title: 2000/207/CE: Raccomandazione della Commissione, del 22 febbraio 2000, relativa ad un programma coordinato di controlli ufficiali dei prodotti alimentari per il 2000 [notificata con il numero C(2000) 356] (Testo rilevante ai fini del SEE)

eurovoc_concepts:
European standard
carriage of goods
food inspection
foodstuff
labelling

text: L 63/34 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 10. 3. 2000 RACCOMANDAZIONE DELLA COMMISSIONE del 22 febbraio 2000 relativa ad un programma coordinato di controlli ufficiali dei prodotti alimentari per il 2000 [notificata con il numero C(2000) 356] (Testo rilevante ai fini del SEE) (2000/207/CE) LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunità europea, vista la direttiva 89/397/CEE del Consiglio, del 14 giugno 1989, relativa al controllo ufficiale dei prodotti alimentari (1), in particolare l'articolo 14, paragrafo 3, sentito il parere del comitato permanente per i prodotti alimentari, considerando quanto segue: (1) (2) (3) Per il buon funzionamento del mercato interno occorre predisporre a livello comunitario programmi coordinati di controllo dei prodotti alimentari. Tali programmi sottolineano l'esigenza del rispetto della legislazione comunitaria, della tutela della interessi del consumatore e della deontologia nelle pratiche commerciali. salute pubblica, degli L'articolo 3 della direttiva 93/99/CEE del Consiglio, del 29 ottobre 1993, riguardante misure supplementari in merito al controllo ufficiale dei prodotti alimentari (2), stabilisce che i laboratori di cui all'articolo 7 della direttiva 89/397/CEE devono essere conformi ai criteri delle norme europee della EN45000 e che solo tali laboratori possono essere considerati adatti ad eseguire le analisi nell'ambito del programma coordinato di controlli ufficiali. (4) I risultati dei programmi nazionali svolti in concomitanza ai programmi coordinati permettono di acquisire informazioni ed esperienze sulle quali basare le attività future di controllo, RACCOMANDA: 1. Nel corso del 2000 gli Stati membri dovrebbero effettuare controlli che comportano, se del caso, il prelievo di campioni e la loro analisi in laboratorio, nonché l'esecuzione di verifiche o ispezioni per accertare l'effettiva applicazione delle seguenti disposizioni comunitarie: a) articolo 3, paragrafo 2, della direttiva 93/43/CEE del Consiglio, del 14 giugno 1993, sull'igiene dei prodotti alimentari (3) che riguarda l'applicazione del sistema HACCP («Hazard Analysis and Critical Control Points» — Analisi del rischio e punti critici di controllo) in alcuni tipi di imprese alimentari; b) capitolo IV, paragrafo 2, dell'allegato della direttiva 93/43/CEE sul trasporto di prodotti alimentari sfusi; c) direttiva 90/496/CEE del Consiglio, del 24 settembre 1990, relativa all'etichettatura nutrizionale dei prodotti alimentari (4) per quanto concerne le informazioni nutrizionali sulle bevande a base di latte aromatizzate alla frutta, gli yogurt e le bibite analcoliche. 2. 3. Sebbene non sia stata fissata la frequenza delle campionature o delle ispezioni da effettuare, gli Stati membri dovrebbero garantire che siano in numero sufficiente per dare un quadro della situazione in ciascuno Stato membro in relazione alla materia in questione. I metodi di analisi da utilizzare saranno proposti in futuro. Per garantire la comparabilità dei dati gli Stati membri dovrebbero fornire le informazioni richieste rispettando il formato delle schede di registrazione riportate in allegato alla presente raccomandazione. (1) GU L 186 del 30. 6. 1989, pag. 23. (2) GU L 290 del 24. 11. 1993, pag. 14. (3) GU L 175 del 19. 7. 1993, pag. 1. (4) GU L 276 del 6. 10. 1990, pag. 40. 10. 3. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 63/35 4. I prodotti alimentari da sottoporre ad analisi nel quadro del programma dovrebbero essere inviati a laboratori ritenuti conformi in base all'articolo 3 della direttiva 93/99/CEE. 5. HACCP in alcuni tipi di imprese alimentari 5. 1. Oggetto del programma L'articolo 3, paragrafo 2, della direttiva 93/43/CEE impone agli operatori delle imprese alimentari contemplate dalla direttiva di applicare determinati principi del sistema di analisi dei rischi e dei punti critici di controllo (HACCP) nelle loro aziende, oltre ai requisiti generali in materia di igiene specificati nell'allegato della direttiva. A decorrere dal dicembre 1995, gli operatori delle imprese alimentari sono tenuti a predisporre sistemi di analisi e controllo dei rischi relativi alla sicurezza dei prodotti alimentari, che possono basarsi su eventuali manuali di pratiche igieniche non cogenti. A norma dell'articolo 5 della direttiva 93/43/CEE gli Stati membri «incoraggiano l'elaborazione di manuali in materia di corretta prassi igienica che possono essere utilizzati su base volontaria» e che definiscono per ogni settore i principi generali in materia di igiene menzionati nell'allegato della direttiva così come i requisiti per l'applicazione dei principi dell'HACCP di cui all'articolo 3, paragrafo 2. L'articolo 3, paragrafo 2, della direttiva 93/43/CEE si applica a tutte le imprese alimentari da essa contemplate, a prescindere dal tipo o dalle dimensioni. Trattandosi dunque di una vasta gamma di tipi d'impresa, ai soli fini della comparabilità dei dati è stata operata una selezione delle imprese alimentari sulla base del tipo e delle dimensioni, ma ciò non significa assolutamente che altre imprese abbiano una minore o maggiore responsabilità in forza di tale norma. 5. 2. Metodo Le autorità competenti degli Stati membri dovrebbero effettuare, nel normale esercizio delle loro funzioni, sopralluoghi nelle sedi di attività delle imprese alimentari contemplate dalla direttiva sul- l'igiene dei prodotti alimentari, appartenenti alle seguenti categorie: a) esercizi di ristorazione collettiva di massa o industriale, b) macellerie adibite alla vendita al dettaglio direttamente al consumatore. I dati ottenuti a seguito dei controlli dovrebbero essere registrati in apposite schede il cui formato è indicato in allegato. 6. Trasporto di prodotti alimentari sfusi 6. 1. Oggetto del programma Nel capitolo IV dell'allegato della direttiva 93/43/CEE è specificato che gli alimenti sfusi liquidi, granulari o in polvere devono essere trasportati in vani di carico e/o contenitori o cisterne riservati al trasporto di prodotti alimentari. La Commissione ha introdotto deroghe a tale disposizione per due classi di prodotti alimentari: per il trasporto via mare di oli e grassi commestibili e per lo zucchero grezzo. Questa parte del programma coordinato è finalizzata dunque alla verifica dell'osservanza delle disposizioni in materia di trasporto dei prodotti alimentari per i quali non sussistono deroghe in forza dell'articolo 4 della direttiva 93/43/CEE. 6. 2. Metodo I risultati relativi ai seguenti controlli dovrebbero essere riportati nel formato indicato in allegato: — controlli negli stabilimenti di produzione di prodotti alimentari sfusi di origine non animale (olio, farina, amido, ecc. ) che prevedano la verifica delle condizioni, della manutenzione e della pulizia dei vani di carico in base alle disposizioni generali di cui al capitolo IV dell'allegato alla direttiva 93/43/CEE e la registrazione dei dati; tali controlli mirano ad accertare se il fabbricante abbia adottato opportune procedure per garantire che i vani di carico o i contenitori utilizzati siano effettivamente riservati esclusivamente al trasporto di prodotti alimentari; — controlli nelle sedi dei trasportatori per verificare il tipo di merce trasportata mediante esame della documentazione e osservazioni dirette in loco. L 63/36 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 10. 3. 2000 7. Etichettatura nutrizionale 7. 1. Oggetto del programma La direttiva 90/496/CEE detta requisiti specifici in materia di etichettatura dei nutrienti presenti in un prodotto alimentare qualora l'etichettatura o la presentazione del prodotto comporti l'indicazione di un'informazione nutrizionale. Sono esclusi i prodotti alimentari destinati a fini particolari ai sensi della direttiva 89/398/CEE del Consiglio, del 3 maggio 1989, relativa al ravvicinamento delle legislazioni i prodotti alimentari destinati ad un'alimentazione particolare (1). degli Stati membri concernenti 7. 2. Metodo I prodotti alimentari appartenenti alle due categorie «succhi di frutta e verdura» e «bevande a base di latte aromatizzate alla frutta e yogurt» la cui etichettatura contiene informazioni relative a determinate proprietà nutrizionali dovrebbero essere controllati per verificare se l'indicazione di tali proprietà sia stata autorizzata e se la formulazione di tali informazioni sia conforme alla direttiva 90/496/CEE. Inoltre, dovrebbero essere analizzati campioni per stabilire se i valori in etichetta tra le informazioni nutrizionali siano accurati e se rientrano nei limiti di tolleranza accettati. I risultati dei controlli dovrebbero essere registrati nelle apposite schede il cui formato figura nell'allegato della presente raccomandazione. indicati Fatto a Bruxelles, il 22 febbraio 2000. Per la Commissione Erkki LIIKANEN Membro della Commissione (1) GU L 186 del 30. 6. 1989, pag. 27. 10. 3. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 63/37 Stato membro:. ALLEGATO 1. HACCP in determinate imprese alimentari — 1a. Settore di attività: esercizi di ristorazione collettiva di massa/industriale Registrare solamente i dati di un sopralluogo, non di sopralluoghi ripetuti o visite successive Numero complessivo degli esercizi ispezionati nel corso del presente programma Tra gli esercizi ispezionati, quanti risultano conformi al disposto dell'articolo 3, paragrafo 2, della direttiva 93/43/CEE principi HACCP? l'applicazione concernente dei Esiste un manuale approvato di buone pratiche igieniche applicato su base volontaria dagli esercizi di risotrazione collettiva di massa/industriale? Quante imprese del settore ispezionate dispongono di un manuale approvato di buone pratiche igieniche applicato su base volontaria? Nelle imprese risultate conformi al disposto dall'articolo 3, paragrafo 2, sono stati rinvenuti documenti relativi all'analisi dei rischi o al monitoraggio dei punti critici di controllo? Indicare nella seguente tabella le iniziative intraprese successivamente dalle autorità competenti nei confronti delle imprese che non sono risultate conformi al disposto dell'articolo 3, paragrafo 2. Nessuna Monito verbale Monito scritto Istruzioni scritte Interdizione alla vendita Sanzioni amministrative Azione legale Altro L 63/38 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 10. 3. 2000 Stato membro:. 1. HACCP in determinate imprese alimentari — 1b. Settore di attività: macellerie adibite alla vendita al dettaglio direttamente al consumatore Registrare solamente i dati di un sopralluogo, non di sopralluoghi ripetuti o visite successive Numero complessivo delle macellerie ispezionate nel corso del presente programma Tra le macellerie ispezionate, quante risultano conformi al disposto dell'articolo 3, paragrafo 2, della direttiva 93/43/CEE principi HACCP? l'applicazione concernente dei Esiste un manuale approvato di buone pratiche igieniche applicato a titolo volontario dalle macellerie adibite alla vendita al dettaglio? Quante imprese del settore ispezionate dispongono di un manuale approvato di buone pratiche igieniche applicato a titolo volontario? Nelle imprese risultate conformi al disposto dell'articolo 3, paragrafo 2, sono stati rinvenuti documenti relativi all'analisi dei rischi o al monitoraggio dei punti critici di controllo? Indicare nella seguente tabella le iniziative intraprese successivamente dalle autorità competenti nei confronti delle imprese che non sono risultate conformi al disposto dellarticolo 3, paragrafo 2. Nessuna Monito verbale Monito scritto Instruzioni scritte Interdizione alla vendita Sanzioni amministrative Azione legale Altro 2. Trasporto di prodotti alimentari sfusi 2a. Controlli effettuati nello stabilimento di produzione Stato membro. Controlli effettuati nello stabilimento di produzione su alimenti sfusi liquidi, granulari o in polvere Procedure di controllo dell'impresa per sorvegliare l'igine e le condizioni dei vani di carico e il loro esclusivo uso per prodotti alimentari Numero dei controlli Quantità di infrazioni rilevate Misure adottate in caso di infrazioni accertate Soddisfacente Insoddisfacente Nessuna Nessuna Monito verbale Monito scritto Richiesta di migliorare i controlli interni Interdizione alla vendita Sanzioni amministrative Azione legale Altro 2. Trasporto di prodotti alimentari sfusi 2b. Controlli effettuati presso i trasportatori Stato membro. Controlli effettuati presso i trasportatori alimenti sfusi liquidi, granulari o in polvere Procedure di controllo dell'impresa per sorvegliare l'igiene e le condizioni dei vani di carico e il loro esclusivo uso per prodotti alimentari Numero dei controlli Quantità di infrazioni rilevate Misure adottate in caso di infrazioni accertate Soddisfacente Insoddisfacente Nessuna Nessuna Monito verbale Monito scritto Richiesta di migliorare i controlli interni Interdizione alla vendita Sanzioni amministrative Azione legale Altro. 1 0 3 2 0 0 0 I T G a z z e t t a u f f i c i a l e d e l l e C o m u n i t à e u r o p e e L 6 3 / 3 9 3. Informazioni nutrizionali contenute nell'etichettatura Stato membro. 3a. Succhi di frutta e verdura Informazioni sull'etichettatura relative a: Numero di prodotti campionati e analizzati Numero di prodotti non conformi Informazioni non autorizzate Formulazione dell'etichettatura non conforme Discrepanze tra i valori dichiarati e quelli limiti riscontrati nelle analisi, superiori ai di tolleranza Valore energetico Proteine e relative componenti Carboidrati e relative componenti Lipidi e relative componenti Vitamine e minerali Misure adottate in caso di infrazioni accertate Nessuna Monito verbale Monito scritto Istruzioni scritte Interdizione alla vendita Sanzioni penali Azione legale Altro L 6 3 / 4 0 I T G a z z e t t a u f f i c i a l e d e l l e C o m u n i t à e u r o p e e. 1 0 3 2 0 0 0 3. Informazioni nutrizionali contenute nell'etichettatura 3b. Bevande a base di latte e yoghurt aromatizzate ai frutti Informazioni sull'etichettatura relative a: Numero di prodotti campionati e analizzati Stato membro:. Numero di prodotti non conformi Informazioni non autorizzate Formulazione dell'etichettatura non conforme Discrepanze tra i valori dichiarati e quelli limiti riscontrati nelle analisi, superiori ai di tolleranza Valore energetico Proteine e relative componenti Carboidrati e relative componenti Lipidi e relative componenti Vitamine e minerali Misure adottate in caso di infrazioni accertate Nessuna Monito verbale Monito scritto Istruzioni scritte Interdizione alla vendita Sanzioni penali Azione legale Altro. 1 0 3 2 0 0 0 I T G a z z e t t a u f f i c i a l e d e l l e C o m u n i t à e u r o p e e L 6 3 / 4 1


title: Komission lausunto EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla Euroopan parlamentin esittämistä muutoksista, jotka koskevat neuvoston yhteistä kantaa ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (neljäs liikennevakuutusdirektiivi) komission ehdotusta muuttava EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan nojalla esittämä

eurovoc_concepts:
approximation of laws
motor vehicle
road traffic
road transport
third-party insurance

