title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Kommissionens meddelelse: En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse»

eurovoc_concepts:
European Economic and Social Committee
European social policy
social security

text: 26. 4. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 117/33 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Kommissionens meddelelse: En samordnet strategi til modernisering af den sociale beskyttelse« (2000/C 117/07) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber besluttede den 26. juli 1999 under henvisning til EF-traktatens artikel 262 at anmode om Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om det ovennævnte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Beskæftigelse, Sociale og Arbejdsmarkedsmæssige Spørgsmål og Borgerrettigheder, som udpegede Giacomina Cassina til ordfører og Jean-Louis Vaucoret til medordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse, der er udarbejdet på grundlag af ordførerens indledende rapport, den 8. februar 2000. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 370. plenarforsamling af 1. -2. marts 2000, mødet den 1. marts 2000, med 94 stemmer for, 3 imod og 4 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Baggrund 1. 1. Der har gennem en årrække udspundet sig en bred debat om den sociale beskyttelse i EU. Debatten blev indledt, da der i forbindelse med gennemførelsen af »Den Europæiske Pagt om De Grundlæggende Arbejdsmarkedsmæssige og Socia- le Rettigheder« blev stillet forslag om og vedtaget to henstil- linger om: — »Fælles kriterier i forbindelse med sikring af tilstrækkelige indtægter og ydelser fra socialbeskyttelsesordninger« (1) og — »Overensstemmelse mellem målene og politikken for social beskyttelse« (2). 1. 2. Målet med disse henstillinger var at sikre en vis overensstemmelse mellem medlemsstaternes socialbeskyttel- sesordninger og at slå visse grundlæggende rettigheder fast med det dobbelte formål at sikre overholdelse af visse fælles minimumsstandarder for social beskyttelse og at skabe et velfærdssystem uden den type uligheder, der forstyrrer mar- kedskræfterne. Disse to foranstaltninger var de første (og indtil videre også de sidste) EU-normer på dette område. 1. 3. I 1995 udsendte Kommissionen en meddelelse om »Fremtiden for social beskyttelse — Rammer for en europæisk debat« (3). Formålet med meddelelsen var at aktualisere debat- ten i en tid karakteriseret ved den igangværende økonomiske og monetære integrationsproces, men også et fortsat højt arbejdsløshedsniveau. Den demografiske udvikling i EU blev ligeledes fremhævet som en nødvendig referenceramme; der burde i virkeligheden for længst have været taget højde for den aktuelle demografiske udvikling (dalende fødselstal og en aldrende befolkning), og især udsigten til, at de store årgange (der blev født for mere end 30 år siden) vil nå pensionsalderen inden for de kommende 20-30 år. (1) EFT L 245, 26. 8. 1992, s. 46-48. (2) EFT L 245, 26. 8. 1992, s. 49-52. (3) KOM(95) 466 endelig udg. 1. 3. 1. Den makroøkonomiske og monetære konvergens- og stabilitetspolitiks betydning for de sociale, demografiske og beskæftigelsesrelaterede politikker som helhed er blevet åbenbar. Det er især det uomtvistelige behov for at sikre balance på de offentlige budgetter, der får medlemsstaternes regeringer til at tilpasse deres sociale beskyttelsesordninger. En analyse af de hidtil gennemførte reformer (4) viser, at der ikke altid er taget højde for alle aspekter, hvilket til tider har ført til inkonsekvente resultater, der i visse tilfælde har været til skade for bestemte sociale sektorer. Kommissionens hensigt med ovennævnte meddelelse 1. 3. 2. var at henlede opmærksomheden på alle de forskellige referen- ceparametre, og især forholdet mellem social beskyttelse som et universelt garantisystem og aktive foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen/beskæftigelsesegnetheden i EU. 1. 4. Kun godt et år senere pustede Kommissionen nyt liv i debatten med sin meddelelse om »Modernisering og forbedring af den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union« (5), der var en opfølgning af medlemsstaternes reaktion på meddelelsen fra 1995. Kommissionen forpligtede sig der til at udføre en række mere detaljerede undersøgelser, herunder: en analyse af udgifterne til og virkningen af social beskyttelse, en grønbog om supplerende pensionsordninger, en analyse af foranstalt- ningerne til at lette skattetrykket på arbejdskraften, en undersø- gelse af forebyggende sundhedsforanstaltninger og en ajourfø- ring af forordningerne vedrørende koordineringen af pensions- ordningerne for vandrende arbejdstagere. Kommissionen op- fordrede arbejdsmarkedets parter til at bidrage til debatten og anmodede medlemsstaterne og EU-institutionerne om at etablere en permanent dialog om strategier til modernisering af de sociale beskyttelsesordninger. ØSU har udarbejdet udtalelser om ovennævnte forslag 1. 5. og meddelelser, men har også fremsat nogle mere overordnede betragtninger herom i en række initiativudtalelser, som der her henvises til(6). (4) Jf. MISSOC-rapporten 1996 og 1998. (5) KOM(97) 102 endelig udg. (6) ØSU’s udtalelse om »Kommissionens meddelelse om modernise- ring og forbedring af den sociale beskyttelse i Den Europæiske Union«, EFT C 73, 9. 3. 1998. ØSU’s udtalelse om »Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet: “Fremtiden for social beskyttelse — Rammer for en europæisk debat”«, EFT C 66, 3. 3. 1997. C 117/34 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 2000 2. »En samordnet strategi for modernisering af den sociale beskyttelse« 2. 1. Som titlen siger, sigter meddelelsen mod at fastlægge alle de målsætninger og redskaber, der skal anvendes for at udarbejde en samordnet strategi for modernisering af de sociale beskyttelsesordninger, som dog skal bygge på den allerede fastlagte ramme, der omfatter: overholdelse af stabili- tets- og vækstpagten, forpligtelse til at gøre de sociale beskyttel- sesordninger mere beskæftigelsesvenlige og bekræftelse af, at social beskyttelse udgør et vigtigt fælles værdisæt i EU i forbindelse med udvidelsen. 2. 2. Den 29. november 1999 godkendte Rådet konklusio- ner vedrørende Kommissionens forslag efter en relativt hurtig behandling, og inden Europa-Parlamentet og ØSU havde haft tid til at afgive udtalelse herom. Ikke desto mindre kan denne godkendelse igangsætte en større proces, der rummer mange muligheder. For arbejdsmarkedets parter er det ikke uvæsent- ligt, hvilke betingelser og procedurer der vil blive udarbejdet til at styre denne proces. ØSU vil derfor som planlagt afgive sin udtalelse og især koncentrere sig om, hvordan man sikrer, at Rådets godkendelse gennemføres på en ensartet og effektiv facon. De overordnede mål, som Kommissionen opstiller for 2. 3. en modernisering af den sociale beskyttelse, er: — at sørge for, at det kan betale sig at arbejde, og at sikre en fast indkomst, — at sikre pensionerne og gøre pensionsordningerne bære- dygtige, — at fremme social integration, — at sikre bæredygtig sundhedspleje af høj kvalitet. Kommissionen understreger endvidere, at ligestillingshensyn skal indarbejdes i samtlige fire mål. 2. 4. Forfølgelsen af disse mål vil blive understøttet af »forbedrede metoder« til udveksling af information og »over- vågning af udviklingen af politikker«. Medlemsstaterne skal udpege »højtstående embedsmænd, der skal fungere som knudepunkter i denne proces«. Kommissionen opfordrer med- lemsstaterne til at fastlægge strategien i detaljer og forpligter sig for sit vedkommende til hvert år at udsende en revideret årsberetning om social beskyttelse. 3. Bemærkninger de berørte parter. ØSU tilslutter sig såvel Kommissionens meddelelse som Rådets konklusioner af 29. november 1999, dog med forbehold af følgende kommentarer og bemærk- ninger. 3. 2. Baggrunden 3. 2. 1. ØSU minder om, at den foreliggende meddelelse indgår i en række af vigtige dokumenter — lige fra Rådets henstillinger fra 1992 til Kommissionens meddelelser fra hhv. 1995 og 1997. ØSU påpeger, at det er nødvendigt at fastholde en sammenhæng med de mål, man gradvist har opnået, og understreger, at enhver modernisering af de sociale beskyttelse- sordninger bør indebære en forbedring heraf. De fire mål (såvel som mainstreaming), som Kommissionen opstiller, bør ses som en helhed, hvor målene har samme prioritet og bør realiseres samtidigt. Da solide sociale beskyttelsesordninger af god kvalitet er en integrerende del af den europæiske model for social og økonomisk udvikling, bør der lægges fuldstændig samme vægt på ordningernes sociale målsætninger og deres økonomiske bæredygtighed. Med andre ord bør det være klart, at investeringer i sundhed, levevilkår, bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse og i aktive foranstaltninger til integration af personer på arbejdsmarkedet i sig selv er produktive investeringer, da de øger velstanden i samfundet og styrker dets bidrag til udviklingen. Det er sådan, man skal forstå udsagnet, »at den sociale beskyttelse er en produktiv faktor«. Historisk set har de sociale beskyttelsesordninger gjort den europæiske socialmodel effektiv og bevirket, at den har bidraget særdeles positivt til hele det økonomiske systems konkurrenceevne. En modernisering og en forbedring af disse ordninger bør derfor tilstræbe, at man kan bevare dette positive samspil mellem socialmodel og økonomisk system. 3. 2. 2. Forbedrede beskæftigelsesmuligheder og højere er- hvervsfrekvens er nødvendige forudsætninger for en moderni- sering af den sociale beskyttelse, der ikke kun tilgodeser makroøkonomiske og budgetmæssige krav. Gennemførelsen af det indre marked og indførelsen af ØMU’en har i teorien skabt optimale betingelser for en høj jobskabende vækst. For nogle måneder siden konstaterede ØSU, at væksten fortsat ikke er stærk nok, og at erhvervsinvesteringerne i vid udstrækning er utilstrækkelige (1), samt at den interne efterspørgsel ikke er kraftig nok. I den senere tid har de økonomiske resultater og perspektiver set noget bedre ud, men det er fortsat nødvendigt, at der — sideløbende med strukturforanstaltninger, som fremmer erhvervsdeltagelsen og sociale beskyttelsesordninger, ØSU ser positivt på Kommissionens bestræbelser på at 3. 1. fremme debatten på dette område og på tanken om at basere moderniseringen af den sociale beskyttelse på høringer af alle (1) Se ØSU’s udtalelse om »Beskæftigelsespolitikkens makroøkonomi- ske dimension« EFT C 368, 20. 12. 1999, s. 36, pkt. 5. 1. 2 og 5. 2. 2. 26. 4. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 117/35 som i højere grad sigter mod beskæftigelsesegnethed og aktive genindpasningsforanstaltninger — træffes foranstaltninger, der understøtter vækst og investeringer, som udvider produktions- og beskæftigelsesgrundlaget, forbedrer arbejdsproduktiviteten og som ikke rammer det private forbrug. 