title: Komission tiedonanto - Sosiaalinen kehitys: tulevaisuuden näkymät ja haasteet

eurovoc_concepts:
employment statistics
population statistics
social policy
socioeconomic conditions
statistics

formats: html pdf

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 1. 3. 2000 KOM(2000) 82 lopullinen KOMISSION TIEDONANTO SOSIAALINEN KEHITYS: TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT JA HAASTEET KOMISSION TIEDONANTO SOSIAALINEN KEHITYS: TULEVAISUUDEN NÄKYMÄT JA HAASTEET SISÄLLYSLUETTELO 1 2 Johdanto. 4 Keskeiset sosiaaliset suuntaukset. 5 2. 1 Mitkä ovat tärkeimmät kehityssuuntaukset?. 5 2. 2 Kotitalouksien rakenne muuttuu huomattavasti. 6 2. 3 Naisten osallistuminen ansiotyöhön lisääntyy edelleen. 6 2. 4. mutta jäljelle jää eriarvoisuutta. 7 2. 5 Lisääntyvä osallistuminen yhteiskunnalliseen toimintaan. 7 3 Nykypäivän elinolot. 8 3. 1 Käytettävissä olevat tulot: palkkatulot ovat edelleen pääasiallinen tulolähde. 8 3. 2 Tuloerot ovat kasvaneet useimmissa jäsenvaltioissa. 8 3. 3 Sosiaaliturvan avulla vähennetään eriarvoisuutta. 8 3. 4 Eriarvoisuus on myös alueellista. 9 3. 5 Koulutus: kaikkien tie kohti parempia elinoloja. 9 3. 6 Parempi koulutus vähentää yleensä työttömyysriskiä. 9 3. 7 … ja nostaa ansiotasoa. 10 3. 8 Nuorempi sukupolvi on paremmin koulutettu. 10 4 Tulevaisuuden sosiaalisten tarpeiden tyydyttäminen. 11 2 4. 1 Ikääntyneiden työntekijöiden vähenevä osallistuminen ja työllisyyden tulevaisuus. 11 4. 2 Henkilöresurssit: tiedolle rakentuvan yhteiskunnan kulmakivi. 11 4. 3 Sukupolvien väliset suhteet ja ikääntymisen haaste. 12 4. 4 Hoitotarpeesta huolehtiminen. 12 4. 5 Sukupuolten väliseen tasapainoon pyrkiminen vaativissa tehtävissä. 13 5 Päätelmät. 14 3 1 JOHDANTO Uuden vuosituhannen alussa yhtenäinen eurooppalainen yhteiskunta tunnustetaan yhä tärkeämmäksi kilpailukyvyn ja kasvun edellytykseksi. Tämä tiedonanto perustuu raporttiin, jossa luodaan katsaus sosiaaliseen tilanteeseen Euroopan unionissa vuonna 2000 (The Social Situation in the European Union 2000). Tiedonannossa esitetään tärkeimmät yhteiskunnalliset suuntaukset Euroopassa. Tavoitteena on yksilöidä huomispäivän yhteiskunnallisista tarpeista nousevat politiikan kysymykset. Joidenkin sosiaalisten kehityssuuntausten vauhti on viime vuosina ollut huomattavaa, ja sosiaaliset ja tämä jatkuu todennäköisesti tulevina vuosina. Väestönmuutokset suuntaukset, globalisaatio, tiedon ja viestinnän vallankumous sekä siitä seuraava uusi talous luovat uusia haasteita mutta myös uusia mahdollisuuksia. Teknologian kehitys, koulutus ja sosiaalinen osallisuus ovat taloudellisen tehokkuuden ja korkeamman hyvinvoinnin avaintekijöitä. Euroopan on varmistettava yhteiskuntamallinsa joustavuus ja vahvuus, jotta näihin uusiin haasteisiin voidaan vastata tehokkaasti ja samalla päästä lähemmäs paremman kilpailukyvyn ja sosiaalisen osallisuuden tavoitteita. Taloudellista ja sosiaalista kehitystä voidaan tarkastella kolmen keskeisen politiikan taloudellinen keskinäinen riippuvuus, alueen puitteissa. Näitä ovat kasvava sitoutuminen ja yhteistyö työllisyyden kehittämiseksi sekä jatkuva työ sosiaalisen edistyksen hyväksi Euroopan unionissa. Nämä kolme tekijää liittyvät toisiinsa kiinteästi, eikä niitä voida pitää erillisinä tavoitteina. Tämä asettaa sekä unionille että jäsenvaltioille kolme toisiinsa liittyvää politiikan tavoitetta seuraavaksi vuosikymmeneksi ja siitä eteenpäin. Nämä ovat dynaaminen eurooppalainen talous, tuottelias työvoima ja toimiva sosiaalinen ympäristö, joka ei sulje ketään ulkopuolelleen. Lissabonissa pidettävä ylimääräinen huippukokous "Työllisyys, talousuudistus ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus – kohti innovaation ja tiedon Eurooppaa" merkitsee tilaisuutta löytää näiden ulottuvuuksien väliset yhteydet siirryttäessä kohti yhtenäistä eurooppalaista yhteiskuntaa, jossa työpaikat ovat laadukkaita ja taloudellinen kasvu kestävää. 4 2 KESKEISET SOSIAALISET SUUNTAUKSET ja väestörakenne muuttuu. tasapainon Euroopan muuttuminen ihmisten käyttäytymiseen. Joissakin tapauksissa muutokset tapahtuvat niin nopeasti, että ne voivat vaikuttaa merkittävästi uusien sosiaalisten tarpeiden syntymiseen ja sosiaalipalveluiden tarjontaan. ja sukupolviin sukupuolirakenteen heijastuu myös vaikutus Ikä- sen eri talouskasvun Euroopan varmistamiseksi tulevaisuudessa on yhä tärkeämpää ottaa huomioon yhteiskunnallisten muutosten vaikutus politiikan kokonaispuitteisiin. ja maailmanlaajuisen kilpailukyvyn 2. 