne til gode for så vidt angår myndighedskontrol, omkostningsbesparel- ser og omdømme hos offentligheden. (10) Det er vigtigt, at små og mellemstore virksomheder deltager i EMAS, og at deres deltagelse fremmes ved at lette deres adgang til oplysninger, eksisterende støttemid- ler og offentlige institutioner og ved at iværksætte eller fremme tekniske hjælpeforanstaltninger. (15) Ud over miljøledelsessystemets generelle krav tillægger EMAS følgende elementer særlig betydning: overholdelse af retsforskrifterne, forbedring af miljøindsatsen og -resul- taterne samt ekstern kommunikation og medarbejderind- dragelse. (16) Kommissionen bør tilpasse denne forordnings bilag, med undtagelse af bilag V, anerkende europæiske og internationale miljøstandarder af relevans for EMAS og udarbejde retningslinjer for partnerskab med EMAS-inte- resserede parter for at sikre, at EMAS-kravene gennemfø- res ensartet i alle medlemsstaterne. (17) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne forordning bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (1). (18) Denne forordning bør om nødvendigt tages op til revision efter en vis periode på grundlag af erfaringerne med dens anvendelse. (11) De oplysninger, der tilvejebringes af medlemsstaterne, bør anvendes af Kommissionen til at vurdere behovet for at udvikle særlige foranstaltninger til at øge organisatio- ners, navnlig små og mellemstore virksomheders, delta- gelse i EMAS. (19) De europæiske institutioner bør bestræbe sig på at virkeliggøre principperne i denne forordning. (12) Organisationer, der gennemfører miljøledelsessystemer, vinder i gennemsigtighed og pålidelighed, når deres miljøledelsessystem, miljørevisionsprogram og miljørede- gørelse undersøges til kontrol af, om de opfylder de relevante krav i denne forordning, og når miljøredegørel- sen og de efterfølgende opdateringer heraf bekræftes af akkrediterede miljøverifikatorer. (20) Denne forordning erstatter forordning (EØF) nr. 1836/93, som derfor bør ophæves — (1) EFT L 184 af 17. 7. 1999, s. 23. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/3 UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 Miljøledelses- og miljørevisionsordningen og dens mål- sætninger 1. Der oprettes en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision, i det følgende benævnt »EMAS«, som organisa- tioner frivilligt kan deltage i; sigtet hermed er at bedømme og forbedre organisationernes miljøindsats og -resultater og tilvejebringe relevante oplysninger til offentligheden og andre interesseparter. EMAS har til formål at fremme en løbende forbedring af 2. organisationernes miljøindsats og -resultater gennem: a) organisationernes indførelse og gennemførelse af miljøle- delsessystemer b) systematisk, objektiv og regelmæssig bedømmelse af disse systemers resultater c) oplysning om miljøindsatsen og -resultaterne samt en åben dialog med offentligheden og andre interesseparter d) medarbejdernes aktive inddragelse, herunder uddannelse af dem. Artikel 2 Definitioner I denne forordning forstås ved: a) b) »miljøpolitik«: en organisations overordnede mål og prin- cipper på miljøområdet, herunder overensstemmelse med alle relevante lovbestemte miljøkrav, og et engagement i den løbende forbedring af miljøindsatsen; denne miljøpoli- tik danner rammen for fastsættelse og revision af miljømål- sætninger og -mål »løbende forbedring af miljøindsatsen og -resultaterne«: styrkelse år for år af de målbare resultater af miljøledelses- systemet i forbindelse med en organisations forvaltning af sine væsentlige miljøforhold på grundlag af sin miljøpolitik og sine miljømålsætninger og -mål; styrkelsen af resultater- ne skal ikke nødvendigvis ske på alle aktivitetsområder samtidig d) e) f) g) h) i) j) k) l) »forebyggelse af forurening«: brug af metoder, sædvaner, materialer eller produkter, som undgår, reducerer eller styrer forureningen, hvilket kan indbefatte genanvendelse, behandling, procesændringer, styringsmekanismer, rigtig anvendelse af ressourcer og materialesubstitution »miljøkortlægning«: en indledende, tilbundsgående gen- nemgang af miljøforhold, miljøpåvirkninger og miljøind- sats og -resultater i forbindelse med en organisations aktiviteter (bilag VII) »miljøforhold«: enkeltdel af en organisations aktiviteter, produkter eller tjenesteydelser, som kan påvirke miljøet (bilag VI); et væsentligt miljøforhold er et miljøforhold, der har eller kan have en væsentlig miljøpåvirkning »miljøpåvirkning«: enhver ændring i miljøet, hvad enten den er skadelig eller gavnlig, som helt eller delvis er et resultat af en organisations aktiviteter, produkter eller tjenesteydelser »miljøprogram«: en beskrivelse af de foranstaltninger (an- svar og midler), som er truffet eller påtænkes for at nå miljømålsætninger og -mål, samt fristerne for gennemfø- relsen af disse miljømålsætninger og -mål »miljømålsætning«: samlet miljømål, der udspringer af miljøpolitikken, og som en organisation beslutter sig for at opfylde, og som skal være talbestemt, når det er praktisk muligt »miljømål«: detaljeret krav til indsats og resultater, som gælder for organisationen eller dele heraf, som udspringer af miljømålsætningerne, og som det er nødvendigt at sætte og opfylde for at nå disse målsætninger, og som ydermere er talbestemt, når det er praktisk muligt »miljøledelsessystem«: den del af det samlede ledelsessy- stem, der indbefatter organisationsstruktur, planlægnings- aktiviteter, ansvar, sædvaner, procedurer, metoder og res- sourcer til at udvikle, gennemføre, revidere og opretholde miljøpolitikken »miljørevision«: et styringsværktøj, der omfatter en syste- matisk, dokumenteret, periodisk og uvildig bedømmelse af, hvor godt organisationen, styringssystemet og metoder- ne til beskyttelse af miljøet fungerer med henblik på: i) at lette ledelsens kontrol med forhold, der kan påvirke miljøet c) »miljøindsats og -resultater«: resultaterne af en organisa- tions forvaltning af sine miljøforhold ii) at vurdere, om miljøpolitikken efterleves, herunder organisationens miljømålsætninger og -mål (bilag II) C 128/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 m) »revisionscyklus«: det tidsrum, inden for hvilket samtlige aktiviteter revideres (bilag II) n) »miljørevisor«: en enkeltperson eller en gruppe af personer, som — uanset om vedkommende er ansat i organisationen eller ej — optræder på organisationens øverste ledelses vegne og enkeltvis eller samlet har de i bilag II, punkt 2. 4, nævnte kundskaber, og som er tilstrækkelig uafhængig i forhold til de aktiviteter, der revideres, til at kunne foretage en objektiv vurdering af dem Artikel 3 Deltagelse i EMAS EMAS er åben for deltagelse af organisationer, der ønsker 1. at forbedre deres samlede miljøindsats og -resultater. For at en organisation kan blive registreres under EMAS, 2. skal den o) »miljøredegørelse«: en erklæring indeholdende de i bilag III, punkt 3. 2, litra a)-g), omhandlede oplysninger a) p) q) r) s) t) u) »interessepart«: en person eller gruppe, herunder myndig- heder, der er involveret i eller berørt af en organisations miljøindsats og -resultater »miljøverifikator«: en person eller organisation, som er uafhængig af den organisation, der kontrolleres, og som er akkrediteret i overensstemmelse med de i artikel 4 fastlagte betingelser og procedurer »akkrediteringsordning«: en ordning til akkreditering af og tilsyn med miljøverifikatorer under ledelse af en uvildig institution eller organisation, der udpeges eller oprettes af medlemsstaten (akkrediteringsorgan), og som råder over de fornødne ressourcer og har de fornødne kundskaber samt egnede procedurer til at udføre de i denne forordning fastsatte opgaver i forbindelse med en sådan ordning »organisation«: virksomhed, sammenslutning, firma, be- drift, myndighed eller institution eller dele eller kombina- tioner heraf, uanset om de er juridiske personer, offentlige eller private, og som har sine egne funktioner og egen administration. Spørgsmålet om, hvilken enhed der skal registreres som en organisation under EMAS, afgøres i samarbejde med miljøverifikatoren under hensyntagen til Kommissionens retningslinjer, udarbejdet efter proceduren i artikel 14, men enheden må ikke overskride en medlemsstats grænser. Den mindste enhed, der tages i betragtning, er et anlægs- område. Under særlige omstændigheder, som Kommissio- nen fastlægger efter proceduren i artikel 14, kan den mindste enhed, der registreres under EMAS, være mindre end et anlægsområde »anlægsområde«: hele det geografisk afgrænsede landom- råde, der er under kontrol af en organisation, hvis virksom- hed omfatter aktiviteter, produkter og tjenesteydelser. Et anlægsområde omfatter alle former for anlæg, udstyr og materialer »registreringsorganer«: de organer, nationale, regionale eller lokale, som medlemsstaterne udpeger i overensstemmelse med artikel 5 til at udføre de opgaver, der er nævnt i denne forordning. foretage en miljøkortlægning af sine aktiviteter, produkter og tjenesteydelser i overensstemmelse med bilag VII, for så vidt angår de forhold, der er omhandlet i bilag VI, og i lyset af resultaterne af denne kortlægning indføre et miljøledelsessystem, der omfatter alle de krav, der er beskrevet i bilag I. Organisationer, der har et certificeret miljøledelsessystem, i overensstemmelse med kravene i som er anerkendt artikel 9, behøver dog ikke, ved overgang til EMAS, at foretage en formel miljøkortlægning, hvis det certificerede miljøledelsessystem indeholder tilstrækkelige oplysninger til, at de i bilag VI omhandlede miljøforhold kan indkredses og vurderes b) gennemføre eller lade gennemføre miljørevision i overens- stemmelse med kravene i bilag II. Miljørevisionerne skal tage sigte på at vurdere organisationens miljøindsats og -resultater c) udarbejde en miljøredegørelse i overensstemmelse med bilag III, punkt 3. 2. I redegørelsen skal der lægges særlig vægt på organisationens miljøindsats og -resultater sam- menholdt med dens miljømålsætninger og -mål d) e) lade en eventuel miljøkortlægning, miljøledelsessystemet, miljørevisionsproceduren og miljøredegørelsen gennemgå til verificering af, at de opfylder de relevante krav i denne forordning, og lade miljøredegørelsen bekræfte af miljøverifikatoren til sikring af, at den opfylder kravene i bilag III sende den bekræftede miljøredegørelse til registreringsor- ganet i den medlemsstat, hvor den organisation, der ønsker registrering, er beliggende, og gøre den tilgængelig for offentligheden, når registreringen er foretaget. For at en organisation kan opretholde sin EMAS-registre- 3. ring, skal den a) have miljøledelsessystemet miljørevisionsprogrammet ve- rificeret i overensstemmelse med kravene i bilag V, punkt 5. 6 b) sende registreringsorganet de årlige bekræftede ajourførin- ger af sin miljøredegørelse og gøre dem tilgængelige for offentligheden. Den hyppighed, hvormed ajourføringerne skal foretages, kan fraviges efter betingelser, der fastsættes i retningslinjer fra Kommissionen, som vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/5 Artikel 4 Akkrediteringsordning 1. Medlemsstaterne indfører en ordning for akkreditering af uafhængige miljøverifikatorer og for tilsyn med disses virksomhed. Medlemsstaterne kan til dette formål enten anven- de allerede bestående akkrediteringsorganer eller de i artikel 5 omhandlede registreringsorganer, eller de kan udpege eller oprette andre organer med behørig status. Medlemsstaterne sørger for, at sådanne organer sammensættes således, at der er garanti for, at de udøver deres hverv uafhængigt og neutralt. 