3. 2. 3. De sociale beskyttelsesordningers fordelingspolitiske funktion er væsentlig og skal bevares og effektiviseres og sigte mod social samhørighed og overvindelse af alle former for marginalisering og udstødelse. Eurostat har for nylig offentlig- gjort en undersøgelse (1), der viser, at andelen af personer, der lever under fattigdomsgrænsen, mindskes betragteligt takket være de sociale overførsler (eksklusive pensioner). Denne positive tendens er imidlertid ikke af samme omfang i de 15 lande og heller ikke i landene internt. Derfor, hvis man er enig med Kommissionen i, at medlemsstaternes øgede indbyrdes økonomiske afhængighed i stadig højere grad gør social beskyttelse til et fælles anliggende, bør man i de fælles løsningsmodeller tage nøje højde for de forskelle, der under- streges i ovennævnte undersøgelse. Det bør føre til, at man er særlig opmærksom på disse forskelle i gennemførelsen af øvrige fælles politikker, herunder især socialfondsinterventio- ner. Kommissionen gør selv opmærksom på, at de økonomiske ændringer vil føre til en uensartet omfordeling af ressourcerne, og at nye samfundsgrupper muligvis vil blive mere udsatte (f. eks. kontraktarbejdere eller vikarer, der kommer til at opleve perioder uden beskæftigelse og uden indkomstkompensation, eller kvinder, kortuddannede, forholdsvis ældre arbejdstagere, eller enlige forsørgere, familier med kun én indkomst samt handicappede). Retningslinjerne for og beslutningerne om at modernisere bør tage højde for og tilpasses særlige nationale og regionale forhold, men skal især tage udgangspunkt i klare beregninger vedrørende de sociale følgevirkninger af den økonomiske udvikling, og støtte og fremme af de svageste samfundsgrupper bør prioriteres. 3. 2. 4. I retningslinjerne for beskæftigelsen 1999 understre- ger Rådet behovet for at sænke de omkostninger, der er forbundet med at ansætte unge medarbejdere, og at opmuntre de ældre medarbejdere til at blive længere på arbejdsmarkedet for at bidrage til at sikre bæredygtige sociale beskyttelsesord- ninger. Denne tilgang er overordnet set fuldt forståelig. Fasthol- delse af de ældre arbejdstagere på arbejdsmarkedet kan være foreneligt med ansættelse af unge og styrkelse af unges jobegnethed, hvis det sker med det sigte at forbedre arbejdskva- liteten og arbejdsproduktiviteten for begge grupper. ØSU bemærker, at der i adskillige lande findes overenskomster (1) De sociale overførselsindkomster og deres fordelingsmæssige virkning i EU af Eric Marlier i »Population et conditions sociales«, august 1999. mellem parterne eller lovbestemmelser, der fastlægger betingel- serne for adgang til førtidspensionering. Hvis man ser bort fra disse bestemmelser, virker anvendelsen af førtidspensionering undertiden som misbrug eller i hvert fald noget negativt, især hvis førtidspensionering anvendes af virksomheder eller sektorer, der ikke har indtjeningsproblemer, men som beslutter at rationalisere produktionen, fusionerer eller blot ønsker at forbedre deres driftsresultat (misbruget af førtidspensionering er ikke mindre skadeligt, blot fordi det er aftalt mellem arbejdsmarkedsparterne i en virksomhed). Af såvel sociale som økonomiske årsager ville det være hensigtsmæssigt i stedet for førtidspensionering at udvikle fleksible pensionsordninger og på et tidligt tidspunkt gennem livslang uddannelse fremme omskoling og identificering af nye beskæftigelsesformer. Man bør især være opmærksom på arbejdstagere, der gennem en vis tid har udført særligt belastende arbejde. 3. 2. 5. Forhøjelse af pensionsalderen er et middel, som man allerede har taget i brug i mange medlemsstater, men det er ikke en løsningsmodel, der kan anvendes i det uendelige. Meddelelsen fra 1997 indeholder en graf, der viser, hvilken tilvækst i arbejdsproduktiviteten der kræves for at opretholde finansiel bæredygtighed i de offentlige sociale beskyttelsesord- ninger i de kommende årtier. Der er taget udgangspunkt i de sociale beskyttelsesordningers nuværende struktur (uden hensyntagen til de tilpasninger, der kan ske i de kommende år), og der er taget hensyn til befolkningens aldring. Resultatet er, at den årlige vækst i arbejdsproduktiviteten skal øges fra de nuværende cirka 0,2 til lidt over 0,7 i 2025. En sådan udvikling synes mulig, hvis man (samtidigt) satser tilstrækkeligt på forskning, teknologisk udvikling og livslang uddannelse. Det forudsætter løbende samråd mellem arbejdsmarkedets parter at frigøre og sikre ressourcerne til disse investeringer over tid. land. forskellige fra land til 3. 2. 6. De sociale beskyttelsesordninger og finansieringen I punkt 14 i heraf er ret retningslinjerne for beskæftigelsen kræver Kommissionen, at medlemsstaterne sætter sig som mål gradvis at nedbringe skattetrykket på arbejde og de indirekte lønomkostninger uden at bringe budgetkonsolideringen og den økonomiske balance i de sociale sikringsordninger i fare. Det er ikke umiddelbart muligt at finde en generelt acceptabel løsning, der tager højde for denne retningslinje. Anvendelse af generel beskatning for at kompensere for et lavere skattetryk på arbejde (og navnlig på den mindre kvalificerede arbejdskraft) er et problem, fordi medlemsstaternes skattesystemer ikke er indbyrdes harmonise- rede, og de enkelte skattesystemer har tendens til at lette beskatningen af andre faktorer end arbejdskraft for at fastholde landets konkurrenceevne og dets evne til at tiltrække investe- ringer. Desuden spiller demografiske, økonomiske og sociale forhold en vigtig rolle for den langsigtede finansieringsmæssige balance i de sociale beskyttelsessystemer. Alle medlemsstaterne bør imidlertid i den nuværende situation fortsat søge at finde deres eget balancepunkt ved at opnå konsensus blandt de berørte aktører, men bør altid tilgodese behovet for at beskytte de svageste samfundsgrupper. C 117/36 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 26. 4. 2000 3. 2. 7. Ligeledes bør medlemsstaterne, hvad angår udgifter til sundhedsvæsenet og behovet for at sikre serviceydelser af høj kvalitet, fortsat garantere alle borgere adgang til disse ydelser, men de bør ligeledes påse, at alle samfundsgrupper har tilstrækkelig adgang til en behandling, der modsvarer deres konkrete behov. I denne sammenhæng kan udvikling af gensidige sygesikringsordninger og universelle forebyggende foranstaltninger spille en væsentlig rolle i samtlige medlems- stater. 3. 2. 8. Den foreliggende meddelelse beskriver ret kortfattet forbindelsen mellem den samordnede strategi for modernise- ring af den sociale beskyttelse og EU-udvidelsen. Kommissio- nen bør snarest offentliggøre den grundige og ajourførte undersøgelse af udviklingstendenserne i den sociale beskyttelse i ansøgerlandene, som er under forberedelse. Det er ikke tilstrækkeligt at påpege, at »ansøgerlandene. som led i forberedelserne forud for deres indtræden i EU (vil) skulle arbejde på at udvikle effektive og bæredygtige sociale beskyttel- sesordninger«. Det er også nødvendigt at definere konvergens- kriterierne for ansøgerlandene på et klart og velfunderet grundlag og inden for rammerne af den samordnede strategi (som — også i ansøgerlandene — bør omfatte arbejdsmar- kedets parter) fastsætte, at tiltrædelsesstøtten skal gå til styrkel- se af udviklingspotentialet og af de sociale beskyttelsesord- ninger i de fremtidige medlemsstater. En sådan indsats er nødvendig af mange grunde, ikke mindst fordi der må gøres noget ved den stigende arbejdsløshed blandt kvinder, unge og højtuddannede — hvilket er et nyt fænomen i ansøgerlandene, hvor disse grupper indtil for ti år siden havde høj erhvervsfre- kvens (endog højere end noget EU-land). Overførslen af den europæiske sociale model til ansøgerlandene kræver desuden en specifik og nødvendigvis diversificeret indsats over for denne svækkelse af disse landes sociale struktur, skønt spørgs- mål vedrørende de sociale beskyttelsesordningers struktur og finansiering ikke indgår i gældende EU-ret. Forslaget om at inddrage ansøgerlandene i den samordnede strategi er påskønnelsesværdigt og fortjener bred tilslutning, men det bør implementeres hurtigt, da der er en risiko for, at tiltrædelsesfor- handlingerne fører til yderligere skævheder og vanskeligheder i ansøgerlandenes velfærdssystemer, hvis økonomiske og mo- netære hensyn prioriteres i forbindelse med ansøgerlandenes tilpasning til gældende EU-ret. og det er for tidligt at gisne om, hvilke konklusioner der kan drages heraf. Det ser dog ud til, at problemet ligger i, at de fleste medlemslande har en negativ demografisk udvikling, som efterhånden vil medføre et fald i den europæiske befolkning. Den nuværende tendens til faldende fødselstal er i 3. 2. 9. 1. mange tilfælde udtryk for en frivillig beslutning om at begrænse antallet af børn, men synes også at bunde i en række problemer, der hænger sammen med, hvordan den sociale beskyttelse fungerer, og hvilke ydelser den indeholder. Disse problemer ytrer sig forskelligt fra land til land, men er fælles for mange medlemsstater. De forskellige årsager, der nedsætter lysten til at føde og opdrage børn er — for blot at nævne nogle — høj arbejdsløshed, manglende eller utilstrækkelig familiepolitik, som skal sikre børnepasningsfaciliteter af god kvalitet og garantere personer på forældreorlov en sikkerhed for, at de har et job at vende tilbage til, og andre tilbud, som gør det muligt at forene familieliv og arbejde, ringe evne til at holde trit med ændringerne i familiestrukturen og indføre mainstreaming- princippet i de nationale politikker og endelig den usikkerhed, der skyldes en række hastige forandringer i samfunds- og produktionslivet og i de sociale relationer, som Europas befolkning endnu ikke helt har vænnet sig til. 3. 2. 9. 2. Mange eksperter mener, at EU om nogle tiår måske vil stå over for mangel på arbejdskraft, og at EU derfor vil være nødt til at »importere« arbejdskraft fra tredjelande, hvilket skulle gavne finansieringen af de sociale beskyttelsesordninger takket være disse arbejdstageres skatteevne. Denne hypotese kræver yderligere uddybning, uden at man bør havne i en abstrakt debat om, hvorvidt indvandringen kan eller bør forandre EU’s nuværende »udseende«. I forbindelse med moder- niseringen af velfærdssystemerne vil det derimod være hen- sigtsmæssigt at undersøge muligheden for at gøre de nuværen- de sociale beskyttelsesordninger mere åbne og egnede til at tackle problemerne i forbindelse med modtagelse og integra- tion af de fremtidige indvandrere. 3. 3. Instrumenter 3. 2. 