1 Mitkä ovat tärkeimmät kehityssuuntaukset? Euroopan väestö ikääntyy. Kahden suuren väestönmuutoksen seurauksena Euroopan väestörakenteen tasapaino muuttuu nopeasti. Useimmissa EU:n jäsenvaltioissa sekä syntyvyys- että kuolleisuusluvut laskevat: lapsia syntyy vähemmän ja ihmiset elävät pitempään ja parempikuntoisina. Seurauksena on väestön ikääntyminen, yleinen suuntaus, jota sodanjälkeinen syntyvyyden lisäys vauhditti. Suuntaus jatkuu useita vuosikymmeniä. Muutamia tärkeitä lukuja: EU:ssa syntyneiden lasten lukumäärä laski vuonna 1998 noin neljään miljoonaan – uuteen sodanjälkeiseen aallonpohjaan. Kokonaissyntyvyys EU:ssa onkin laskenut 2,59:stä vuonna 1960 1,45:een vuonna 1998 ja on nyt maailman alhaisimpia. Samaan aikaan ikäihmisten (vähintään 65-vuotiaiden) osuus väestöstä on noussut 11 prosentista 16 prosenttiin. Kaikki merkit viittaavat siihen, että tämä suuntaus jatkuu pitkälle 2000-luvulle. Kymmenen vuoden kuluttua vanhoja ihmisiä on kaksinkertainen määrä (69 miljoonaa) verrattuna vuoteen 1960 (34 miljoonaa). Väestönmuutos pääikäryhmissä Vertailujaksona 1998–2010 40% 30% 20% 10% 0% -10% 31% 15% 11% -3% -7% -2% 0-14 15-24 25-49 50-64 65-79 80+ 5 promillen kahdeksan Väestönkasvu on vähitellen hidastunut EU:ssa viimeksi kuluneiden 35 vuoden aikana. Vuonna 1998 bruttoväestönkasvu oli 2 promillea verrattuna 1960-luvun vuosittaiseen aikaan suunnilleen luonnollinen väestönkasvuvauhti tasaisesti melkein 8 promillesta 0,8 promilleen vuonna 1998. 1980-luvun puolivälistä lähtien kansainvälinen muuttoliike on nopeasti muuttunut tärkeäksi väestönkasvua aiheuttavaksi tekijäksi, vaikka sen osuus on vähentynyt viimeksi kuluneiden neljän vuoden aikana. Sen osuus oli lähes 75 prosenttia vuonna 1995 – sodanjälkeinen huippu – ja laski jonkin verran eli 62 prosenttiin vuonna 1998. Ilman positiivista nettomuuttoa Kreikan, Italian ja Ruotsin väkiluku laskisi. (kun syntyneistä vähennetään kuolleet) keskiarvoon. Samaan laski 2. 2 Kotitalouksien rakenne muuttuu huomattavasti Kotitalouksien tyypit sekä perheen koko ja rakenne ovat myös muuttuneet huomattavasti. Naimisiin mennään harvemmin ja myöhemmin. Lisäksi lapsia hankitaan iäkkäämpinä. Avioeroja on enemmän kuin aiemmin. Syntyvyyden alhaiseen tasoon yhdistettynä nämä muutokset merkitsevät siirtymistä perinteisestä perhemallista aviopuolisoineen ja lapsineen kohti pienikokoisempia ja useammin muuttuvia kotitalouksien muotoja, esimerkiksi lapsettomia pareja tai yhden henkilön talouksia ja yksinhuoltajaperheitä. Elinajanodotteen kasvaessa ei ole kuitenkaan epätavallista, että kolme tai neljä sukupolvea on elossa samanaikaisesti, ja väestön ikääntyessä tämä yleistyy entisestään. Perherakenteen sisällä nainen yleensä huolehtii vanhuksista näiden tarvitessa hoitoa. Tulevaisuudessa tämä rasite todennäköisesti kasvaa, sillä perhekoon pienentyessä vastuunjakajia on vähemmän. Tämä saattaa lisätä ulkopuolisen sosiaalisen tuen tarvetta. 2. 3 Naisten osallistuminen ansiotyöhön lisääntyy edelleen Tärkeä käyttäytymissuuntaus on ollut naisten muuttuva rooli talous- ja yhteiskuntaelämässä. Viime vuosikymmeninä miesten ja naisten koulutuksen ja työllisyyden mallit ovat lähentyneet. Useammat naiset ovat ryhtyneet ansiotyöhön, mikä takaa heille yksilöllisempiä sosiaalisia oikeuksia. Seuraavassa kuviossa esitetään naisten osuuden kasvu työelämässä vuosina 1987 ja 1998. Naisten osallistuminen työelämään lisääntyy Euroopassa todennäköisesti edelleen. Naisilla on kuitenkin edelleen erityisongelmia työmarkkinoille pääsyssä miesten kanssa samanlaisin perhe-elämän ansiokehityksessä ehdoin, etenemisessä, uralla sekä työ- ja Naisten osuus työelämässä vuosina 1987 ja 1998 1987 1998 60 50 40 30 20 10 % * 0 EU15* B DK D* EL E F IRL* I L NL A P FIN S UK (*) BRD vuonna 1987, D vuonna 1998. IRL 1997 vuoden 1998 sijasta Lähde:Eurostat-EuroopanunionintyövoimatutkimusjaOECD 6 työpaikkojen on vuosikymmenellä yhteensovittamisessa. Vaikka työpaikkojen lisäys ei ole käytännöllisesti katsoen koitunut kokonaan naisten hyväksi, vastannut työelämään haluavien naisten määrän kasvua. Niinpä naisten työllistymistä osoittavat luvut ovat jatkuvasti alhaisempia kuin miesten. Lisäksi kolmasosa naisista EU:ssa työskentelee osa-aikaisesti, mutta miehistä vain 6%. nettolisäys viime 2. 4. mutta jäljelle jää eriarvoisuutta etenkin vaativammissa Huolimatta edistyksestä viimeksi kuluneiden 20 vuoden aikana palkkaerot ovat edelleenkin huomattavia työtehtävissä. Vuonna 1995 naisten bruttotulot kuukaudessa olivat keskimäärin 26% alhaisemmat kuin miesten. Erot olivat pienimmät Belgiassa, Tanskassa, Saksan itäisissä osavaltioissa, Luxemburgissa ja Ruotsissa. Useimmiten nämä tuloerot selittyvät sillä, että naisia on keskimääräistä enemmän matalapalkka-aloilla. Lisäksi ansiotason eriarvoisuus iän mukaan tarkasteltuna osoittaa, että palkkaerot miesten ja naisten välillä kasvavat nopeasti iän myötä. Tämä johtuu pääasiassa iäkkäämpien naisten alempipalkkaisiin ammattirakenteesta, toimihenkilötehtäviin. joka on keskimääräistä enemmän keskittynyt 2. 