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel, 22. 02. 2000 KOM(2000)94 lopullinen 1997/0264(COD) KOMISSION LAUSUNTO EY:n perustamissopimuksen 251 (2) (c) artiklan nojalla Euroopan parlamentin esittämistä muutoksista, jotka koskevat neuvoston yhteistä kantaa ehdotuksesta EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVIKSI moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) KOMISSION EHDOTUSTA MUUTTAVA EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla PERUSTELUT EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan mukaan komission on annettava toisessa lausunto käsittelyssään. joita Euroopan tarkistuksista, parlamentti ehdottanut on Näin ollen komissio esittää tässä asiakirjassa lausuntonsa parlamentin ehdottamista 19 tarkistuksesta. EY:n perustamissopimuksen 250 artiklan 2 kohdan nojalla komissio esittää samalla muutetun ehdotuksen, johon sisältyvät ne parlamentin tarkistukset, jotka komissio on hyväksynyt joko kokonaan tai sisällöltään. 1. TAUSTAA Edellä tarkoitettu direktiiviehdotus perustuu perustamissopimuksen 95 artiklan (ent. 100 a artikla) ja 47 artiklan 2 kohtaan (ent. 57 artiklan 2 kohta). Komissio toimitti sen Euroopan parlamentille ja neuvostolle 14. lokakuuta 1997 (KOM(1997)510 lopullinen – 1997/0264(COD)). Ehdotus laadittiin sen jälkeen kun Euroopan parlamentti oli tehnyt asiaa koskevan aloitteen 26. lokakuuta 1995 EY:n perustamissopimuksen 192 artiklan (ent. 138 b artikla) mukaisesti antamassaan päätöslauselmassa. Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 25. maaliskuuta 1998. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä 16. heinäkuuta 1998. Komissio hyväksyi 31. maaliskuuta 1999 muutetun direktiiviehdotuksen. Siinä otettiin huomioon (joko kokonaan tai sisällöltään tai muutosten jälkeen) 26 tarkistusta, joita parlamentti oli ehdottanut ensimmäisessä käsittelyssä. Neuvosto hyväksyi yhteisen kannan yksimielisesti 21. toukokuuta 1999. Komissio hyväksyi täysin neuvoston yhteisen kannan. Euroopan parlamentti käsitteli neuvoston yhteistä kantaa toisen kerran 15. joulukuuta 1999 ja teki siihen 19 tarkistusta. Tässä lausunnossa esitetään komission kanta Euroopan parlamentin tarkistuksiin EY:n perustamissopimuksen 251 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti. 2. KOMISSION EHDOTUKSEN TARKOITUS Komission ehdotuksen tarkoituksena on helpottaa vahingonkorvausvaatimusten tekemistä sellaisten henkilöiden kannalta, jotka ovat väliaikaisesti kotijäsenvaltionsa ulkopuolella oleskellessaan ("ulkomaalaisina") kärsineet vahinkoa, jonka aiheuttanut jossa moottoriajoneuvo vahingonkärsijä asuu. rekisteröity muussa jäsenvaltiossa siinä, kuin on Direktiivin tarkoituksena on saada aikaan nopea ja käytännöllinen ratkaisu, jonka avulla korvausvelvollinen vakuutuksenantaja saadaan maksamaan. Näin voidaan luoda suoja autoilijoille, jotka joutuvat ulkomailla onnettomuuden uhriksi. Direktiivin soveltamisalaan eivät kuulu riita-asiat eli tapaukset, joissa vakuutuksenantaja kiistää 2 tai on vastuunsa tuomioistuinten tehtävä. Direktiivi ei saa vaikuttaa kansainvälisen yksityisoikeuden alaisiin ja kansainvälisiin sopimuksiin. korvauksen määrän. Tällaisten ratkaiseminen tapausten 3. KOMISSION LAUSUNTO PARLAMENTIN EHDOTTAMISTA TARKISTUKSISTA 3. 1. Yhteenveto komission kannasta Komissio voi hyväksyä kolme tarkistusta kokonaan ja sen lisäksi yhden tarkistuksen sisällön puolesta. Komissio ei voi hyväksyä 15:tä parlamentin ehdottamaa tarkistusta. 3. 2. Parlamentin toisessa käsittelyssä hyväksymät tarkistukset 3. 2. 1. Kokonaan hyväksytyt tarkistukset 3. 2. 1. 1. Tarkistukset 10 ja 11 (4 artiklan 1 kohdan a alakohta (uusi) ja 4 artiklan 1 kohdan b alakohta (uusi) – "Korvausedustajan valinta") Tämä periaate sisältyy jo yhteiseen kantaan, mutta tarkistukset selkeyttävät tekstiä, niin että siinä mainitaan nimenomaisesti seuraavat asiat: – Vakuutusyritys voi itse valita korvausedustajan. – Jäsenvaltiot eivät voi rajoittaa mahdollisuutta valita korvausedustaja. – Korvausedustaja voi toimia yhden tai useamman vakuutusyrityksen lukuun. 3. 2. 1. 2. Tarkistus 12 (4 artiklan 3 kohta – "Korvausedustajan kielelliset valmiudet") Yhteisen kannan teksti on jo varsin joustava, mutta sen selkeyttä voidaan lisätä täsmentämällä nimenomaisesti, että korvausedustajalla on oltava riittävät kielelliset valmiudet, niin että tapaukset voidaan käsitellä vahingonkärsijän asuinvaltion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä. 3. 2. 2. Sisällöltään hyväksytty tarkistus 3. 2. 2. 1. Tarkistus 13 (5 artiklan 3 kohta – "Määräaika, jonka kuluessa tietokeskuksen on toimitettava tiedot") Tarkistuksen tavoitteena on vahvistaa kuluttajansuojaa. Siinä käytettyä ilmausta "viipymättä" olisi kuitenkin täsmennettävä, jotta voidaan välttää poikkeavat tulkinnat, kun säännöstä sovelletaan eri jäsenvaltioissa. 3 3. 2. 3. Tarkistukset, joita komissio ei hyväksy 3. 2. 3. 1. Tarkistukset 1, 2, 8 ja 9 (Johdanto-osan 8 ja 10 kappale, 1 ja 3 artikla – "Direktiivin soveltamisala") Tarkistuksilla pyritään laajentamaan direktiivin soveltamisalaa kattamaan myös sellaiset kolmansissa maissa sattuvat onnettomuudet, joissa on osallisina kaksi EU:n vakuutusyrityksessä vakuutettua EU:n osapuolta. Tällaisia tapauksia on kuitenkin vähän. Komissio hylkäsi nämä tarkistukset jo parlamentin ensimmäisen käsittelyn jälkeen seuraavista syistä: Tässä, kuten muissakin liikennevakuutusdirektiiveissä, korvausjärjestelmä perustuu vihreäkorttijärjestelmään. Sitä ei voida ulottaa kolmansiin maihin, jotka eivät kuulu kyseisen järjestelmän piiriin ja jotka eivät tunnusta eurooppalaisia vakuutuksia. Vakuutusyritykset eivät suostuisi kattamaan näitä riskejä tai veloittaisivat niiden kattamisesta hyvin korkeat vakuutusmaksut. Kolmansien maiden viranomaiset vaatisivat joka tapauksessa alueelleen tulevia EU:n ajoneuvoja ottamaan rajalla vakuutuksen jostakin kyseisessä maassa toimivasta vakuutusyrityksestä. Direktiivin ja erityisesti sen säännöksen soveltaminen, joka koskee oikeutta vaatia korvausta suoraan vakuutusyritykseltä, voi joutua ristiriitaan vastuuvakuutusta ja kansainvälistä yksityisoikeutta koskevien kolmannen maan sääntöjen kanssa, erityisesti silloin kun kyseinen lainsäädäntö ei tunnusta tällaista oikeutta. jotka neljää tarkistusta, kolmansissa maissa Näitä tapahtuvia koskevat onnettomuuksia, ei voida tässä vaiheessa hyväksyä nykyisessä muodossaan. Komissio saattaa kuitenkin olla valmis tarkastelemaan direktiivin soveltamisalan laajentamista tavalla. Mahdollisessa edellä kompromissiratkaisussa on määritettävä selkeästi ne kolmannet maat, joihin direktiivin soveltamisalaa voidaan todellisuudessa laajentaa. Lisäksi mahdollisessa ratkaisussa olisi vältettävä ristiriitoja kyseisten kolmansien maiden lainsäädännön kanssa. näkökohdat huomioon ottavalla esitetyt 3. 2. 3. 2. Tarkistus 3 (Johdanto-osan 14 kappale – "Korvausedustajan toimivalta") tarkistus vähentäisi ehdotuksen oikeusvarmuutta Tämä siten vahingonkärsijöiden etuja. Viittaus tuomioistuimiin on tarpeen, jotta voidaan estää jonka mukaan korvausedustajan toimivalta voitaisiin rajoittaa ainoastaan tulkinta, hallinnollisiin elimiin niin ettei tuomioistuimia. Viittaus se kattaisi myös kansainväliseen yksityisoikeuteen on tarpeen, jotta voidaan välttää oikeuspaikan valintaa koskevien kansallisten sääntöjen vaikutus. heikentäisi ja 3. 2. 3. 3. Tarkistus 4 (Johdanto-osan 26 kappale – "Korvauselimelle tehtävät korvausvaatimukset") jonka tarkoituksena on taata Tämä tarkistus poistaisi korvausjärjestelmän turvallisuus. Direktiivin perusajatuksena ja tarkoituksena on varmistaa, että uhri saa korvauksen, eikä pyrkiä antamaan korvausta kolmansille osapuolille. Korvauselimen tarkoituksena on ainoastaan varmistaa tietyissä tapauksissa, että uhri saa korvauksen; se ei ole johdanto-osasta kappaleen, ja oikeusvarmuus, taloudellinen avoimuus 4 mikään ylimmäinen vakuutuksenantaja. Jos vakuutuksenantaja on maksanut uhrille korvauksen, korvauselin ei puutu asiaan. 3. 2. 3. 4. Tarkistus 5 (Johdanto-osan 27 kappale – "Korvauselimen sijaantulo-oikeus") poistaisi tarkistus Tämä tärkeä korvausjärjestelmän oikeusvarmuuden, avoimuuden ja taloudellisen turvallisuuden kannalta. Koska sijaantulo-oikeutta koskevat säännöt ovat eri jäsenvaltioissa erilaiset, direktiivillä luotavan sijaantuloa koskevan järjestelmä tulisi olla selkeä ja avoin. johdanto-osasta kappaleen, joka on 3. 2. 3. 5. Tarkistus 6 (Johdanto-osan 28 kappale – "Vahingonkärsijän asema korvauselimeen nähden") Tämä tarkistus poistaisi johdanto-osasta tärkeän kappaleen, jonka tarkoituksena on suojata vahingonkärsijää ja helpottaa vahingon korvaamista pikaisesti. 3. 2. 3. 6. Tarkistukset 7, 17 ja 18 (Johdanto-osan 29 kappale, 6 artiklan 3 kohta ja 10 artiklan 3 kohta – "Korvauselinten välinen sopimus") keskeisen poistaisivat tarkistukset kaikki Nämä kyseessä kansallisten liikennevakuutusdirektiivit perustuvat: korvauselimien väliseen sopimukseen, joka on korvausjärjestelmän perusta. Direktiivillä ei luoda korvauselimille kokonaan uutta rakennetta, vaan se perustuu olemassa olevien toimistojen järjestelmään. Ensimmäisen liikennevakuutusdirektiivin perusteella saatu kokemus osoittaa, että direktiivillä perustettava järjestelmä edellyttää toimistojen välisen sopimuksen hyväksymistä. Tukeutuminen olemassa olevaan toimistojen järjestelmään on myös toissijaisuusperiaatteen mukaista. elementin, on viittaus jolle 3. 2. 3. 7. Tarkistus 14 (6 artiklan 1 kohdan 4 alakohta – "Korvauselimen toimenpiteiden lopettaminen") on joka tärkeä kohdan, poistaisi tarkistus Tämä korvausjärjestelmän oikeusvarmuuden, avoimuuden ja taloudellisen turvallisuuden kannalta. Direktiivin perusajatuksen mukaan korvauselin ei korvaa vakuutuksenantajaa, vaan ryhtyy saa toimiin ainoastaan tietyissä olosuhteissa sen varmistamiseksi, korvauksen. Korvauselin maksaa uhrille korvauksen ainoastaan siinä tapauksessa, ettei korvausvelvollinen vakuutuksenantaja ole nimennyt korvausedustajaa tai ettei vakuutuksenantajalle asetettua velvollisuutta antaa perusteltu vastaus (jossa joko esitetään perusteltu korvausehdotus tai hylätään korvausvaatimus perusteluin) tietyn määräajan kuluessa ole noudatettu. Jos vakuutuksenantaja ei anna perusteltua vastausta ja järjestelmälliset taloudelliset seuraamukset tai vastaavat hallintosanktiot". annetussa määräajassa, on määrättävä että uhri tehokkaat "riittävän 3. 2. 3. 8. Tarkistus 15 (6 artiklan 1 kohdan 5 alakohta – "Korvauselimen ilmoittamisvelvollisuutta koskeva määräaika") Tämä tarkistus poistaisi kohdan, joka on tärkeä korvausjärjestelmän oikeusvarmuuden ja avoimuuden kannalta. Määräaika on tarpeen säätää, koska korvauselimellä on oltava riittävästi aikaa harkita ja tarkistaa uhrin antamia tietoja. Määräaika on tarpeellinen myös uhrin kannalta hänen etujensa suojelemiseksi. 5 3. 2. 3. 9. Tarkistus 16 (6 artiklan 1 kohdan 6 alakohta – "Hyvityksen maksaminen sille korvauselimelle, joka on suorittanut korvauksen uhrille") sisältää Tapa, jolla korvauksen uhrille suorittanut korvauselin saa hyvityksensä, kuuluu toissijaisuusperiaatteen perusteella jäsenvaltioiden toimivallan alaisuuteen. Yhteinen kanta on turvata oikeusvarmuus. Säännöksessä todetaan selkeästi, että korvauselimen uhrille maksama olevan tahon korvaus korvauselimelle suorittamasta hyvityksestä. vastaavan säännöksen, riippuvainen viime tarkoituksena vastuussa saa olla kädessä jonka tätä ei 3. 2. 3. 