9. De demografiske forhold og udviklingstendenser i EU har igennem nogle år været genstand for omfattende rapporter fra Kommissionens side. ØSU er i en informations- rapport ved at undersøge dette vigtige emne, som derfor i nærværende udtalelse kun berøres kort i tilknytning til den sociale beskyttelse. I Kommissionens meddelelse skal den demografiske analyse tilsyneladende først og fremmest tjene til at understrege nødvendigheden af at sikre de offentlige velfærdssystemers finansielle bæredygtighed. Dette meget vid- trækkende og komplicerede spørgsmål må debatteres grundigt, 3. 3. 1. Kommissionen citerer en beslutning fra Europa-Par- lamentet fra marts 1999, hvori det opfordrer Kommissionen til at iværksætte en proces med frivillig tilretning af mål og politikker inden for social beskyttelse på grundlag af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Kommissionens ønske om at »formulere en fælles politisk vision om social beskyttelse i Den Europæiske Union« er et overordentligt vigtigt mål, som kun kan nås ved hjælp af komplekse indgreb, der berører hele samfundet. Derfor er der brug for effektive foranstaltninger, som kan sikre, at processen bliver ægte demokratisk, dvs. med aktiv inddragelse af befolkningen. 26. 4. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 117/37 3. 3. 2. Det er først og fremmest medlemsstaternes ansvar at modernisere de forskellige sociale beskyttelsesordninger. Derfor er det helt udelukket, at strategien for modernisering af den sociale beskyttelse kan baseres på bindende lovgivnings- mæssige indgreb, som ikke har fuld tilslutning fra medlemssta- terne og navnlig arbejdsmarkedets parter. Sidstnævnte bør inddrages i strategien for modernisering af den sociale beskyt- telse på såvel europæisk som nationalt plan. ØSU mener — uden at foregribe en eventuel udvikling af den samordnede moderniseringsproces i retning af Luxembourg-processens målsætning — at det er for tidligt at fastsætte kvantitative mål, og at moderniseringsstrategien bør hvile på et solidt kvalitativt og metodologisk grundlag, således at der skabes alle forudsæt- ninger for en stærk og velfunderet konsensus mellem alle samfundsaktører og myndigheder på alle niveauer. De nuværende velfærdssystemer har rod i aftaler 3. 3. 3. indgået mellem de sociale aktører og statsmagten. De har næsten altid krævet vanskelige forhandlinger og ofte ligefrem konflikter. Modernisering af disse systemer på grundlag af den samordnede strategi forudsætter aktiv og ansvarlig inddragelse af alle berørte parter. Kommissionen opfordrer ganske vist arbejdsmarkedets parter til at deltage i denne proces via Udvalget om Den Sociale Dialog, men Kommissionen bør specificere nærmere med hvilke roller og beføjelser. Gennem især være muligt den europæiske sociale dialog bør det grundigt at analysere og vurdere, i hvilken retning udviklingen går i en række medlemsstater, som er begyndt at tilpasse deres sociale beskyttelsessystemer gennem forhandlinger med de berørte parter. Desuden må man finde frem til, hvorledes den debat, der føres inden for rammerne af den europæiske sociale dialog, kan sammenkædes med arbejdet i ekspertgruppen. Hvis den »udveksling af erfaringer, gensidig samordning og evaluering af udviklingen. «, som Kommissionen omtaler, ikke specifikt omfatter debatten mellem samtlige aktører, vil alt Bruxelles, den 1. marts 2000. dette forblive på regeringsplanet (eller — endnu værre — forblive et anliggende for »højtstående embedsmænd«, der skal fungere som knudepunkter i denne proces). 3. 3. 3. 1. ØSU pointerer, at den samordnede proces for modernisering af de sociale beskyttelsessystemer ud over inddragelsen af de sociale aktører bør baseres på dokumentere- de og systematiske data, og sætter pris på, at Kommissionen vil forbedre (1) beretningen om social beskyttelse i Europa og for fremtiden offentliggøre den en gang om året. Det er vigtigt, at Kommissionens beretning danner udgangspunktet for drøf- telserne i ekspertgruppen. ØSU kunne inddrages i den forbere- dende fase, og beretningen bør efter offentliggørelsen gøres til genstand for en høring (som naturligvis også bør omfatte Europa-Parlamentet og Regionsudvalget). Europa-Parlamentet, ØSU og Regionsudvalget kunne i givet fald deltage som observatører i ekspertgruppens møder. 3. 3. 4. ØSU glæder sig over, at der i meddelelsen henvises til Europa-Parlamentets, ØSU’s, Regionsudvalgets og som tidligere nævnt ansøgerlandenes inddragelse i debatten, og erklærer sig rede til at medvirke, navnlig hvis der — forhåbent- lig inden længe — indledes en »benchmarking«-proces, så man bedre kan sammenligne situationen i de forskellige medlemsstater og afdække den bedste praksis. ØSU understre- ger, at der løbende bør foretages en grundig undersøgelse af de aktuelle nationale udviklingstendenser og konkrete erfaringer, og erklærer sig derfor rede til med hele sit potentiale at bidrage til en sådan »benchmarking«-proces sammen med Europa-Parlamentet. (1) Beretningen om social beskyttelse i Europa offentliggøres i dag hvert andet år i samarbejde med Eurostat og gruppen af generaldirektører for social beskyttelse i medlemsstaterne. Den indeholder en meget fyldig sammenfatning af udviklingstenden- serne samt anvisninger på hensigtsmæssige foranstaltninger. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Komission kertomus neuvostolle neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta

eurovoc_concepts:
consumer protection
foodstuff
pesticide residue
plant health control

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 01. 03. 2000 KOM(2000) 98 lopullinen KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta Johdanto direktiivissä Sekä viljojen torjunta-ainejäämien enimmäismääristä 24. heinäkuuta 1986 annetussa neuvoston enimmäismäärien että vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, 27. marraskuuta 1990 annetussa neuvoston direktiivissä 90/642/ETY 2 on kummassakin artikloja, joissa säädetään torjunta-ainejäämien määrien valvonnasta. torjunta-ainejäämien 86/362/ETY 1 Erityisesti neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan 5 kohdassa ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY (sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 1999/71/EY 3) 4 artiklan 5 kohdassa säädetään, että komission on toimitettava neuvostolle kertomus mainittujen artiklojen soveltamisesta torjunta-ainejäämien valvonnan osalta ennen vuoden 1999 loppua. Tämä kertomus annetaan neuvostolle mainittujen säännösten mukaisesti. Se sisältää seuraavat osat: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. Valvonnan tavoitteet Valvonnan suorittavat viranomaiset Valvonnan suunnittelu Valvonnan järjestäminen Tulosten raportointi Komission toimet Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston valvontamatkat Huolenaiheet Päätelmät ja suositukset. (1) Valvonnan tavoitteet Valvonnan yleistavoitteena on, että komissio voisi kehittää järjestelmän ravinnon kautta tapahtuvan todellisen altistumisen arvioimiseksi. Muihin tavoitteisiin kuuluvat jäämien enimmäismääriä koskevien rikkomusten laajuuden arvioiminen sekä todellisten jäämämäärien arvioiminen suhteessa vahvistettuihin jäämien enimmäismääriin. 1 2 3 EYVL L 221, 7. 8. 1986, s. 37. EYVL L 350, 14. 12. 1990, s. 71. EYVL L 194, 27. 7. 1999, s. 36. 2 (2) Valvonnan suorittavat viranomaiset Direktiiveissä säädetään, että jäsenvaltioiden on nimettävä viranomainen varmistamaan, että neuvoston direktiivin 86/362/ETY 4 artiklan 4 kohdan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 3 artiklan 4 kohdan mukainen valvonta suoritetaan. Jäsenvaltiot ovat nimenneet kyseiset valvonnan suorittavat viranomaiset. Mainituissa artikloissa säädetään myös, että valvonta on tehtävä virallisesta elintarvikkeiden tarkastuksesta annettujen neuvoston direktiivien 89/397/ETY 4 ja 93/99/ETY 5 mukaisesti. Jälkimmäisessä direktiivissä vaaditaan, että laboratoriot on hyväksytty 1. marraskuuta 1998 mennessä. (3) Valvonnan suunnittelu Alun perin säädettiin, että jäsenvaltioiden on toimitettava seuraavaa vuotta koskevat kansalliset suunnitelmansa komissiolle vuosittain 30. kesäkuuta mennessä. Tämä tuotti vaikeuksia monille jäsenvaltioille, koska niiden suunnitelmat riippuvat enemmän tai vähemmän edellisen vuoden valvonnan tuloksista. Ongelma ennakoitiin alkuperäisissä neuvoston direktiiveissä, joissa komissiolle annettiin valtuudet muuttaa päivämääriä. Ongelma ratkaistiin komission direktiivillä 1999/65/EY 6, jolla määräaika muutettiin 30. päivästä kesäkuuta 30. päivään syyskuuta. Näin jäsenvaltioiden pitäisi voida vastaisuudessa jättää suunnitelmansa ajoissa komissiolle. Komissio on vuodesta 1996 lähtien toimittanut pysyvälle kasvinsuojelukomitealle lausuntoa puoltavien varten luonnoksen valvontasuosituksiksi. Komissio hyväksyi lausuntojen lehdessä valvontasuosituksina 96/199/EY 7 (vuodelle 1996), 96/738/EY 8 (vuodelle 1997), 97/822/EY 9 (vuodelle 1998), 1999/333/EY 10, (vuodelle 1999; suosituksiin sisältyy ensimmäistä kertaa ohjeet laadunvalvontamenetelmistä) ja vuodelle 2000 11. julkaistiin Euroopan suositukset virallisessa yhteisöjen jälkeen, ne ja jotta komissio ja jäsenvaltiot tuote/torjunta- Näissä valvontasuosituksissa määritellään kyseisenä vuotena valvottavat aineyhdistelmät. Ne on valittu siten, että ne sopivat laajempaan kokonaisstrategiaan, jonka tavoitteena on valvoa viisivuotiskauden aikana riittävän laajaa tuotevalikoimaa torjunta- saisivat kuvan näiden torjunta-aineiden aineryhmittäin, todellisesta ravinnon kautta tapahtuvasta saannista. Ensimmäinen viisivuotiskausi päättyy 2001, jolloin pitäisi olla mahdollista suorittaa ensimmäinen koko yhteisöä koskeva arviointi viiden torjunta-aineen muodostaman ensimmäisen ryhmän todellisesta saannista kyseisellä kaudella näitä torjunta-aineita sisältävien keskeisten ruokavalioon kuuluvien hedelmien ja vihannesten osalta. Toiminta jatkuu samankaltaisena seuraavina vuosina. Vuoden 1999 valvontasuosituksissa otettiin käyttöön myös toinen uusi osio, vaihtelun arviointi. Sen avulla komission ja jäsenvaltioiden on mahdollista arvioida tiettyjen akuutteja myrkytyksiä aiheuttavien torjunta-aineiden saanti. Käytännössä arviointiin kuuluu, että 4 5 6 7 8 9 10 11 EYVL L 186, 30. 6. 1989, s. 23. EYVL L 290, 24. 11. 1993, s. 14. EYVL L 172, 8. 7. 1999, s. 40. EYVL L 64, 14. 3. 1996, s. 18. EYVL L 335, 24. 12. 1996, s. 54. EYVL L 337, 9. 12. 1997, s. 14. EYVL L 128, 21. 5. 1999, s. 25. Pysyvän kasvinsuojelukomitean puoltava lausunto 28. 9. 1999. 