5 Lisääntyvä osallistuminen yhteiskunnalliseen toimintaan Vapaaehtoistyö on yksi sosiaalisen osallistumisen ja paikallisyhteisöön, ryhmään tai organisaatioon sitoutumisen muoto. Vaikka on vaikeaa osoittaa vapaaehtoistyön ja vapaaehtoisen toiminnan todellista laajuutta jäsenvaltioissa, saatavissa olevat tiedot viittaavat siihen, että tällaista toimintaa on paljon ja sen osuus on kasvamassa. Yli 20 000 henkilöä eri puolilla Eurooppaa koskeneessa tutkimuksessa todettiin, että neljäsosa toimii eurooppalaisista vapaaehtoisryhmissä. Suosituimmat ja virkistystoimintaan, uskonnollisiin ryhmiin, koulutukseen ja kulttuuriin, sosiaalipalveluihin ja nuorisotyöhön. hyväntekeväisyystyöhön liittyvät vapaaehtoistyön muodot palkattomaan osallistuu urheiluun ja Vapaaehtoistyötä tekevät eivät ole tyypillisintä väestöä: he ovat yleensä keski-ikäisiä ja hyvin koulutettuja. He ovat myös yhteiskunnallisesti sangen tiedostavia. Tutkimuksissa on todettu, että he voivat henkisesti huomattavasti paremmin kuin väestö keskimäärin. 7 3 NYKYPÄIVÄN ELINOLOT Edellä kuvatut suuntaukset vaikuttavat merkittävästi eurooppalaisten elinoloihin. Yleisiä elinoloja voidaan tutkia monien muuttujien avulla. Tässä jaksossa tarkastellaan joitakin keskeisiä näkökohtia, joita on tutkittu sosiaalista tilannetta Euroopan unionissa vuonna 2000 käsittelevässä raportissa (The Social Situation in the EU, 2000), nimittäin työtä, tulotasoja ja koulutusta. 3. 1 Käytettävissä olevat tulot: palkkatulot ovat edelleen pääasiallinen tulolähde Keskimäärin 70% käytettävissä olevista tuloista on työtuloja (palkkatyöstä tai itsenäisestä ammatinharjoittamisesta). Tulonjaossa suurin vaara alhaisten tulojen varaan jäämisestä on yksinhuoltajilla, suurperheillä, yksin elävillä (etenkin naisilla) ja työttömillä. 3. 2 Tuloerot ovat kasvaneet useimmissa jäsenvaltioissa Tuloerot kasvoivat useimmissa jäsenvaltioissa vuosien 1980-1995 välisenä aikana oltuaan sitä ennen muutaman vuosikymmenen ajan alhaisia; viime aikoina eriarvoisuus ei ole kuitenkaan liittyvät kiinteästi sosiaalisen syrjäytymisen vaaraan ja lisääntynyt kaikkialla. Tuloerot huonompiin elinoloihin. Jos tuloerot kasvavat ennusteiden mukaisesti, alhaisten tulojen varassa eläviä ryhmiä, esimerkiksi vanhuksia ja yksinhuoltajaperheitä, on myös enemmän. Nämä ryhmät ovat turvattomia, sairastelevat yleensä enemmän ja saavat heikommin terveydenhuoltopalveluja. Tämä saattaa lisätä sosiaaliturvajärjestelmiin kohdistuvia paineita. 3. 3 Sosiaaliturvan avulla vähennetään eriarvoisuutta Sosiaaliturvamenot olivat vuonna 1996 28,7 % yhteisön kansantuotteesta, vastaava luku vuonna 1990 oli 25,4%. Suurin osa tästä kuluu eläkkeisiin ja terveydenhuoltoon. Määrät olivat korkeimpia kolmessa pohjoisessa jäsenvaltiossa (32–35%), ja alhaisimmat Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa ja Portugalissa (19–23%). Huolimatta näistä eroavuuksista eri maiden sosiaaliturvamenot ovat samanlaistumassa, koska vähiten sosiaaliturvaan panostaneiden maiden menot ovat viime vuosina nousseet eniten. Sosiaalietuudet eläkkeitä lukuun ottamatta vähentävät köyhäksi luokiteltujen määrää kaikissa jäsenvaltioissa, vaikkakin varsin eriasteisesti. Väheneminen on alhaisinta Kreikassa, Italiassa ja Portugalissa: 7–15%. Kaikissa muissa se on vähintään 25% ja Tanskassa ja Alankomaissa noin 60% – näissä kahdessa maassa köyhyysaste on alhaisin sosiaalisten tulonsiirtojen jälkeen. tehdyistä tulotiedoista Vertailukelpoisiksi ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa on huomattavan paljon alhaisten tulojen varassa eläviä sekä ennen sosiaalisia tulonsiirtoja että niiden jälkeen. Tosin Portugalissa niiden osuus on suurin, jotka ovat köyhiä tulonsiirroista huolimatta. Koska Italiassa on alhaisin köyhyysaste ennen tulonsiirtoja, köyhäksi luokiteltavien osuus on lähellä EU:n keskiarvoa huolimatta tulonsiirtojen vähäisestä vaikutuksesta. Irlannissa ilmenee, että 8 Alhaisten tulojen varassa elävien osuus väestöstä ennen sosiaalisia tulonsiirtoja ja niiden jälkeen (eläkkeitä ei oteta huomioon) % 0% 25% P E D A L F DK EL I NL IRL 50% B UK 75% 10 20 30 40 % ennen tulonsiirtoja tulon- siirto- jen jälkeen 40 30 20 10 0 0 Sosiaaliturvajärjestelmillä on tärkeä tehtävä Euroopan unionissa, yksilöiden ja perheiden elämässä sekä yhteiskunnallisen ja taloudellisen kehityksen tukemisessa. Tulevaisuudessakin tulonjakoa tasataan merkittävästi niiden avulla. 3. 4 Eriarvoisuus on myös alueellista Käytettävissä olevista tiedoista ilmenee, että väestön ja talouden muutokset vaikuttavat EU:n eri alueisiin eri tavoin. Tämä sosioekonominen epäsuhta eriyttää alueellista ympäristöä entistä enemmän. Väestöön ja talouteen liittyvien piirteiden alueellisen monimuotoisuuden vuoksi on korostetummin otettava huomioon alueellinen ulottuvuus sosioekonomisessa politiikassa. 3. 