2. Medlemsstaterne sørger for, at de pågældende ordninger er fuldt funktionsdygtige senest 12 måneder efter denne for- ordnings ikrafttræden. 3. I forbindelse med oprettelse og forvaltning af akkredite- ringsordningerne hører medlemsstaterne de involverede parter i passende omfang. 4. Akkreditering af miljøverifikatorer og tilsyn med deres virksomhed skal ske i overensstemmelse med kravene i bilag V. 5. Miljøverifikatorer, der er akkrediteret i en medlemsstat, kan udføre verifikationer i enhver anden medlemsstat i over- ensstemmelse med kravene i bilag V. 6. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de foranstalt- ninger, som de træffer i henhold til denne artikel, og gør opmærksom på relevante ændringer i akkrediteringsordninger- nes opbygning og procedurer. 7. Kommissionen fremmer samarbejdet mellem medlems- staterne efter proceduren i artikel 14, stk. 2, navnlig med henblik på at undgå uoverensstemmelse mellem bilag V og de kriterier, betingelser og procedurer, som de nationale akkrediteringsorganer anvender i forbindelse med akkredite- ring af og tilsyn med miljøverifikatorer, og således sikre, at kvaliteten af disse er ensartet. Forummet skal udvikle procedurer for gensidig overvågning for at sikre, at akkrediteringsorganerne og verifikationsproces- sen fungerer på samme måde i alle medlemsstaterne. Formålet hermed er at sikre, at akkrediteringsordningerne i samtlige medlemsstater opfylder kravene i denne forordning. Kommis- sionen får forelagt en rapport om disse evalueringer, som den fremsender til orientering til det udvalg, der er nævnt i artikel 14, stk. 2, og gør tilgængelig for offentligheden. Artikel 5 Registreringsorganer 1. Hver enkelt medlemsstat udpeger senest tre måneder efter denne forordnings ikrafttræden de organer, der er ansvar- lige for udførelsen af de opgaver, som er omhandlet i denne forordning, især de i artikel 6 og 7 anførte, og underretter Kommissionen herom. 2. Medlemsstaterne sørger for, at registreringsorganerne sammensættes på en måde, der sikrer, at de er uafhængige og neutrale, og at de anvender bestemmelserne i denne forordning på en ensartet måde. 3. Medlemsstaterne skal have retningslinjer for registrering- sorganerne vedrørende suspension og slettelse af organisatio- ner fra registeret. Registreringsorganerne indfører navnlig procedurer til — behandling af henvendelser fra interesseparter vedrørende registrerede organisationer og — behandling af afslag på og slettelse eller suspension af registreringer. Registreringsorganet er ansvarligt for registrering af 4. organisationer under EMAS. Det skal derfor kontrollere opta- gelse og opretholdelse af organisationer i registret. Akkrediteringsorganerne opretter et forum bestående af 8. samtlige akkrediteringsorganer; forummet skal give Kommis- sionen de fornødne oplysninger og midler i hænde, for at den kan opfylde sin forpligtelse i henhold til stk. 7. Det skal mødes mindst en gang om året, med deltagelse af en repræsentant for Kommissionen. Forummet skal efter behov udarbejde retningslinjer om spørgs- mål vedrørende akkreditering af og tilsyn med verifikatorer samt disses kompetence. Disse retningslinjer udarbejdes efter proceduren i artikel 14, stk. 2. 5. Registreringsorganerne fra alle medlemsstaterne mødes mindst en gang årligt med deltagelse af en repræsentant for Kommissionen. Formålet med disse møder er at sikre ensartethed i procedurerne for registrering af organisationer under EMAS, herunder suspension og ophævelse af registre- ring. Registreringsorganerne indfører en ordning med gensidig overvågning, så de kan nå frem til fælles forståelse af, hvordan registrering skal udføres i praksis. Kommissionen får forelagt en rapport om denne ordning, som den fremsender til orientering til det udvalg, der er nævnt i artikel 14, stk. 2, og gør den tilgængelig for offentligheden. C 128/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 Artikel 6 Registrering af organisationer Registreringsorganerne registrerer organisationer ud fra følgen- de kriterier: 1) Hvis et registreringsorgan — har modtaget en bekræftet miljøredegørelse og — har modtaget en udfyldt formular, som mindst skal indeholde de oplysninger, der er anført i bilag VIII, fra organisationen og — har modtaget et eventuelt registreringsgebyr som om- handlet i artikel 16 og — på grundlag af den modtagne dokumentation finder det godtgjort, at den pågældende organisation opfylder alle forordningens krav registrerer det organisationen og tildeler den et registre- ringsnummer. Registreringsorganet meddeler organisatio- nens ledelse, at organisationen er optaget i registeret. 2) Hvis et registreringsorgan modtager en tilsynsrapport fra akkrediteringsorganet, hvoraf det fremgår, at verifikators aktiviteter ikke har været udført på en måde, der er tilstrækkelig til at godtgøre, at ansøgerorganisationen opfylder suspenderer registreringsorganet registrering af organisationen, indtil der er godtgjort, at organisationen har opfyldt EMAS-kra- vene. forordningens krav, afslår eller 3) Hvis en organisation ikke senest tre måneder efter den herfor fastsatte frist har tilsendt et registreringsorgan — de årlige bekræftede ajourføringer af miljøredegørelsen eller — en udfyldt formular, som mindst skal indeholde de oplysninger, der er anført i bilag VIII, eller — eventuelle registreringsgebyrer suspenderes eller slettes organisationen fra registeret, af- hængigt af forseelsens art og omgang. Registreringsorganet underretter organisationens ledelse om årsagerne til de pågældende foranstaltninger. 4) Hvis et registreringsorgan på noget tidspunkt på grundlag af modtagen dokumentation konkluderer, at en organisa- tion ikke længere opfylder en eller flere af betingelserne i denne forordning, suspenderes eller slettes organisationen fra registeret, afhængigt af forseelsens art og omfang. Hvis et registreringsorgan af den kompetente tilsynsmyn- dighed oplyses om, at der i en organisation sker tilsidesæt- telse af relevante lovbestemte miljøbeskyttelseskrav, afslår det registrering af organisationen eller suspenderer den fra registeret. 5) Ved afslag på registrering og ved suspension eller slettelse af organisationer fra registeret skal de relevante interesse- parter høres, så registreringsorganet kan indhente fornøden dokumentation til støtte for sin afgørelse. Registreringsor- ganet underretter organisationens ledelse om årsagerne til de pågældende foranstaltninger og om drøftelserne med den kompetente tilsynsmyndighed. 6) Afslag på eller suspension af registrering ophæves, hvis registreringsorganet har modtaget fyldestgørende oplys- ninger om, at organisationen opfylder EMAS-kravene, eller hvis det har modtaget fyldestgørende oplysninger fra tilsynsmyndigheden om, at de stedfundne overtrædelser er ophørt, og at organisationen har truffet tilfredsstillende foranstaltninger for at sikre, at de ikke gentages. Artikel 7 Liste over registrerede organisationer og miljøverifikato- rer 1. Akkrediteringsorganet opretter, reviderer og ajourfører en liste over miljøverifikatorer og disses akkrediteringsområde i deres medlemsstat og tilsender hver måned Kommissionen og registreringsorganet ændringer i denne liste, enten direkte eller gennem de nationale myndigheder, afhængigt af hvad den pågældende medlemsstat har bestemt. 2. Registreringsorganerne opretter og vedligeholder en liste over registrerede organisationer i deres medlemsstat og ajour- fører listen hver måned. De tilsender hver måned Kommissio- nen ændringer i denne liste, enten direkte eller gennem de nationale myndigheder, afhængigt af hvad den pågældende medlemsstat har bestemt. Listen over miljøverifikatorer og EMAS-registrerede orga- 3. nisationer vedligeholdes af Kommissionen, som gør den tilgængelig for offentligheden. Artikel 8 Logo 1. Organisationer, der deltager i EMAS, kan kun anvende det i bilag IV anførte logo, hvis de har en gyldig EMAS-registre- ring. Tekniske specifikationer for gengivelse af logoet skal vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2, og offentliggøres af Kommissionen. Organisationer kan anvende EMAS-logoet i følgende 2. sammenhænge: a) på bekræftede oplysninger, jf. bilag III, punkt 3. 5, under omstændigheder, der fastlægges i retningslinjer fra Kom- missionen, som vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2, og som skal sikre, at der ikke sker forveksling med miljømærker (i dette tilfælde skal version 2 af logoet som anført i bilag IV anvendes) 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/7 b) på bekræftede miljøredegørelser (i dette tilfælde skal ver- sion 2 af logoet som anført i bilag IV anvendes) Artikel 10 c) på registrerede organisationers brevhoveder (i dette tilfælde skal version 1 af logoet som anført i bilag IV anvendes) Forbindelsen med anden miljølovgivning i Fællesskabet i dokumentation, der oplyser om en organisations deltagel- se i EMAS (i dette tilfælde skal version 1 af logoet som anført i bilag IV anvendes) 1. EMAS berøres ikke af a) Fællesskabets lovgivning eller d) e) i reklamer for produkter, aktiviteter og tjenesteydelser, dog kun under omstændigheder, der fastlægges i retningslinjer fra Kommissionen, som vedtages efter proceduren i arti- kel 14, stk. 2, og som skal sikre, at der ikke sker forveksling med miljømærker. 3. Logoet må ikke anvendes i følgende tilfælde: a) på produkter eller disses emballage b) i forbindelse med sammenligninger med andre produkter, aktiviteter og tjenesteydelser. Kommissionen skal imidlertid som led i den i artikel 15, stk. 3, omhandlede evaluering overveje, under hvilke ekstraordinære omstændigheder logoet kan anvendes, og skal i disse tilfælde efter proceduren i artikel 14, stk. 2, vedtage bestemmelser, som skal sikre, at der ikke sker forveksling med miljømærker. Artikel 9 Forholdet til europæiske og internationale standarder 1. Organisationer, der anvender europæiske eller internatio- nale standarder om miljøforhold af relevans for EMAS, og som er certificerede efter passende certificeringsregler, som sikrer opfyldelsen af kravene i den pågældende standard, skal samti- dig anses for at opfylde de tilsvarende krav i denne forordning, såfremt a) standarderne er anerkendt af Kommissionen efter procedu- ren i artikel 14, stk. 2 b) akkrediteringskravene for certificeringsorganet er aner- kendt af Kommissionen efter proceduren i artikel 14, stk. 2. Henvisninger til de anerkendte standarder (herunder de tilsva- rende dele af EMAS) og anerkendte akkrediteringskrav offent- liggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende. 2. For at de i stk. 1 nævnte organisationer kan registreres under EMAS, skal de over for miljøverifikatoren dokumentere, at de opfylder de krav i denne forordning, der ikke er omfattet af de anerkendte standarder. b) medlemsstaternes lovgivning eller tekniske krav, der ikke er omfattet af Fællesskabets lovgivning, og c) organisationernes forpligtelser i henhold til nævnte lovgiv- ning eller krav med hensyn til miljøkontrol. 2. Medlemsstaterne bør overveje, hvordan der kan tages hensyn til EMAS-registrering i henhold til denne forordning ved gennemførelse og håndhævelse af miljølovgivningen for at undgå unødigt dobbeltarbejde hos organisationerne og de kompetente tilsynsmyndigheder. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om, hvilke foran- staltninger de træffer på dette område. Artikel 11 Fremme af organisationers deltagelse, navnlig små og mellemstore virksomheder 1. Medlemsstaterne fremmer organisationers deltagelse i EMAS og tager navnlig hensyn til behovet for at sikre deltagelse fra små og mellemstore virksomheder (SMV) ved at — lette deres adgang til oplysninger, eksisterende støttemidler og offentlige institutioner — iværksætte eller fremme tekniske hjælpeforanstaltninger, navnlig i tilknytning til initiativer fra passende branchespe- cifikke eller lokale kontaktorganer (f. eks. lokale myndighe- der, handelskamre, handels- eller håndværkssammenslut- ninger). For at fremme deltagelsen fra SMV, herunder dem, der er koncentreret i bestemte geografiske områder, kan lokale myndigheder i samarbejde med industrisammenslutninger, handelskamre og interesseparter yde bistand med at indkredse væsentlige miljøpåvirkninger. SMV kan dernæst anvende dette i opstillingen af deres miljøprogram og målsætningerne og målene for deres EMAS-ledelsessystem. Desuden kan der på regionalt eller nationalt plan udarbejdes programmer til frem- me af SMV’s deltagelse, f. eks. en trinvis fremgangsmåde, der fører til EMAS-registrering. C 128/8 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 2. For at tilskynde organisationer til at deltage i EMAS bør Kommissionen og andre EF-institutioner samt nationale offentlige myndigheder, uden at det berører EF-lovgivningen, overveje, hvordan der kan tages hensyn til EMAS-registrerin- gen, når der fastsættes kriterier for deres offentlige indkøbspoli- tikker. 3. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de for- anstaltninger, de træffer i henhold til denne artikel. Artikel 12 Information Hver medlemsstat skal træffe passende foranstaltninger 1. for a) at organisationerne bliver informeret om denne forord- nings indhold b) at offentligheden bliver informeret om formålet med og hovedlinjerne i EMAS. Medlemsstaterne skal navnlig anvende fagpresse, lokale blade, kampagner og alle andre passende midler til at gøre EMAS alment kendt. 2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de for- anstaltninger, de træffer i henhold til denne artikel. 3. Det påhviler Kommissionen at fremme EMAS på fælles- skabsplan. Den skal især sammen med medlemmerne af det i artikel 14, stk. 1, nævnte udvalg undersøge, om der med passende midler kan udbredes kendskab til den bedste praksis. Artikel 13 Overtrædelser Medlemsstaterne træffer de fornødne retslige og administrative foranstaltninger i tilfælde af overtrædelse af bestemmelserne i denne forordning og meddeler Kommissionen disse foranstalt- ninger. Artikel 14 Udvalgsprocedure Kommissionen bistås af et udvalg, i det følgende benævnt 1. »udvalget«. 2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF sammenholdt med afgørelsens artikel 8. Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder. 3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden. Artikel 15 Revisionsklausul 1. Senest fem år efter denne forordnings ikrafttræden tager Kommissionen EMAS op til fornyet behandling på baggrund af erfaringerne med dens anvendelse og den internationale udvikling på området og forelægger om nødvendigt Euro- pa-Parlamentet og Rådet forslag til passende ændringer. Alle bilag til denne forordning undtagen bilag V tilpasses 2. af Kommissionen efter proceduren i artikel 14, stk. 2, på baggrund af erfaringerne med EMAS’ gennemførelse og de behov for retningslinjer vedrørende EMAS-kravene, der opstår. 3. Kommissionen skal navnlig i samarbejde med medlems- staterne senest fem år efter forordningens ikrafttræden evaluere offentlighedens og andre interesseparters anvendelse, an- erkendelse og fortolkning af EMAS-logoet og vurdere, om der er behov for at revidere logoet og kravene til brugen heraf. Artikel 16 Omkostninger og gebyrer Der kan indføres et gebyrsystem i overensstemmelse 1. med regler, der fastsættes af de enkelte medlemsstater, til dækning af administrationsomkostningerne i forbindelse med registreringsproceduren for organisationer og i forbindelse med akkreditering af og tilsyn med miljøverifikatorer samt til dækning af andre omkostninger ved EMAS. 2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de for- anstaltninger, de træffer i medfør af denne artikel. Artikel 17 Ophævelse af forordning (EØF) nr. 1836/93 Forordning (EØF) nr. 1836/93 ophæves på datoen for 1. nærværende forordnings ikrafttræden, jf. dog stk. 2-5. 2. Nationale akkrediteringsordninger og registreringsorga- ner, der er indført i medfør af forordning (EØF) nr. 1836/93, er fortsat gældende. Medlemsstaterne ændrer de procedurer, akkrediteringsordningerne og registreringsorganerne følger, i henhold til de tilsvarende bestemmelser i nærværende forord- ning. Medlemsstaterne sørger for, at disse ordninger er fuldt funktionsdygtige senest 12 måneder efter denne forordnings ikrafttræden. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/9 3. Miljøverifikatorer, der er akkrediteret i henhold til forord- ning (EØF) nr. 1836/93, kan fortsætte deres virke i overens- stemmelse med kravene i nærværende forordning. 4. Anlægsområder, der er registreret i henhold til forord- ning (EØF) nr. 1836/93, forbliver i EMAS-registeret. Overhol- delse af de nye krav i nærværende forordning kontrolleres forbindelse med den førstkommende verifikation af et i anlægsområde. Hvis den førstkommende verifikation skal foretages inden seks måneder efter denne forordnings ikraft- træden, kan datoen for den næste verifikation af et anlægsom- råde udskydes med seks måneder efter aftale med miljøverifika- toren og registreringsorganerne. 5. Stk. 3 og 4 finder også anvendelse på miljøverifikatorer, der er akkrediteret, og anlægsområder, der er registreret i henhold til artikel 14 i forordning (EØF) nr. 1836/93, hvis de ansvarlige akkrediteringsorganer og registreringsorganer er enige om, at miljøverifikatorerne og de registrerede anlægsom- råder opfylder alle kravene i forordning (EØF) nr. 1836/93, og meddeler Kommissionen dette. Artikel 18 Ikrafttræden Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentlig- gørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i. På Europa-Parlamentets vegne På Rådets vegne. Formand. Formand C 128/10 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 BILAG I A. Krav til miljøledelsessystemer Miljøledelsessystemet skal gennemføres i overensstemmelse med afsnit 4 i den europæiske standard EN/ISO 14001:1996 »miljøledelsessystemer« (1). B. Områder, som EMAS-deltagende organisationer skal tage hensyn til 1. Overholdelse af lovgivningen En deltagende organisation skal kunne påvise, a) at den har kendskab til og er klar over betydningen af al relevant miljølovgivning for den pågældende organisation b) at den forpligter sig til at overholde miljølovgivningen, og c) at den har indført procedurer til sikring af, at organisationen til stadighed kan opfylde disse krav. 2. Miljøindsats og -resultater Deltagende organisationer skal kunne påvise, at deres miljøledelsessystem og revisionsprocedurer omfatter organisationens aktuelle miljøindsats og –resultater med hensyn til de i bilag VI nævnte miljøforhold. Organisationens miljøindsats og –resultater i forhold til målsætningerne og målene vurderes som en del af miljøkortlægningen. Organisationen skal også forpligte sig til løbende at forbedre sin miljøindsats og sine miljøresultater. Organisationen kan her basere sig på lokale, regionale og nationale miljøprogrammer. Midlerne til at nå målsætningerne og målene må ikke være miljømålsætninger. Hvis organisationen omfatter et eller flere anlægsområder, skal hvert af disse, som EMAS gælder for, opfylde alle EMAS-kravene, inkl. kravene om en løbende forbedring af miljøindsatsen og –resultaterne som defineret i artikel 2, litra b). 3. Ekstern kommunikation og eksterne forbindelser Deltagende organisationer skal kunne påvise, at de har en åben dialog med offentligheden og andre interesseparter, herunder lokale myndigheder og kunder, om miljøpåvirkningerne fra deres aktiviteter, produkter og tjenesteydel- ser, så de kan indkredse offentlighedens og andre interesseparters problemer. 4. Medarbejderindflydelse Foruden kravene i bilag I, afsnit A, skal medarbejderne inddrages i processen med henblik på løbende forbedring af organisationens miljøindsats og –resultater. Til dette formål kan der anvendes passende former for deltagelse såsom ordningen med en forslagsbog eller projektbaseret gruppearbejde. Organisationen skal følge Kommissionens retningslinjer om den bedste praksis på dette område. (1) Den fuldstændige tekst til standard EN/ISO 14001:1996 vil blive indsat i dette bilag, så snart copyright-aftalen er blevet undertegnet mellem Kommissionen og CEN. Oversættelserne af den pågældende tekst er dem, som CEN har ladet foretage. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/11 BILAG II KRAV TIL INTERN MILJØREVISION 2. 1. Almene krav Interne revisioner sikrer, at aktiviteterne i en organisation udføres i overensstemmelse med fastlagte fremgangsmå- der. Sådanne revisioner kan også afdække eventuelle problemer med disse fremgangsmåder eller muligheder for at forbedre dem. Revisioner, der gennemføres i en organisation, kan variere fra revision af en ukompliceret fremgangsmåde til revision af komplekse aktiviteter. Over et vist tidsrum skal alle aktiviteter i en given organisation underkastes en revision. Den tid, det tager at foretage revision af samtlige aktiviteter i en organisation, benævnes revisionscyklus. For små, ikke-komplekse organisationer kan samtlige aktiviteter eventuelt revideres på én gang. For sådanne organisationer er revisionscyklussen tidsrummet mellem disse revisioner. For at sikre en upartisk bedømmelse skal interne revisioner udføres af personer, der er tilstrækkelig uafhængige af de aktiviteter, revisionen omfatter. Revision kan gennemføres af ansatte i organisationen eller af eksterne parter (ansatte fra andre organisationer, ansatte fra andre dele af den samme organisation eller konsulenter). 2. 2. Miljørevisionsmål Organisationens miljørevisionsprogrammer skal skriftligt beskrive målene for hver enkelt revision eller revisionscyklus og samtidig fastsætte, hvor ofte hver enkelt aktivitet skal revideres. Miljørevisionsmålene skal i særdeleshed omfatte bedømmelse af de indførte miljøledelsessystemer og en bedømmelse af, om der er overensstemmelse med organisationens miljøpolitik og –program, herunder overensstemmelse med relevante lovbestemte miljøkrav. 2. 3. Omfanget af revisionen Det samlede omfang af den enkelte revision eller i påkommende tilfælde af de enkelte trin af en revisionscyclus skal klart beskrives og skal udtrykkeligt angive: 1) emneområder for revisionen 2) hvilke aktiviteter der skal revideres 3) hvilke miljøkriterier der skal tages hensyn til 4) hvilken periode revisionen skal dække. Miljørevision skal indbefatte en vurdering af de konkrete data, i det omfang dette er nødvendigt for at kunne bedømme organisationens miljøindsats og –resultater. 2. 4. Organisation og ressourcer Miljørevisioner skal udføres af personer eller grupper af personer med den nødvendige viden om de sektorer og de områder, som skal revideres, herunder viden og erfaring om de relevante miljømæssige, ledelsesmæssige, tekniske og forskriftsmæssige forhold, samt med tilstrækkelig uddannelse og erfaring på de enkelte revisionsområ- det til at kunne opfylde de fastsatte miljørevisionsmål. De ressourcer og den tid, der afsættes til revisionen, skal stå i et rimeligt forhold til omfanget af og målene for revisionen. Organisationens ledelse skal bistå ved gennemførelsen af miljørevisionen. Miljørevisorerne skal være tilstrækkelig uafhængige af de aktiviteter, revisionen omfatter, til at kunne træffe en objektiv og upartisk afgørelse. C 128/12 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 2. 