3 tuote/torjunta-aineyhdistelmästä analysoidaan kaksi yhdistettynä näytteenä ja toinen jaetaan osiin, jotka analysoidaan yksittäin, jotta voitaisiin arvioida näytteen sisäistä vaihtelua. näytettä, otetaan toinen joista (4) Valvonnan järjestäminen tarpeen. komission Useimmissa Vuosittain analysoitujen näytteiden määrä vaihtelee suuresti jäsenvaltioittain. Vuonna 1997 se vaihteli Luxemburgin 220 näytteestä Alankomaiden 9 540 näytteeseen. Koska direktiiveissä eikä mainita otettavien näytteiden säädetään ainoastaan näytteenottovelvollisuudesta joka on säännösten vähimmäismäärää, kukin jäsenvaltio voi määritellä itselleen määrän, noudattamiseksi kansallisissa valvontakertomuksissa kuvattiin analysoitavien tuotteiden valintaperusteet. Näytteiden määrä ja valvotut torjunta-ainejäämät perustuvat lähinnä analyysimahdollisuuksiin. Laboratorioiden valmiudet ja taidot eivät aina ole olleet tyydyttävällä tasolla niissä jäsenvaltioissa, joihin tarkastuskäyntejä on tähän mennessä tehty. Näistä aiheista myös keskusteltiin jäsenvaltioiden viranomaisten kanssa lukuisien kyseisiin maihin tehtyjen valvontamatkojen aikana (ks. kyseinen kohta). Myös viljelykasvien valintaperusteet on esitetty. Yleensä viranomaiset pyrkivät suorittamaan valvontaa sen mukaan, mitä tuotteita markkinoilla on; lisäksi ne pyrkivät ottamaan suunnittelussaan huomioon tuontituotteiden ja oman tuotannon välisen suhteen. Komissio ei kuitenkaan ole saanut näitä tietoja kaikilta jäsenvaltioilta. Silloinkin kun perusteet on annettu, se ei aina tarkoita sitä, että tilanne olisi tyydyttävä, koska usein näytteidenotto perustuu käytettävissä oleviin resursseihin, jotka ovat rajalliset. saamissa (5) Tulosten raportointi Direktiiveissä säädettiin, että jäsenvaltioiden oli raportoitava edellisen vuoden tulokset komissiolle 31. päivään elokuuta mennessä. Komission oli puolestaan toimitettava tiedot edelleen pysyvälle kasvinsuojelukomitealle 30. päivään syyskuuta mennessä. Kuten suunnitelmienkin määräajan osalta (ks. ed. kohta 3), myös raportoinnin määräajan joka vuosi vaikeuksia. Tämäkin ongelma ratkaistiin komission noudattaminen tuotti jolla määräaika muutettiin 30. päivästä syyskuuta 31. päivään direktiivillä 1999/65/EY, joulukuuta. Kun vuotuista valvontatoimintaa oltiin käynnistämässä, ja komissio sopivat yksimielisesti, että tiedot saatettaisiin yleisön saataville. Torjunta-aineiden jäämien valvontaa Euroopan unionissa käsittelevistä vuosikertomuksista ovat toistaiseksi saatavissa ensimmäiset kaksi Internet-sivuilla julkaistu (http://europa. eu. int/comm/dg24/health/fnaoi/reports/pesticides/mon_rep/index_en. html). Julkaisemisen yhteydessä komissio toimitti julkisuuteen myös toimivaltaisten komissaarien lehdistötiedotteet. 1997). Ne jäsenvaltiot SANCO:n pääosasto (1996 on ja Vuosina 1996 ja 1997 havaittuja todellisia torjunta-ainejäämien tasoja tutkittiin suhteessa yhteisön asettamiin MRL:iin (jäämien enimmäismääriin). Tulokset olivat yhtäpitäviä molempina vuosina. Noin 60 prosentissa kansallisissa ohjelmissa analysoiduista näytteistä havaittavia jäämiä ei löytynyt. Alle neljä prosenttia näytteistä sisälsi torjunta-ainejäämiä yli MRL:n. Yhteisön koordinoimassa ohjelmassa MRL:n ylittäviä näytteitä oli 0,3–0,5 prosenttia. Yhdessä tapauksessa tuote sisälsi niin korkean jäämämäärän, että se tilapäisesti ylitti hyväksyttävän päiväsaannin. Tätä tulkittaessa on kuitenkin otettava huomioon WHO:n päätelmä12, jonka mukaan hyväksyttävän päiväsaannin lyhytaikaiset ja tilapäiset ylitykset 12 Ohjeet ravinnon mukana saatavien torjunta-ainejäämien arvioimiseksi, WHO/FSF/FOS/97. 7. 4 eivät ole huolestuttavia. Saatavissa oleviin tietoihin perustuvat realistiset laskelmat osoittavat, ettei minkään analyysissä mukana olleen tuote/torjunta-aineyhdistelmän, joiden määrä oli rajallinen, osalta ole aihetta huoleen enempää pitkäaikaisen kuin akuutinkaan saannin osalta. Siksi katsottiin, ettei yhteisön tasolla ole kansanterveyteen liittyen aihetta ryhtyä mihinkään toimenpiteisiin todettujen enimmäisrajojen rikkomusten johdosta. Asiaa harkitaan uudelleen vuonna 2001, kun käytettävissä on kattavampi katsaus ensimmäisen ryhmän torjunta-aineiden ravinnon kautta tapahtuvasta saannista. Vakavissa MRL:ien ylitystapauksissa sekä silloin, kun akuutin myrkytyksen vaara on suuri, on käytettävissä elintarvikkeita koskeva yhteisön nopea jota myös käytetään. Komissio ja jäsenvaltiot käyvät parhaillaan varoitusjärjestelmä, keskustelua siitä, miten tämän järjestelmän toimivuutta voitaisiin parantaa elintarvikkeiden torjunta-ainejäämien osalta. MRL:ien rikkomusten yhteydessä nousi esiin kysymys, milloin MRL ylittyy teknisesti ja tilastollisesti katsottuna tavalla, joka oikeuttaa puhumaan rikkomuksesta. Direktiiveissä sitä ei ole täsmennetty, ja jäsenvaltioiden näkemykset ja reaktiot poikkeavat toisistaan. Toistaiseksi tästä ei ole aiheutunut haittaa kaupalle, mutta ongelmien syntyminen on mahdollista, ja siksi ongelman ratkaiseminen olisi hyödyllistä. (6) Komission toimenpiteet Kuten edellä kohdissa 3 ja 5 todettiin, komissio on jo direktiivillä 1999/65/EY muuttanut ilmoitus- ja raportointipäivämääriä. antanut yksityiskohtaiset koskevien ja Komissio on myös laadunvarmistamista 1999 valvontasuositusten yhteydessä ja niitä tarkistetaan jatkuvasti. Kyseisten toimintojen rahoitus sisältyy pysyvälle kasvinsuojelukomitealle lausuntoa varten 2. joulukuuta 1999 jätettyyn valvonta-asetusluonnokseen. täytäntöönpanosäännöt julkaistiin ohjeiden muodossa. Ne formaatteja vuoden Jäsenvaltiot osallistuvat myös yhdessä komission kanssa järjestettäviin ja komission rahoittamiin pätevyystesteihin. Yhteisön tulevaa laajentumista ennakoiden komission yksiköt ovat sopineet, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden laboratoriot voivat osallistua tähän toimintaan. säädetään pätevyystesteistä, myös Asetusluonnoksessa laadunvarmistamisohjeiden päivittämisestä sekä kuluttajien todellisen saannin laskemisesta viisivuotisen valvontajakson lopussa. Hyväksyminen kuuluu kansallisille hyväksymiselimille. Komissio helpottaa niiden tehtävää järjestämällä ja rahoittamalla joka toinen vuosi toteutettavia pätevyystestejä ja kehittämällä laadunvarmistamisohjeita. säännöllisistä (7) Elintarvike- ja eläinlääkintätoimiston valvontamatkat ja eläinlääkintätoimisto tekee valvontamatkoja jäsenvaltioihin Komission elintarvike- tarkastaakseen olosuhteet, täyttyvätkö direktiivin 86/362/ETY 4 artiklan 4 kohdan ja direktiivin 90/642/ETY 3 artiklan 4 kohdan jäsenvaltioiden suorittaman edellytykset. Näihin matkoihin sisältyy toisinaan myös kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamista ja käyttöä koskevan valvonnan tarkastuksia neuvoston direktiivin 91/414/ETY (17 artiklan) mukaisesti. joissa valvonta suoritetaan, ja tarkistaakseen, 5 Näitä tarkastusmatkoja koskevat raportit julkaistaan pääosasto SANCO:n Internet-sivuilla (ks. kohta 5). Matkoja on toistaiseksi tehty viiteen jäsenvaltioon. Laboratorioiden hyväksyntä on ollut ja on yhä edelleen ongelma monissa maissa. Kahdessa maassa (Portugalissa ja Irlannissa) ei hyväksyttyjä laboratorioita ole lainkaan. (8) Huolenaiheet niiden olevien aineiden tiettyjen ja direktiivien 85/358/ETY ja 1) Eläinperäisten elintarvikkeiden torjunta-ainejäämiä ei valvota direktiivien edellä mainittuihin artikloihin perustuvassa yhteisön koordinoimassa valvontaohjelmassa. Niitä valvotaan jäsenvaltioissa direktiivin 96/23/EY nojalla (elävissä eläimissä ja niistä saatavissa suoritettavista tuotteissa ja päätösten tarkastustoimenpiteistä 89/187/ETY ja 91/664/ETY kumoamisesta 29. päivänä huhtikuuta 1996 annettu neuvoston direktiivi). Tässä direktiivissä säädetään myös, että kertomukset on lähetettävä komissiolle kunkin vuoden 31. päivään maaliskuuta mennessä. Direktiivin 96/23/EY artikloissa ei kuitenkaan ole säännöksiä tulosten kokoamisesta yhteisön tasolla eikä niiden sisällyttämisestä komission vuosikertomuksiin. Direktiivissä 96/23/EY säädetyn valvonnan tavoitteena on sitä paitsi varmistaa yhteisön lainsäädännön noudattaminen, eikä valvonnan laajuus enempää kuin sen rakennekaan tee siitä helposti täydentävää yhteisön koordinoidun valvontaohjelman kanssa. 86/469/ETY sekä jäämien osalta ja olevissa elintarvikkeissa Eläinperäisten tuotteiden torjunta-aineiden MRL:t vahvistaa komissio (eläinkunnasta 2) torjunta-ainejäämien niiden peräisin enimmäismäärien vahvistamisesta 24. päivänä heinäkuuta 1986 annettu neuvoston direktiivi 86/363/ETY 13). Joitakin torjunta-aineita saatetaan käyttää kahteen tarkoitukseen. Kun näitä aineita käytetään eläinlääkkeinä, niitä arvioidaan yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien neuvoston enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä asetuksen (ETY) N:o 2377/90 14 mukaisesti. Tiedot arvioi eläinlääkekomitea Euroopan lääkearviointivirastossa. Arvioinnin tuloksena olevat MRL:t asettaa komissio. elintarvikkeissa pinnassa annetun olevien Jäämien määrittelyssä ja tuotteissa, joihin niitä sovelletaan, olevat eroavuudet heijastavat laskentamenetelmien eroja, joiden seurauksena on jäämien erilaiset enimmäismäärät samalle aineelle samassa elintarvikkeessa. Todettiin, että tieteellisen eläinlääkekomitean ehdottamat tiukemmat kuin kasvinsuojeluaineina käytetyille samoille torjunta-aineille arvot ovat hyväksytyt arvot. Nämä eroavuudet havaittiin myös maailmanlaajuisella tasolla Codex Alimentariuksen työssä. Komission yksiköt pyrkivät sen vuoksi ratkaisemaan nämä eroavuudet niin yhteisön sisällä kuin Codex Alimentariuksessa tehtävässä työssä. Kaikki tulevat mukautukset vaativat kuitenkin voimassa olevan lainsäädännön muuttamista. Sen vuoksi torjunta-ainedirektiivien liitteiden ja asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteiden samanaikainen uudelleentarkastelu olisi suotavaa yhteisön lainsäädännön avoimuuden ja sovellettavuuden parantamiseksi. 13 14 EYVL L 221, 7. 8. 1986, s. 43. EYVL L 224, 18. 8. 1990, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna komission asetuksella (EY) N:o 1570/98 EYVL L 205, 22. 7. 98, s. 10. 6 olevissa elintarvikkeissa Neuvoston direktiivillä 97/41/EY 15 (annettu 25. päivänä kesäkuuta 1997 hedelmien ja 3) vihannesten torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta annetun direktiivin 76/895/ETY, viljojen torjunta-ainejäämistä annetun direktiivin 86/362/ETY, eläinkunnasta peräisin torjunta-ainejäämien niiden enimmäismäärien vahvistamisesta annetun direktiivin 86/363/ETY, ja torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät ja vihannekset, annetun direktiivin 90/642/ETY muuttamisesta) laajennettiin yhteisön MRL:ien soveltamisalaa siten, että se sisältää myös rehut. Rehujen jäämiä ei kuitenkaan valvota yhtä tehokkaasti kuin maatalouden perustuotteita. Näytteidenotossa noudatetaan näitä direktiivejä vain, kun rehut ovat samalla myös maatalouden perustuotteita (esim. viljoja), vaikka rehujen valvonnassa onkin mahdollista noudattaa direktiiviä 96/23/EY. pinnassa olevien ja Jäsenvaltioilla on velvollisuus valvoa torjunta-ainejäämien määriä ravinnossa ja 4) maataloushyödykkeissä, mutta mitään vähimmäisvaatimuksia ei ole, ja valvonnassa on jäsenvaltioiden välillä suuria eroja. Koska koordinoidussa ohjelmassa on vain rajallinen määrä analysoitavia hyödykkeitä, kuluu viisi vuotta ennen kuin saantiarviot valmistuvat, ja silloinkin ne koskevat vain rajallista määrää torjunta-aineita. Myös valvontaan pystyvien hyväksyttyjen laboratorioiden määrä jäsenvaltioissa on rajallinen. Vaikka yhteisön MRL:ien ylitykset ovatkin rajallisia, ne ovat silti huolestuttavia ja 5) antavat aihetta jatkotutkimuksiin. Ne voivat liittyä tapaan, jolla yhteisön MRL:t on asetettu (jolloin niihin liittyy ylityksen rajallinen tilastollinen todennäköisyys), mutta syynä saattaa myös olla torjunta-aineiden luvaton käyttö. Huolta ovat aiheuttaneet ylitykset trooppisissa hedelmissä, mutta niiden syynä on saattanut olla muutamille tuontituotteille myönnetty nollarajan ylitysoikeus ja ohjeiden puute niitä koskevien tietojen toimittamisesta. Tilanne saattaa parantua komission julkaistua ohjeet lokakuussa 1999. 