5 Koulutus: kaikkien tie kohti parempia elinoloja Koulutus vaikuttaa merkittävästi yleisiin elinoloihin, erityisesti työllistymismahdollisuuksien ja tulotasojen kautta. Korkeampi koulutustaso liittyy kiinteästi parempiin elinoloihin. 3. 6 Parempi koulutus vähentää yleensä työttömyysriskiä korkeampi koulutuspohja Yleensä eriasteisesti, näyttää työttömyysriskiä kaikissa jäsenvaltioissa. Vuonna 1997 EU:n jäsenvaltioiden työttömyysaste oli korkeakoulututkinnon suorittaneilla 6%, enintään toisen asteen koulutuksen suorittaneilla 10% ja oppivelvollisuuskouluun opiskelunsa päättäneillä 14%. vähentävän, vaikkakin Työttömyysaste EU:ssa sukupuolen ja koulutuksen mukaan jaoteltuna vuonna 1997 18 16 14 12 10 8 6 4 2 0 Perusaste Keskiaste Korkea-aste miehet naiset 9 3. 7 … ja nostaa ansiotasoa Paremmin koulutetuilla on paremmat jäsenvaltioissa kokopäivätyötä tekevät korkeakoulututkinnon suorittaneet ansaitsevat keskimäärin enemmän kuin toisen asteen koulutuksen suorittaneet. Ero on yli 50% Saksassa, Ranskassa ja Itävallassa sekä 100% Portugalissa. Ansiotason ero toisen asteen koulutuksen ja peruskoulun suorittaneiden välillä oli pienempi (10–20%) useimmissa maissa ja tuskin havaittava Kreikassa, Ranskassa, Irlannissa ja Suomessa. ansiomahdollisuudet. Kaikissa 3. 8 Nuorempi sukupolvi on paremmin koulutettu Ansiotaso on kohonnut merkittävästi viimeksi kuluneiden 30 vuoden aikana. Jos verrataan nyt valmistuvia aiempiin ikäluokkiin, suuntaukset nähdään pitemmällä aikavälillä. Vuonna 1997 59% 55–64 -vuotiaista EU:n jäsenvaltioissa oli suorittanut ainoastaan perusasteen koulun. Tämä luku on pudonnut 32 prosenttiin 25–34 -vuotiaiden ikäryhmässä. on syynä pidentäminen, oppivelvollisuuden ainevalikoiman Parannuksen monipuolistuminen ja viime aikoina elinikäisen oppimisen edistäminen. Yhteiskunnan joidenkin ryhmien on kuitenkin edelleen vaikeaa saada asianmukaisia koulutuspalveluja, esimerkiksi nuorten, vähätuloisten lapsiperheiden, vammaisten ja maahanmuuttajien. Nämä ryhmät joutuvat usein elämään vaatimattomammin, ja ne ovat viime kädessä suuremmassa syrjäytymisvaarassa. Euroopan siirtyessä tietoyhteiskuntaan nämä tiettyjen yhteiskunnan ryhmien erityistarpeet saattavat vielä korostua. koulujen 10 4 TULEVAISUUDEN SOSIAALISTEN TARPEIDEN TYYDYTTÄMINEN Tässä jaksossa tarkastellaan, millaista sosiaaliturvan tarvetta edellisissä jaksoissa kuvatut suuntaukset pääasiassa aiheuttavat. 4. 1 Ikääntyneiden tulevaisuus työntekijöiden vähenevä osallistuminen ja työllisyyden Vuosien 1986 ja 1997 välisenä aikana 55–64 -vuotiaiden työssäkäyvien miesten osuus väheni yli kuusi prosenttiyksikköä. Naisten osuus sitä vastoin nousi jonkin verran eli neljä prosenttiyksikköä, tosin alemmalta tasolta. iän ohittaneiden miesten alhaisempiin työssäkäyntilukuihin Tulevaisuuden väestönmuutokset vaikuttavat väestön rakenteeseen ja määrään, mikä voisi puolestaan edelleen lisätä huollettavien vanhusten osuutta ja sosiaalikuluja. Jos eläkkeelle siirtyminen tapahtuu EU:ssa edelleen yhtä varhain kuin nykyään, työväestön ikääntyessä työvoimasta tulee pulaa ja vanhustenhuollon kuormittavuus korostuu huomattavasti. Pääsyynä tietyn teollisuuden rakennemuutos. Eurobarometritutkimus osoittikin, että ainakin 40 prosenttia varhaiseläkkeelle joutuneensa poistumaan työmarkkinoilta suureksi osaksi vastoin omaa jääneistä katsoi tahtoaan ja olisi halunnut jatkaa työntekoa jossain määrin. Yhä useammat hyväkuntoiset 55– 60 -vuotiaat haluaisivat jatkaa työntekoaan jossain muodossa tai olla mukana toiminnassa lopetettuaan virallisesti ammatissaan työskentelyn. on Yhä suuremmasta aktiivisten ikäihmisten määrästä huolehtiminen vaatii panostamista heidän taitoihinsa ja motivaatioonsa. Ikääntyneet henkilöt voisivat toimia edelleen aktiivisina tai jopa aktivoitua toimimaan tehtävissä, jotka liittyvät yleishyödylliseen työhön paikallistasolla tai palvelualan yrityksiin. Tällaisissa tehtävissä ikäihmisen toimintakyky säilyy ja eläkkeelle siirtyminen tapahtuu asteittain. 4. 2 Henkilöresurssit: tiedolle rakentuvan yhteiskunnan kulmakivi Tiedolle rakentuvassa yhteiskunnassa edellytetään, että koulutusjärjestelmät koko unionin alueella vastaavat nopeasti muuttuvan ympäristön kehittyviä tarpeita, niin että yhteiskunnan kaikki ryhmät varmasti pääsevät osallisiksi koulutuksesta. Vaikka koulutustasoa on viime vuosikymmeninä pystytty huomattavasti parantamaan, jotkin yhteiskunnan ryhmät ovat vaarassa jäädä heikosti koulutetuiksi. Esimerkiksi 22 prosenttia 18–24-vuotiaista päättää koulunkäynnin peruskouluun. Tämän ryhmän riski jäädä työttömäksi ja syrjäytyä sosiaalisesti on sosiaalipolitiikan suurimpia huolenaiheita. tarvitsevat sellaista monitasoista tukea, Nuorten lisäksi muut heikommassa asemassa olevat ryhmät, esimerkiksi köyhät perheet, ja muut vähemmistöryhmät