10. Tarkistus 19 (10 artiklan 4 kohta – "Vahingonkärsijälle edullisemmat säännökset") Tämä tarkistus poistaisi yleisluonteisen säännöksen, joka on otettu säädökseen kuluttajansuojaan ja toissijaisuuteen liittyvistä syistä. Jäsenvaltioilla on edelleen mahdollisuus antaa parempi suoja kuin mitä direktiivissä säädetään. 6 Ehdotus: EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIRECTIIVI moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (Neljäs liikennevakuutusdirektiivi) KOMISSION EHDOTUSTA MUUTTAVA EY:n perustamissopimuksen 250 (2) artiklan nojalla EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 47 artiklan 2 kohdan ja 95 artiklan, ottavat huomioon komission ehdotuksen(1), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon(2), noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä(3), sekä katsovat, seuraavaa (1) (2) (3) Tällä hetkellä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten väliset erot muodostavat esteen henkilöiden ja vakuutuspalvelujen vapaalle liikkuvuudelle. On näin ollen tarpeen lähentää moitteettoman toiminnan parantamiseksi. tätä lainsäädäntöä sisämarkkinoiden on antanut säännökset Neuvosto direktiivillä moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta ja vakuuttamisvelvollisuuden voimaan saattamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä. 72/166/ETY(4) (1) (2) (3) (4) EYVL C 343, 13. 11. 1997, s. 11. EYVL C 157, 25. 5. 1998, s. 6. Euroopan parlamentin lausunto 16 päivältä heinäkuuta 1998 (EYVL C 292, 21. 9. 1998, s. 123), neuvoston yhteinen kanta (EYVL C 232, 13. 8. 1999, s. 8) ja Euroopan parlamentin päätös. (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). EYVL L 103, 2. 5. 1972, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 84/5/ETY (EYVL L 8, 11. 1. 1984, s. 17). 7 (4) (5) (6) (7) (8) (9) (10) (5) (6) (7) (8) Neuvosto on antanut direktiivissä 88/357/ETY(5) sellaisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamista koskevat jotka koskevat muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta ja joilla pyritään palvelujen vapaan tarjoamisen helpottamiseen. säännökset, Vihreäkorttitoimistojen toiminnalla varmistetaan vahinkojen ongelmaton korvaaminen vahingonkärsijän omassa maassa myös siinä tapauksessa, että onnettomuuden toinen osapuoli on kotoisin jostain toisesta Euroopan maasta. Vihreäkorttitoimistojen järjestelmä ei ratkaise hankaluuksia, joita aiheutuu, kun vahingonkärsijän on esitettävä vaatimuksensa toisessa maassa siellä saaneelle asuvalle vakuutusyritykselle (vieras oikeuskäytäntö, vieras kieli, totutusta poikkeava korvaamiskäytäntö, perusteeton pitkittyminen). kyseisessä maassa usein myös vastapuolelle korvauksen toimiluvan saamisen sekä Euroopan parlamentti teki perustamissopimuksen 192 artiklan 2 kohdan mukaisen aloitteen liikenneonnettomuuden uhrin kotimaan ulkopuolella tapahtuneista onnettomuuksista aiheutuvien vahinkojen korvaamismenettelystä 26 päivänä lokakuuta 1995 antamallaan päätöslauselmalla(6), jossa se kehotti komissiota antamaan ehdotuksen Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi kyseisten ongelmien ratkaisemiseksi. luotuja järjestelyjä, On tarkoituksenmukaista täydentää direktiiveillä 72/166/ETY, 84/5/ETY(7) ja 90/232/ETY(8) jotta moottoriajoneuvo-onnettomuuden vuoksi vahingon kärsineille voitaisiin taata yhtäläinen kohtelu riippumatta jossain muussa siitä, missä vahingot sattuvat; jäsenvaltiossa kuin siinä, missä vahingonkärsijä asuu, vahingonkärsijöiden korvausvaatimusten selvittämisessä on puutteita. jos vahinko on sattunut Vahingonkärsijälle olisi annettava oikeus vaatia korvausta suoraan vahingosta vastuussa olevan vakuutusyritykseltä. Tyydyttävä ratkaisu voisi olla sellainen, että niillä vahingonkärsijöillä, jotka ovat joutuneet moottoriajoneuvo-onnettomuuteen jäsenvaltiossa, joka ei ole heidän korvausvaatimus asuinjäsenvaltiossaan vahingosta vastaavan osapuolen vakuutusyrityksen kyseiseen maahan nimeämälle korvausedustajalle. asuinvaltionsa, oikeus esittää olisi neuvoston EYVL L 172, 4. 7. 1988, s. 1. Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 92/49/ETY (EYVL L 228, 11. 8. 1992, s. 1). EYVL C 308, 20. 11. 1995, s. 108. 1983, direktiivi Toinen moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 8, 11. 1. 1984, s. 17). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 90/232/ETY (EYVL L 129, 19. 5. 1990, s. 33). Kolmas neuvoston 1990, moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä (EYVL L 129, 19. 5. 1990, s. 33). (90/232/ETY), (84/5/ETY), toukokuuta joulukuuta direktiivi päivänä päivänä annettu annettu 30 14 8 (11) (12) (13) (14) Tämä ratkaisu mahdollistaisi vahingon selvittämisen vahingonkärsijälle tutulla tavalla, kun vahinko on tapahtunut vahingonkärsijän asuinjäsenvaltion ulkopuolella. Järjestelmä, jossa korvausedustaja toimii vahingonkärsijän asuinvaltiossa, ei vaikuta yksittäiseen tapaukseen sovellettavaan aineelliseen oikeuteen eikä tuomioistuimen toimivaltaan. korvausedustajien Se, että vahingonkärsijä voi vaatia korvausta suoraan vakuutusyritykseltä, on sillä tällaisten parannetaan lisäksi yleisesti niiden henkilöiden oikeusturvaa, jotka ovat kärsineet vahinkoa moottoriajoneuvo-onnettomuuksissa muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossaan. nimeämisen täydennys looginen ja Jotta kyseiset puutteet voidaan korjata, on huolehdittava siitä, että se jossa vakuutusyrityksellä on toimilupa, vaatii vakuutusyritystä jäsenvaltio, nimeämään muihin jäsenvaltioihin näissä jäsenvaltioissa asuvia tai niihin sijoittautuneita korvausedustajia, jotka kokoavat kaikki tarvittavat tällaisten ja ryhtyvät asianmukaisiin vahinkojen korvausvaatimuksiin liittyvät toimiin vahinkojen korvaamiseksi vakuutusyrityksen nimissä ja tämän laskuun mukaan lukien korvausten maksaminen; korvausedustajilla on oltava riittävät jotta he voivat edustaa vakuutusyritystä sen suhteissa toimivaltuudet, jotta ne voivat edustaa vakuutusyritystä vahingonkärsijöihin ja myös, kansallisiin viranomaisiin nähden, tarvittaessa myös tuomioistuimissa, jos se on tuomioistuimen toimivallan määräytymistä koskevien kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjen mukaista. tiedot (15) Korvausedustajan toiminta ei ole riittävä peruste tuomioistuimen toimivallalle jos tämä ei muutoin ole jossa vahingonkärsijä asuu, kansainvälisen toimivallan määräytymistä siinä jäsenvaltiossa, tuomioistuimen yksityisoikeuden sääntöjen mukaista. koskevien (16) Korvausedustajien nimeäminen on eräs direktiivin 73/239/ETY(9) liitteen A kohdan vakuutusluokkaan 10 kuuluvan vakuutusliikkeen aloittamisen ja harjoittamisen edellytys, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta; edellytys viralliseen sisältyy sen toimilupaan, direktiivin 92/49/ETY(10) koskee myös vakuutusyrityksiä, joiden kotipaikka on yhteisön ulkopuolella ja jotka ovat saaneet toimiluvan vakuutustoimintaa varten yhteisön jäsenvaltion alueella; direktiiviä 73/239/ETY olisi muutettava ja täydennettävä tämän mukaisesti. vakuutusyrityksen osaston mukaisesti; jäsenvaltion jossa II kotipaikka tämä yhteen sijaitsee viranomaisilta saatavaan edellytys (9) Ensimmäinen neuvoston direktiivi (73/239/ETY), annettu 24 päivänä heinäkuuta 1973, muun ensivakuutusliikkeen kuin henkivakuutusliikkeen aloittamista ja harjoittamista koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (EYVL L 228, 16. 8. 1973, s. 3). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/26/EY (EYVL L 168, 18. 7. 1995, s. 7). henkivakuutusta (10) Neuvoston direktiivi (92/49/ETY), annettu 18 päivänä kesäkuuta 1992, muuta ensivakuutusta hallinnollisten määräysten lakien, kuin yhteensovittamisesta sekä direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (kolmas vahinkovakuutusdirektiivi) (EYVL L 228, 11. 8. 1992, s. 1). Direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 95/26/EY (EYVL L 168, 18. 7. 1995, s. 7). koskevien asetusten ja 9 (17) tietyksi tekemiselle säännölliset suoritettavat tarkastukset, että taataan se, että vahingonkärsijän asuinvaltiossa on Sen lisäksi, vakuutusyrityksen edustaja, on tarkoituksenmukaista taata vahingonkärsijälle oikeus vahingonkorvausvaatimusten pikaiseen käsittelyyn; näin ollen on tarpeellista sisällyttää kansalliseen lainsäädäntöön säännös vakuutusyrityksiä koskevista tarkoituksenmukaisista tehokkaista ja järjestelmällisistä rahallisista tai hallinnollisista seuraamuksista, jollaisista mainittakoon kiellot yhdistettynä ilmoitukset valvontaviranomaisille, hallinnollisiin sakkoihin, ilmoitukset kansallisessa virallisessa paikalla lehdessä sekä muissa lehdissä, yrityksen toiminnan keskeyttäminen (uusien sopimusten kielto), valvontaviranomaisen erityisedustajan nimeäminen valvomaan sitä, että tälle liiketoiminnalle liiketoimintaa harjoitetaan vakuutuslakien mukaisesti, myönnetyn toimiluvan peruuttaminen, yrityksen hallituksen jäsenille tai johtajille tai yrityksessä määräämisvaltaa käyttäville henkilöille asetettavat seuraamukset, jos varsinainen vakuutusyritys tai tämän edustaja laiminlyö velvollisuutensa tehdä korvaustarjous kohtuullisessa ajassa; edellä sanottu ei kuitenkaan rajoita muiden tarkoituksenmukaisiksi katsottujen, erityisesti valvontalain mukaisten, kuitenkin edellytettävä, että vahingonkorvausvelvollisuutta ja aiheutunutta vahinkoa ei ole riitautettu, jotta vakuutusyritys voi esittää perustellun korvaustarjouksen säädetyssä määräajassa; perusteltu tarjous olisi tehtävä kirjallisesti, ja sen on sisällettävä ne seikat, joiden perusteella vastuuvelvollisuus ja vahingot on arvioitu. toimenpiteiden soveltamista; ajanjaksoksi asetettu on (18) Kyseisten seuraamusten lisäksi on aiheellista säätää, että vakuutusyrityksen tarjoamalle tai tuomioistuimen päättämälle, vahingonkärsijälle suoritettavalle korvaussummalle kertyy korkoa, jos tarjousta ei ole tehty edellä mainitussa jos jäsenvaltiolla on voimassa olevat kansalliset säädetyssä määräajassa; säännöt, tämä säännös voidaan panna täytäntöön kyseisiä sääntöjä koskevalla viittauksella. jotka kattavat korkovaatimuksen myöhästyneelle maksulle, (19) Moottoriajoneuvo-onnettomuuksien seurauksena vahinkoa kärsineiden on joskus vaikea saada selville sen vakuutusyrityksen nimeä, joka on antanut onnettomuudessa mukana ollutta ajoneuvoa koskevan vakuutuksen ajoneuvon käyttöön liittyvän vastuun varalta. (20) Jäsenvaltioiden olisi tällaisten vahingonkärsijöiden etujen turvaamiseksi perustettava tietokeskuksia tietojen nopean saatavuuden varmistamiseksi; mainittujen tietokeskusten olisi annettava vahingonkärsijän käyttöön myös toimivat tietoja korvausedustajista; on välttämätöntä, että tietokeskukset koskeviin nopeasti yhteistyössä tiedonsaantipyyntöihin, joita muiden jäsenvaltioiden tietokeskukset esittävät; vaikuttaa tarkoituksenmukaiselta, että nämä tietokeskukset keräävät tietoja vakuutusturvan tosiasiallisesta päättymispäivästä, mutta ei vakuutuksen alkuperäisen voimassaoloajan päättymisen osalta, jos sopimuksen kesto on pidentynyt sen johdosta, ettei sitä ole peruutettu. korvausedustajia vastaavat ja (21) On tarpeen antaa (esimerkiksi hallituksen tai armeijan ajoneuvoja) varten, jotka on vapautettu pakollisesta vastuuvakuutussuojasta. erityissäännöksiä ajoneuvoja sellaisia 10 (22) Vahingonkärsijällä voi olla perusteltu syy saada tieto ajoneuvon omistajan tai tavanomaisen kuljettajan tai rekisteröidyn haltijan henkilöllisyydestä, jos hän voi saada korvausta ainoastaan kyseisiltä henkilöiltä siksi että ajoneuvo ei ole asianmukaisesti vakuutettu tai vahinko on vakuutussummaa suurempi, jolloin