6) Komission toimivalta tehdä tarkastuksia jäsenvaltioissa on rajallinen. Kun pyritään kohti järjestelmää, jonka avulla voitaisiin arvioida todellista altistumista 7) joiden keruusta ei ole säädetty direktiiveissä. torjunta-ainejäämille, Tällaisia tietoja ovat jotka koskevat väestön ja väestöryhmien todellista ruokavaliota sekä altistumista muista kuin näiden artikloiden nojalla valvotuista lähteistä peräisin oleville torjunta-aineille (esim. vedestä, ammatista, kodista, eläinperäisistä tuotteista). tarvitaan lisätietoja, lähinnä ne, Komissio on ottanut esiin useita edellä mainituista kohdista elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa valkoisessa kirjassaan ja on jo ottanut mukaan muut kohdat valmisteilla olevassa lainsäädännössä. 9) Päätelmät ja suositukset Neuvoston direktiivin 86/362/ETY 7 artiklan ja neuvoston direktiivin 90/642/ETY 4 artiklan, jotka koskevat torjunta-ainejäämien valvontaa, soveltaminen toimii yleisesti ottaen hyvin koko yhteisön alueella, ja sen avulla on ollut ensimmäistä kertaa mahdollista arvioida kuluttajien todellista altistumista yhteisössä hedelmissä ja vihanneksissa oleville torjunta- rohkaisevaa huomata, että tähän mennessä löytyneistä torjunta- ainejäämille. On ollut ainejäämien määristä ei aiheudu vaaraa kuluttajien terveydelle. Itsetyytyväisyyteen ei kuitenkaan ole aihetta, ja komission onkin yhdessä jäsenvaltioiden kanssa jatkettava ravinnossa olevien torjunta-ainejäämien tiukkaa valvontaa ja edellä kohdassa 8 lueteltujen 15 EYVL L 184, 12. 7. 1997, s. 33. 7 huolenaiheiden käsittelyä. Komissio kannattaa erityisesti elintarvikkeiden turvallisuutta koskevassa valkoisessa kirjassa ehdottamaansa integroitua lähestymistapaa. Sen avulla komission saattaisi olla mahdollista arvioida kaikenlaisten aineiden, kuten vieraiden aineiden, torjunta-aineiden, lisäaineiden ja eläinlääkkeiden jäämien, esiintymistä ruoassa. Tällaiseen lähestymistapaan voidaan päästä vain, jos kaikkia näitä aineita varten on yhteisön omat integroidut valvontaohjelmat sekä joukko erilaisia eurooppalaisia kuluttajia kuvaavia standardiruokavalioita, joiden avulla näiden aineiden esiintymistä voidaan arvioida. 8


title: Kommissionens direktiv 2000/10/EF af 1. marts 2000 om optagelse af et aktivt stof (fluroxypyr) i bilag i til Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EØS-relevant tekst)

eurovoc_concepts:
marketing
plant health product

formats: html pdf print

text: L 57/28 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2. 3. 2000 KOMMISSIONENS DIREKTIV 2000/10/EF af 1. marts 2000 om optagelse af et aktivt stof (fluroxypyr) i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsfø- ring af plantebeskyttelsesmidler (EØS-relevant tekst) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — (EF) nr. 933/94, den 27. september 1996 den pågæl- dende vurderingsrapport for Kommissionen. under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (1), senest ændret ved Kommissionens direktiv 1999/80/EF (2), særlig artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, fjerde afsnit, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) (4) (5) Ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3600/92 (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 1972/1999 (4), fastsættes nærmere bestemmelser for iværksættelsen af første fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414/EØF (i det følgende I medfør af nævnte forordning benævnt »direktivet«). blev der ved Kommissionens forordning (EF) nr. 933/ 94 (5), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2230/95 (6), opstillet en liste over aktive stoffer i plantebeskyttelses- midler, som skal vurderes med henblik på eventuel opta- gelse i direktivets bilag I. De aktive stoffer bør optages i bilaget, hvis det kan forventes, at de ikke har skadelige virkninger på menne- skers eller dyrs sundhed eller på grundvandet eller en uacceptabel indvirkning på miljøet. De bør optages for en periode på højst ti år. I henhold til direktivets artikel 8, stk. 2, skal medlems- staterne, efter at et aktivt stof er blevet optaget i direkti- vitets bilag I, inden udløbet af en fastsat frist meddele, ændre eller tilbagekalde godkendelserne af de plantebe- skyttelsesmidler, I henhold til direktivitets artikel 4, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, kan plantebeskyttelsesmidler kun godkendes på grundlag af et dossier, som opfylder datakravene i direk- tivets artikel 13, og under hensyntagen til de betingelser, som er knyttet til optagelsen af det aktive stof i bilag I, og de ensartede principper i direktivets bilag VI. som indeholder det aktive stof. sundhed og Fluroxypyrs virkninger på menneskers miljøet er blevet vurderet i henhold til forordning (EØF) nr. 3600/92 for en række anvendelsesformål, som anmelderne har foreslået. I den forbindelse forelagde Tyskland som rapporterende medlemsstat, jf. forordning (1) EFT L 230 af 19. 8. 1991, s. 1. (2) EFT L 210 af 10. 8. 1999, s. 13. (3) EFT L 366 af 15. 12. 1992, s. 10. (4) EFT L 244 af 16. 9. 1999, s. 41. (5) EFT L 107 af 28. 4. 1994, s. 8. (6) EFT L 225 af 22. 9. 1995, s. 1. (6) (7) (8) (9) Rapporten er blevet behandlet af medlemsstaterne og Kommissionen i Den Stående Komité for Plantesundhed. Behandlingen blev afsluttet den 30. november 1999 med Kommissionens reviderede vurderingsrapport for fluroxypyr. Det kan være påkrævet at ajourføre denne rapport for at tage hensyn til den tekniske og videnska- belige udvikling. I så fald skal betingelserne for opta- gelsen af fluroxypyr i bilag I til direktiv 91/414/EØF også ændres, jf. direktivets artikel 6, stk. 1. Dossieret og resultaterne af behandlingen er ligeledes blevet forelagt Den Videnskabelige Komité for Planter til udtalelse. Af vurderingerne fremgår det, at plantebeskyttelses- midler, der indeholder det pågældende aktive stof, kan forventes generelt at opfylde kravene i direktivets artikel 5, stk. 1, litra a) og b), især med hensyn til de anvendel- sesformål, der er undersørgt. Det er derfor nødvndigt at optage det aktive stof i bilag I for at sikre, at meddelelse, ændring og tilbagekaldelse af godkendelserne af plante- beskyttelsesmidler, der indeholder det aktive stof, kan blive organiseret i overensstemmelse med direktivet i alle medlemsstaterne, og for at sikre, at dette arbejde ikke forsinkes yderligere. Den Videnskabelige Komité for Planter gjorde i sin udta- lelse opmærksom på, at der er behov for yderligere data for at bekræfte, at visse nedbrydningsprodukter af fluro- xypyr, som forekommer i jord og vand, ikke udgør en fare for miljøet. i bilg I tages op til Efter artikel 5, stk. 5, i direktiv 91/414/EØF kan opta- gelsen af et aktivt stof fornyet vurdering, hvis der er tegn på, at betingelserne for at optage stoffet ikke mere er opfyldt. Kommissionen vil derfor tage optagelsen i bilag I op til overvejelse, hvis de ønskede supplerende undersøgelser, jf. punkt 7 i den reviderede vurderingsrapport, indikerer potentielt uhel- dige virkninger, eller hvis de ønskede supplerende resul- tater og oplysninger ikke forelægges. (10) Før optagelsen bør medlemmsstaterne og interessede parter have en rimelig frist til at forberede sig på de nye bestemmelser, som følger af optagelsen. Efter optagelsen bør medlemsstaterne også have en rimelig frist til at gennemføre direktivet og især ændre eller tilbagekalde eksisterende godkendelser eller meddele nye godken- 2. 3. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 57/29 delser i henhold til direktiv 91/414/EØF. Der kræves en længere frist for forelæggelse og vurdering af hele bilag III-dossieret for hvert plantebeskyttelsesmiddel i overens- stemmelse med de ensartede principper, som er fastlagt i direktivets bilag VI. For plantebeskyttelsesmidler, der indeholder flere aktive stoffer, kan den fuldstændige vurdering efter de ensartede principper første finde sted, når alle de aktive stoffer er blevet optaget i direktivets bilag I. (11) De frister, der er fastsat for gennemførelse af dette direktiv, berører ikke de frister, som vil blive fastsat for optagelse af andre aktive stoffer i direktivets bilag I. (12) Den reviderede vurderingsrapport er nødvendig, for at medlemsstaterne på rette måde kan gennemføre flere afsnit af de ensartede principper, som er fastlagt i direk- tivets bilag VI, hvor disse principper henviser til vurde- ringen af de bilag II-data, som er blevet forelagt med henblik på optagelse af det aktive stof i direktivets bilag I. (13) De i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overens- stemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Plantesundhed — UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV: Artikel 1 sterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der inde- holder fluroxypyr som aktivt stof, inden udløbet af denne frist. 2. Til vurderingen af et dossier, der opfylder kravene i bilag III til direktiv 91/414/EØF, og den dermed forbundne beslut- ningsproces efter de ensartede principper i direktivets bilag VI forlænges fristen i stk. 1: — for plantebeskyttelsesmidler, der kun indeholder fluroxypyr, til fire år efter nærværende direktivs ikrafttræden — for plantebeskyttelsesmidler, der indeholder fluroxypyr og et andet aktivt stof, som er optaget i bilag I til direktiv 91/414/EØF, til fire år, efter at direktivet om optagelse af det sidste af disse stoffer i bilag I er trådt i kraft. 3. De i stk. 1 nævnte love og bestemmelser skal ved vedta- gelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne. Artikel 3 Hvis de ønskede supplerende undersøgelser og oplysninger, som er nævnt i punkt 7 i den reviderede vurderingsrapport, ikke forelægges inden den 1. december 2000, underretter medlemsstaterne Kommissionen herom. Dette direktiv træder i kraft den 1. december 2000. Artikel 4 Artikel 5 Fluroxypyr optages som aktivt stof i bilag I til direktiv 91/ 414/EØF, som angivet i bilaget til nærværende direktiv. Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. Artikel 2 Udfærdiget i Bruxelles, den 1. marts 2000. 1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og admini- strative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv juni 2001. Hvis det er nødvendig, skal de i senest den 1. henhold til direktiv 91/414/EØF ændre eller tilbagekalde eksi- På Kommissionens vegne David BYRNE Medlem af Kommissionen L 57/30 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 2. 3. 2000 BILAG FLUROXYPYR 1. Identitet: Fællesnavn: fluroxypyr. IUPAC-navn: 4-amino-3,5-dichlor-6-fluor-2-pyridyloxyeddikesyre. 2. Særlige betingelser, der skal opfyldes: 2. 1. Det fremstillede aktive stof har en renhed på mindst 950 g/kg. 2. 2. Må kun tillades anvendt som herbicid. 2. 3. Med henblik på gennemførelsen af de ensartede principper i bilag VI bør der tages hensyn til konklusionerne i den reviderede vurderingsrapport om fluroxypyr, særlig tillæg I og II, som afsluttet i Den Stående Komité for Plante- sundhed den 30. november 1999. I denne samlede vurdering tager medlemsstaterne: — hensyn til de supplerende oplysninger, der ønskes i punkt 7 i den reviderede vurderingsrapport — særligt hensyn til beskyttelsen af grundvandet — særligt hensyn til virkningerne på vandorganismer, og de skal sikre sig, at betingelserne for godkendelsen omfatter risikobegrænsende foranstaltninger, hvor det er nødvendigt. 3. Optagelsen udløber den 30. november 2010