ovat joissa on pieniä lapsia, vammaiset, maahanmuuttajat samanlaisessa vaarassa. Nämä väestöryhmät jota virallinen koulutusjärjestelmä harvoin antaa. Ensinnäkin nämä ryhmät tarvitsevat tilaisuutta oppia viestintätaitoja, työpaikalla johtamistaitoa ja vastuullisuutta. Toiseksi tarvitaan käytännön tietoja ryhmätyöskentelyä, kiinnostavista ja soveltuvista uramahdollisuuksista. Monet näihin ryhmiin kuuluvat sanovat sopivan uran valinnan olevan itse asiassa kaikkein vaikeinta ja asioiden yleensä selkiytyvän päätöksen tekemisen jälkeen. Kolmanneksi on vältettävä joutumista kehään, jossa työtä ei ja siksi on erittäin tärkeää, että nämä ryhmät saavat saada työkokemuksen puuttuessa, tuntumaa oikeaan työpaikkaan joutuessaan tekemisiin erilaisten töiden ja tehtävien kanssa. esimerkiksi sosiaalisia tarvittavia taitoja, 11 Lisäksi yhä useammilla työntekijöillä (ikääntyneillä työntekijöillä, pääasiassa suoritustason työntekijöillä, itsenäisinä ammatinharjoittajina työskentelevillä, määräaikaista ja osa-aikatyötä tekevillä) on lisääntyviä vaikeuksia, koska he eivät kuulu nykyisten ammatillisten koulutusjärjestelmien tavanomaisiin kohderyhmiin. Tulevat elinikäisen oppimisen strategiat olisi paremmin kehitettävä vastaamaan näitä uusia tarpeita. 4. 3 Sukupolvien väliset suhteet ja ikääntymisen haaste Vuodesta 1995 hoitotarve lisääntyy jälleen väestön ikääntyessä. Vuoteen 2010 mennessä vanhuksia on kaksi kertaa enemmän (69 miljoonaa) kuin vuonna 1960 (34 miljoonaa). Jopa ensi vuosikymmenellä 65-vuotiaiden ja sitä vanhempien määrä kasvaa noin 13% EU:n jäsenvaltioissa. Saksassa kasvu on todennäköisesti nopeinta (24%). Yli 80-vuotiaiden määrä lisääntyy vieläkin selvemmin. Seuraavan vuosikymmenen aikana 'hyvin vanhojen' määrä kohoaa 36%. Lisäyksen oletetaan olevan suurinta Belgiassa, Kreikassa, Ranskassa, Italiassa ja Luxemburgissa (noin 50%). Nuorten (0-14) ja vanhojen (65+) ikäluokkien suuruus ja osuus väestöstä 140 120 100 mil- joo- naa 80 60 40 20 0 46,8 miljoonaa 13,3 % 57,1 miljoonaa 15,4 % 68,8 miljoonaa 17,9 % 82,4 miljoonaa 23,5 % 65,4 miljoonaa 17,6 % 62,2 miljoonaa 16,1 % 1975 1995 2010 65+ 0-14 Vaikka tarkat tiedot pitkäaikaishoidettavista vanhuksista puuttuvat, Euroopan komissio arvioi vanhusten pitkäaikaishoitoa koskevassa raportissaan vuonna 1998, että jopa 5% 65-vuotiaista ja sitä vanhemmista on suoraan riippuvaisia jatkuvasta sosiaalihuollosta ja noin 15% osittain. Riippuvaisuus lisääntyy jyrkästi iän myötä: 10% 75-vuotiaista ja sitä vanhemmista on suoraan ja noin 25% osittain riippuvaisia jatkuvasta sosiaalihuollosta. 4. 4 Hoitotarpeesta huolehtiminen Vanhusten riippuvuus hoidosta ja pitemmät taloudellisen riippuvuuden kaudet sekä nuorilla että vanhoilla lisäävät työikäisten paineita. Tämä puolestaan saa kysymään, missä kulkee julkisen ja yksityisen vastuun raja. Pohdinnassa keskitytään suureksi osaksi siihen, miten lievennetään sukupolvien välisten suhteiden kuormitusta ja varmistetaan korkeatasoiset joilla huolehditaan hoitoa tarvitsevista. Edellä esitetyn sosiaalisen kehityksen palvelut, valossa kysymys hoitajista saattaa nousta keskeiseksi. 12 4. 5 Sukupuolten väliseen tasapainoon pyrkiminen vaativissa tehtävissä Kun otetaan huomioon seuraavien viidentoista vuoden väestönkehityksen suuntaukset, työvoiman lisäys on pääosin naisten ansiota. Kuitenkin vakiintuneet syrjinnän muodot työmarkkinoilla sekä uudemmat suuntaukset, kuten lisääntynyt osa-aikatyö (jota lähinnä naiset tekevät), ylläpitävät sukupuoleen perustuvaa roolijakoa ja jättävät naisille suurimman osan hoitovastuusta. Hoitotarpeen lisääntyessä ja yhä useampien naisten halutessa osallistua työmarkkinoille saattaa syntyä perhevelvollisuuksien ja palkkatyön välisiä jännitteitä. Huomattavasti on jo edistytty, mutta kotitalouksien ja perheiden muuttuva rakenne saattaa aiheuttaa uusia jännitteitä: sekä miesten että naisten työ- ja perhe-elämä on sovitettava paremmin yhteen. Innovatiiviset ja toteuttamiskelpoiset järjestelmät voivat auttaa sovittamaan työelämää perheiden, kotitalouksien ja yksilöiden tarpeisiin, niin että koko hoitovastuu ei jää perheille. Lisäksi suunta kohti oikeuksien yksilöllistämistä saattaisi auttaa sekä parempaan tasapainoon sukupuolten välillä että eläkejärjestelmiin kohdistuvien paineiden vähentämiseen. 