tämä tieto on myös annettava asianmukaisesti. (23) Tietyt annetut tiedot, kuten ajoneuvon omistajan tai tavanomaisen kuljettajan nimi ja osoite ja vakuutussopimuksen numero tai ajoneuvon rekisterinumero, ovat yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 24. päivänä lokakuuta 1995 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 95/46/EY(11) tarkoitettuja henkilötietoja; sellaisten tietojen käsittelyn tämän direktiivin soveltamiseksi on sen vuoksi oltava direktiivin 95/46/EY mukaisesti annettujen kansallisten säännösten mukaista; ajoneuvon tavanomaisen kuljettajan nimi ja osoite on ilmoitettava vain, jos siitä säädetään kansallisessa lainsäädännössä. (24) On tarpeen säätää, että vahingonkärsijä voi kääntyä jonkin korvauselimen puoleen, jos vakuutusyritys ei ole nimennyt korvausedustajaa tai jos tämän suorittama korvaus viivästyy huomattavasti tai jos vakuutusyritystä ei saada selville, jotta taattaisiin, ettei vahingonkärsijä jää ilman korvausta, johon hän on oikeutettu; korvauselimen toimenpiteet olisi rajoitettava harvoihin yksittäistapauksiin, joissa vakuutusyritys on laiminlyönyt velvollisuutensa mahdollisten seuraamusten asettamisesta huolimatta. (25) Korvauselimen tehtävänä on korvausvaatimusten selvittely vahinkoa kärsineen vahinkojen osalta ainoastaan tapauksissa, jotka on objektiivisesti määritetty, ja tämän vuoksi kyseisen elimen on itse asiaa tutkimatta rajoituttava sen varmistamiseen, että korvaustarjous on tehty vahvistettujen aikarajojen ja menettelyjen mukaisesti. (26) Oikeushenkilöillä (esimerkiksi jotka ovat tai sosiaaliturvaelimillä), tämän vakuutusyrityksen sijaantulijoita liikennevahingon aiheuttajalle tehtävässä vastaavaa saisi korvausvaatimuksessa, korvausvaatimusta korvauselimelle. vakuutusyrityksillä lain mukaan vahingonkärsijän tai oikeutta toisilla esittää olla ei (27) Korvauselimellä olisi oltava sijaantulo-oikeus siltä osin, kuin se on suorittanut korvausta vahingonkärsijälle; vakuutusyritykseen kohdistuvien korvauselimen jatkotoimien helpottamiseksi silloin, kun vakuutusyritys ei ole nimennyt korvausedustajaa selvästi, korvauksen maksaminen vahingonkärsijän asuinvaltiossa sijaitsevalla korvauselimellä olisi ilman eri toimenpiteitä oltava oikeus vaatia korvausta vahingonkärsijän asemesta vastaavalta elimeltä siinä valtiossa, johon vakuutusyritys on sijoittunut; viimeksi mainittu elin voi parhaiten käynnistää korvauksenhakumenettelyn vakuutusyritystä vastaan. viivästyy tai (28) Vaikka tehtävän korvausvaatimuksen toissijaisuudesta, ei voida kuitenkaan edellyttää, että korvauselimelle jäsenvaltiot voivat säätää (11) EYVL L 281, 23. 11. 1995, s. 31. 11 (29) (30) vahingonkärsijä on velvollinen esittämään korvausvaatimuksensa vahingosta vastuussa olevalle ennen sen esittämistä korvauselimelle; vahingonkärsijän aseman olisi tässä tapauksessa oltava vähintään sama kuin silloin, kun takuurahastolle esitetään direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdan mukaisesti korvausvaatimus. Tämän järjestelmän toimiminen voidaan toteuttaa käytännössä jäsenvaltioiden tekemällä tai hyväksymällä korvauselinten välisellä sopimuksella, joka koskee niiden tehtäviä ja velvoitteita sekä korvausmenettelyjä. jonka varten, tapauksia joissa moottoriajoneuvon, Sellaisia käytöstä liikennevahinko aiheutui, vakuutusyritystä ei pystytä selvittämään, olisi säädettävä, että vahingonkärsijälle maksetusta korvaussummasta vastaa viime kädessä direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa säädetty takuurahasto, joka sijaitsee siinä jäsenvaltiossa, jossa on sen vakuuttamattoman ajoneuvon pysyvä kotipaikka, jonka käytöstä vahinko aiheutui; niitä tapauksia varten, joissa että korvaussummasta vastaa viime kädessä direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan 4 jossa kohdassa säädetty takuurahasto, vahinko tapahtui, joka sijaitsee siinä jäsenvaltiossa, tunnistamaan, on säädettävä ei pystytä ajoneuvoa siitä, OVAT ANTANEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Soveltamisala joita sovelletaan niihin Tällä direktiivillä on tarkoitus antaa erityissäännökset, vahingonkärsijöihin, sellaisista saada liikenneonnettomuuksista johtuvista vahingoista tai vammoista, jotka sattuvat muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa ja joissa aiheuttajana on ajoneuvo, joka on vakuutettu jossakin jäsenvaltiossa ja jonka pysyvä kotipaikka on siellä. korvaus oikeus joilla on 4 ja 6 artiklaa sovelletaan ainoastaan vahinkotapahtumiin, jotka ovat aiheutuneet sellaisen ajoneuvon käytöstä, (a) (b) joka on vakuutettu muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa olevassa toimipaikassa ja jonka pysyvä kotipaikka on jossain muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa. 7 artiklaa 72/166/ETY 6 ja 7 artiklassa tarkoitettu kolmannen maan ajoneuvo. sovelletaan myös vahinkoihin, joissa aiheuttajana on direktiivin Tässä direktiivissä tarkoitetaan: 2 artikla Määritelmät 12 (a) (b) (c) (d) (e) 'vakuutusyrityksellä' yritystä, joka on saanut virallisen toimilupansa direktiivin 73/239/ETY 6 artiklan tai 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti, vakuutusyrityksen 'toimipaikalla' tai sivukonttoria sellaisena kuin se määritellään direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan c alakohdassa, pääkonttoria, asioimistoa 'ajoneuvolla' ajoneuvoa sellaisena kuin se määritellään direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 1 kohdassa, 'vahingonkärsijällä' vahingon kärsinyttä osapuolta sellaisena kuin se määritellään direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 2 kohdassa, 'sillä jäsenvaltiolla, jossa ajoneuvolla on pysyvä kotipaikka', aluetta, jossa sellaisena kuin alue määritellään direktiivin 72/166/ETY 1 artiklan 4 kohdassa. ajoneuvolla on pysyvä kotipaikka, 3 artikla Suora korvauksenvaatimisoikeus Kunkin jäsenvaltion on huolehdittava siitä, että muussa jäsenvaltiossa kuin vahingonkärsijän asuinvaltiossa sattuneissa liikennevahingoissa vahingonkärsijällä on oikeus vastuuvakuutuksen myöntäneeltä vakuutusyritykseltä. aiheuttajalle korvausta vahingon suoraan vaatia 1. 2. 4 artikla Korvausedustajat että tarpeelliset toimenpiteet Kunkin jäsenvaltion on toteutettava kaikki joka kattaa direktiivin varmistaakseen, jokainen vakuutusyritys, riskit, 73/239/ETY liitteen A kohdan vakuutusluokkaan 10 luokitellut rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, nimeää korvausedustajan jokaiseen muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa se on saanut virallisen toimilupansa. Korvausedustajan tehtävänä on 1 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa sattuneista liikennevahingoista johtuvien korvausvaatimusten käsittely ja selvittely. Korvausedustajan on asuttava siinä jäsenvaltiossa tai oltava sijoittautunut siihen jäsenvaltioon, johon hänet on nimetty. (a) Vakuutusyritys voi itse valita korvausedustajan. Jäsenvaltiot eivät voi rajoittaa tätä valintaa. (b) Korvausedustaja voi toimia yhden tai useamman vakuutusyrityksen lukuun. Korvausedustaja kokoaa kaikki tällaisten korvausten maksamiseen tarvittavat päästäisiin tiedot neuvottelutulokseen korvausten maksamisesta. Vaatimus korvausedustajan tämän vakuutusyritykseltä nimeämisestä ei poista vahingonkärsijältä tai toimenpiteet, tarvittavat toteuttaa jotta ja 13 3. 4. 5. 6. oikeutta vakuutusyritykseltä. vaatia korvausta suoraan vahingonaiheuttajalta tai tämän Korvausedustajalla on oltava riittävät toimivaltuudet ja kielelliset valmiudet voidakseen edustaa vakuutusyritystä 1 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa vahingonkärsijöihin nähden ja voidakseen täysin korvata näiden vaatimukset. Korvausedustajien on kyettävä tutkimaan tapauksia vahingonkärsijän asuinvaltion virallisella kielellä tai virallisilla kielillä. on velvoitteista säädettävä liittyvistä Jäsenvaltioiden tarkoituksenmukaisista, tehokkaista ja järjestelmällisistä rahallisista tai vastaavista hallinnollisista seuraamuksista sen varmistamiseksi, että kolmen kuukauden esittänyt jona korvausvaatimuksensa suoraan joko vahingonaiheuttajan vakuutusyritykselle tai tämän korvausedustajalle, vahingonkärsijä päivästä, kuluessa niihin on ja (a) (b) vahingonaiheuttajan vakuutusyrityksen tai tämän korvausedustajan on esitettävä perusteltu korvaustarjous, jos korvausvastuuta ei kiistetä ja jos vahinkojen suuruus on määritetty, tai jolle korvausvaatimus on esitetty, perusteltu tämän vakuutusyrityksen, korvausedustajan vastaus korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin, jos korvausvastuu kiistetään tai sitä ei ole tarkasti määritetty tai jos vahinkojen suuruutta ei ole kokonaan määritetty. annettava tai on Jäsenvaltioiden on annettava säännökset sen varmistamiseksi, että jos tarjousta ei ole tehty kolmen kuukauden määräajassa, vahingonkärsijälle maksettavalle, tuomioistuimen määräämälle korvaussummalle maksetaan korkoa. vakuutusyrityksen tarjoamalle tai Komission on annettava kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle 4 kohdan ensimmäisen alakohdan täytäntöönpanosta ja tämän säännöksen tehokkuudesta sekä kansallisten seuraamussäännösten vastaavuudesta. (*) mennessä sekä tehtävä tarvittaessa ehdotuksia. b alakohdassa Korvausedustajan nimeäminen ei sinänsä merkitse direktiivin 92/49/ETY 1 eikä artiklan korvausedustajan myöskään katsota olevan direktiivin 88/357/ETY 2 artiklan c alakohdan mukainen toimipaikka tai tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden täytäntöönpanosta yksityisoikeuden alalla 27 päivänä syyskuuta 1968 tehdyn Brysselin yleissopimuksen(12) mukainen toimipaikka. sivukonttorin tarkoitetun avaamista, 5,5 vuotta tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (*) (12) EYVL C 27, 26. 1. 1998, s. 1 (konsolidoitu toisinto). 14 5 artikla Tietokeskukset 1. Jotta vahingonkärsijä voisi hakea korvausta, kunkin jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä tietokeskus, jonka tehtävänä on: (a) pitää rekisteriä, joka sisältää seuraavat tiedot: (1) (2) (3) (4) niiden moottoriajoneuvojen rekisterinumerot, kotipaikka kyseisen valtion alueella, joilla on pysyvä (i) (ii) numerot, vakuutussopimusten niiden koskevat kyseisten ajoneuvojen käyttöä direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevan A osaston luokkaan 10 luokiteltujen riskien osalta, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta, ja tieto vakuutussopimusten vakuutuksen voimassaolon päättymisestä, päättyneiden osalta jotka vihreän kortin tai rajavakuutussopimuksen numero, jos ajoneuvolle on myönnetty jompikumpi asiakirja, siinä direktiivin tapauksessa, 72/166/ETY 4 artiklan b alakohdan mukaista poikkeusta, ajoneuvoon sovelletaan että jotka vakuutuksia kyseisten tarjoavat vakuutusyritykset, ajoneuvojen käytölle direktiivin 73/239/ETY liitteessä olevan A osaston luokkaan 10 luokiteltujen riskien osalta, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta sekä tällaisten vakuutusyritysten 4 artiklan mukaisesti nimeämät korvausedustajat, joiden nimet on ilmoitettava tietokeskukselle tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti, ajoneuvoista, luettelo direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a ja b kohdan säännösten mukaisesti vapautettu velvollisuudesta kuulua vastuuvakuutuksen piiriin, jäsenvaltiossa jotka on (5) edellä 4 alakohdassa tarkoitettujen ajoneuvojen osalta: (i) jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a alakohdan mukaista poikkeusta, direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a alakohdan toisen alakohdan mukaisesti nimetyn viranomaisen tai elimen nimi, jonka on määrä siinä tapauksessa, että direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 tarkoitettua kohdan menettelyä ei voida soveltaa, vahingonkärsijöille luetelmakohdassa ensimmäisessä suorittaa korvaus (ii) jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b alakohdan mukaista poikkeusta, sen elimen nimi, jonka alaisuuteen ajoneuvo kuuluu siinä jäsenvaltiossa, jossa on sen pysyvä kotipaikka, 15 2. 3. 4. (b) tai järjestää tällaisten tietojen keruu ja jakelu, (c) sekä avustaa osapuolia, joilla on oikeus saada a alakohdan 1, 2, 3, 4 ja 5 alakohdassa mainitut tiedot; näiden tietojen osalta. Edellä a alakohdan 1, 2 ja 3 alakohdassa mainitut tiedot on säilytettävä seitsemän tai ajoneuvon vuotta vakuutussopimuksen päättymisestä. poistamisesta rekisteristä Edellä 1 kohdan a alakohdan 3 alakohdassa tarkoitetut vakuutusyritykset toimittavat kaikkien jäsenvaltioiden tietokeskuksille sen korvausedustajan jonka he ovat kussakin jäsenvaltiossa 4 artiklan nimen ja osoitteen, mukaisesti nimenneet. Jäsenvaltioiden on varmistettava, on oikeus onnettomuuden jälkeen seitsemän vuoden ajan saada ilman tarpeetonta viivytystä(13) sen jäsenvaltion seuraavat tietokeskukselta, jossa tai jossa liikennevahinko tapahtui: tiedot asuinjäsenvaltionsa tai pysyvä ajoneuvon että vahingonkärsijällä kotipaikka on (a) vakuutusyrityksen nimi ja osoite, (b) vakuutussopimuksen numero ja (c) vakuutusyrityksen asuinvaltiossa. korvausedustajan nimi vahingonkärsijän Tietokeskusten on toimittava yhteistyössä toistensa kanssa. Tietokeskus toimittaa vahingonkärsijälle tiedon ajoneuvon omistajasta, jos tavanomaisesta vahingonkärsijällä on perustellut syyt näiden tietojen saamiseksi. Saadakseen kyseiset tiedot tietokeskus kääntyy erityisesti: rekisteröidystä kuljettajasta haltijasta, tai (a) vakuutusyrityksen puoleen tai (b) ajoneuvojen rekisteröintitoimiston puoleen. tietokeskus Jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan a alakohdan mukaista poikkeusta, ilmoittaa vahingonkärsijälle kyseisen direktiivin 4 artiklan a alakohdan toisen alakohdan mukaisesti nimetyn jonka on määrä suorittaa korvaus viranomaisen tai elimen nimen, vahingonkärsijöille siinä tapauksessa, että direktiivin 72/166/ETY 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua menettelyä ei voida soveltaa. (13) Euroopan parlamentti ehdotti jotta voidaan välttää poikkeavat tähän ilmaisua "viipymättä", mutta ilmaisun on oltava tulkinnat, kun säännöstä sovelletaan eri täsmällisempi, jäsenvaltioissa. 16 5. 1. Jos ajoneuvoon sovelletaan direktiivin 72/166/ETY 4 artiklan b alakohdan tietokeskus ilmoittaa vahingonkärsijälle sen elimen mukaista poikkeusta, nimen, jossa ajoneuvolla on pysyvä kotipaikka. jonka alaisuuteen ajoneuvo kuuluu maassa, Edellä olevista kohdista johtuva henkilötietojen käsittely on suoritettava direktiivin 95/46/EY nojalla annettujen kansallisten säännösten mukaisesti. 6 artikla Korvauselimet Jäsenvaltion on perustettava tai hyväksyttävä korvauselin, jonka tehtävänä on suorittaa tarkoitetuissa tapauksissa. vahingonkärsijälle korvauksia artiklassa 1 Vahingonkärsijä voi esittää korvausvaatimuksen asuinpaikkansa jäsenvaltion korvauselimelle: (a) (b) jos sen ajoneuvon, jonka käytöstä vahinko aiheutui, vakuutusyritys tai vakuutusyrityksen korvausedustaja ei ole antanut perusteltua vastausta korvausvaatimuksessa esitettyihin kohtiin kolmen kuukauden kuluessa tälle esitti vahingonkärsijä siitä, vakuutusyritykselle tai korvausedustajalle, tai korvausvaatimuksensa kun jos vakuutusyritys ei ole nimennyt korvausedustajaa vahingonkärsijän asuinvaltioon 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti. Tässä tapauksessa vahingonkärsijä ei voi esittää korvausvaatimusta korvauselimelle, jos osapuoli on esittänyt korvausvaatimuksen suoraan sen ajoneuvon vakuutusyritykselle, jonka käytöstä vahinko aiheutui, ja jos hän on saanut kuluessa vaatimuksen esittämisestä. perustellun kuukauden vastauksen kolmen korvausvaatimusta kuitenkaan Vahingonkärsijä korvauselimelle, jos se on ryhtynyt oikeudellisiin toimenpiteisiin suoraan vakuutusyritystä vastaan. esittää voi ei Korvauselin ryhtyy toimenpiteisiin kahden kuukauden kuluessa siitä, kun vahingonkärsijä on esittänyt sille korvausvaatimuksen, mutta lopettaa toimenpiteensä, jos vakuutusyritys tai sen korvausedustaja on sittemmin antanut perustellun vastauksen korvausvaatimukseen. Korvauselimen on välittömästi ilmoitettava: (a) (b) ajoneuvon, tämän korvausedustajalle, jonka käytöstä vahinko aiheutui, vakuutusyritykselle tai sen jäsenvaltion korvauselimelle, jossa vakuutussopimuksen tehneen vakuutusyrityksen toimipaikka on, (c) vahingonaiheuttajalle, jos tämä on tiedossa, 17 että vahingonkärsijä on esittänyt sille korvausvaatimuksen ja että se aikoo vastata siihen kahden kuukauden kuluessa korvausvaatimuksen esittämisestä. korvausvaatimuksista Tällä säännöksellä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta pitää tai olla pitämättä tämän elimen suorittamaa korvausta lisäkorvauksena eikä niiden oikeuteen säännellä ja vahingonaiheuttajan tai -aiheuttajien ja muiden vakuutusyritysten tai sosiaaliturvaelinten kesken, joiden on suoritettava korvausta uhrille saman liikennevahingon johdosta. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa sallia laitoksen asettavan korvauksen maksamisen ehdoksi, että vahingonkärsijä jollakin tavoin osoittaa vastuussa olevan henkilön olevan kyvytön maksamaan tai kieltäytyvän maksamasta. sopimisesta kyseisen elimen 2. Korvauselimellä, joka on suorittanut vahingonkärsijälle korvauksen siinä jäsenvaltiossa, jossa tämä asuu, on oikeus vaatia hyvitys maksamastaan korvauksen korvauksesta korvauselimeltä maksamisen perustana olevan sopimuksen tehneen vakuutusyrityksen toimipaikka on. jäsenvaltiossa, jossa siinä Tällöin vahingonkärsijän sijaantulo-oikeudet vahingonaiheuttajaa tai tämän vakuutusyritystä vastaan siirtyvät viimeksi mainitulle elimelle siltä osin, kuin jossa vahingonkärsijä asuu, korvauselin on suorittanut sen jäsenvaltion, velvollinen korvausta tunnustamaan tämän sijaantulo-oikeuden sellaisena kuin siitä toisessa jäsenvaltiossa säädetään. vahingosta. Kukin jäsenvaltio kärsitystä on 3. Tämä artikla tulee voimaan: (a) kun jälkeen, sen hyväksymät korvauselimet ovat keskenään tehneet sopimuksen toiminnoistaan ja velvollisuuksistaan sekä hyvityksen yksityiskohdista, jäsenvaltioiden perustamat tai (b) siitä päivästä, jonka komissio vahvistaa todettuaan tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, että kyseinen sopimus on tehty, ja sitä sovelletaan sopimuksen voimassaolon ajan. Komissio laatii Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän artiklan täytäntöönpanosta ja tämän säännöksen vaikutuksesta. (*) mennessä ja tekee tarvittaessa ehdotuksia. 7 artikla Jos on mahdotonta tunnistaa ajoneuvoa tai määrittää vakuutusyritystä kahden kuukauden kuluessa vahingon tapahtumisesta, vahingonkärsijä voi hakea korvausta sen jäsenvaltion korvauselimeltä, jossa hän asuu. Korvaus suoritetaan direktiivin 84/5/ETY 1 artiklan säännösten mukaisesti. Korvauselimellä on tällöin oikeus vaatia korvausta tämän direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa esitetyin edellytyksin seuraavasti: (*) Viiden vuoden kuluessa tämän direktiivin voimaantulosta. 18 (a) (b) (c) joissa vakuutusyritystä ei voida saada selville: direktiivin tapauksissa, 84/5/ETY 1 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulta takuurahastolta jäsenvaltiossa, jossa on ajoneuvon pysyvä kotipaikka, jää tapauksissa, takuurahastolta, jossa vahinko tapahtui, ajoneuvo joissa tunnistamatta: sen jäsenvaltion tapauksissa, joissa on kyse kolmannen maan ajoneuvoista: sen jäsenvaltion takuurahastolta, jossa vahinko tapahtui. 8 artikla Muutetaan direktiivi 73/239/ETY seuraavasti: (a) Lisätään 8 artiklan 1 kohtaan alakohta seuraavasti: "f) ilmoittavat kuhunkin muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, johon toimilupaa haetaan, nimetyn korvausedustajan nimen ja osoitteen, jos katettava riski on luokiteltu liitteessä olevan A kohdan luokkaan 10, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta. ", (b) Lisätään 23 artiklan 2 kohtaan alakohta seuraavasti: "h) ilmoittavat kuhunkin muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, johon toimilupaa haetaan, nimetyn korvausedustajan nimen ja osoitteen, jos katettava riski on luokiteltu liitteessä olevan A kohdan luokkaan 10, rahdinkuljettajan vastuuta lukuun ottamatta. ". 9 artikla Muutetaan direktiivi 88/357/ETY seuraavasti: Lisätään 12 a artiklan 4 kohtaan alakohta seuraavasti: jäsenvaltiot voivat "Jos vakuutusyritys on jättänyt nimeämättä edustajan, päättää, että direktiivin 99/. /EY(*) 4 artiklan mukaisesti nimetyn korvausedustajan on hoidettava tämän kohdan mukaisesti nimetyn edustajan tehtävät. " (*) Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 99/…/EY, annettu …. , moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavaa vakuutusta koskevien jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen lähentämisestä ja direktiivien 73/239/ETY ja 88/357/ETY muuttamisesta (EYVL L …). 19 10 artikla Täytäntöönpano 1. 2. 3. 4. 5. Jäsenvaltioiden on annettava ja julkaistava tämän direktiivin noudattamisen ja hallinnolliset määräykset viimeistään. (*) edellyttämät Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. lait, asetukset Niiden on sovellettava näitä säännöksiä viimeistään. (**) Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin julkaistaan. tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään. Jäsenvaltioiden on perustettava tai hyväksyttävä korvauselin 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti viimeistään. (*) sanotun kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista. Jos korvauselimet eivät ole tehneet 6 artiklan 3 kohdan sopimusta viimeistään. (**), komissio ehdottaa mukaista tarvittavia toimenpiteitä sen varmistamiseksi, että 6 ja 7 artiklan säännökset voivat tulla voimaan viimeistään. (***). Jäsenvaltiot voivat perustamissopimuksen mukaisesti pysyttää voimassa tai saattaa voimaan säännöksiä, jotka ovat vahingonkärsijälle edullisempia kuin tämän direktiivin mukaisesti välttämättömät säännökset. Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 11 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan päivänä, virallisessa lehdessä. jona se julkaistaan Euroopan yhteisöjen 12 artikla Rangaistukset Jäsenvaltioiden on säädettävä rangaistuksista tämän direktiivin täytäntöönpanemiseksi annettujen kansallisten säännösten rikkomisesta ja toteutettava niiden soveltamisen varmistamiseksi kaikki tarpeelliset toimenpiteet. Säädettyjen seuraamusten on oltava Jäsenvaltioiden on ilmoitettava nämä tehokkaita, suhteutettuja ja varoittavia. 24 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (*) 30 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (**) 18 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (*) (**) 24 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. (***) 30 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. 20 säännökset komissiolle viimeistään. (*) mahdollisimman pian. ja säännösten myöhemmät muutokset 13 artikla Osoitus Tämä direktiivi on osoitettu kaikille jäsenvaltioille. Tehty Brysselissä Euroopan parlamentin puolesta Puhemies Neuvoston puolesta Puheenjohtaja (*) 24 kuukauden kuluttua tämän direktiivin voimaantulopäivästä. 21


title: Regolamento (CE) n. 396/2000 della Commissione del 22 febbraio 2000 recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di alcuni ortofrutticoli

eurovoc_concepts:
agri-monetary policy
citrus fruit
fruit vegetable
import price
perennial vegetable
pip fruit

formats: pdf print

text: 23. 2. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 50/1 I (Atti per i quali la pubblicazione è una condizione di applicabilità) REGOLAMENTO (CE) N. 396/2000 DELLA COMMISSIONE del 22 febbraio 2000 recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di alcuni ortofrutticoli LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunità europea, visto il regolamento (CE) n. 3223/94 della Commissione, del 21 dicembre 1994, recante modalità di applicazione del regime di importazione degli ortofrutticoli (1), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1498/98 (2), in particolare l'articolo 4, paragrafo 1, considerando quanto segue: (1) Il regolamento (CE) n. 3223/94 prevede, in applicazione dei risultati dei negoziati commerciali multilaterali nel quadro dell'Uruguay Round, i criteri in base ai quali la Commissione fissa i valori forfettari all'importazione dai paesi terzi, per i prodotti e per i periodi precisati nell'al- legato. (2) In applicazione di tali criteri, i valori forfettari all'impor- tazione devono essere fissati ai livelli figuranti nell'alle- gato del presente regolamento, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 I valori forfettari all'importazione di cui all'articolo 4 del rego- lamento (CE) n. 3223/94 sono fissati nella tabella riportata nell'allegato. Articolo 2 Il presente regolamento entra in vigore il 23 febbraio 2000. Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 22 febbraio 2000. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 337 del 24. 12. 1994, pag. 66. (2) GU L 198 del 15. 7. 1998, pag. 4. L 50/2 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 23. 2. 2000 al regolamento della Commissione, del 22 febbraio 2000, recante fissazione dei valori forfettari all'importazione ai fini della determinazione del prezzo di entrata di alcuni ortofrutticoli ALLEGATO Codice NC Codice paesi terzi (1) (EUR/100 kg) Valore forfettario all'importazione 0702 00 00 0707 00 05 0709 10 00 0709 90 70 0805 10 10, 0805 10 30, 0805 10 50 0805 20 10 0805 20 30, 0805 20 50, 0805 20 70, 0805 20 90 0805 30 10 0808 10 20, 0808 10 50, 0808 10 90 0808 20 50 204 624 999 052 068 628 999 220 999 052 204 628 999 052 204 212 220 624 999 052 204 999 052 204 220 464 600 624 999 052 600 999 039 060 400 404 528 720 728 999 388 400 512 528 720 999 46,4 217,8 132,1 116,8 131,5 166,1 138,1 203,6 203,6 124,7 43,2 151,3 106,4 47,9 36,5 38,8 23,6 59,6 41,3 50,8 69,4 60,1 47,0 79,8 69,4 120,7 86,2 62,2 77,5 47,6 62,6 55,1 114,7 49,0 87,7 85,5 104,5 68,3 98,3 86,9 79,1 110,0 88,9 87,4 65,0 86,1 (1) Nomenclatura dei paesi stabilita dal regolamento (CE) n. 2543/1999 della Commissione (GU L 307 del 2. 12. 1999, pag. 46). Il codice «999» rappresenta le «altre origini»


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 397/2000 af 22. februar 2000 om salg ved licitation af oksekød fra visse interventionsorganer

eurovoc_concepts:
EU Member State
award of contract
beef
intervention agency
sale

text: 23. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 50/3 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 397/2000 af 22. februar 2000 om salg ved licitation af oksekød fra visse interventionsorganer KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — — ca. 1 186 tons udbenet oksekød fra det irske interventions- organ. under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød (1), særlig artikel 28, stk. 2, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) (3) (4) (5) Anvendelsen af interventionsforanstaltninger i oksekøds- sektoren har ført til lagre i flere medlemsstater; for at undgå en alt for lang oplagring bør en del af disse lagre sælges ved licitation. Salget bør finde sted efter reglerne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2173/79 (2), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2417/95 (3), idet visse undtagelser er nødvendige. For at sikre en korrekt og ensartet licitationsprocedure bør der fastsættes foranstaltninger ud over dem, som er fastlagt i artikel 8, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2173/ 79. Artikel 8, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 2173/79 bør fraviges i betragtning af de administrative vanskelig- heder, som anvendelsen af denne bestemmelse skaber i de pågældende medlemsstater. De i denne forordning fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningsko- mitéen for Oksekød — Præcise oplysninger om mængder er angivet i bilag I. 2. Med forbehold af bestemmelserne i denne forordning sælges de i stk. 1 omhandlede produkter i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2173/79, særlig afsnit II og III. Artikel 2 Som undtagelse fra artikel 6 og 7 i forordning (EØF) nr. 1. 2173/79 tjener bestemmelserne i og bilagene til denne forord- ning som almindelig bekendtgørelse om licitation. Interventionsorganerne udfærdiger en licitationsbekendtgørelse med angivelse af: a) de mængder oksekød, der udbydes til salg b) frist og sted for indgivelse af bud. 2. Oplysninger om produktmængderne og deres oplagrings- steder kan indhentes på de i bilag II til denne forordning anførte adresser. Interventionsorganerne opslår desuden den i stk. 1 omhandlede bekendtgørelse på deres kontor og kan foretage yderligere offentliggørelser. 3. For hvert produkt, der er nævnt i bilag I, sælger interven- tionsorganerne først det kød, der har været oplagret længst. UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Der tages kun hensyn til bud, som er interventionsorga- 4. nerne i hænde senest den 13. marts 2000, kl. 12. Artikel 1 1. Der gennemføres salg af: — ca. 9 905 tons ikke-udbenet oksekød fra det tyske interven- tionsorgan — ca. 278 tons ikke-udbenet oksekød fra det portugisiske interventionsorgan — ca. 4 tons ikke-udbenet oksekød fra det spanske interventi- onsorgan (1) EFT L 160 af 26. 6. 1999, s. 21. (2) EFT L 251 af 5. 10. 1979, s. 12. (3) EFT L 248 af 14. 10. 1995, s. 39. Som undtagelse fra artikel 8, stk. 1, i forordning (EØF) 5. nr. 2173/79 indgives buddene til interventionsorganet i en lukket kuvert, der er påført referencen til den pågældende forordning. Den lukkede kuvert må først åbnes af interventi- onsorganet, når den i stk. 4 nævnte licitationsfrist er udløbet. 6. Som undtagelse fra artikel 8, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 2173/79 skal det eller de lagre, hvor de ønskede produkter er oplagret, ikke angives i buddene. 7. Uanset artikel 18, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 2173/79 er fristen for overtagelse af kød, der sælges i medfør af denne forordning, tre måneder fra datoen for den meddelelse, der er nævnt i artikel 11 i samme forordning. L 50/4 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 2. 2000 Artikel 3 Artikel 4 1. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de modtagne bud senest den første arbejdsdag efter udløbet af fristen for indgivelse af bud. 2. På grundlag af de modtagne bud, vil der for hvert produkt blive fastsat en minimumssalgspris, eller det vil blive besluttet ikke at give tilslag. Den i artikel 15, stk. 1, omhandlede sikkerhed fastsættes til 120 EUR/t. forordning (EØF) nr. 2173/79 i Artikel 5 Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentlig- gørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Denne medlemsstat. forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 22. februar 2000. På Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen 23. 2. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende L 50/5 ANEXO I — BILAG I — ANHANG I — ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ Ι — ANNEX I — ANNEXE I — ALLEGATO I — BĲLAGE I — ANEXO I — LIITE I — BILAGA I Estado miembro Medlemsstat Mitgliedstaat Κράτος µέλος Member State État membre Stato membro Lidstaat Estado-Membro Jäsenvaltio Medlemsstat Productos (1) Produkter (1) Erzeugnisse (1) Προϊόντα (1) Products (1) Produits (1) Prodotti (1) Producten (1) Produtos (1) Tuotteet (1) Produkter (1) Cantidad aproximada (toneladas) Tilnærmet mængde (tons) Ungefähre Mengen (Tonnen) Κατά προσέγγιση ποσότητα (τόνοι) Approximate quantity (tonnes) Quantité approximative (tonnes) Quantità approssimativa (tonnellate) Hoeveelheid bĳ benadering (ton) Quantidade aproximada (toneladas) Arvioitu määrä (tonneina) Ungefärlig kvantitet (ton) a) Carne con hueso — Kød, ikke udbenet — Fleisch mit Knochen — Κρέατα µε κόκαλα — Bone-in beef — Viande avec os — Carni non disossate — Vlees met been — Carne com osso — Luullinen naudanliha — Kött med ben DEUTSCHLAND — Vorderviertel I — Hinterviertel I — Vorderviertel II — Hinterviertel II ESPAÑA — Cuartos traseros PORTUGAL — Quartos dianteiros — Quartos traseiros 2 250 7 000 152 503 4 11 267 b) Carne deshuesada — Udbenet kød — Fleisch ohne Knochen — Κρέατα χωρίς κόκαλα — Boneless beef — Viande désossée — Carni senza osso — Vlees zonder been — Carne desossada — Luuton naudanliha — Benfritt kött IRELAND — Intervention fillet (INT 15) — Intervention striploin (INT 17) — Intervention rump (INT 16) — Intervention silverside (INT 14) — Intervention flank (INT 18) — Intervention forerib (INT 19) — Intervention shoulder (INT 22) — Intervention brisket (INT 23) — Intervention thick flank (INT 12) — Intervention forequarter (INT 24) — Intervention topside (INT 13) — Intervention shin (INT 21) — Intervention shank (INT 11) 21 2 19 80 118 1 305 14 116 408 98 3 1 L 50/6 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 23. 2. 2000 (1) Véanse los anexos V y VII del Reglamento (CEE) no 2456/93 de la Comisión (DO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4), cuya última modificación la constituye el Reglamento (CE) no 2812/98 (DO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Se bilag V og VII til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2456/93 (EFT L 225 af 4. 9. 1993, s. 4), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2812/98 (EFT L 349 af 24. 12. 1998, s. 47). (1) Vgl. Anhänge V und VII der Verordnung (EWG) Nr. 2456/93 der Kommission (ABl. L 225 vom 4. 9. 1993, S. 4), zuletzt geändert durch die Verordnung (EG) Nr. 2812/98 (ABl. L 349 vom 24. 12. 1998, S. 47). (1) Βλέπε παραρτήµατα V και VII του κανονισµού (ΕΟΚ) αριθ. 2456/93 της Επιτροπής (ΕΕ L 225 της 4. 9. 1993, σ. 4), όπως τροποποιήθηκε τελευταία από τον κανονισµό (ΕΚ) αριθ. 2812/98 (ΕΕ L 349 της 24. 12. 1998, σ. 47). (1) See Annexes V and VII to Commission Regulation (EEC) No 2456/93 (OJ L 225, 4. 9. 1993, p. 4), as last amended by Regulation (EC) No 2812/98 (OJ L 349, 24. 12. 1998, p. 47). (1) Voir annexes V et VII du règlement (CEE) no 2456/93 de la Commission (JO L 225 du 4. 9. 1993, p. 4). Règlement modifié en dernier lieu par le règlement (CE) no 2812/98 (JO L 349 du 24. 12. 1998, p. 47). (1) Cfr. allegati V e VII del regolamento (CEE) n. 2456/93 della Commissione (GU L 225 del 4. 9. 1993, pag. 4), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2812/98 (GU L 349 del 24. 12. 1998, pag. 47). (1) Zie de bĳlagen V en VII bĳ Verordening (EEG) nr. 2456/93 van de Commissie (PB L 225 van 4. 9. 1993, blz. 4), laatstelĳk gewĳzigd bĳ Verordening (EG) nr. 2812/98 (PB L 349 van 24. 12. 1998, blz. 47). (1) Ver anexos V e VII do Regulamento (CEE) n. o 2456/93 da Comissão (JO L 225 de 4. 9. 1993, p. 4). Regulamento com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 2812/98 (JO L 349 de 24. 12. 1998, p. 47). (1) Katso komission asetuksen (ETY) N:o 2456/93 (EYVL L 225, 4. 9. 1993, s. 4), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna asetuksella (EY) N:o 2812/98 (EYVL L 349, 24. 12. 1998, s. 47) liitteet V ja VII. (1) Se bilagorna V och VII i kommissionens förordning (EEG) nr 2456/93 (EGT L 225, 4. 9. 1993, s. 4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2812/98 (EGT L 349, 24. 12. 1998, s. 47). ANEXO II — BILAG II — ANHANG II — ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ II — ANNEX II — ANNEXE II — ALLEGATO II — BIJLAGE II — ANEXO II — LIITE II — BILAGA II Direcciones de los organismos de intervención — Interventionsorganernes adresser — Anschriften der Inter- ventionsstellen — ∆ιευθύνσεις των οργανισµών παρέµβασεως — Addresses of the intervention agencies — Adresses des organismes d'intervention — Indirizzi degli organismi d'intervento — Adressen van de interventie- bureaus — Endereços dos organismos de intervenção — Interventioelinten osoitteet — Interventionsorganens adresser BUNDESREPUBLIK DEUTSCHLAND Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (BLE) Postfach 180203, D-60083 Frankfurt am Main Adickesallee 40 D-60322 Frankfurt am Main Tel. : (49) 69 15 64-704/722; Telex: 411727; Telefax (49) 69 15 64-790/791 PORTUGAL INGA — Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola Rua Fernando Curado Ribeiro, n. o 4 — 6. o E P-1600 Lisboa Tel. 217 51 85 00; fax: 217 51 86 15 ESPAÑA FEGA (Fondo Español de Garantía Agraria) Beneficencia, 8 E-28005 Madrid Telefono: (34) 913 47 65 00, 913 47 63 10; télex: FEGA 23427 E, FEGA 41818 E; fax: (34) 915 21 98 32, 915 22 43 87 IRELAND Department of Agriculture and Food Johnston Castle Estate Country Wexford Ireland Tel. (353 53) 634 00; fax (353 53) 428 42


title: 2000/195/EG: Beschikking van de Commissie van 22 februari 2000 houdende verlening van een vergunning voor het in de handel brengen van "fosfolipiden uit eidooier" als nieuw voedingsmiddel of nieuw voedselingrediënt krachtens Verordening (EG) nr. 258/97 van het Europees Parlement en de Raad (kennisgeving geschied onder nummer C(2000) 2) (Slechts de tekst in de Franse taal is authentiek)

eurovoc_concepts:
Belgium
egg product
food additive
food inspection
human nutrition
marketing

formats: html pdf print

text: L 61/12 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 8. 3. 2000 BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE van 22 februari 2000 houdende verlening van een vergunning voor het in de handel brengen van „fosfolipiden uit eidooier” als nieuw voedingsmiddel of nieuw voedselingrediënt krachtens Verordening (EG) nr. 258/97 van het Europees Parlement en de Raad (kennisgeving geschied onder nummer C(2000) 2) (Slechts de tekst in de Franse taal is authentiek) (2000/195/EG) DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEENSCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, Gelet op Verordening (EG) nr. 258/97 van het Europees Parlement en de Raad van 27 januari 1997 betreffende nieuwe voedingsmiddelen en nieuwe voedselingrediënten (1), met name op artikel 7, Gezien het verzoek dat op 23 januari 1998 door Belovo bĳ de Belgische bevoegde instanties is ingediend voor een vergunning om „fosfolipiden uit eidooier” als nieuw voedingsmiddel of nieuw voedselingrediënt in de handel te brengen, Gezien het verslag van de eerste beoordeling dat door de Belgische bevoegde instanties is opgesteld en door de Commissie op 29 oktober 1998 aan alle lidstaten is toegezonden, Overwegende hetgeen volgt: (1) (2) (3) (4) (5) Binnen de in artikel 6, lid 4, van Verordening (EG) nr. 258/97 vastgestelde periode van 60 dagen zĳn overeenkomstig deze bepaling met redenen omklede bezwaren ingediend. Overeenkomstig artikel 7 van de verordening dient derhalve een besluit volgens de procedure van artikel 13 van de verorde- ning te worden genomen. Overeenkomstig artikel 11 van Verordening (EG) nr. 258/97 is het Wetenschappelĳk Comité voor de menselĳke voeding over deze zaak geraadpleegd. Het Wetenschappelĳk Comité voor de menselĳke voeding heeft op 17 juni 1999 een advies uitgebracht waarin het stelt dat er geen redenen zĳn om aan te nemen dat het in de handel brengen van volgens een nieuw procédé gezuiverde en geconcen- treerde fosfolipiden nadelige gevolgen voor de volksgezondheid zal hebben en dat het product veilig is voor consumptie door de mens. Levensmiddelenadditieven die onder Richtlĳn 89/107/EEG van de Raad van 21 december 1988 betreffende de onderlinge aanpassing van de wetgevingen der lidstaten inzake levensmiddelenaddi- tieven die in voor menselĳke voeding bestemde waren mogen worden gebruikt (2) vallen, worden van het toepassingsgebied van Verordening (EG) nr. 258/97 uitgesloten. Deze beschikking houdt derhalve geen vergunning in om fosfolipiden uit eidooier als levensmiddelenadditief te gebruiken. Derhalve is aangetoond dat het product voldoet aan de in artikel 3, lid 1, van Verordening (EG) nr. 258/97 vastgestelde criteria. De in deze beschikking vervatte maatregelen zĳn in overeenstemming met het advies van het Permanent Comité voor levensmiddelen, HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN: Artikel 1 „Fosfolipiden uit eidooier”, gezuiverd tot 85 % en 100 %, mogen als nieuwe voedingsmiddelen of nieuwe voedselingrediënten in de Gemeenschap in de handel worden gebracht. (1) PB L 43 van 14. 2. 1997, blz. 1. (2) PB L 40 van 11. 2. 1989, blz. 27. 8. 3. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 61/13 Deze beschikking is gericht tot Belovo, Industriegebied 1, 6600 Bastenaken, België. Artikel 2 Gedaan te Brussel, 22 februari 2000. Voor de Commissie Erkki LIIKANEN Lid van de Commissie


title: Regulamento (CE) n.o 398/2000 da Comissão, de 22 de Fevereiro de 2000, que altera os Regulamentos (CE) n.o 659/97 e (CE) n.o 921/1999 no que respeita ao cálculo da quantidade comercializada de uma organização de produtores, às cotações na produção, à lista dos mercados representativos e às normas de execução da distribuição gratuita no sector das frutas e produtos hortícolas e revoga o Regulamento (CEE) n.o 1559/70

eurovoc_concepts:
delivery
free service
fruit
producer organisation
trade volume
vegetable

text: 23. 2. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 50/7 REGULAMENTO (CE) N. o 398/2000 DA COMISSÃO de 22 de Fevereiro de 2000 que altera os Regulamentos (CE) n. o 659/97 e (CE) n. o 921/1999 no que respeita ao cálculo da quantidade comercializada de uma organização de produtores, às cotações na produção, à lista dos mercados representativos e às normas de execução da distribuição gratuita no sector das frutas e produtos hortícolas e revoga o Regulamento (CEE) n. o 1559/70 A COMISSÃO DAS COMUNIDADES EUROPEIAS, Tendo em conta o Tratado que institui a Comunidade Europeia, Tendo em conta o Regulamento (CE) n. o 2200/96 do Conselho, de 28 de Outubro de 1996, que estabelece a organização comum de mercado no sector das frutas e produtos hortí- colas (1), com a última redacão que lhe foi dada pelo Regula- mento (CE) n. o 1257/1999 (2), e, nomeadamente, o seu artigo 10. o e o n. o 7 do seu artigo 30. o, Considerando o seguinte: (1) (2) (3) (4) (5) (6) O Regulamento (CE) n. o 659/97 da Comissão, de 16 de Abril de 1997, que estabelece normas de execução do Regulamento (CE) n. o 2200/96 do Conselho no que respeita ao regime das intervenções no sector das frutas e produtos hortícolas (3), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 729/1999 (4), pode ser alterado vantajosamente de acordo com um estudo de avaliação dos programas de ajuda alimentar efectuado sob a égide da Comissão. A fim de conciliar o Regulamento (CE) n. o 659/97 com as outras disposições em vigor no âmbito da organi- zação comum de mercado, os elementos que constituem a produção comercializada das organizações de produ- tores devem ser alterados, com exclusão das quantidades relativas às vendas directas que não implicam qualquer actividade das organizações de produtores. Atendendo ao grande número de produtos e de mercados representativos a incluir nas comunicações semanais das cotações na produção, é conveniente utilizar o sistema «IDES» como único meio de trans- missão, a fim de assegurar um processamento dos dados em causa que seja simultaneamente eficaz e rápido. Dada a complexidade das operações de distribuição gratuita, demonstrada pela experiência adquirida nos últimos anos, e a fim de tornar os controlos mais eficazes, devem ser simplificadas as disposições regula- solicitadas aos Estados- mentares e as -Membros. informações Deve ser fixada uma periodicidade mínima para a comu- nicação, a efectuar pelos Estados-Membros à Comissão, da lista das organizações caritativas aprovadas. Com vista a um maior escoamento dos produtos reti- rados do mercado através da distribuição gratuita refe- rida no n. o 1, primeiro e terceiro travessões da alínea a), do artigo 30. o do Regulamento (CE) n. o 2200/96, devem ser previstas normas para a transformação desses produtos. Além disso, para as operações de distribuição gratuita referidas no primeiro travessão, é conveniente prever um procedimento de concurso, com uma contra- partida em espécie para o transformador, a fim de não implicar qualquer despesa relativa à transformação. O Estado-Membro tem a liberdade de recorrer ou não a esse procedimento. Se for caso disso, as organizações caritativas dar-lhe-ão a conhecer as suas necessidades de produtos transformados à base de frutas e produtos hortícolas. O adjudicatário será o que solicitar menos produto fresco retirado do mercado para produzir uma determinada quantidade de produto transformado. A quantidade de produto fresco que exceder a necessária para o fabrico do produto transformado destinado à distribuição gratuita constitui a remuneração em espécie do adjudicatário. Essa quantidade deve, igualmente, ser transformada pelo adjudicatário. Devem ser simplificadas as regras de tomada a cargo das despesas de transporte, de triagem e de embalagem, e aumentados os seus montantes. A fim de mostrar claramente que se trata de uma medida comunitária de distribuição gratuita, deve fazer-se constar o emblema europeu nas embalagens. A lista actualizada. dos mercados representativos deve ser (7) (8) (9) (10) Foram detectados erros no anexo III e no anexo IV do citado Regulamento (CE) n. o 659/97. Esses erros devem ser corrigidos. (11) O Regulamento (CE) n. o 921/1999 da Comissão, de 30 de Abril de 1999, que prevê medidas especiais para a distribuição de frutas e produtos hortícolas retirados do mercado às pessoas originárias do Kosovo (5), alterado pelo Regulamento (CE) n. o 2134/1999 (6), refere-se ao citado regulamento. Por conseguinte, essas referências devem ser actualizadas de acordo com as alterações do regulamento a que se referem. (12) As disposições do Regulamento (CEE) n. o 1559/70 da Comissão, de 31 de Julho de 1970, que fixa as condi- ções para a cessão das frutas e dos produtos hortícolas retirados do mercado às indústrias de alimentos para animais (7), com a última redacção que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n. o 771/95 (8), tornaram-se obsoletas, pelo que é conveniente revogá-las. (1) JO L 297 de 21. 11. 1996, p. 1. (2) JO L 160 de 26. 6. 1999, p. 80. (3) JO L 100 de 17. 4. 1997, p. 22. (4) JO L 93 de 8. 4. 1999, p. 11. (5) JO L 114 de 1. 5. 1999, p. 46. (6) JO L 262 de 8. 10. 1999, p. 3. (7) JO L 169 de 1. 8. 1970, p. 55. (8) JO L 77 de 6. 4. 1995, p. 9. L 50/8 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 2. 2000 (13) O Comité de Gestão das Frutas e Produtos Hortícolas Frescos não emitiu parecer no prazo fixado pelo seu presidente, ADOPTOU O PRESENTE REGULAMENTO: c) O quinto travessão passa a ter a seguinte redacção: «— se for caso disso, do nome da empresa encarregada da transformação dos produtos frescos em apli- cação do disposto no artigo 14. oA,». 6. São inseridos os seguintes artigos 14. oA e 14. oB: Artigo 1. o «Artigo 14. oA O Regulamento (CE) n. o 659/97 é alterado do seguinte modo: 1. No artigo 3. o, o n. o 1 é alterado do seguinte modo: a) No primeiro parágrafo é suprimida a alínea b}; b) O segundo parágrafo passa a ter a seguinte redacção: «A quantidade comercializada referida no primeiro parágrafo não incluirá a produção comercializada dos membros da organização de produtores autorizados a vender em conformidade com o n. o 1, primeiro, segundo e terceiro travessões da alínea c), subalínea 3, do artigo 11. o do Regulamento (CE) n. o 2200/96. ». 2. No artigo 7. o, o n. o 2 passa a ter a seguinte redacção: Para os produtos e durante os períodos constantes «2. do anexo III, os transmitirão à Estados-Membros Comissão, todas as quartas-feiras até às 12 horas (hora de Bruxelas), uma comunicação em que serão indicadas, em relação a cada dia de mercado, as cotações diárias verifi- cadas durante a semana anterior nos seus mercados repre- sentativos da produção. A Comissão transmitirá essas informações aos Estados-Membros. A comunicação à Comissão far-se-á pelo sistema Interactive Data Entry System, designado por “IDES”. » 3. O artigo 11. o é alterado do seguinte modo: a) Ao n. o 1 é aditado o seguinte parágrafo: «Esses produtos podem ser transformados, quer nas condições previstas no artigo 14. oA, quer nas condições previstas no artigo 14. oB. »; b) No n. o 3, o segundo parágrafo passa a ter a seguinte redacção: «A partir de Março de 2000, e com uma periodicidade de três anos, os Estados-Membros comunicarão à Comissão as listas das organizações caritativas apro- vadas referidas nas alineas b) e c) do primeiro pará- grafo. A Comissão assegurará a transmissão dessas listas a todos os Estados-Membros. ». 4. No artigo 13. o é suprimido o segundo parágrafo. 5. No n. o 3 do artigo 14. o: a) O terceiro travessão passa a ter a seguinte redacção: «— do nome das organizações caritativas envolvidas na operação e respectivas funções,»; b) O quarto travessão passa a ter a seguinte redacção: «— do conteúdo dos acordos entre a organização de produtores que retira os produtos do mercado e a organização caritativa encarregada de os receber,»; A organização caritativa pode transformar ou fazer trans- formar, a seu cargo, os produtos retirados do mercado com vista às operações de distribuição gratuita às pessoas cuja legislação nacional reconheça terem direito a auxílios de emergência públicos ou ás pessoas necessitadas de países terceiros. Os produtos que resultam da transfor- mação devem ser distribuídos gratuitamente e na sua totalidade. Artigo 14. oB 1. Em função das necessidades das organizações carita- tivas, indicadas em conformidade com o n. o 3, os Estados- -Membros podem organizar um ou mais procedimentos de concurso com vista à transformação, por um adjudicatário, dos produtos retirados do mercado. transformar O adjudicatário deve integralmente os produtos retirados do mercado que lhe são cedidos. As quantidades de produtos retirados do mercado que exce- derem as quantidades necessárias para fabrico dos produtos transformados destinados á distribuição gratuita constituem a sua remuneração em natureza com vista a compensar os custos de transformação que deve suportar. transformados destinados à distribuição Os produtos gratuita serão distribuídos seguidamente pelas organiza- ções caritativas às pessoas que a legislação do Estado- -Membro de que dependem reconhecer com direito a auxí- lios de emergência públicos. 2. O Estado-Membro que pretenda organizar o procedi- mento de concurso referido no n. o 1 fará a sua publicidade de forma adequada e informará a Comissão da natureza dos frutos e dos produtos hortícolas em causa e do período coberto pelo procedimento. Esse período não pode exceder a duração da campanha de comercialização do produto em causa. O mais tardar na data fixada pela autoridade compe- 3. tente, as organizações caritativas interessadas comunicarão a essa autoridade as suas necessidades de produtos trans- formados à base de frutas e produtos hortícolas resultantes da transformação dos produtos frescos referidos no n. o 2. comprometendo-se simultaneamente a tomá-los a cargo e a distribui-los gratuitamente na totalidade. A tomada a cargo deve ser efectuada até um més depois do fim do período de transformação coberto pelo procedimento refe- rido no n. o 2. 4. O Estado-Membro reunirá, se for caso disso, as necessidades expressas de acordo com o n. o 3 em lotes de produtos transformados, e elaborará um projecto de aviso de concurso. 23. 2. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 50/9 O aviso de concurso deve compreender, para cada lote, as seguintes informações: produtos frescos colocados à sua disposição em contrapar- tida da entrega do produto transformado. ». — produto fresco em causa e período em que podem estar disponíveis produtos retirados do mercado, — zonas geográficas em que os produtos retirados do mercado são susceptíveis de estar disponíveis, — descrição precisa do produto transformado à base de frutas e produtos hortícolas a fornecer, bem como do seu acondicionamento, data-limite de fornecimento e quantidade que o proponente deve produzir, na medida em que estejam disponíveis produtos retirados do mercado. A garantia do concurso é fixada em 20 euros/tonelada de peso líquido de produto transformado a entregar. O projecto de aviso de concurso referido no n. o 4 5. será transmitido à Comissão, para acordo, e publicado no Jornal Oficial das Comunidades Europeias. Após decisão favo- rável da Comissão, publicada no Jornal Oficial das Comuni- dades Europeias, é lançado o aviso de concurso. Para cada lote; o concurso deve pôr em concorrência, pelo menos, duas propostas. O lote será atribuído ao proponente que solicitar a menor quantidade de produto fresco para efec- tuar a operação. Em caso de igualdade, a atribuição será efectuada por sorteio. Se todas as propostas apresentadas compreenderem pedidos de quantidades de produto fresco excessivamente elevadas, o Estado-Membro pode não dar seguimento à adjudicação do lote em causa. O Estado-Membro informará a Comissão do resultado do concurso. A Comissão publica essa informação no Jornal Oficial das Comunidades Europeias, podendo solicitar dados pormenorizados acerca das propostas apresentadas. Para cada um dos lotes, o Estado-Membro informará 6. o adjudicatário, à medida das retiradas, das organizações de produtores onde pode abastecer-se de produtos frescos, concedendo-lhe prioridade relativamente aos outros bene- ficiários previstos nos artigos 11. o e 12. o do presente regulamento. 7. Após o fabrico, o produto transformado será colo- cado à disposição das organizações caritativas com a maior brevidade, proporcionalmente à quantidade de produtos frescos colocada à disposição do adjudicatário. 8. A fim de assegurar a execução da proposta, o adjudi- catário deve constituir uma garantia de fornecimento. Esta será calculada em função do peso líquido de produto fresco pedido em contrapartida da produção do produto transformado. É igual: — para os produtos referidos no anexo II do Regulamento (CE) n. o 2200/96, a cinco vezes a indemnização comu- nitária de retirada referida no artigo 26. o desse regulamento, — para os outros produtos, a um montante fixado no aviso de concurso. A garantia será liberada à medida que o produto transfor- mado vá sendo fornecido e depois de o adjudicatário ter apresentado a prova da transformação da totalidade dos 7. No n. o 1 do artigo 15. o, os termos «ponto 1 do anexo V» são substituídos por «anexo V». 8. É suprimido o artigo 15. oA. 9. O artigo 16. o passa a ter a seguinte redacção: «Artigo 16. o 1. As despesas de triagem e embalagem dos produtos frescos relacionadas com as operações de distribuição gratuita das frutas e produtos hortícolas retirados do mercado referidas no n. o 1 do artigo 30. o do Regulamento (CE) n. o 2200/96 são tomadas a cargo pelo Fundo Europeu de Garantia e de Orientação Agrícola (FEOGA), secção Garantia, até ao limite de um montante forfetário de 132 euros por tonelada de peso líquido, no que se refere aos produtos apresentados em embalagens de menos de 25 quilogramas de peso líquido. Os produtos frescos desti- nados ao fabrico dos produtos transformados referidos nos artigos 14. oA e 14. oB não beneficiam desta tomada a cargo. 2. Das embalagens dos produtos destinados à distri- buição gratuita constará o emblema europeu associado a uma ou mais das seguintes inscrições: — Producto destinado a su distribución gratuita (Regla- mento (CE) no 659/97) — Produkt til gratis uddeling (forordning (EF) nr. 659/97) — Zur kostenlosen Verteilung bestimmtes Erzeugnis (Verordnung (EG) Nr. 659/97) — Προϊόν προοριζόµενο για δωρεάν διανοµή (κανονισµός (ΕΚ) αριθ. 659/97) — Product for free distribution (Regulation (EC) No 659/ /97) — Produit destiné à la distribution gratuite (règlement (CE) no 659/97) — Prodotto destinato alla distribuzione gratuita (regola- mento (CE) n. 659/97) — Voor gratis uitreiking bestemd product (Verordening (EG) nr. 659/97) — Produto destinado a distribuição gratuita (Regulamento (CE) n. o 659/97) — Ilmaisjakeluun tarkoitettu tuote (asetus (EY) N:o 659/ /97) — Produkt för gratisutdelning (förordning (EG) nr 659/ /97). Em caso de distribuição gratuita no exterior da Comuni- dade, aquela inscrição constará igualmente na ou nas línguas dos países terceiros em causa. Se for caso disso, não constarão essas inscrições nas emba- lagens dos produtos frescos destinados ao fabrico dos produtos transformados referidos nos artigos 14. oA e 14. oB. 3. As despesas de triagem e de embalagem são pagas à organização de produtores que efectuou essas operações. L 50/10 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 2. 2000 O pagamento está subordinado à apresentação dos docu- mentos que comprovem, nomeadamente: — o nome dos organismos beneficiários, — a quantidade dos produtos em causa, — a tomada a cargo pelos organismos beneficiários. ». 10. No anexo II: a) Os mercados representativos da Alemanha são substi- tuídos pelos seguintes mercados: — para as couves-flores: Straelen, Maxdorf, Erzeuger- großmarkt Thüringen-Sachsen, — para as maçãs: Stade, Centralmarkt Rheinland, Bodenseemarkt, — para as peras: Stade, Bodenseemarkt, — para o tomate: Straelen, Heidelberg, Kitzingen, Reichenau; b) O mercado representativo da Bélgica para os morangos é o de Sint-Truiden; c) São suprimidos os seguintes mercados representativos de Portugal: — para as clementinas: Alcácer do Sal, — para laranjas doces: Santiago do Cacém, — para os pêssegos e as nectarinas: Montargil, — para as peras: Cova da Beira; d) São substituídos os seguintes mercados representativos de Portugal: — para os morangos: Oeste é substituído por Ribatejo/ /Oeste, — para os melões e as melancias: Ribatejo é substi- tuído por Ribatejo/Oeste; — para os melões: Moura e Algarve, — para as laranjas doces: Vidigueira, — para as melancias: Grândola. 11. Na frase introdutória do anexo III, os termos «n. o 2 do artigo 6. o» são substituídos por «n. o 2 do artigo 7. o». 12. No anexo IV, os termos «artigo 30. o do Regulamento (CE) n. o 659/97» são substituídos por «artigo 30. o do Regula- mento (CE) n. o 2200/96». 13. O anexo V é substituído pelo anexo que consta do anexo I do presente regulamento. 14. O anexo VI é substituído pelo anexo que consta do anexo II do presente regulamento. Artigo 2. o No artigo 1. o do Regulamento (CE) n. o 921/1999 são supri- midos os termos «e no n. o 2 do artigo 16. o». É revogado o Regulamento (CEE) n. o 1559/70. Artigo 3. o Artigo 4. o O presente regulamento entra em vigor em 1 de Março de 2000. No entanto: — as disposições previstas no n. o 1, do artigo 1. o só são aplicáveis, relativamente a cada um dos produtos, a partir do início da sua próxima campanha que comece após a data de entrada em vigor referida no primeiro parágrafo, e) São aditados os seguintes mercados representativos de — as disposições previstas no n. o 2 do artigo 1. o só são Portugal: aplicáveis a partir de 1 de Junho de 2000. O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e directamente aplicável em todos os Estados-Membros. Feito em Bruxelas, em 22 de Fevereiro de 2000. Pela Comissão Franz FISCHLER Membro da Comissão 23. 2. 2000 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias L 50/11 ANEXO I «ANEXO V DESPESAS DE TRANSPORTE NO ÂMBITO DA DISTRIBUIÇÃO GRATUITA (referidas no artigo 15. o) Distância entre o ponto de retirada e o local de entrega (1) Despesas de transporte (euros/tonelada) Inferior a 25 km Igual ou superior a 25 km e inferior a 200 km Igual ou superior a 200 km e inferior a 350 km Igual ou superior a 350 km e inferior a 500 km Igual ou superior a 500 km Suplemento para o transporte frigorífico: 7,2 euros/tonelada. 14,4 30 42 60 78 (1) No caso referido no artigo 14. oA, distância entre o ponto de retirada e o local de entrega do produto transformado, passando pelo local de transformação. No caso referido no artigo 14. oB, distância entre o local de transformação e o local de distribuição do produto transformado (os produtos frescos referidos no artigo 14. oB não beneficiam de indemnização de transporte). » L 50/12 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias 23. 2. 2000 ANEXO II «ANEXO VI INFORMAÇÕES RELATIVAS ÀS OPERAÇÕES DE DISTRIBUIÇÃO GRATUITA NO EXTERIOR DA COMUNIDADE (referidas no artigo 14. o) Estado-Membro:. Número da decisão da Comissão (*):. Quantidades distribuídas (por produto):. Nome e sede da organização de produtores que efectua as retiradas:. Nome e sede das organizações caritativas envolvidas na operação:. Nome e sede da empresa encarregada da transformação dos produtos (se for caso disso):. Modo de transporte, nome e sede do expedidor que efectua o transporte:. País e local de destino final:. População a que se destinam os produtos, com uma estimativa do número de beneficiários:. Datas de retirada, de partida e de entrega dos produtos:. (*) Excepto para as operações realizadas ao abrigo do Regulamento (CE) n. o 921/1999. »