title: Opinion of the Economic and Social Committee on 'Implementation of the structured social dialogue in the pan-European transport corridors'

eurovoc_concepts:
common transport policy
cooperation policy
social dialogue
trans-European network
transport infrastructure
transport network

text: C 117/12 EN Official Journal of the European Communities 26. 4. 2000 Opinion of the Economic and Social Committee on ‘Implementation of the structured social dialogue in the pan-European transport corridors’ (2000/C 117/03) On 28 January 1999 the Economic and Social Committee decided, under Rule 23(3) of its Rules of Procedure, to draw up an opinion on the following subject on ‘Implementation of the structured social dialogue in the pan-European transport corridors’. The Section for Transport, Energy, Infrastructure and the Information Society, which was responsible for drawing up the Committee’s work on the subject, adopted its opinion on 3 February 2000. The rapporteur was Mr von Schwerin. At its 370th plenary session on 1 and 2 March 2000 (meeting of 1 March), the Committee adopted the following opinion by 113 votes in favour, with four abstentions. 1. Purpose of the opinion Since the first pan-European transport conference 1. 1. (1991) in Prague, the Economic and Social Committee (ESC) has committed itself to involving socio-economic groups — particularly those from Central and Eastern Europe — in political cooperation. This preoccupation has been expressed in a series of opinions (1) and is widely supported both by the organisations concerned and by political institutions. An important consequence of the ESC initiative was the inclusion of Principle 10 in the Helsinki Declaration (1997). It describes the consultation of socio-economic groups in the development of transport policy as an integral part of the common policy, with a view to achieving the objectives set out in the Declaration. Despite the expressed commitment of the governments con- cerned, in practice most Central and Eastern European countries flagrantly disregard this principle. The problem of insufficient coordination and transparency at national level is mirrored at international level and prevents the socio-econom- ic groups from playing an active role in European integration. The politicians do little to counter this deplorable state of affairs. Apart from the activities of the ESC, hardly anything has been done to implement the consultation principle since the Helsinki Conference. The ESC will therefore have to renew its efforts in this area. 1. 2. The comments in this opinion are intended in particu- lar to put into practice the conclusions of the most recent ESC opinion, entitled ‘The implementation of the Helsinki declaration — establishing concrete machinery for consulting the economic and social interest groups on the definition of a pan-European transport policy’ (2). The ESC has repeatedly the consultation principle in the context of stated that (1) ‘Pan-European transport conference and social dialogue — from Crete to Helsinki’, OJ C 204, 15. 7. 1996, p. 96. ‘Connecting the Union’s transport infrastructure network to its neighbours — towards a cooperative pan-European transport network policy’, OJ C 129, 27. 4. 1998. (2) OJ C 407, 28. 12. 1998, p. 100. pan-European transport policy has received virtually no atten- tion, despite the fact that such a mechanism offers an outstanding opportunity in the European integration process to promote stable democratic development with the support of citizens and their socio-economic organisations. The ESC has made it its task to give substance to Principle 10 of the Helsinki Declaration and show what opportunities are contained in it. This includes calling for the support of all those who, by endorsing the Helsinki Declaration, have made a commitment to help implement it. 1. 3. In a changing institutional structure after the entry into force of the Treaty of Amsterdam and under the altered conditions of the Economic and Monetary Union and of the next stage in the enlargement process, the ESC is strengthening its institutional role as a forum and bridge for European socio-economic interest groups and in terms of its newly gained advisory role vis-à-vis the European Parliament. This is particularly important in relation to certain countries outside the Community, such as the central and eastern European countries. For the Committee it is a matter of giving its work a greater representativeness and impact and of playing an active role in the process of enlarging and democratising the EU. 2. Essence of the plan for consultations 2. 1. The ESC has agreed to promote consultations with the socio-economic groups in connection with transport policy cooperation in the ten priority corridors and the four transport areas (PETrAS) agreed upon at Helsinki in 1997. To this end a plan for a structured social dialogue was outlined. The important points of this approach need to be covered once again here. To avoid ambiguities, ‘structured dialogue’ will be the term used throughout this opinion. The social dialogue is strictly speaking a matter for the social partners and not the subject of the consultations covered by this opinion. 26. 4. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 117/13 2. 2. Along these corridors and in these transport areas, representatives of employers’ associations, trade unions, and other interest groups are to meet to discuss problems, possible solutions and demands to be presented to political authorities, but also to build a forum in which policy expectations can themselves be discussed. Such meetings should be closely linked with the work of the steering committees set up by the governments involved. They can also base their approach on that of the existing committees for cooperation between the railway undertakings involved. A dialogue of this kind has the objective of infrastructure with the development of efficient transport services. Only in this way can the most benefit be gained from the scarce funds available for infrastructure investment. At the same time, joint projects will have more chance of being completed successfully if economic, social and environmental goals can be linked at an early stage, so that social acceptability is furthered. Moreover, a structured dialogue should strengthen the important social function of employers’ associations, trade unions and other interest groups in the central and eastern European countries (CEEC). linking extension of 2. 3. Cooperation in the corridors and transport areas should be characterised by continuity and commitment with- out imposing rigid structures from outside. The 1998 ESC questionnaire filled in by potential participants from central and eastern Europe showed that it seems sensible to use co-ordinators from those countries. This cooperation would not compete with cooperation in the relevant international organisations of the associations or at political level. The aim is rather to establish a balanced, constructive and practical form of communication between the various interest groups in the countries concerned and the transport operators. 2. 4. The subject matter of cooperation would be all the questions which need to be resolved in the context of a properly operating transport system. Account must be taken of current requirements in the context of a common European transport policy, and specifically requirements for action in individual corridors and transport areas. The basis is the transport policy aims and measures agreed upon in the Helsinki Declaration. The fundamental aim is to promote the development 2. 5. of a social market economy and social cohesion in a wider Union, where social forces which support market-orientated and environmentally and socially responsible economic devel- opment will be backed up. This can be summed up as a need to strengthen the links between the countries of the Union, the candidate countries and the remaining European states. The ESC attaches special importance to the transport 2. 6. corridors as a connecting link and a basis for cross-frontier cooperation: they are the link between the countries of Europe even beyond the projected EU enlargement. In this respect the extension of the corridor concept to central and eastern Europe is essential and the activities should not be confined to the applicant countries. The pan-European perspective must be retained. This corresponds to the spirit and the letter of the Helsinki Declaration, which refers to cross-frontier corridors extending to the Far East and Middle East and transport areas extending far beyond the borders of an enlarged EU. 2. 7. The ESC sees its task as being to act as initiator, discussion partner and if necessary coordination point for activities on the spot. The ESC also feels it has a responsibility to represent the interests of socio-economic groups in the process of monitoring the implementation of the Helsinki Declaration vis-à-vis the other EU institutions and European organisations concerned. These activities must always be tailored to the perceived need and must be regularly reviewed in the light of political developments. 3. Survey of current work 3. 1. On 20-21 January 1999 the G-24 transport working group met in Brussels. This goes back to a joint initiative of the Organisation for Economic Cooperation and Development (OECD) and the EU Commission on cooperation in the field of transport policy in central and eastern Europe. At the invitation of the Commission, about 100 rep- 3. 1. 1. resentatives of governments, administrations, financial insti- tutes and the private sector discussed progress in building a pan-European transport network. The ESC was also represent- ed. The main focus was on work in the Helsinki corridors and areas. Among other things, it was agreed that, in addition 3. 1. 2. logistic and to the necessary infrastructure development, operational conditions should in future be further improved to make cross-frontier and intermodal services more efficient. There was also a need for action on the recording of transport data and the strengthening of environmental protection. As a further development of infrastructure network planning in relation to Asia, the TRACECA project was presented; this results from a Commission initiative of 1993, and sketches out the connection between the pan-European transport network and Central Asia via the Black Sea. 3. 1. 3. The G-24 transport working group is to go on meeting annually. At this point it should be mentioned that, this working group is to according to the Commission, coordinate activities in implementation of the Helsinki Declar- ation and to establish the necessary transparency between the institutions and organisations involved. At the next meeting, planned for early 2000, the ESC should report on its own activities in this field. At the same time, the ESC perceives a need for clarification as to the role of the G-24 transport working group: its working methods, the way the participants view their policies and communications between those involved. The ESC will endeavour to have these questions discussed at the next meeting of the G-24 transport working group. C 117/14 EN Official Journal of the European Communities 26. 4. 2000 3. 2. A Conference was held on 10 December 1998 at the invitation of the European Parliament (EP), on ‘Pan-European transport policy: prospects and priorities for east-west cooper- ation’. Intended as a follow-up to the Helsinki conference, it provided a forum for an exchange of views focusing on the aims and means of east-west cooperation, the development of integrated transport systems and the possibilities for funding the trans-European networks. The ESC was invited to report on its work in this field. Since then the transport committee of the EP has 3. 2. 1. produced a report on the follow-up to the Helsinki conference on a pan-European transport policy. The rapporteur was Günter Lüttge. The report concentrates on the implementation of the transport policy measures set out in the Helsinki Declaration, and calls inter alia for a more coordinated approach. It confirms the approach of holding a broad social dialogue, which was also characteristic of the three pan-European transport conferences, and in particular the involvement of the social partners and non-governmental organisations. The ESC’s proposals for participation by, and a structured dialogue between, the socio-economic groups in the context of pan-European transport policy are expressly endorsed. realistic basis for planning. Considerable doubts were also expressed on the funding arrangements. 3. 3. 3. Another hearing is planned, to take place once the work on the TINA report has been completed. The final report has been available since autumn 1999. The work of the TINA secretariat should also be pursued in future, to support the implementation of infrastructure planning in the applicant countries and contribute to work on the corridors. 4. Corridor IV pilot project Corridor IV is a multimodal transport axis linking 4. 1. north-west Europe with south-east Europe. It runs from Dresden and Nuremberg through Prague, Vienna/Bratislava and Budapest to Romania. There it divides into a northern branch leading to Constanza and a southern branch from Arad to Sofia, then splits again into links with Thessaloniki and Istanbul respectively (full data on the Corridor can be found in the G-24 progress report) (1). On 18 and 19 March 1999 there was a hearing on the 3. 3. TINA report (Transport Infrastructure Needs Assessment), which was commissioned by the European Commission to indicate the priority infrastructure needs of the applicant countries. 4. 1. 1. Corridor IV includes 4 440 km of railway, 3 740 km of roads, 14 airports and 10 seaports or inland waterway ports. In the applicant countries alone, it is planned to invest ECU 16 620 million between now and 2015; this does not include the investments in Germany, Austria, Greece and Turkey. The hearing was jointly organised by the ESC and 3. 3. 1. the Commission’s DG VII, supported by the latter’s TINA secretariat set up for the purpose in Vienna. The objective was to ascertain the views and experience of the socio-economic groups from the countries concerned and to make it possible for them to discuss the proposals and conclusions in the report before it is finally adopted. About 40 people took part in the hearing. 3. 3. 2. Apart from the more comprehensive conclusions to be drawn from speeches and debates, which are covered by a separate report, the importance of the hearing itself is that it was a first practical step to implement the Helsinki Declaration, through which the Committee’s involvement and the Com- mission’s work could rationally complement each other. The hearing brought out two aspects: firstly, the need for information and exchange of views — both among the associations themselves and with the European Union’s pol- icy-makers — remains enormous; secondly, the expertise and practical experience of the associations on the spot are a more important and more necessary component in building a common pan-European transport policy, for which there has been too little scope so far. The steering committee was set up early in 1998. A 4. 1. 2. Memorandum of Understanding (MoU) has since been signed. The railway undertakings involved have continuously broad- ened their cooperation, and in conjunction with the agreement on a MoU decided on a common work programme at the start of 1997. 4. 2. The third meeting of the Corridor IV steering com- mittee was held in Prague from 30 June to 1 July 1999. The rapporteur took part in that meeting and was able to express the ESC’s concerns. It became clear that a structured dialogue with the 4. 2. 1. appropriate representatives of enterprises, trade unions and other interest groups can provide useful support for the work of the steering committee. Of prime importance are the development of high quality transport services and the creation of a favourable climate for investment and jobs. Another important function of the structured dialogue, however, is the establishment of transparency and the exchange of practical experience on as broad a base as possible, to remove barriers to smooth operation in a way which satisfies all parties. The ESC’s statements on the matter are included in the minutes of the meeting (see Appendix I). This dialogue is particularly important since the infrastructure requirements listed in the TINA report were interpreted by many participants in the hearing as more of a wish list than a (1) Status of the Pan-European Transport Corridors and Transport Areas, TINA office, Vienna, December 1998. 26. 4. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 117/15 4. 2. 2. In addition to the most varied questions which arise in relation to such a link, there are special problems at present. Two major projects dominate the debate: the planned Bosphorus tunnel to provide a road and rail link with Asia; and a second bridge over the Danube between Vidin (Bulgaria) and Calafat (Romania). A lengthy, heated debate continues on the latter. A decisive factor for Corridor IV is that it has to cope with new traffic flows since the war in the Balkans. How to do this in future is primarily a question for the railways. The severely limited navigability of the Danube, which can hardly be improved in the short term because of the political situation, calls for favourable alternative mass transport possibilities. Finally, frontier crossing delays are a problem in this Corridor also. 4. 2. 3. The members of the steering committee willingly accepted the ESC’s cooperation offer. It was agreed to support the ESC’s activities in the Corridor and to report on the results at the latest at the next steering committee meeting in the annual cycle. Close cooperation with the newly set up Corridor IV secretariat in Dresden would have to be ensured. 4. 3. 3. Finally, the discussions in Budapest led to an initiative for a bilateral meeting of Bulgarian and Romanian business and trade union representatives, concentrating on the controversy over the question of an additional Danube crossing between the two countries. The ESC is invited to this meeting at the express wish of the participants; it will be held in February 2000 in Vidin (Bulgaria) and Calafat (Romania). 5. Practical consequences for future work 5. 1. The first Corridor meeting as part of a structured social dialogue was a success and confirmed the ESC’s basic approach. Now the decisive question is how the organisation, monitoring and coordination of the structured dialogue in transport corridors and transport areas can be guaranteed in practice, at least for the foreseeable future. For this, action is needed on three fronts: a) securing the ESC’s role as coordinator (N. B. also the joint consultative committees); in Corridor On the ESC’s initiative, a first meeting of the structured 4. 3. dialogue in Budapest on IV took place 26/27 October 1999. The Hungarian transport ministry and Hungarian railway organisation (MAV) also played a leading role in its organisation. b) practical organisation of and financial provision for the Corridor meetings; c) building up contacts and team structures on the spot in the countries concerned. 4. 3. 1. The ESC’s invitation was accepted by about 40 rep- resentatives of socio-economic interest groups from the countries traversed by Corridor IV, as well as representatives of the Corridor IV Steering Committee and the TINA sec- retariat, and interested observers from individual EU Member States. The discussion covered many themes, starting with basic information on the Corridor, then focusing on: — the link between infrastructure development and private funding in the light of economic development and public service interests; — technical and organisational aspects of the optimal pro- vision of services in the Corridor, linked with discussion of social aspects and the prospects for cooperation; — implications of the Corridor for regional development and environment policy. The meeting brought to light a wide range of views, 4. 3. 2. providing many constructive links in support of cooperation in the Corridor. It gave rise to a joint resolution underlining the interest in a structured dialogue and emphasising practical steps for its implementation and a number of concrete topics for the dialogue. The precise wording of the resolution can be found in Appendix II of this opinion. 5. 2. The first step in consolidating the ESC’s role is to set up a permanent study group. A decision on this will be sought after the close of the study group’s work. Practical considerations, on which the work of the permanent study groups over the next year should be based, are set out in section 6 below. 5. 3. The practical arrangements and financial provision for the Corridor meetings require professional organisation. Travel allowances should be available when needed to ensure bal- anced participation. The content of the meetings must be prepared and their results documented. Communication between participants must also be ensured between meetings, through a central contact point. The ESC cannot guarantee to carry out this practical work in the long term on the basis of its current resources. However, in order to create the necessary practical support, it would make sense to draw up an independent project on the basis of the existing possibilities of assistance through EU programmes. This is of course made more difficult by the existing allocation among countries of the Phare and Tacis programmes, which are not multilateral. An important boost to such an initiative not only in financial terms but also in terms of political weight would in this case be the setting-up of a ‘supporters’ circle’. Preliminary discussions with individuals have made clear their support for this idea. C 117/16 EN Official Journal of the European Communities 26. 4. 2000 5. 4. Building up cooperation structures for socio-economic interest groups in the corridors and transport areas depends mainly on the interests of the participants. At the same time, they are a precondition for a rational organisation of work, and expressly called for by many individuals. It should be borne in mind that the ESC questionnaire of 1998 produced a clear vote in favour of appointing coordinators from their own ranks. Transport trade unions have in some cases started to form corridor-related teams. Practical approaches and ideas should be passed on. 6. Prospects 6. 1. The consultations in the pan-European transport corri- dors and areas should promote economic and social develop- ment and strengthen cohesion in Europe. Experience to date has shown that the ESC initiative fills an important gap and can contribute decisively to the involvement of the socio-economic groups. Accordingly, the experiences of Bu- dapest and of Corridor IV should be further developed. The ESC should have the possibility of organising further Corridor meetings next year and further building up the network of socio-economic players. There is still the possibility of cooperating with the Commission to hold a joint hearing on the final TINA report. The further points below should be taken into account in this work. The problems of development beyond the borders of 6. 2. an enlarged EU have been mentioned repeatedly. In parallel with the tasks of the TINA secretariat, the ESC also sees a need to negotiate technical and political support for corridor planning particularly on the territories of the CIS (Community of Independent States). As far as the next steps in consultations with the socio-economic interest groups in another corridor or transport area are concerned , the involvement of the CIS should be ensured. Brussels, 1 March 2000. 6. 3. To support cooperation in the transport corridors it makes sense to set up secretariats, as has been done on personal initiative in the case of Corridor IV. The ESC suggests that general rules be laid down for this purpose. 6. 4. The concept of transport corridors and areas is essen- tially multimodal. In practice, however, some gaps in the system are discernible. In future, more account should be taken of airports, inland waterways and ports, and public passenger transport in the conurbations concerned. The principle of transport and regional policy cooper- 6. 5. ation on one corridor also arouses the interest of socio-econ- omic groups within the EU. For example, such an initiative exists in Corridor V and its TEN extension to Spain. Where appropriate, activities of this kind should be considered. 6. 6. In an earlier opinion (see footnote 2, p. 12) the ESC set great store by support for cooperation in two corridors: Corridor VII (Danube) and Corridor X (on the territory of the former Yugoslavia). Interest in this has been clearly expressed by the socio-economic groups concerned. It should be stressed once again that, once the political situation allows, this interest in cooperation should be put into practice. Finally, it should be pointed out that very little is 6. 7. known about work in the transport areas. In comparison with developments in the corridors, it seems there is some catching up to do here. 6. 8. The Commission and the European Parliament should be kept continuously informed of the ESC’s standpoint and activities, especially using the EP’s political contacts with the parliaments of the countries and regions concerned, so that the ESC can play its part, as a forum for European socio-economic interest groups, in the context of the ‘monitoring process’ to implement the Helsinki Declaration, in the establishment of a pan-European transport system. The President of the Economic and Social Committee Beatrice RANGONI MACHIAVELLI 26. 4. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 117/17 APPENDIX I to the Opinion of the Economic and Social Committee Appendix to the Minutes of the meeting of the Corridor IV Steering Committee The European Economic and Social Committee (ESC) is a consultative institution which represents employers’ organisations, trade unions and special interest groups at EU level. The ESC has argued strongly for the integration of the socio-economic interest groups of the countries concerned in the enlargement process. The aim is to encourage rapid and stable development in order to boost economic and social progress. In the framework of the existing European agreements, joint consultative committees were established, for example with Bulgaria and Turkey. The ESC has been actively involved in pan-European transport policy since the first conference in Prague (1991); its main aim has been to put into practice the consultation of economic and social interest groups, one of the ten basic principles on the future shape of the pan-European transport system finally enshrined in the Helsinki Declaration. In this context the work in the corridors is of vital importance because it helps to build an efficient transport infrastructure, the backbone of economic growth and social development. We offer our support to the Corridor IV steering committee in bringing in our experience and contacts to enable the members to consult with representatives of industry and socio-economic groups from the transport sector to solve operational problems and to discuss topics on the agenda where appropriate. We are certain that the huge amount of investment in the transport infrastructure has to be combined with efforts to develop the quality of transport services. This can only have a good chance of success if the players concerned collaborate at an early stage. We would like to support, in close contact with the secretariat now being established in Dresden, the work of the Corridor IV steering committee on the main future topics on the agenda of the working programme, e. g. border crossings, bridge/dam over the Danube. We also propose to exchange information and experience that the study group of the ESC is gathering while cooperating with the socio-economic groups in the corridor. We propose to start these activities in the coming months and to report the results at the next steering committee meeting. It might be a good idea, depending on the agenda, to invite certain experts who have in the meantime become involved in the work to debate with the steering committee members. C 117/18 EN Official Journal of the European Communities 26. 4. 2000 APPENDIX II to the Opinion of the Economic and Social Committee Resolution Representatives of socio-economic groups from the countries involved in Corridor IV, meeting in Budapest on 26-27 October 1999, invited by the European Economic and Social Committee with the support of the Hungarian Ministry of Transport and the Hungarian Railways (MA´ V), A. B. C. following the principles and means of the Helsinki declaration, which aims at ensuring the sustainable mobility of persons and goods under the best possible social and safety conditions, fair competition and environmental protection; stressing in particular principle 10 of the Helsinki declaration, which asks for consultation of socio-economic groups in the framework of a pan-European transport policy; in respect of the work that has been done by the parties involved, namely the European Commission, the Ministers of Transport, the European Parliament, the Economic and Social Committee, the European Conference of Ministers of Transport (ECMT), the Economic Commission for Europe of the United Nations (UN-ECE) and the railway corridor steering committees; 1. express their wish for closer cooperation in Corridor IV to make the pan-European corridors a means for economic and social cohesion in the whole of Europe; 2. demand that consultation with socio-economic groups form an integral part of corridor cooperation and that financial means be found to realise this objective; 3. 4. 5. stress the need for more transparency and information, also with respect to institutional structures; suggest regular meetings in close cooperation with the corridors steering committees focusing on main issues where practical solutions will have to be found; ask for the assistance of the other parties involved in the corridors and call for help in financing these activities; a coordinating role for the Economic and Social Committee would be appreciated; 6. highlight the following subjects for Corridor IV in particular: — hearing concerning the final Transport Infrastructure Needs Assessment (TINA) Report, — solution to the question of the new bridge over the Danube, using the Instrument for Structural Policies for Pre-accession (ISPA) to evaluate socio-economic consequences of this project, taking account of the interests of Romania in the northern link of Corridor IV, with the possibility of involving all interested parties; the Economic and Social Committee offers to moderate the discussion if requested; — corridor report on environment and transport including aspects relating to social costs and efficiency; — common efforts to improve interoperability and border crossings. Budapest, October 1999