13 5 PÄÄTELMÄT Edellä oleva perustuu raporttiin "The Social Situation in the European Union, 2000". Siinä hahmotellaan keskeistä sosiaalista kehitystä ja rajataan tähän liittyvät politiikan alat tulevaa toimintaa varten. Globalisaation, väestönkehityksen, uusien työn ja perhe-elämän muotojen sekä tiedolle rakentuvaan yhteiskuntaan siirtymisen muutosvauhti aiheuttaa huomattavia sosiaalipoliittisia kysymyksiä. Tässä raportissa esitetään tämänhetkisestä sosiaalisesta tilanteesta yleiskatsaus yhdenmukaistettujen korkeatasoisten sosiaalisten indikaattoreiden avulla. Siinä tarkastellaan myös ennakoivasti yhteiskunnallista tilannetta tärkeimpien sosiaalisten kehitysnäkymien etenkin väestön ikääntyminen, kotitalouksien koon ja taustaa vasten. Näitä ovat perherakenteiden muuttuminen ja yhteiskuntaelämässä. puida sosiaalipolitiikkaansa. roolin muuttuminen kehittää naisten jäsenvaltiot sekä pohjalta talous- ja voivat Tältä Raportin tärkein päätelmä on, että huolimatta elinolojen yleisestä kohenemisesta yhteiskunnan tietyt ryhmät kamppailevat sosiaalisten ongelmien kanssa. Samaan aikaan väestöön ja käyttäytymiseen liittyvät suuntaukset synnyttävät uusia, kasvavia sosiaaliturvan tarpeita, jotka vaativat asianmukaisia poliittisia toimia oikeaan aikaan. 14


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se modifica por vigesimosegunda vez la Directiva 76/769/CEE relativa a la aproximación de las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas de los Estados Miembros que limitan la comercialización y el uso de determinadas sustancias y preparados peligrosos (ftalatos) y por la que se modifica la Directiva 88/378/CEE del Consejo relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros sobre la seguridad de los juguetes»

eurovoc_concepts:
chemical product
child
labelling
product safety
public health
toy industry

formats: html pdf print

text: 26. 4. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 117/59 Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Directiva del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se modifica por vigesimosegunda vez la Directiva 76/769/CEE relativa a la aproximacio´ n de las disposiciones legales, reglamentarias y administrativas de los Estados Miembros que limitan la comercializacio´ n y el uso de determinadas sustancias y preparados peligrosos (ftalatos) y por la que se modifica la Directiva 88/378/CEE del Consejo relativa a la aproximacio´ n de las legislaciones de los Estados miembros sobre la seguridad de los juguetes» (2000/C 117/12) El 29 de febrero de 2000, de conformidad con el artı´culo 95 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Mercado U´ nico, Produccio´ n y Consumo, encargada de preparar los trabajos en este asunto, aprobo´ su dictamen el 15 de febrero de 2000 (ponente: Sen˜ ora Williams). En su 370o Pleno de los dı´as 1 y 2 de marzo de 2000 (sesio´ n del 1 de marzo) el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por 27 votos a favor, 21 en contra y 8 abstenciones el presente Dictamen. 1. Introduccio´ n 1. 1. En primer lugar, cabe sen˜ alar que la actual propuesta se refiere al alto nivel de proteccio´ n de la salud y la seguridad de los consumidores contemplado en el Tratado de la UE y ratificado posteriormente por el Tratado de Amsterdam en el artı´culo 153. La Comisio´ n propone prohibir el uso de seis ftalatos to´ xicos en ciertos productos para bebés y nin˜ os pequen˜ os, que son los consumidores ma´s débiles y vulnerables. Establece una vigesimosegunda modificacio´ n de la Directiva existente sobre sustancias peligrosas (1) y an˜ ade una modifica- cio´ n por separado a la Directiva sobre seguridad de los juguetes (2). 1. 2. Sin embargo, la propuesta tiene implicaciones genera- les de amplio alcance. Guarda relacio´ n principalmente con las cuestiones siguientes: 1. 2. 1. la armonizacio´ n de pra´cticas y el establecimiento de normas uniformes tanto en el mercado interior como en los paı´ses «candidatos»; 1. 2. 2. la interaccio´ n con otras directivas, tales como el recurso a procedimientos de urgencia sen˜ alado en el artı´culo 9 de la Directiva relativa a la seguridad general de los productos (GPSD) (3); 1. 2. 3. determinar el nivel de emisio´ n de ftalatos; la validez de los métodos de prueba utilizados para 1. 2. 4. las presiones de grupos medioambientales en torno a un tema que inevitablemente despierta emociones y conside- raciones de tipo pra´ctico; 1. 2. 5. de riesgos y la aplicacio´ n del principio de prevencio´ n. el creciente interés en procedimientos de evaluacio´ n (1) Directiva 76/769/CEE, DO L 262 de 27. 9. 1976, p. 201. (2) Directiva 88/378/CEE, DO L 187 de 16. 7. 1988, p. 1. (3) Directiva 92/59/CEE, DO L 228 de 11. 8. 1992, p. 24. Debe resaltarse en particular la importancia del 1. 2. 5. 1. principio de prevencio´ n o cautela. Se trata de un procedimiento relativamente nuevo descrito en una reciente Comunicacio´ n de la Comisio´ n (4), y es so´ lo la tercera vez que se hace referencia a él. El procedimiento permite que la Comisio´ n tome medidas preventivas en situaciones que las requieren de manera «insufi- ciente, no concluyente o indefinida», pero en las que la no intervencio´ n podrı´a conllevar un riesgo excesivo para la salud pu´ blica o el medio ambiente (como en el caso de las dioxinas en la alimentacio´ n en Bélgica). El principio ba´sico es que cuando hay una amenaza potencial deben llevarse a cabo los estudios de evaluacio´ n del riesgo; sin embargo, los resultados no tienen que ser concluyentes para que las medidas se tomen. «La ausencia de pruebas cientı´ficas no deberı´a utilizarse para justificar la inaccio´ n». 