5. Planlægning og forberedelse af en miljørevision Hver enkelt miljørevision skal planlægges og forberedes, navnlig med det formål — at sikre, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer — at sikre, at alle, som deltager i revisionsprocessen (herunder miljørevisorer, ledelse og medarbejdere), forstår deres opgaver og ansvar. Ved forberedelsen af miljørevisionen skal deltagerne gøre sig bekendt med aktiviteterne i organisationen og med det eksisterende miljøledelsessystem og gennemgå resultaterne og konklusionerne af tidligere revisioner. 2. 6. Revisionsarbejdet Revisionen skal omfatte drøftelser med medarbejdere, inspektion af driftsforhold og udstyr samt gennemgang af journaler, skriftlige procedurer og andet relevant dokumentationsmateriale med henblik på at vurdere den pågældende aktivitet med hensyn til miljøindsats og –resultater og fastslå, om den opfylder gældende standarder og forskrifter eller fastsatte målsætninger og mål, og om systemet til placering af ansvaret for miljøforholdene er effektivt og hensigtsmæssigt. Der bør bl. a. anvendes stikprøvekontrol af disse kriterier som middel til at vurdere hele miljøledelsessystemets effektivitet. Revisionsprocessen skal navnlig omfatte følgende trin: a) forståelse af ledelsessystemerne b) bedømmelse af ledelsessystemerne styrke og svagheder c) indsamling af relevante revisionsbeviser d) bedømmelse af revisionsresultaterne e) udarbejdelse af revisionskonklusioner f) rapportering af revisionsresultater og –konklusioner. 2. 7. Rapportering af revisionsresultater og -konklusioner 1. Miljørevisorerne skal udarbejde en skriftlig rapport af passende form og indhold, således at der ved afslutningen af hver enkelt revision eller revisionscyklus sikres en fuldstændig og formelt korrekt forelæggelse af revisionsresultaterne og –konklusionerne. Resultaterne og konklusionerne skal i behørig form fremsendes til organisationens øverste ledelse. 2. De primære formål med en skriftlig revisionsrapport er a) at dokumentere revisionens omfang b) c) at oplyse organisationens ledelse om, i hvilken grad der er overensstemmelse med organisationens miljøpolitik, og om de miljømæssige fremskridt i organisationen at oplyse organisationens ledelse om effektiviteten og pålideligheden af systemet til overvågning af og kontrol med organisationens miljøpåvirkninger d) at påvise nødvendigheden af eventuelle korrigerende handlinger. 2. 8. Opfølgning af revisionen Revisionsprocessen skal afsluttende følges op med udarbejdelse og gennemførelse af en handlingsplan for passende korrigerende handlinger. Der skal være indført egnede mekanismer til sikre, at resultaterne af revisionen bliver fulgt op. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/13 2. 9. Revisionsperioder Revisionen eller revisionscyklussen skal gennemføres mindst hvert tredje år. Hvor hyppigt en given aktivitet revideres, vil variere afhængigt af a) aktiviteternes art, omfang og kompleksitet b) væsentligheden af de tilknyttede miljøpåvirkninger c) omfanget og alvoren af de problemer, der er afdækket i forbindelse med foregående revisioner d) organisationens miljøproblemer gennem tiden. Mere komplekse aktiviteter, der indebærer større miljøvirkninger, skal revideres hyppigere. En organisation skal selv fastlægge sit revisionsprogram og revisionshyppigheden under hensyntagen til Kommissionens retningslinjer, der vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2. C 128/14 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 BILAG III Miljøredegørelse 3. 1. Indledning Sigtet med miljøredegørelsen er at forelægge oplysninger for offentligheden og andre interesseparter om organisationens miljøpåvirkninger og dens miljøindsats og -resultater. Miljøredegørelsen er også et middel til at inddrage interesseparternes synspunkter, som organisationen har fået kendskab til (bilag I, afsnit B, punkt 3), og som den anser for væsentlige (bilag VI, punkt 6. 4, litra d)). De, der ikke har andre midler til at indhente disse oplysninger, skal have miljøoplysningerne forelagt på tryk i en tydelig og sammenhængende form. Efter første registrering og derefter hvert tredje år skal organisationen give de oplysninger, der er nævnt i punkt 3. 2, i en samlet trykt udgave. Kommissionen vedtager retningslinjer for miljøredegørelsen efter proceduren i artikel 14, stk. 2. 3. 2. Miljøredegørelse I forbindelse med førstegangsregistrering af en organisation skal organisationen under hensyntagen til kriterierne i punkt 3. 5 fremlægge miljøoplysninger, benævnt en »miljøredegørelsen«, som skal bekræftes af miljøverifikator. Efter denne bekræftelse skal oplysningerne forelægges registreringsorganet og dernæst gøres tilgængelige for offentligheden. Miljøredegørelsen er et instrument for kommunikation og dialog med interesseparter vedrørende miljøindsats og -resultater. Organisationerne skal overveje behovene for at give offentligheden og andre interesseparter oplysninger, når de udarbejder og udformer miljøredegørelsen. Oplysningerne skal mindst indeholde: a) en klar og entydig beskrivelse af den organisation, der registreres under EMAS, og, hvor det er relevant, et resumé af organisationens aktiviteter, produkter og tjenesteydelser og forholdet mellem organisationen og eventuelle moderorganisationer b) organisationens miljøpolitik og en kort beskrivelse af miljøledelsessystemet c) en beskrivelse af alle væsentlige direkte og indirekte miljøforhold, der medfører væsentlige miljøpåvirkninger fra organisationen og af påvirkningernes art i forbindelse med disse aspekter (bilag VI) d) en beskrivelse af miljømålsætninger og miljømål i relation til de væsentlige miljøforhold og -påvirkninger e) et resumé af de foreliggende data om organisationens miljøindsats og –resultater set i forhold til dens miljømålsætninger og miljømål i relation til dens væsentlige miljøpåvirkninger. Resuméet kan indeholde tal for forurenede emissioner, affaldsdannelse, forbrug af råvarer, energi og vand, støj samt andre forhold som omhandlet i bilag VI. Oplysningerne bør muliggøre en sammenligning fra år til år for at vurdere udviklingen i organisationens miljøindsats og -resultater f) andre faktorer vedrørende miljøindsats og -resultater, bl. a. indsatsen i forhold til lovgivningen med hensyn til dens væsentlige miljøpåvirkninger g) miljøverifikators navn og akkrediteringsnummer og datoen for bekræftelsen. 3. 3. Kriterier for rapportering om miljøindsatsen og -resultaterne De rådata, et miljøledelsessystem resultater i, kan anvendes på forskellig måde til at beskrive en organisations miljøindsats og -resultater. Organisationerne tilskyndes til at anvende miljøindikatorer, når det er hensigtsmæssigt. Hvis en organisation anvender indikatorer for miljøindsatsen (f. eks. energiforbrug pr. ton produkt), skal den sikre, at sådanne indikatorer: 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/15 a) giver en nøjagtig vurdering af organisationens miljøindsats og -resultater b) er let forståelige og entydige c) giver mulighed for at vurdere en organisations miljøindsats og –resultater fra år til år d) giver mulighed for sammenligning med sektorspecifikke, nationale eller regionale referencedata e) giver mulighed for sammenligning med relevante lovfæstede krav. 3. 4. Vedligeholdelse af offentligt tilgængelige oplysninger Organisationen skal ajourføre i punkt 3. 2 omhandlede oplysninger og skal lade alle ændringer bekræfte årligt af en miljøverifikator. Denne hyppighed, hvormed ajourføringerne skal foretages, kan fraviges på betingelser, der fastsættes i retningslinjer fra Kommissionen, som vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2. Sådanne ændringer skal, når de er bekræftet, tillige forelægges registreringsorganet og gøres tilgængelige for offentligheden. 3. 5. Offentliggørelse af oplysninger En organisation kan ønske at stile sine miljøoplysninger til forskellige målgrupper eller interesseparter og i denne sammenhæng kun anvende udvalgte oplysninger fra miljøredegørelsen. Alle miljøoplysninger, der offentliggøres af en organisation, kan forsynes med EMAS-logoet, forudsat at miljøverifikator har bekræftet oplysningerne som værende: a) nøjagtige og ikke-vildledende b) dokumenterede og verificerbare c) relevante og anvendt i en passende sammenhæng d) repræsentative for organisationens generelle miljøindsats og -resultater e) f) vanskelige at misforstå væsentlige i relation til den samlede miljøpåvirkninger og forudsat, at der henvises til organisationens seneste miljøredegørelse, som oplysningerne stammer fra. 3. 6. Offentlighedens adgang til oplysningerne De i punkt 3. 2, litra a)-g), omhandlede oplysninger, som udgør en organisations miljøredegørelsen, og de i punkt 3. 4 omhandlede ajourføre oplysninger skal gøres tilgængelige for offentligheden og andre interesseparter. Med henblik herpå opfordres organisationerne til at anvende alle til rådighed stående midler hertil (elektronisk publikation, biblioteker osv. ). En organisation skal over for miljøverifikator kunne påvise, at alle, der er interesserede i organisationens miljøindsats og –resultater, nemt og uden omkostninger kan få adgang til de i punkt 3. 2, litra a)-g), og punkt 3. 4 omhandlede oplysninger. 3. 7. Miljøansvar på lokalt plan Organisationer, der registreres under EMAS, kan ønske at fremlægge en samlet miljøredegørelse, der dækker forskellige geografiske lokaliteter. Formålet med EMAS er at sikre miljøansvar på lokalt plan, hvorfor organisationerne skal sørge for, at de væsentlige miljøpåvirkninger for hvert enkelt anlægsområde er klart identificeret og beskrevet i den samlede redegørelse. C 128/16 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 BILAG IV LOGO Version 1 Version 2 Logoet kan anvendes af en EMAS-registreret organisation i enhver af de 11 sprogudgaver, idet følgende tekster skal anvendes: Dansk: Tysk: Græsk: Spansk: Finsk: Fransk: Version 1 Version 2 »verificeret miljøledelse« »bekræftede oplysninger« »geprüftes Umweltmanagement« »geprüfte Information« »επιθεωρηµε΄νη περιβαλλοντικη΄ διαχει΄ριση« »επικυρωµε΄νες πληροφορι΄ες« »Gestio´ n ambiental verificada« »informacio´ n validada« »vahvistettu ympäristöasioiden hallinta« »vahvistettua tietoa« »Management environnemental vérifié« »information validée« Italiensk: »Gestione ambientale verificata« »informazione convalidata« Nederlandsk: »Geverifieerd milieuzorgsysteem« »gevalideerde informatie« Portugisisk: »Gesta˜o ambiental verificada« »informaça˜o validada« Svensk: »Kontrollerat miljöledningssystem« »godkänd information« I begge versioner af logoet skal organisationens registreringsnummer altid være anført. Logoet skal anvendes enten — i tre farver (Pantone No. 355 Green; Pantone No. 109 Yellow; Pantone No. 286 Blue) — i sort på hvid baggrund, eller — i hvidt på sort baggrund. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/17 BILAG V AKKREDITERING AF OG TILSYN MED MILJØVERIFIKATOR SAMT DISSES OPGAVER 5. 1. Generelt Akkreditering af miljøverifikatorer skal foregå efter de i dette bilag beskrevne principper med hensyn til kompetence. Akkrediteringsorganerne kan vælge at akkreditere enkeltpersoner, organisationer eller begge dele som miljøverifikator. De nærmere procedurer og kriterier for akkreditering af miljøverifikator skal i henhold til artikel 4 fastlægges i henhold til de nationale akkrediteringsordninger, der er i overensstemmelse med disse principper. Den proces med gensidig overvågning, der er omhandlet i artikel 4, skal sikre, at disse principper overholdes. 5. 2. Krav i forbindelse med akkreditering af miljøverifikatorer 5. 2. 1. En miljøverifikator, det være sig en enkeltperson eller en organisation, skal opfylde følgende mindstekrav med hensyn til kompetence: a) kendskab til og forståelse af forordningen, miljøledelsessystemernes generelle funktion, relevante standarder og de retningslinjer, Kommissionen har udstedt i henhold til artikel 4 og artikel 14, stk. 2, vedrørende anvendelsen af denne forordning b) kendskab til og forståelse af de lovbestemte og administrative krav, der gør sig gældende for den aktivitet, som er genstand for verifikationen c) kendskab til og indsigt i miljøspørgsmål d) kendskab til og indsigt i de miljørelaterede tekniske aspekter ved den aktivitet, der er genstand for verifikationen e) tilstrækkelig indsigt i den generelle drift af den aktivitet, der er genstand for verifikationen, til at kunne vurdere, om miljøledelsessystemet er hensigtsmæssigt f) kendskab til og indsigt i kravene til og metoderne for miljørevision g) kendskab til revision af miljøoplysninger (miljøredegørelse). Herudover skal miljøverifikatoren være uafhængig, upartisk og objektiv i udførelsen af sine opgaver. især af organisationens miljørevisor eller konsulent, Den enkelte miljøverifikator eller verifikationsorganisation skal sikre, at han/hun eller organisationen og dens personale ikke er under noget kommercielt, finansielt eller andet pres, som kan påvirke deres afgørelser eller tilliden til deres uafhængighed og integritet i forbindelse med deres aktiviteter, og at de overholder gældende regler herfor. Miljøverifikatoren skal anvende dokumenterede metoder og procedurer, herunder kvalitetskontrolmekanismer og fortrolighedsbestemmelser, i forbindelse med verifikationskravene i denne forordning. Hvis miljøverifikatoren er en organisation, skal miljøverifikatoren have og på anmodning stille en organisationsplan til rådighed med strukturerne og ansvarsfordelingen inden for organisationen og en erklæring om retlig status, ejendomsret og finansieringskilder. 5. 2. 2. Akkrediteringens omfang Omfanget af miljøverifikatorernes akkreditering skal fastlægges i overensstemmelse med den nomenklatur for økonomiske aktiviteter (NACE-koder), som er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 3037/90 (1). Akkrediterin- gens omfang skal stå mål med miljøverifikatorens kompetence. Ved fastlæggelsen af akkrediteringens omfang skal der også i givet fald tages hensyn til aktivitetens omfang og kompleksitet; dette sikres gennem tilsyn. (1) EFT L 293 af 24. 10. 1990, s. 1. Forordningen er ændret ved forordning (EØF) nr. 761/93 (EFT L 83 af 3. 4. 1993, s. 1). C 128/18 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 5. 2. 3. Yderligere krav i forbindelse med akkreditering af enkeltpersoner, der udfører verifikationer på egen hånd Miljøverifikatorer, der arbejder på egen hånd, skal ud over at opfylde kravene i punkt 5. 2. 1 og 5. 2. 2 være i besiddelse af: — den nødvendige kompetence til at udføre verifikationer inden for deres akkrediterede områder — akkreditering af et omfang, der svarer til deres personlige kompetence. Det sikres gennem den vurdering, der foretages forud for akkrediteringen, og gennem akkrediteringsorganets tilsyn, at disse krav opfyldes. 5. 3. Tilsyn med miljøverifikatorer 5. 3. 1. Tilsyn med miljøverifikatorer udført af det akkrediteringsorgan, som har meddelt akkrediteringen Miljøverifikatoren skal straks underrette akkrediteringsorganet om enhver ændring, der berører akkrediteringen eller dennes omfang. Der skal med regelmæssige mellemrum, som ikke må overstige 24 måneder, træffes foranstaltninger for at sikre, at miljøverifikatoren stadig opfylder akkrediteringskravene, og for at kontrollere kvaliteten af de foretagne verifikationer. Tilsyn kan baseres på kontorrevision, tilsynsbesøg i de pågældende organisationer, spørgeskemaer, gennemgang af miljøredegørelser, som er bekræftet af verifikatorerne, og gennemgang af verifikationsrapporter. Tilsyn skal stå i et rimeligt forhold til verifikators aktiviteter. Akkrediteringsorganet må ikke træffe afgørelse om ophævelse eller suspension af en akkreditering eller om begrænsning af dennes omfang, uden at miljøverifikatoren har haft mulighed for at udtale sig. 5. 3. 2. Tilsyn med miljøverifikatorer, der udfører verifikationsaktiviteter i en anden medlemsstat end den, hvori de er akkrediteret En miljøverifikator, der er akkrediteret i en given medlemsstat, skal, inden vedkommende udøver verifikation- saktiviteter i en anden medlemsstat, senest fire uger i forvejen anmelde verifikationen til akkrediteringsorganet i den sidstnævnte medlemsstat og — give oplysninger om akkrediteringen, sin kompetence og i givet fald verifikatorholdets sammensætning — give oplysninger om, hvornår og hvor verifikationen vil telefonnumre m. m. , samt om nødvendigt om foranstaltninger til problemer. finde sted: organisationens adresse og løsning af juridiske og sproglige Akkrediteringsorganet kan anmode om yderligere oplysninger om ovennævnte nødvendige juridiske kundskaber og sprogkundskaber. En sådan anmeldelse skal indgives forud for enhver ny verifikation. Akkrediteringsorganet kan ikke stille andre krav, som ville begrænse miljøverifikatorens ret til at udøve sin virksomhed i en anden medlemsstat end i den medlemsstat, hvor akkrediteringen blev meddelt. Der må især ikke opkræves diskriminerende gebyrer for anmeldelse. Akkrediteringsorganet må heller ikke udnytte anmeldelsesproceduren til at forsinke miljøverifikatorens ankomst. Eventuelle vanskeligheder med at føre tilsyn med miljøverifikatoren på den meddelte dato skal være behørigt begrundet. Hvis der påløber tilsynsomkostninger, kan akkrediteringsorganet opkræve passende gebyrer. Er det tilsynsførende akkrediteringsorgan ikke tilfreds med kvaliteten af miljøverifikatorens arbejde, skal tilsynsrapporten sendes til den pågældende miljøverifikator, til det akkrediteringsorgan, som har meddelt akkrediteringen, til registreringsorganet i den medlemsstat, hvor den organisation, der er genstand for verifikationen, er beliggende, og i tilfælde af yderligere tvister til forummet for akkrediteringsorganer. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/19 Organisationerne kan ikke nægte akkrediteringsorganer tilladelse til at føre tilsyn med miljøverifikatoren gennem tilsynsvurderinger under verifikationsprocessen. 5. 4. Miljøverifikatorens opgaver 5. 4. 1. Uden at det berører medlemsstaternes beføjelser til at føre tilsyn med overholdelsen af bindende forskrifter, skal miljøverifikatoren kontrollere: a) opfyldelsen af alle denne forordnings krav: miljøkortlægningen (hvis relevant) og miljøledelsessystemet, miljørevisionen og resultaterne heraf og miljøredegørelsen b) pålideligheden, troværdigheden og korrektheden af dataene og oplysningerne i: — miljøredegørelsen (bilag III, punkt 3. 2 og 3. 3) — miljøoplysninger, der skal bekræftes (bilag III, punkt 3. 4). Miljøverifikatoren skal på faglig korrekt måde navnlig undersøge den tekniske korrekthed af miljøkortlægnin- gen (hvis relevant) og miljørevisionen eller andre af organisationens procedurer uden unødigt dobbeltarbejde. Miljøverifikatoren bør bl. a. foretage stikprøvekontrol for at fastslå, om resultaterne af den interne revision er pålidelige. 5. 4. 2. I forbindelse med den første verifikation skal miljøverifikatoren navnlig kontrollere, at organisationen opfylder følgende krav: a) organisationen har indført et fuldt funktionsdygtigt miljøledelsessystem, der er i overensstemmelse med bilag I b) organisationen har udarbejdet et fuldstændigt revisionsprogram, som allerede er påbegyndt i overensstem- melse med bilag II, således at i hvert fald de områder, som har den største indvirkning på miljøet, er dækket c) ledelsens gennemgang er afsluttet d) organisationen har udarbejdet en miljøredegørelse i overensstemmelse med bilag III, punkt 3. 2. 5. 4. 3. Overholdelse af lovbestemte krav Miljøverifikatoren skal sikre, at organisationen har indført procedurer til at kontrollere de forhold ved organisationens aktiviteter, der er underkastet Fællesskabets eller den pågældende medlemsstats miljølovgiv- ning, og at disse procedurer kan sikre, at lovgivningen overholdes. Navnlig skal kontrol med miljørevisionen kunne vise, om de indførte procedurer er tilstrækkelige til at sikre, at den relevante lovgivning overholdes. Miljøverifikatoren må ikke bekræfte miljøredegørelsen, hvis han i forbindelse med verifikationen, f. eks. ved stikprøvekontrol, kan konstatere, at organisationen ikke opfylder den relevante lovgivning. 5. 4. 4. Afgrænsning af organisationen Ved verifikation af miljøledelsessystemet og bekræftelse af miljøredegørelsen skal miljøverifikatoren sikre, at organisationens forskellige driftsenheder og aktiviteter er klart afgrænsede og svarer til en faktisk opdeling af aktiviteterne. Miljøredegørelsen skal klart omfatte de forskellige dele af organisationen, som EMAS gælder for. 5. 5. Betingelser for, at miljøverifikatoren kan udøve sin virksomhed 5. 5. 1. Miljøverifikatoren skal arbejde inden for det kompetenceområde, der er fastsat for akkrediteringen, på grundlag af en skriftlig aftale med organisationen. Aftalen skal fastlægge arbejdets omfang, gøre det muligt for miljøverifikatoren at arbejde fagligt uafhængigt og forpligte organisationen til det fornødne samarbejde. C 128/20 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 5. 5. 2. Under verifikationen skal dokumentationen undersøges; der skal aflægges besøg i organisationen, og herunder især føres samtaler med medarbejderne; der skal udarbejdes en rapport til ledelsen, og organisationens løsning af de i rapporten påviste problemer skal vurderes. 5. 5. 3. Den dokumentation, som skal gennemgås, inden organisationen besøges, skal omfatte grundlæggende oplysninger om organisationen og dens aktiviteter, miljøpolitikken og miljøprogrammet, en beskrivelse af det benyttede miljøledelsessystem i organisationen, oplysninger fra miljøkortlægningen eller miljørevisionen, rapporten om denne kortlægning eller revision og om eventuelle efterfølgende korrigerende handlinger samt udkastet til miljøredegørelsen. 5. 5. 4. Miljøverifikatoren skal udarbejde en rapport til organisations ledelse. Rapporten skal a) beskrive alle spørgsmål af betydning for miljøverifikatorens arbejde b) beskrive organisationens udgangspunkt for gennemførelse af et miljøledelsessystem c) angive overtrædelser af bestemmelserne i denne forordning i almindelighed samt i særdeleshed — påpege tekniske mangler i miljøkortlægningen eller i miljørevisionsmetoden, i miljøledelsessystemet eller i andre relevante procedurer — påpege uenighed i udkastet til miljøredegørelsen og angive nødvendige ændringer i eller tilføjelser til miljøredegørelsen d) indeholde en sammenligning med de foregående redegørelser og vurderingen af organisationens miljøindsats og -resultater. 5. 6. Verifikationshyppighed Miljøverifikatoren skal i samråd med organisationen udarbejde et program til sikring af, at alle betingelserne for registrering under EMAS verificeres i løbet af højst 36 måneder. Herudover skal miljøverifikatoren med mellemrum på højst 12 måneder bekræfte eventuelle ajourførte oplysninger i miljøredegørelsen. Den hyppighed, hvormed ajourføringerne skal foretages, kan fraviges under omstændigheder, som er fastsat i retningslinjer fra Kommissionen, der vedtages efter proceduren i artikel 14, stk. 2. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/21 BILAG VI MILJØFORHOLD 6. 1. Generelt En organisation skal undersøge samtlige miljøforhold i relation til sine aktiviteter, produkter og tjenesteydelser og på grundlag af kriterier, som den selv fastsætter, klarlægge, hvilke miljøforhold der giver anledning til væsentlige miljøpåvirkninger, som grundlag for fastsættelsen af sine miljømålsætninger og miljømål. Disse kriterier skal stilles til rådighed for offentligheden. En organisation skal tage hensyn til både de direkte og indirekte miljøforhold i relation til sine aktiviteter, produkter og tjenesteydelser. 6. 2. Direkte miljøforhold De omfatter de aktiviteter i en organisation, som dennes ledelse har kontrol over. Der kan bl. a. være tale om: a) udslip til luft b) udledninger til vand c) undgåelse, genvinding, genbrug, transport og bortskaffelse af fast og andet affald, især farligt affald d) arealudnyttelse og jordforurening e) f) forbrug af naturressourcer og råmaterialer (herunder energi) lokale miljøgener (f. eks. støj, vibrationer, lugt, støv, visuelle gener) g) transport (både af varer og tjenesteydelser og af ansatte) h) risiko for miljøulykker og -påvirkninger, der opstår eller sandsynligvis vil opstå som følge af hændelser, ulykker og potentielle nødsituationer i) indvirkninger på den biologiske mangfoldighed. 6. 3. Indirekte miljøforhold En organisations aktiviteter, produkter og tjenesteydelser kan resultere i væsentlige miljøforhold, som organisationen måske ikke fuldt ud kan kontrollere. Der kan bl. a. være tale om a) produktrelaterede spørgsmål (udformning, udvikling, emballering, transport og anvendelse samt genanven- delse/bortskaffelse af affald) b) kapitalinvesteringer, långivning og forsikringsydelser c) nye markeder d) valg af tjenesteydelser og disses sammensætning (f. eks. inden for transport- eller cateringbranchen) e) f) administrative og planlægningsmæssige beslutninger produktudbuddets sammensætning g) ordremodtageres, underleverandørers og leverandørers miljøresultater og -praksis. Organisationerne skal kunne påvise, at de har indkredset de væsentlige miljøforhold i tilknytning til deres indkøbsprocedurer, og at de i deres ledelsessystem tager hensyn til de væsentlige miljøpåvirkninger, som disse forhold afstedkommer. Organisationen bør bestræbe sig på at sikre, at leverandørerne og de personer, der handler på organisationens vegne, overholder organisationens miljøpolitik inden for de aktiviteter, der udføres under kontrakten. C 128/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 Med hensyn til de indirekte miljøforhold skal en organisation undersøge, hvor stor indflydelse den kan have på disse forhold, og hvilke foranstaltninger der kan træffes til at mindske påvirkningerne. 6. 4. Miljøforholdenes væsentlighed Det er organisationens ansvar at fastsætte kriterier for vurdering af miljøforholdenes væsentlighed i relation til organisationens aktiviteter, produkter og tjenesteydelser for at fastlægge, hvilke der har en væsentlig indvirkning på miljøet. De kriterier, organisationen opstiller, skal være omfattende og reproducerbare, kunne underkastes uafhængig kontrol og offentliggøres. Klarlægning af kriterierne for vurderingen af væsentligheden af en organisations miljøforhold kan bl. a. bygge på: a) oplysninger om miljøtilstanden med henblik på at identificere de af organisationens aktiviteter, produkter og tjenesteydelser, som kan have indvirkning på miljøet b) organisationens eksisterende data om materiale- og energitilførsel samt om risikoen i tilknytning til udledninger, affald og emissioner c) interesseparternes synspunkter d) organisationens lovregulerede miljøaktiviteter e) f) indkøbsaktiviteter organisationens produkter med hensyn til udformning, udvikling, fremstilling, distribution, servicering, brug, genbrug, genanvendelse og bortskaffelse g) de af organisationens aktiviteter, der indebærer de største miljømæssige omkostninger og fordele. Når organisationen vurderer væsentligheden af miljøpåvirkningerne fra sine aktiviteter, skal den ikke blot tage hensyn til normale driftsbetingelser, men også betingelser ved opstart og nedlukning samt betingelser ved rimeligt forudselige nødsituationer. Der skal tages hensyn til tidligere, nuværende og planlagte aktiviteter. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/23 BILAG VII MILJØKORTLÆGNING 7. 1. Generelt En organisation, der ikke har afgivet de nødvendige oplysninger til at identificere og vurdere de væsentlige miljøforhold i henhold til bilag VI, skal foretage en kortlægning af organisationens miljøforhold. Formålet er at gennemgå alle organisationens miljøforhold som udgangspunkt for etablering af miljøledelsessystemet. 7. 2. Krav Kortlægningen bør omfatte fem nøgleområder: a) b) c) gældende lovgivning, de af myndighederne fastsatte krav og andre krav, som organisationen har tilsluttet sig identifikation af alle miljøforhold med væsentlig indvirkning på miljøet i henhold til bilag VI, der er opgjort og talbestemt på passende måde, og udarbejdelse af et register over dem, der er fastlagt som væsentlige en beskrivelse af kriterierne for at vurdere væsentligheden af indvirkningen på miljøet i henhold til bilag VI, punkt 6. 4 d) en gennemgang af alle eksisterende miljøledelsessædvaner og -fremgangsmåder e) en vurdering af tilbagemeldinger fra undersøgelser af tidligere uheld. C 128/24 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 BILAG VIII OPLYSNINGER I FORBINDELSE MED REGISTRERING Mindstekrav Organisationens navn:. Organisationens adresse:. Kontaktperson:. NACE-kode for aktiviteterne:. Antal ansatte:. Verifikators navn:. Akkrediteringsnummer:. Akkrediteringens omfang:. Dato for næste miljøredegørelse:. Navn og telefonnummer mv. for den eller de for organisationen kompetente tilsynsmyndighed(er):. Udfærdiget i. , den. /. /2000. (Organisationens repræsentants underskrift) 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/25 RÅDETS BEGRUNDELSE I. INDLEDNING 1. Den 3. november 1998 tilsendte Kommissionen Rådet et forslag til Rådets forordning om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS); forslaget bygger på traktatens artikel 130 S, stk. 1 (artikel 175, stk. 1, i Amsterdam-trak- taten). 2. Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg afgav udtalelse hhv. den 15. april 1999 og den 26. maj 1999. 3. Regionsudvalget besluttede den 28. juni 1999 ikke at afgive udtalelse om dette forslag. 4. Den 24. juni 1999 tilsendte Kommissionen et ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning. 5. Den 28. februar 2000 fastlagde Rådet sin fælles holdning i henhold til traktatens artikel 251 (tidligere artikel 189 C). II. FORMÅL Formålet med forordningen er at udvide den oprindelige EMAS-ordning, der blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 1863/93 af 29. juni 1993, ved at udvide deltagelsen af interesserede organisationer fra industrisektoren til alle økonomiske sektorer. Dermed skal forordningen også øge muligheden for, at EMAS kan bidrage til en bæredygtig udvikling og rationalisere forbindelsen mellem EMAS og de bestående internationale standarder for miljøledelse. Forordningen skal også sikre, at medarbejderne får større indflydelse, øge synligheden af organisatio- nernes deltagelse i EMAS og skabe større overensstemmelse i medlemsstaternes gennemførelse af EMAS. III. GENNEMGANG AF DEN FÆLLES HOLDNING A. KOMMISSIONENS ÆNDREDE FORSLAG I sit ændrede forslag har Kommissionen accepteret hele, dele af eller princippet i 18 af Europa-Parlamentets 59 ændringer fra førstebehandlingen. En hel del af de ændringer, som Kommissionen har accepteret, er helt, delvis eller i princippet indarbejdet i den fælles holdning. Under de relevante afsnit nedenfor redegøres der yderligere for, hvorfor Rådet ikke har godkendt de andre ændringer. C 128/26 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 B. RÅDETS VIGTIGSTE ÆNDRINGER Generelle bemærkninger Følgende generelle bemærkninger vedrører terminologiske og sproglige ændringer i den fælles holdning og anføres her i begyndelsen for nemheds skyld: — i den engelske tekst er begrebet »stakeholders« overalt ændret til »interested parties« (i den danske udgave »interesseparter« for begge udtryk) for at sikre overensstemmelse med ISO 14001. En definition af interessepart er derfor indsat i artikel 2 — når retningslinjer fra Kommissionen er nævnt i teksten, er de vedtaget efter fremgangsmåden i forordningens artikel 14. Præamblen Præamblen er ændret for at bringe den i overensstemmelse med den ændrede fælles holdning, og for at fremhæve EMAS’s særlige karakter og tage hensyn til nogle af de ændringer fra Europa-Parlamentet, som Kommissionen har accepteret i sit ændrede forslag. Europa-Parlamentets ændring 4 (betragtning 14a) og 5 (betragtning 14c) er ikke godkendt, da Rådet har ment, at det ikke var klart, hvad de indebar, hverken med hensyn til andre incitamenter for organisationer end de foranstaltninger, der allerede er fastsat i denne forordning for at anspore organisationer til at deltage i EMAS, eller med hensyn til de nødvendige strukturer i ansøgerlandene, da forordningen ikke indeholder nogen særlige bestemmelser om disse lande. Artikel 1 I denne artikel er der nu lagt større vægt på medarbejdernes aktive indflydelse, og uddannelse af disse er specielt nævnt. Desuden er den bestemmelse, der tidligere fandtes i denne artikels stk. 3, nu indarbejdet i den nye artikel 10. Artikel 2 De vigtigste ændringer er følgende: — definitionerne af »interessepart«, »miljøindsats og –resultater«, »løbende forbedring af miljøind- satsen og –resultaterne« og »forebyggelse af forurening« er tilføjet i overensstemmelse med definitionerne i ISO 14001 — definitionen af »miljøpolitik« er tilpasset, så den omfatter et engagement i den løbende forbedring af miljøindsatsen, og det anføres tydeligere, at »den danner rammen for fastsættelse og revision af miljømålsætninger og –mål« — definitionen af »miljøprogram« er blevet ændret, således at forbindelsen med miljømålsætnin- gerne og –målene fremgår tydeligere — definitionen af »organisation« er blevet ændret, således at forbindelsen med »anlægsområde« med henblik på registrering fremgår tydeligere — desuden er der i definitionen af »registreringsorganer« taget hensyn til de ændringer fra Europa-Parlamentet, der er medtaget i Kommissionens ændrede forslag. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/27 Artikel 3 Stk. 2 vedrørende organisationernes opretholdelse af EMAS-registreringen er ændret, således at der ifølge den fælles holdning er mulighed for at fravige den hyppighed, hvormed de årligt bekræftede ajourføringer af deres miljøredegørelser skal foretages, efter betingelser, der fastsættes i retningslinjer fra Kommissionen. Artikel 4 Denne artikel er blevet omarbejdet i den fælles holdning. De vigtigste ændringer er — en forlængelse af den frist, inden for hvilken ordningen skal være funktionsdygtig til 12 måneder efter forordningens ikrafttræden for at give organisationerne større fleksibilitet i betragtning af, at forordningens anvendelsesområde er udvidet — en forenklet affattelse vedrørende bestræbelserne på at skabe større konsekvens i EMAS-krave- ne med hensyn til akkreditering af og tilsyn med miljøverifikatorer i alle medlemsstaterne — nedsat mødehyppighed for forummet af akkrediteringsorganer (»mindst en gang om året«) — en anmodning om, at Kommissionen også fremsender den rapport, den modtager om gensidig overvågning, til Artikel 14-Udvalget og gør den tilgængelig for offentligheden. Artikel 5, 6 og 7 Disse artikler er blevet omarbejdet for at gøre dem klarere, men der er ingen substansændringer. Især er formålet med omskrivningen af artikel 6 at gruppere betingelserne for registrering, afslag på registrering, suspension og slettelse af organisationer fra registeret og gøre dem klarere. Artikel 8 Rådet har ændret artiklen om logoet. Rådet har vedtaget EMAS-logoet i bilag IV. Yderligere tekniske specifikationer vedrørende logoets gengivelse vedtages efter proceduren i forordningens artikel 14. I artikel 8, stk. 2, findes en liste over de sammenhænge, hvor organisationer kan anvende logoet (og hvilken version). Navnlig har Rådet fastsat, at EMAS-logoet kun kan bruges i reklamer for produkter, aktiviteter og tjenesteydelser (ikke med i Kommissionens forslag) på betingelser, der fastsættes i retningslinjer fra Kommissionen, og kun hvis der ikke kan ske forveksling med miljømærker. Samme betingelser gælder for brugen af logoet på bekræftede oplysninger, jf. bilag III, punkt 3. 5. Stk. 3 indeholder en liste over tilfælde, hvor logoet ikke må anvendes. Det er dog fastsat, at Kommissionen som led i den i forordningens artikel 15 omhandlede evaluering skal overveje, under hvilke ekstraordinære omstændigheder logoet kan anvendes, og derefter vedtage retningslinjer; det skal også her sikres, at der ikke sker forveksling med miljømærker. C 128/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 Artikel 10 Dette er en ny artikel, som Rådet har indsat vedrørende forbindelsen med anden miljølovgivning i Fællesskabet, den indeholder tekst, der tidligere stod i artikel 1 (stk. 1) og artikel 10 i Kommissionens forslag (stk. 2). Stk. 2 er rettet til medlemsstaterne, der skal overveje, hvordan der kan tages hensyn til EMAS-registrering ved gennemførelse og håndhævelse af miljølovgivningen for at undgå unødigt dobbeltarbejde hos organisationerne og de kompetente tilsynsmyndigheder. Medlemsstaterne skal også underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de træffer på dette område. Artikel 11 Stk. 1 i den fælles holdning indeholder nogle af Europa-Parlamentets ændringer til denne artikel, som Kommissionen alle har accepteret i sit ændrede forslag. De ændringer, der ikke er godkendt i den fælles holdning, har Rådet fundet vanskelige at gennemføre i praksis, nemlig »ikke for store byrder« og »rimelige gebyrer«. Foranstaltninger til fremme af organisationers, navnlig SMV’s, deltagelse i EMAS behandles i hele artikel 11, og omkostninger og gebyrer i forbindelse med denne forordning er dækket af artikel 16, hvorefter der indføres et gebyrsystem »i overensstemmelse med regler, der fastsættes af de enkelte medlemsstater«. Nogle af de sidste stykker i denne artikel i Kommissionens forslag findes nu i artikel 10 og i præamblen (tidligere stk. 4) i den fælles holdning. Artikel 11 i Rådets tekst indeholder et nyt stk. 2, hvori EF-institutionerne og nationale offentlige myndigheder tilskyndes til, uden at det berører EF-lovgivningen, at overveje, hvordan der kan tages hensyn til EMAS-registreringen, når der fastsættes kriterier for deres offentlige indkøbspolitikker; dette skal være en af måderne at få organisationerne med i EMAS på. Artikel 12 Rådet har især fundet bestemmelserne om information vigtige, da et af forordningens formål er at gøre EMAS-ordningen mere synlig. Rådet har derfor udvidet artikel 12 ved i stk. 3 at fastsætte, at Kommissionen sammen med medlemmerne af Artikel 14-Udvalget skal undersøge, om der med passende midler kan udbredes kendskab til den bedste praksis. Artikel 14 Rådet har valgt et forskriftsudvalg efter proceduren i den nye afgørelse 1999/468/EF, som Rådet vedtog den 28. juni 1999. Artikel 15 Rådet har foretaget følgende ændringer i artiklen om revision af forordningen: — et nyt stk. 2, som med henblik på en forenkling indeholder en stor del af den tekst, der tidligere stod i en særskilt artikel i Kommissionens forslag vedrørende bilagene (artikel 13). Ifølge den ændrede tekst i den fælles holdning kan alle bilagene til forordningen tilpasses af Kommissio- nen efter proceduren i artikel 14, undtagen bilag V vedrørende akkreditering af og tilsyn med miljøverifikatorer samt disses opgaver 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/29 — et nyt stk. 3, hvorefter Kommissionen senest fem år efter forordningens ikrafttræden i samarbejde med medlemsstaterne skal evaluere »offentlighedens og andre interesseparters anvendelse, anerkendelse og fortolkning af EMAS-logoet« og vurdere, »om der er behov for at revidere logoet og kravene til brugen heraf«. Artikel 17 Der er foretaget følgende ændringer i denne artikel: — stk. 2: fristen er bragt i overensstemmelse med den nye frist på 12 måneder i artikel 4 — stk. 4: i visse tilfælde får anlægsområder, der er registreret under den nuværende EMAS-ordning, en yderligere frist på seks måneder for at give dem tid til at gå over til den nye ordning, der indføres med denne forordning — stk. 5: anlægsområder uden for industrisektoren, der »forsøgsvis« er registreret under den nuværende EMAS-ordning, kan nu registreres under den nye ordning, hvis de opfylder alle kravene i denne forordning. Artikel 18 Fristen for anvendelse er fjernet i den fælles holdning for at undgå forvirring, da der gælder forskellige anvendelsesfrister i henhold til forskellige bestemmelser i forordningen. Bilagene Bilag I (Krav til miljøledelsessystemer) De vigtigste ændringer i dette bilag er følgende: a) en klarere fremstilling af aspekterne vedrørende organisationens overholdelse af miljølovgivningen, b) henvisning til, at organisationen er forpligtet til løbende at forbedre sin miljøindsats og sine miljøresultater, og i denne forbindelse henvisning til lokale, regionale og nationale miljøprogrammer, og c) pligten til at opfylde alle EMAS-kravene på hvert anlægsområde, som en organisation udgør. Indsættelsen af teksten til ISO-standard EN 14001:1996 i dette bilag afhænger af indgåelsen af en copyright-aftale mellem Kommissionen og CEN. Et nyt punkt 4 vedrørende medarbejderindflydelse og nogle praktiske bestemmelser om passende former for deltagelse afspejler ændringerne på dette punkt i artikel 3. Bilag II (Krav til intern miljørevision) Foruden nogle ændringer i affattelsen (punkt 2. 3) indeholder afsnittet om revisionsperioder i Rådets tekst (punkt 2. 9) nu et specifikt krav om, at revisionen eller revisionscyklussen skal gennemføres mindst hvert tredje år. De faktorer, der skal tages hensyn til, når det fastsættes, hvor tit de enkelte aktiviteter skal revideres, er de samme, og der er heller ikke rørt ved princippet om, at mere komplekse aktiviteter, der indebærer større miljøvirkninger, skal revideres hyppigere. C 128/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 8. 5. 2000 Bilag III (Miljøredegørelse) Rådet har især foretaget følgende ændringer: — punkt 3. 1: mere præcise krav til, hvordan miljøoplysninger skal forelægges for offentligheden og andre interesseparter, idet hensigten er, at der skal kunne gives oplysninger på tryk til dem, der ikke har andre midler til at indhente disse oplysninger, uden at organisationerne pålægges en alt for stor byrde — punkt 3. 2: miljøredegørelsens funktion som et redskab til dialog og kommunikation med offentligheden og andre interesseparter er blevet understreget ved, at Rådet har indarbejdet en ændring fra Europa-Parlamentet, som Kommissionen også accepterede i sit ændrede forslag. Rådet har fastsat flere minimumskrav til miljøredegørelsen og gjort dem mere præcise i overensstemmelse med det ændrede bilag VI, især med hensyn til forbindelsen mellem miljøforhold og –påvirkninger og den type data, der skal gives om organisationens miljøindsats og –resultater — punkt 3. 3: Rådet har fundet det hensigtsmæssigt at tilskynde organisationerne til at anvende miljøindsatsindikatorer, når det er hensigtsmæssigt, og i så fald gælder der visse kriterier for redegørelse for miljøindsatsen og –resultaterne (de er uændrede i forhold til Kommissionens liste, bortset fra en tilpasning af kriteriet i litra c)). Den nye affattelse følger princippet i Europa-Parlamentets ændring. Rådet har ændret punkternes nummerering og rækkefølge. Bilag IV (Logo) Dette bilag indeholder EMAS-logoet i to versioner (kun den skriftlige del), der bruges alt efter de særlige betingelser herfor som angivet i artikel 8 i denne forordning. Bilag V (Akkreditering af og tilsyn med miljøverifikatorer samt disses opgaver) Rådet har især foretaget følgende ændringer: — krav i forbindelse med akkreditering (punkt 5. 2): verifikatorerne skal have generel forståelse af miljøledelsessystemets funktion; desuden har Rådet anset det for særlig vigtigt, at verifikatorer- ne er uafhængige, og der er derfor fastsat yderligere regler for at sikre dette i praksis; verifikatorernes kompetence er klart anført som en faktor i fastsættelsen af akkrediteringens omfang; desuden skal overholdelse af de yderligere krav i dette bilag sikres gennem den vurdering, der foretages forud for akkrediteringen — tilsyn med verifikatorer (punkt 5. 3): mellemrummene mellem kvalitetskontrollen af verifikatorer- ne og deres aktiviteter er nu forlænget til 24 måneder; med hensyn til verifikatorernes ret til at udøve deres aktiviteter i andre medlemsstater er det nu udtrykkeligt anført, at denne ret ikke må hindres ved, at der opkræves diskriminerende gebyrer for anmeldelse; desuden kan tilsyn omfatte tilsynsvurderinger — verifikators opgaver (punkt 5. 4): verifikator skal foretage stikprøvekontrol for at fastslå, om resultaterne af den interne revision er pålidelige — verifikationshyppighed (punkt 5. 6): teksten er bragt i overensstemmelse med den ændrede artikel 3, hvorefter den fastsatte hyppighed kan fraviges efter retningslinjer fra Kommissionen. 8. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 128/31 Bilag VI (Miljøforhold) Rådet har omarbejdet og ændret dette bilag. Kravet om, at en organisation skal tage hensyn til både de direkte og indirekte miljøforhold i relation til sine aktiviteter, produkter og tjenesteydelser som led i ledelsens kontrol, er blevet gjort mere eksplicit. Forbindelsen mellem miljøforholdene og væsentlige miljøpåvirkninger med henblik på fastsættelse af organisationens målsætninger og mål er blevet udbygget, således at den fremgår klarere i hele teksten. Listen over direkte miljøforhold er blevet gjort længere og bredere, således at den f. eks. omfatter miljøulykker og tilknyttede påvirkninger samt indvirkninger på den biologiske mangfoldighed. Listen over indirekte miljøforhold omfatter nu også »ordremodtageres, underleverandørers og leverandørers miljøresultater og –praksis«. Punktet om miljøforholdenes væsentlighed (punkt 6. 4) er blevet omarbejdet og forenklet, men der er ikke rørt ved substansen. Bilag VII (Miljøkortlægning) Dette bilag er blevet tilpasset efter ændringen af bilag VI og dermed forkortet betydeligt for at undgå gentagelser. Bilag VIII (Oplysninger i forbindelse med registrering — Mindstekrav) Kun mindre tekstændringer. Kommissionen har tilsluttet sig alle Rådets ændringer


title: KIRJALLINEN KYSYMYS E-0512/00 esittäjä(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle. Ulkomaiset pankkikeskukset ja maksuja koskevien tietojen vaihto.

eurovoc_concepts:
European tax cooperation
exchange of information
money laundering
tax avoidance

formats: html pdf print

text: C 26 E/52 Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti FI 26. 1. 2001 Vuosien 1998, 1999 ja 2000 talousarviomenettelyn yhteydess(cid:228) komissio pyrki aktiivisesti kohdentamaan osan k(cid:228)ytett(cid:228)viss(cid:228)(cid:228)n olevista henkil(cid:246)st(cid:246)resursseista uudelleen vahvistaakseen toimintaansa kaikkein t(cid:228)r- keimmill(cid:228) toiminta-alueilla. Alustavan talousarvioesityksen laatimisen yhteydess(cid:228) 1 prosentti henkil(cid:246)st(cid:246)- s(cid:228)(cid:228)nt(cid:246)jen alaisista toimista siirrettiin (cid:148)henkil(cid:246)st(cid:246)pooliin(cid:148), josta henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228) voidaan kohdentaa ensisijaisiksi katsottuihin teht(cid:228)viin. Vuosien 1998 ja 1999 talousarvioissa henkil(cid:246)st(cid:246)resurssien vuotuinen kohdentami- nen koski sek(cid:228) 1 prosentin poolin (vapaita) toimia ett(cid:228) edelliseen laajentumiseen (It(cid:228)valta, Suomi ja Ruotsi) liittyv(cid:228)(cid:228) 110:t(cid:228) uutta virkaa. Vuosina 1997(cid:129)1999 henkil(cid:246)st(cid:246)vahvistukset kohdistuivat p(cid:228)(cid:228)asiassa terveys- ja kuluttaja-asioiden p(cid:228)(cid:228)- osastoon sek(cid:228) erityisesti ulkoisiin toimiin liittyvien ohjelmien hallinnointiin, mihin sis(cid:228)ltyiv(cid:228)t my(cid:246)s yhteis(cid:246)n ulkopuolisiin maihin suunnattua apua hallinnoivan toimialan (SCR) perustaminen ja Kosovon kriisin vuoksi perustetut tilap(cid:228)iset erityisryhm(cid:228)t. Petostentorjunnan koordinointiyksikk(cid:246) (UCLAF), oikeus- ja sis(cid:228)asiain erityisryhm(cid:228) (JAI), talouden ja rahoituksen p(cid:228)(cid:228)osasto sek(cid:228) kilpailun p(cid:228)(cid:228)osasto saivat nekin huomattavasti lis(cid:228)(cid:228) henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228). Vuonna 2000 henkil(cid:246)st(cid:246)resurssien kohdentaminen tapahtui samanaikaisesti komission yksikk(cid:246)jen perus- tavanlaatuisen uudelleenj(cid:228)rjestelyn kanssa, jonka tarkoituksena oli lis(cid:228)t(cid:228) toiminnan tehokkuutta ja vaikut- tavuutta. Uudelleenj(cid:228)rjestely alkoi syyskuussa 1999 ja johti er(cid:228)iden yksik(cid:246)iden yhdist(cid:228)miseen (jonka tuloksena olivat esimerkiksi yritystoiminnan PO, koulutuksen ja kulttuurin PO, energian ja liikenteen PO) sek(cid:228) uusien yksik(cid:246)iden perustamiseen (esimerkiksi laajentumisasioiden PO ja sis(cid:228)- ja oikeusasioiden PO). Uudelleenj(cid:228)rjestelyn yhteydess(cid:228) teht(cid:228)vi(cid:228) ja henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228) siirrettiin yksik(cid:246)st(cid:228) toiseen. Samassa yhteydess(cid:228) pystyttiin yksik(cid:246)iden rationalisoinnin kautta vapauttamaan huomattava m(cid:228)(cid:228)r(cid:228) henkil(cid:246)st(cid:246)resursseja (noin 28 %), jotka siirrettiin ensisijaisiksi katsottuihin teht(cid:228)viin. T(cid:228)m(cid:228)n lis(cid:228)ksi niihin yksikk(cid:246)ihin, joissa ei tehty merkitt(cid:228)vi(cid:228) uudelleenj(cid:228)rjestelyit(cid:228), siirrettiin henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228) edell(cid:228) mainitusta 1 prosentin poolista. Vuoden 2000 henkil(cid:246)st(cid:246)resurssien kohdentamisen yhteydess(cid:228) henkil(cid:246)st(cid:246)(cid:228) siirrettiinkin yhteens(cid:228) yli 500:n henkil(cid:246)- ty(cid:246)vuoden verran. Vuoden 200 henkil(cid:246)st(cid:246)vahvistukset liittyiv(cid:228)t ennen kaikkea ulkoisia toimia koskevien ohjelmien hallin- nointiin, laajentumisasioiden p(cid:228)(cid:228)osaston sek(cid:228) sis(cid:228)- ja oikeusasioiden p(cid:228)(cid:228)osaston perustamiseen, komission puheenjohtajan koordinoivan roolin vahvistamiseen, kilpailupolitiikkaan ja muihin sis(cid:228)markkina-asioihin. (2001/C 26 E/066) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0512/00 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Christopher Huhne (ELDR) komissiolle (28. helmikuuta 2000) Aihe: Ulkomaiset pankkikeskukset ja maksuja koskevien tietojen vaihto Frederik Bolkestein vastasi 17. tammikuuta 2000 kirjalliseen kysymykseen E-2234/99 (1). Mill(cid:228) perusteella vastauksessa kuvattujen toimien kaltaisia toimenpiteit(cid:228) ei voida soveltaa niihin ulkomaisiin pankkikeskuk- siin, jotka eiv(cid:228)t ole suostuneet tekem(cid:228)(cid:228)n sopimusta ulkomailla asuville tahoille suunnattuja maksuja koskevien tietojen vaihtamisesta? (1) EYVL C 219 E, 1. 8. 2000, s. 128. Frederik Bolkesteinin komission puolesta antama vastaus (10. huhtikuuta 2000) Verotuskysymyksi(cid:228) koskeva tietojenvaihto j(cid:228)(cid:228) nykyisten rahanpesua torjuvien m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)ysten ulkopuolelle ja sit(cid:228) s(cid:228)(cid:228)ntelev(cid:228)t yleens(cid:228) kahdenv(cid:228)liset verotussopimukset, joihin asiaankuuluvilla hallituksilla on t(cid:228)ydet toimivaltuudet. Seitsem(cid:228)n johtavan teollisuusmaan (G7) valtiovarainministerit ovat kuitenkin viime aikoina ilmaisseet huolensa offshore-alueiden rahoituskeskuksista ja veroparatiiseista, jotka heikent(cid:228)v(cid:228)t kansainv(cid:228)- list(cid:228) rahoitusalan s(cid:228)(cid:228)ntely(cid:228) ja mahdollistavat verojen kiert(cid:228)misen tai veropetoksen. 26. 1. 2001 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 26 E/53 Rahoitusalan rahanpesuty(cid:246)ryhm(cid:228)n edustajat ja taloudellisen yhteisty(cid:246)n ja kehityksen j(cid:228)rjest(cid:246)n (OECD:n) verotuskomitea ovat pohtineet, miten rahanpesua torjuvia j(cid:228)rjestelmi(cid:228) voitaisiin vahvistaa ja miten vero- tustietojen vaihtoa koskevia j(cid:228)rjestelyj(cid:228) voitaisiin tehostaa. OECD on my(cid:246)s tunnistanut puutteellisen tietojenvaihdon avaintekij(cid:228)ksi veroparatiisien tunnistamisessa. Niinp(cid:228) se on suosittanut, ett(cid:228) maat, joilla ei ole kansainv(cid:228)listen maksutapahtumien raportointia eik(cid:228) alueellaan pysyv(cid:228)sti asuvien veronmaksajien ulkomaisten liiketoimien raportointia koskevia m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)yksi(cid:228), harkitsisivat sellaisten m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)ysten k(cid:228)ytt(cid:246)(cid:246)n ottamista, ja ett(cid:228) niiden avulla saatavia tietoja vaihdettaisiin maiden v(cid:228)lill(cid:228). OECD aikoo my(cid:246)hemmin t(cid:228)n(cid:228) vuonna julkaista luettelon veroparatiiseista ja harkitsee mahdollisuutta koordinoida vastatoimia sellaisia oikeusk(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)j(cid:228) vastaan, jotka hankaloittavat haitallisen verokilpailun torjuntaa. Yhteis(cid:246)ll(cid:228) on jo direktiivej(cid:228) sek(cid:228) rahanpesun torjumisesta ett(cid:228) keskin(cid:228)isest(cid:228) avunannosta v(cid:228)litt(cid:246)m(cid:228)n ja j(cid:228)lkimm(cid:228)inen sis(cid:228)lt(cid:228)(cid:228) veroviranomaisten v(cid:228)list(cid:228) tietojenvaihtoa v(cid:228)lillisen verotuksen alalla. Erityisesti koskevia m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)yksi(cid:228) veropetosten ja veron kiert(cid:228)misen torjumiseksi yhteis(cid:246)ss(cid:228). Lis(cid:228)ksi yhteis(cid:246) on uraauur- tavasti tunnistanut koordinoidun toiminnan tarpeen ja ottanut konkreettisia askelia haitallisen verokilpailun nujertamiseksi my(cid:246)s j(cid:228)senvaltioista riippuvaisilla tai niihin assosioituneilla alueilla. (2001/C 26 E/067) KIRJALLINEN KYSYMYS P-0514/00 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Marianne Thyssen (PPE-DE) komissiolle (17. helmikuuta 2000) Aihe: Korvaukset kaakaon viljelij(cid:246)ille Ihmisten kulutukseen tarkoitettua kaakaota ja suklaatuotteita koskevan direktiivin muutos on parhaillaan Euroopan parlamentin toisessa k(cid:228)sittelyss(cid:228). Vaikka yhteisp(cid:228)(cid:228)t(cid:246)smenettelyn tarkkaa tulosta ei viel(cid:228) tiedet(cid:228), on todenn(cid:228)k(cid:246)ist(cid:228), ett(cid:228) vuoden 1973 suklaadirektiivi(cid:228) muutetaan oleellisesti. T(cid:228)rkein muutos on, ett(cid:228) tietyn ajan kuluttua kasvirasvat, muutkin kuin kaakaovoi, sallitaan suklaassa. T(cid:228)m(cid:228) tulee vaikuttamaan AKT-maista ja muista kehitysmaista tulevan kaakaon myyntiin. Pohjoinen-etel(cid:228)-suhteiden oikeudenmukaisuuden nimiss(cid:228) ja LomØn sopimuksen ja kaakaosopimuksen mukaisten velvoitteidemme t(cid:228)ytt(cid:228)miseksi n(cid:228)ytt(cid:228)(cid:228) itsest(cid:228)(cid:228)n selv(cid:228)lt(cid:228), ett(cid:228) kaakaon viljelij(cid:246)ille pit(cid:228)isi tavalla tai toisella antaa asianmukainen korvaus ja auttaa heit(cid:228) siirtym(cid:228)(cid:228)n muihin viljelykasveihin. Onko olemassa oikeusperustaa, jonka perusteella komissio voi tehd(cid:228) aloitteita t(cid:228)ss(cid:228) asiassa? Jos on, mik(cid:228) se on? Aikooko komissio tehd(cid:228) t(cid:228)t(cid:228) asiaa koskevia aloitteita? Jos ei, miksi ei? Poul Nielsonin komission puolesta antama vastaus (27. maaliskuuta 2000) joita kyseisell(cid:228) ehdotuksella neuvoston direktiiviksi (1) on muiden kasvirasvojen kuin Niit(cid:228) vaikutuksia, kaakaovoin k(cid:228)ytt(cid:246)(cid:246)n suklaanvalmistuksessa, ei voida luotettavasti arvioida, ennen kuin kyseinen direktiivi tulee voimaan, eik(cid:228) se ole my(cid:246)sk(cid:228)(cid:228)n perusteltua neuvoston joulukuussa 1999 vahvistaman yhteisen kannan (2) perusteella. Neuvosto sopi esimerkiksi kasvirasvojen rajoittamisesta trooppista alkuper(cid:228)(cid:228) oleviin ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden (AKT-maat) valmistamiin rasvoihin. T(cid:228)m(cid:228)n lis(cid:228)ksi kasvi- rasvaa voi olla vain korkeintaan 5 prosenttia lopullisesta tuotteesta ja sit(cid:228) voidaan lis(cid:228)t(cid:228) vain siten, ett(cid:228) vaatimukset tuotteen kaakaoaineiden v(cid:228)himm(cid:228)ism(cid:228)(cid:228)r(cid:228)st(cid:228) t(cid:228)yttyv(cid:228)t. Ei ole my(cid:246)sk(cid:228)(cid:228)n selv(cid:228)(cid:228), kuinka paljon nykyist(cid:228) enemm(cid:228)n kasvirasvoja aiotaan k(cid:228)ytt(cid:228)(cid:228). Kaikki n(cid:228)m(cid:228) tekij(cid:228)t on otettava huomioon, kun arvioidaan kyseisen direktiivin vaikutusta AKT-maihin ja muihin kaakaontuottajiin, mik(cid:228) voidaan tehd(cid:228) vasta, kun