2. Antecedentes 2. 1. ¿Qué son los ftalatos? Seis ftalatos, detallados en un anexo, constituyen el nu´ cleo de la actual propuesta. Son sustancias quı´micas conocidas desde hace tiempo que se an˜ aden al pla´stico duro (como el policlo- ruro de vinilo o PVC) para ablandarlo. El pla´stico ablandado puede ası´ utilizarse en la fabricacio´ n de productos para bebés y nin˜ os pequen˜ os de edad inferior a treinta y seis meses, como anillos de denticio´ n, tetinas, sonajeros y algunos juguetes como patitos para el ban˜ o. El ftalato ma´s corrientemente utilizado para productos como los anillos de denticio´ n ha sido el diisononilftalato (DINP). Algunos ftalatos pueden también estar presentes de manera natural en alimentos como, por ejemplo, los pla´tanos. 2. 2. ¿Qué problemas plantean los ftalatos? Los ftalatos no esta´n fijados en el PVC y pueden disolverse o desprenderse al cabo de un cierto tiempo. Pruebas realizadas con ratas muestran que los ftalatos pueden causar alteraciones hormonales ası´ como provocar ca´ncer, con el consiguiente dan˜ o al hı´gado, rin˜ ones y testı´culos. Los bebés y los nin˜ os (4) COM(2000) 1 final de 2. 2. 2000. C 117/60 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 26. 4. 2000 pequen˜ os, que mastican y chupan durante perı´odos prolonga- dos, esta´n sometidos a un riesgo ma´s acentuado. Su accio´ n de masticacio´ n puede descomponer el pla´stico, lo que acelera la liberacio´ n de ftalatos que se depositan en su saliva. Adema´s, hay que tener en cuenta que una dosis diaria admisible (ADI) tolerable para un adulto no es tolerable en un bebé debido a su peso corporal ma´s reducido. Cabe sen˜ alar que los ftalatos pueden ser acumulativos y que los bebés pueden absorberlos de otras fuentes como, por ejemplo, la leche materna. 3. 2. En segundo lugar, en lo que respecta a la accio´ n futura, el Comité pone en duda el procedimiento de la Comisio´ n (resumido en el artı´culo 2) en la medida en que se refiere a artı´culos que puedan introducirse en la boca aunque esa no sea su finalidad. La Comisio´ n pretende abordar los riesgos inherentes a tales artı´culos —principalmente juguetes que se chupan o mastican durante perı´odos de tiempo ma´s cortos— a través de un etiquetado que contendra´ advertencias para los padres y, en general, para quienes cuidan a nin˜ os pequen˜ os. 2. 2. 1. Por estas razones, algunos Estados miembros pidie- ron con insistencia que se prohibieran los ftalatos en los productos para nin˜ os, lo que dio como resultado una recomen- dacio´ n en julio de 1998(1) (en lugar de la prohibicio´ n urgente que hubiera deseado la Sra. Bonino, miembro de la Comisio´ n). Ha habido también presiones de asociaciones medioambienta- les para su prohibicio´ n, como parte de una campan˜ a ma´s amplia para la eliminacio´ n de todos los productos de PVC. El Comité Cientı´fico de Toxicidad, Ecotoxicidad y Medio Ambiente emitio´ un dictamen al respecto durante el oton˜ o de 1999. 2. 2. 2. La Comisio´ n, a través de los procedimientos de urgencia de la GPSD, recabo´ el acuerdo de los Estados miembros para una prohibicio´ n temporal e interina de los seis ftalatos sobre la base del grave riesgo que constituyen para la salud infantil. Esta medida entro´ en vigor el 19 de diciembre de 1999. 2. 2. 3. modificacio´ n de la legislacio´ n a ma´s largo plazo. La propuesta objeto del presente dictamen aborda la 3. Observaciones generales: punto de vista del Comité En primer lugar, el Comité respalda la prohibicio´ n 3. 1. inmediata de ftalatos decidida por la Comisio´ n para ciertos objetos de puericultura y, por consiguiente, aprueba el artı´- culo 1 de la Directiva propuesta. 3. 1. 1. Habida cuenta de que la prohibicio´ n es una medida temporal e interina que debe revisarse el 8 de marzo, el Comité se pregunta cua´les son los futuros procedimientos transitorios que deben seguirse. 3. 1. 2. El Comité observa que la Comisio´ n tenı´a dos opcio- nes: o bien imponer una prohibicio´ n, o basarse en pruebas rigurosas para los lı´mites ma´ximos de liberacio´ n que serı´an objeto de control. Puesto que tales métodos de prueba para ftalatos son au´ n inseguros, poco fiables y no aptos para ser reproducidos teniendo en cuenta la dificultad de simular la accio´ n de chupar y masticar de los bebés, el Comité acepta la decisio´ n de la Comisio´ n basa´ndose en el principio de preven- cio´ n. Por otra parte, sen˜ ala que las alternativas que pueden desarrollarse podrı´an presentar nuevas dudas e incertidumbres y pide en consecuencia que se ahonde en la investigacio´ n. (1) Recomendacio´ n 98/485/CE, DO L 217 de 5. 8. 1998, p. 35. 3. 2. 1. El Comité pone de relieve las dificultades pra´cticas que conlleva la formulacio´ n de cualquier texto preventivo que pueda abarcar de manera razonable a la amplia gama de productos infantiles afectados, sobre todo si dicho texto tiene que figurar en varias lenguas tanto en el producto como en el envase. 4. Observaciones especı´ficas 4. 1. Artı´culo 1 El Comité acepta este artı´culo como la u´ nica alternativa posible bajo las actuales circunstancias, con las reservas generales anteriormente expresadas. Deben plantearse los siguientes temas adicionales: El Comité lamenta que la modificacio´ n final de la 4. 1. 1. legislacio´ n sobre la comercializacio´ n de productos peligrosos no pueda aplicarse hasta dentro de varios an˜ os «por razones de procedimiento», pero sen˜ ala que los mecanismos temporales que se pongan en pra´ctica deben continuar garantizando la seguridad de bebés y nin˜ os pequen˜ os. 4. 1. 2. El Comité destaca el problema particular que repre- senta el control de los artı´culos entregados entre familiares y utilizados por nin˜ os de diversas edades. También sen˜ ala el problema de los artı´culos de puericultura de segunda mano (por ejemplo, los que se venden en las tiendas de caridad). El Comité subraya la importancia de su aplicacio´ n 4. 1. 3. (coordinada a escala europea) por parte de las autoridades responsables, teniendo en cuenta los problemas de los paı´ses en donde no hay una autoridad u´ nica. 4. 1. 4. El Comité pone de relieve la necesidad de una supervisio´ n constante y efectiva de la prohibicio´ n, con una vigilancia comercial especial para los productos importados de terceros paı´ses y de paı´ses del tercer mundo. 4. 1. 5. El Comité subraya la necesidad de una comunicacio´ n eficaz con los padres y con toda persona que tenga responsabi- lidades en el cuidado de nin˜ os a propo´ sito de la seguridad de los productos en general y de los ftalatos en especial, con una atencio´ n especial a la generalizacio´ n de los nu´ meros de teléfono del servicio de asistencia que algunos fabricantes incluyen en el envase. Pide también una educacio´ n sensitiva y no autoritaria, que empiece a una edad temprana, en relacio´ n con el cuidado y comportamiento de los bebés y nin˜ os pequen˜ os. 26. 4. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 117/61 4. 2. Artı´culo 2 El Comité sen˜ ala que las advertencias son tan severas que equivalen realmente a una prohibicio´ n. Adema´s, la redaccio´ n propuesta para tales etiquetas resulta compleja y poco comuni- cativa. final se acepten dichas Sin embargo, en caso de que al advertencias porque se consideran apropiadas, el Comité desea formular las siguientes observaciones: 4. 2. 1. indeleble. Debe ser adema´s comprensible. No es suficiente que una advertencia sea legible e 4. 2. 2. El Comité pone en duda la utilidad pra´ctica —tanto en el disen˜ o como en la fabricacio´ n— de incluir etiquetas de advertencia permanentes en pequen˜ os objetos destinados a los nin˜ os, en particular si van redactadas en varias lenguas. 4. 3. Habida cuenta de que el riesgo que conlleva el hecho de chupar o masticar un juguete de manera intermitente es bajo, el Comité recomienda que de momento no se incluyan etiquetas preventivas en los propios productos dadas las dificultades que ello originarı´a. En los envases cuyo taman˜ o lo permita deberı´an figurar advertencias. El principio de prevencio´ n invocado estipula que las medidas basadas en el mismo deben guardar proporcio´ n con el riesgo que se va a limitar o eliminar. 5. Conclusio´ n 5. 1. El Comité reitera la enorme importancia de la seguri- dad, particularmente trata´ndose de nin˜ os, y apoya los esfuerzos de la Comisio´ n para la introduccio´ n de la prohibicio´ n pro- puesta. No obstante, sigue preocupado por las escasas garantı´as que ofrecen los actuales métodos de prueba para determinar el nivel de liberacio´ n de ftalatos y las dudas que plantean los materiales alternativos. Pide en consecuencia que se intensifi- que la investigacio´ n al respecto. 5. 2. El Comité acepta que la Comisio´ n indique en el artı´culo 2 su creencia en el derecho de los padres a la informacio´ n con advertencias rigurosas tanto en los envases como en los artı´culos de puericultura. Si la Comisio´ n persiste en imponer estas advertencias, deben tenerse en cuenta tanto el lenguaje como la utilidad pra´ctica de su contenido. Bruselas, 1 de marzo de 2000. La Presidenta del Comité Econo´mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI