title: Commission Regulation (EC) No 474/2000 of 1 March 2000 amending the corrective amount applicable to the refund on cereals

eurovoc_concepts:
cereals
export refund

formats: pdf print

text: L 57/26 EN Official Journal of the European Communities 2. 3. 2000 COMMISSION REGULATION (EC) No 474/2000 of 1 March 2000 amending the corrective amount applicable to the refund on cereals THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES, (3) The corrective amount must be fixed according to the same procedure as the refund. It may be altered in the period between fixings, Having regard to the Treaty establishing the European Community, Having regard to Council Regulation (EEC) No 1766/92 of 30 June 1992 on the common organisation of the market in cereals (1), as last amended by Commission Regulation (EC) No 1253/1999 (2), and in particular Article 13(8) thereof, Whereas: (1) (2) The corrective amount applicable to the refund on cereals was fixed by Commission Regulation (EC) No 418/2000 (3), as amended by Regulation (EC) No 464/ 2000 (4). On the basis of today's cif prices and cif forward delivery prices, taking foreseeable developments on the market into account, the corrective amount at present applic- able to the refund on cereals should be altered. HAS ADOPTED THIS REGULATION: Article 1 The corrective amount referred to in Article 1(1)(a), (b) and (c) of Regulation (EEC) No 1766/92 which is applicable to the export refunds fixed in advance in respect of the products referred to, except for malt, is hereby altered to the amounts set out in the Annex hereto. Article 2 This Regulation shall enter into force on 2 March 2000. This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States. Done at Brussels, 1 March 2000. For the Commission Franz FISCHLER Member of the Commission (1) OJ L 181, 1. 7. 1992, p. 21. (2) OJ L 160, 26. 6. 1999, p. 18. (3) OJ L 52, 25. 2. 2000, p. 19. (4) OJ L 56, 1. 3. 2000, p. 37. 2. 3. 2000 EN Official Journal of the European Communities L 57/27 to the Commission Regulation of 1 March 2000 amending the corrective amount applicable to the refund on cereals ANNEX Product code Destination (1) Current 3 1st period 4 2nd period 5 3rd period 6 4th period 7 5th period 8 6th period 9 (EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 03 02 04 02 — 01 — 01 — 01 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 01 — 01 01 — 01 — — 0 — 0 0 0 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — 0 0 — 0 — — –1,00 — 0 0 –60,00 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –1,50 –1,34 — 0 — — –2,00 — 0 0 –60,00 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –3,00 –2,68 — 0 — — –3,00 — 0 0 –60,00 0 — –15,00 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –4,50 –4,02 — 0 — — 0 — –5,00 –5,00 –60,00 –5,00 — –6,00 — –5,00 — 0 — — — –7,00 –7,00 –7,00 –7,00 –7,00 — — –7,00 –7,00 — 0 0 — 0 — — — — –5,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — –5,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) The destinations are identified as follows: 01 all third countries, 02 other third countries, 03 Mauritania, Mali, Niger, Senegal, Burkina Faso, The Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Cape Verde, Sierra Leone, Liberia, Côte d'Ivoire, Ghana, Togo, Chad, Central African Republic, Benin, Cameroon, Equatorial Guinea, São Tomé and Principe, Gabon, Congo, Democratic Republic of the Congo, Rwanda, Burundi, Angola, Zambia, Malawi, Mozambique, Namibia, Botswana, Zimbabwe, Lesotho, Swaziland, Seychelles, The Comoros, Madagascar, Djibouti, Ethiopia, Eritrea and Mauritius, 04 Estonia, Latvia, Lithuania, Poland, Czech Republic, Slovakia, Hungary, Romania, Bulgaria and Slovenia. NB: The zones are those defined in amended Commission Regulation (EEC) No 2145/92 (OJ L 214, 30. 7. 1992, p. 20)


title: Meddelande från kommissionen - Att bygga ett Europa för alla

eurovoc_concepts:
Europe
European social policy
economic and social cohesion
labour market
marginalisation

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 1. 3. 2000 KOM(2000) 79 slutlig MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN ATT BYGGA ETT EUROPA FÖR ALLA MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN ATT BYGGA ETT EUROPA FÖR ALLA INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1. SAMMANFATTNING. 4 1. 1. 1. 2. 1. 3. Inledning. 4 Uppdrag. 4 Mål. 4 2. Social utslagning – en utmaning. 5 2. 1. 2. 2. 2. 3. 2. 3. 1. 2. 3. 2. 2. 3. 3. 2. 3. 4. Låg inkomst och utsatthet. 5 Ett flerdimensionellt fenomen. 6 Ett strukturellt fenomen. 7 Det föränderliga arbetslivet. 7 Kunskapssamhället. 7 Sociodemografisk förändring. 7 Territorialisering. 7 2. 4. Slutsats: På väg mot en övergripande inriktning för politiken. 8 3. Politisk utveckling i medlemsstaterna. 8 4. Hur eu-styrmedel och eu-politik kan stödja social integration. 10 5. Att stödja medlemsstaternas insatser för att främja integration och deltagande. 12 5. 1. Gemensamma mål för social integration. 12 5. 1. 1. 5. 1. 2. 5. 1. 3. 5. 1. 4. Mål. 12 Gemensamma principer och metoder. 13 Områden där insatserna måste förstärkas. 13 Utvärdering och bedömning. 13 5. 2. Operativa verktyg enligt de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget. 13 5. 2. 1. Flerårigt program för operativt stöd till samarbete. 13 5. 2. 2. Ett övergripande instrument för att främja integrering av personer som står utanför arbetsmarknaden. 14 1. Mätning av social utslagning och fattigdom: statistik och indikatorer. 16 2 2. Inkomstfattigdomens omfattning. 16 3. Tid: Tillfälliga perioder eller långvarig inkomstfattigdom. 17 4. Sambandet mellan låga inkomster, arbete och lön. 18 5. Social utslagning och fattigdom: behov av mångdimensionella, longitudinella data och indikatorer. 19 3 1. SAMMANFATTNING 1. 1. Inledning Detta initiativ, som Europeiska kommissionen har föreslagit, är ett uttryck för unionens ambition och åtagande att främja mer integrerade ekonomier och samhällen samtidigt som unionen uppfyller de höga förväntningar som Europaparlamentet, icke-statliga organisationer, arbetsmarknadens parter och lokala myndigheter har gett uttryck för och som medlemsstaterna gav sitt stöd åt vid det informella möte som socialministrarna höll i Lissabon den 11–12 februari 2000. Detta initiativ skall på grundval av de betydelsefulla nya fördragsbestämmelser som man kom överens om i Amsterdam gynna samarbete med och mellan medlemsstater, ge upphov till specifika åtgärder för att stödja deras verksamhet och komplettera den nuvarande EG-politiken, som bidrar till social sammanhållning. Initiativet skall främja partnerskap mellan alla relevanta parter genom att öka deras möjligheter att utvecklas i riktning mot ett Europa för alla. (direkt eller indirekt) 1. 2. Uppdrag Europeiska unionen går in i det nya århundradet med ett förnyat och stärkt åtagande att främja solidaritet och komma närmare medborgarna. Med utgångspunkt i det som uppnåtts och framtidsutsikterna för den europeiska ekonomiska integrationen var toppmötet i Amsterdam en kraftig signal för att utveckla EU:s sysselsättnings- och socialpolitik. Som en uppföljning i Luxemburg en sysselsättningsstrategi för Europa och på detta infördes vid toppmötet inleddes en lovande utveckling med en sysselsättningspolitik och en ekonomisk politik som ömsesidigt gynnar varandra. För att påskynda övergången till ett Europa för innovation och kunskap kommer det kommande toppmötet i Lissabon att utvidga det politiska samarbetet för att upprätta ytterligare kopplingar mellan sysselsättning, ekonomisk reform och social sammanhållning. 1. 3. Mål initiativ som syftar Mot bakgrund av denna utveckling och som en uppföljning på det omfattande samrådet med medlemsstaterna och det civila samhällets organisationer under de senaste tolv månaderna, till att stödja föreslår kommissionen att man lanserar ett nytt medlemsstaternas strävan att bekämpa social utslagning. Medlemsstaternas erkännande av att social utslagning är en av de största utmaningarna för vår ekonomi och vårt samhälle har lett till detta initiativ. Utmaningen utgörs inte endast av att kunna hjälpa de utslagna bättre (eller de som hotas av utslagning), utan också av att aktivt inrikta sig på strukturella hinder mot social utslagning för att på så sätt minska den. Detta initiativ är också inriktat på potentiella nya former av social utslagning, som kan uppstå på vägen mot en kunskapsbaserad ekonomi och ett kunskapssamhälle. I denna nya situation skall nu integrationsstrategier utarbetas. Genom att lägga fram detta meddelande strävar kommissionen efter att komplettera sitt bidrag till att anpassa våra ekonomier och samhällen till den allt snabbare tekniska utvecklingen och den kunskapsbaserade innovationen. I kommissionens meddelande "e-Europe – Ett initiativ som har informationssamhälle för alla" betonas e-Europas tillväxtpotential samt föreslagits för att påskynda Europas övergång till informationssamhälle och öka dess effekt1. I kommissionens meddelande "Strategier för arbetstillfällen i informationssamhället"2 lägger 1 2 KOM(1999) 687. KOM(2000) 48. 4 man fram förslag till hur antalet arbetstillfällen kan ökas. tyngdpunkten på behovet att beakta hur sammanhållningen. I detta meddelande läggs fler arbetstillfällen påverkar den sociala Genom att lägga fram detta initiativ till social integration fortsätter kommissionen sitt arbete att försöka skapa ett Europa för alla och den kompletterar särskilt serien av förslag om att bekämpa diskriminering3 som den nyligen godkände. 2. SOCIAL UTSLAGNING – EN UTMANING Europa är en rik världsdel och den starka ekonomin leder till ett högt välstånd och skapar arbetstillfällen, båda viktiga för att upprätthålla en hög levnadsstandard och god livskvalitet. Dessutom har medlemsstaterna utarbetat omfattande mekanismer för att säkerställa en omfördelning, särskilt genom sina sociala trygghetssystem, av den välfärd som den konkurrenskraftiga ekonomin har skapat. Ett avsevärt antal europeiska medborgare lever emellertid fortfarande i fattigdom och slås ut socialt på grund av strukturella hinder. De allt snabbare förändringarna som omformar vår ekonomi och vårt samhälle kommer förmodligen att öka utsattheten och riskerna för social utslagning och att särskilt påverka dem som inte har de kunskaper som behövs för att klara sig i innovativa och kunskapsbaserade verksamheter samt dem som av olika orsaker inte är yrkesverksamma. 2. 1. Låg inkomst och utsatthet Enligt aktuella uppgifter från Eurostat lever cirka 18 % av EU:s befolkning på en inkomst som är mindre än 60 % av den nationella medianinkomsten, som är den låginkomstgräns som fastställts för att mäta relativ fattigdom4. Detta EU-genomsnitt återspeglas i de enskilda medlemsstaternas andelar av fattiga, som varierar från 11 till 24 % men har varit ungefär desamma under de senaste tio åren. Sociala transfereringar har lyckats hålla andelen fattiga på 18 %. Utan de sociala transfereringarna skulle andelen fattiga ha ökat till 26 %. Detta visar lyckats uppnå med inkomstutjämningspolitiken och dess både det begränsningar5. Uppgifterna från Eurostat bekräftar också att de som lever under denna till fullo delta i samhällslivet6. fattigdomsgräns är utslagna och har mycket svårt att Omfattningen av fattigdom och utslagning motsäger uppfattningen att Europa är ledande när det gäller social rättvisa och solidaritet. som man har Kommissionens första rapport om ekonomisk och social sammanhållning ger vid handen att sammanhållningen har försämrats i de flesta av medlemsstaterna under det senaste årtiondet. OECD och statistiska källor i medlemsstaterna ger vid handen att skillnaderna växer och sammanhållningen försämras. Uppgifter från medlemsstaterna visar att mer än 10 miljoner människor är beroende av socialbidrag, utan vilka de inte skulle kunna klara sig. Det är särskilt oroväckande att situationen försämras i de flesta av medlemsstaterna. 3 4 5 6 KOM(1999) 564–565–566–567, 25. 11. 1999. Eurostat, Statistics in Focus, 1/2000 Social exclusion in the EU Member States. Siffrorna är tagna ur andra omgången av Europeiska gemenskapens hushållsundersökning och gäller inkomstförhållandena 1994 i 13 medlemsstater (EU förutom Sverige och Finland). Tillämpat på de 15 medlemsstaterna skulle andelen 18 % utgöra mer än 65 miljoner personer. Eurostat, Statistics in Focus, 13/1999 (i dessa sifferuppgifter beaktas pensionsöverföringar inte som sociala transfereringar). Eurostat, Statistics in Focus, 1/2000. Se även kommissionens kommande meddelande "Sociala utvecklingstendenser: möjligheter och utmaningar. 5 OECD och nationella studier (inbegripet Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna och Tyskland) visar att utsattheten är mer utspridd än den ögonblicksbild som sifferuppgifterna om fattigdom ger vid handen. Utöver de människor som lever i långvarig fattigdom (kanske 3–6 % enligt de knappa uppgifter som finns tillgängliga) ställs ett stort antal europeiska medborgare inför fattigdom och osäkerhet på arbetsmarknaden på grund av låga inkomster. Det faktum att man har ett arbete vid en viss tidpunkt skyddar inte nödvändigtvis mot risken för social utslagning. Även i medlemsstater där inkomstfördelningen tenderar att vara relativt jämn, lever 20–40 % av befolkningen på gränsen till fattigdom och har med jämna mellanrum upprepade inkomster, under arbetslöshetsperioder7. särskilt period 3–6 år grund låga en på på av 2. 2. Ett flerdimensionellt fenomen Den sociala utslagningens omfattning kräver att samhället tar ansvar för att säkerställa lika möjligheter för alla. Detta inbegriper lika tillgång till arbete, utbildning, hälso- och sjukvård, rättsväsende, rättigheter och till beslutsfattande och deltagande. Arbete är det viktigaste sättet att uppnå integrering och social integration. Den största orsaken till utslagning är arbetslöshet, särskilt långtidsarbetslöshet och ett allt större antal hushåll där ingen har arbete. Förutom 16 miljoner arbetslösa, av vilka hälften är långtidsarbetslösa, finns det så kallade desillusionerade arbetstagare som inte söker arbete för att de inte ser någon möjlighet att få något. Det finns också de som tidvis är arbetslösa eller har perioder av overksamhet och däremellan har samband med osäkra lågavlönat arbete kan vara ett sätt för arbetslösa att få anställningsformer. Att arbetserfarenhet och förbättra sina anställningsmöjligheter, men sådant arbete räcker inte alltid till för att man skall genom att få ett mer välbetalt arbete skall kunna komma ur utslagningens onda cirkel. arbete, ofta lågavlönat ta ett i Social utslagning är emellertid en fråga som sträcker sig utöver arbetslöshet och möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Detta framgår av att olika typer av brister och hinder i sig eller tillsammans kan hindra att man till fullo kan delta inom områden som t. ex. utbildning, hälso- och sjukvård, miljö, boende och kultur och få rättigheter eller familjestöd samt tillgång till yrkesutbildning och arbetstillfällen. Diskriminering och främlingsfientlighet kan öka den sociala utslagningen, särskilt för invandrare. Social utslagning ger också upphov till särskilda frågor gällande social trygghetspolitik och framförallt de sociala skyddsnäten och åtgärder i samband med dessa. Inom utbildningspolitiken måste detta uppmärksammas, särskilt med tanke på att lärande är nödvändigt för att människor skall kunna agera som fullvärdiga medlemmar i kunskaps- och informationssamhället8. Tillgång till offentliga och privata tjänster av kvalitet är också en viktig fråga liksom vårdtjänsterna. Att bekämpa att ungdomar slutar skolan i förtid och att garantera tillgång till informationssamhällets teknik och de kunskaper och färdigheter som behövs för att kunna använda den är också mycket viktigt för att se till att informationsåldern inte skapar några nya uppdelningar i samhället utan istället underbygger integration och sammanhållning. livslångt Balansen mellan faktorer som bidrar till utslagning varierar mellan olika personer, mellan kvinnor och män och mellan medlemsstater. 7 8 Se den statistiska översikten. Detta har beaktats i vitboken ""Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället" och särskilt inom ramen för dess tredje mål "Att bekämpa utslagningen". 6 2. 3. Ett strukturellt fenomen De strukturella tendenser som för närvarande omformar vårt samhälle kommer, om de styrs väl, att leda till ekonomisk tillväxt och sålunda skapa ett mer enhetligt samhälle. De har emellertid också potentialen att öka risken för social utslagning. 2. 3. 1. Det föränderliga arbetslivet Ekonomisk utveckling medför inte automatiskt fördelar för alla. Ojämnt fördelade förmåner och kostnader är sidoeffekter av marknadskrafterna, som skapar vinnare och förlorare. Med globaliseringen av ekonomin, snabba tekniska förändringar, näringslivets omvandling och den dynamik som uppstår när arbetstillfällen går förlorade och skapas, förändras arbetet och arbetsmarknaden drastiskt och ändrar på balansen mellan flexibilitet och trygghet och erbjuder nya möjligheter för dem som har de bästa anställningsförutsättningarna och är mest anpassningsbara. Dessa förändringar tenderar emellertid också att marginalisera dem som inte klarar av att anpassa sig till rörliga och flexibla arbetsmönster eller som är dåligt förberedda för att förvärva de kunskaper som behövs för nya uppgifter inom den kunskapsbaserade ekonomin. 2. 3. 2. Kunskapssamhället Även om samhället under alla tider har gått framåt tack vare utvidgning och tillämpning av kunskap, håller den roll som kunskap spelar inom ekonomin på att genomgå en stor förändring. Kunskap svarar för en större andel av många produkters och tjänsters värde än någonsin tidigare. Dagens kunskaper är alltmer dokumenterade och överförs med hjälp av informationsteknik, som är den huvudsakliga drivkraften bakom tillväxt och skapande av arbetstillfällen9. Den ökande användningen av denna teknik kommer att minska hinder som orsakats av avstånd och erbjuda nya möjligheter för missgynnade grupper och områden, men den kan också skapa nya former av social utslagning som hänger samman med digital analfabetism och olika tillgång till möjlighet att skaffa sig kunskaper och uppdatera dem. Den kunskapsbaserade ekonomin utgör en allt större utmaning för företags och arbetskraftens anpassningsförmåga och uppställer nya gränser mellan dem som har och dem som inte har kunskaper, kvalifikationer och kompetens. 2. 3. 3. Sociodemografisk förändring familjestrukturer En åldrande befolkning leder till ett större försörjningsberoende och tenderar att öka den ekonomiska pressen på socialpolitiken. Demografiska trender som en åldrande befolkning och fler familjemönster traditionella enpersonshushåll som i sin tur kan medföra långa perioder av isolering, vilket gör att dessa människor löper större risk att slås ut. Det blir allt större ojämlikhet mellan hushåll med två yrkesarbetande och en yrkesarbetande, hushåll med ensamstående föräldrar och särskilt hushåll som försörjs av kvinnor. Hemlöshet är en av de svårare formerna av fattigdom och social utslagning. som försvinner leder och till 2. 3. 4. Territorialisering Risken för att klyftorna i samhället blir djupare ökar också av utvecklingens geografiska polarisering. Detta är fallet särskilt i områden där fattigdomen och bristen på infrastruktur 9 Se de ovan nämnda meddelandena "e-Europe – Ett informationssamhälle för alla" och "Strategier för arbetstillfällen i informationssamhället". 7 utgör strukturella hinder för ekonomisk och social utveckling. Dessutom är negativa trender i många tydliga i krisdrabbade landsbygdsområden, stadsområden som har arbetslöshet, låg sysselsättning, diskriminering, segregation, våld och gettobildning inom hela områden som har blivit alltmer eftersatta och isolerats från samhället runtomkring dem. tidigare industriområden samt i 2. 4. Slutsats: På väg mot en övergripande inriktning för politiken Utmaningens hela omfattning förstås kanske först när man inser att den har en flerdimensionell och strukturell karaktär och inriktar sig på denna. En övergripande och samordnad inriktning för politiken när det gäller social utslagning bör sträcka sig långt utöver omfördelningen av välfärden med hjälp av passiva förmåner som betalas ut till dem som har slagits ut vid ekonomiska och sociala förändringar. Själva utmaningen är inte så mycket en större omfördelning utan att styra vår ekonomi och vårt samhälle på ett sätt som ökar potentialen för alla att delta fullt ut och leva ett gott liv. Man bör inrikta sig på ett aktivt deltagande för att bättre kunna utnyttja de mänskliga resurserna och för att uppnå en rättvis fördelning av möjligheterna. Man bör också säkerställa att målet om social integration ingår i den ekonomiska och den sociala politiken. Mot bakgrund av den nuvarande dynamiken när det gäller ekonomiska och tekniska förändringar blir ett sådant positivt synsätt till förmån för social integration mycket viktigt. Det krävs en omfattande mobilisering av offentliga och privata aktörer på alla nivåer. Mer än någonsin tidigare ger uppmuntran och stöd till den framåtblickande anpassningsprocess som förbereder alla medborgare på förändringar de bästa utsikterna till att öka solidariteten och den sociala sammanhållningen. 3. POLITISK UTVECKLING I MEDLEMSSTATERNA Att bekämpa social utslagning är framförallt medlemsstaternas och deras nationella, regionala och lokala myndigheters uppgift. Arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer spelar också en viktig roll i detta hänseende. Under det senaste årtiondet har social utslagning blivit en allt viktigare fråga på den politiska i samband med dagordningen i de flesta av medlemsstaterna, särskilt men inte endast sysselsättning och social trygghet. Man har i allt högre grad inriktat sig på behovet att garantera social integration. Den sociala utslagningens betydelse i politiskt beslutsfattande belyses av det faktum att största delen av de offentliga utgifterna i medlemsstaterna går till områden som bidrar till att motverka eller lindra effekterna av utslagning. Särskilda åtgärder vidtas inom ett stort antal politikområden såsom boende, och kommunikation, rörlighet, säkerhet och rättsväsende, fritid och kultur osv. Men allteftersom man får större erfarenhet av att bekämpa social utslagning inom enskilda politikområden ökar insikten om att full integrering av människor i ett alltmer konkurrensinriktat kunskaps- och innovativa och integrerade sofistikerade, målinriktade, informationssamhälle kräver tillvägagångssätt samt nya former av partnerskap och av de berörda parterna, särskilt de utslagna. och sjukvård, information utbildning, hälso- På grund av detta har medlemsstaterna inte endast börjat prioritera bekämpning av social utslagning allt högre utan den har också blivit ett mål som de försöker uppnå i allt högre grad 8 genom strategiska åtgärder och insatser. Irland och Portugal har till exempel antagit nationella program. – Irland har utarbetat strategin "Sharing in progress: the national anti-poverty strategy" efter FN:s konferens om social utveckling i Köpenhamn 1995. Det övergripande målet för denna strategi är att minska den befolkningsandel på 9–15 % i Irland som lever i ständig fattigdom till 5–10 %. Den irländska strategin grundar sig på flerdimensionell kunskap om fattigdom och social utslagning och stöds av ett starkt partnerskap och specifika institutionella strukturer på både politisk nivå och förvaltningsnivå, som använder målinriktade mekanismer där fattigdom och jämlikhet beaktas (poverty and equality proofing). – I Portugal kompletterades programmet "Programa Nacional de luta contra a pobreza" av Integrar, efter vilket ett minimiinkomstsystem upprättades 1997. Detta system erbjuder mottagarna ekonomiskt stöd samt aktiva åtgärder för att stödja deras sociala och yrkesmässiga integrering. Dessa två program stöds av "O pacto de Cooperação para a solidariedade social" som syftar till att främja ett brett samarbete mellan alla berörda parter. I Nederländerna, Belgien och nyligen även i Förenade kungariket har fattigdom och social utslagning blivit en landsomfattande prioritering som genomförs genom särskilda samordningsmekanismer. Framstegen kontrolleras regelbundet och en offentlig politisk debatt stöds aktivt och grundar sig på offentliggörandet av rapporter om den allmänna situationen i fråga om fattigdom och på lägesrapporter. Vid sidan av detta har man utarbetat ett växande antal indikatorer och uppställt specifika mål när det gäller social utslagning och fattigdom inom viktiga politikområden (sysselsättning, utbildning, hälso- och sjukvård, boende, tjänster fattigdom bland barn, osv. ), ungdomar som slutar skolan i förtid, låginkomsthushåll, funktionshindrade osv. ) och eftersatta områden. (långtidsarbetslösa, ensamförsörjare, för högriskgrupper rättsväsende, utbildning, kultur Andra medlemsstater, såsom Frankrike, strävar efter att förbättra den politiska övergripande effekten på social integration genom ramlagstiftning, som definierar utslagning när det gäller tillgång till grundläggande rättigheter i samband med sysselsättning, boende, hälso- och sjukvård, familjer och barn. Enligt lagstiftningen är social utslagning en särskild prioritering inom den offentliga politiken, som tvingar alla offentliga institutioner och andra berörda parter till att delta i genomförandet av de lagstadgade principerna. För att politiken skall fungera bättre med tanke på de människor för vilka den utformats, fastslås i lagstiftningen också representantskap för de utslagna och organ som bevakar deras intressen i olika forum där beslut om dem fattas. skydd för samt I de medlemsstater som prioriterar bekämpning av social utslagning och fattigdom finns en allmän tendens till att försöka involvera de utslagna i beslutsfattandet på ett mer övergripande sätt. Behovet av en strategi som beaktar helheten har gett upphov till idén Pathways for integration (integrationssätt), som är ett arbetsbegrepp som har blivit huvudprincipen för åtgärder för att bekämpa social utslagning som genomförs i alla medlemsstater genom bidrag från strukturfonderna. För att bekämpa social utslagning och förebygga uppkomsten av ett tvåtredjedelssamhälle har tyngdpunkten inom sin ett antal medlemsstater, som t. ex. Danmark och Sverige, förbättra att trygghetspolitik sysselsättningspolitik anställbarheten och den sociala integrationen, förebygga utslagning från arbetsmarknaden och minska bidragsberoende och fattigdomsfällor. Detta har resulterat i ett allt större erkännande aktivering sociala och lagt för på 9 av att sysselsättningen bidrar till att lösa utslagningsproblemet, men att den inte är själva lösningen. Frågan hur man kan uppnå en varaktig integration av t. ex. lågutbildade, som tenderar att varva ett lågavlönat arbete med arbetslöshetsperioder, är av stor vikt i alla medlemsstater. Slutmålet för alla dessa satsningar är att social integration skall beaktas bättre i den relevanta politiken genom att man främjar en helhetsstrategi och ett samarbete som beaktar utslagningens dynamik. Denna omfattande samling av åtgärder utgör en rik källa till erfarenheter och goda lösningar och skapar potential att utveckla EU-åtgärder som leder till ett givande samarbete och utbyte mellan beslutsfattare och andra aktörer inom detta område. 4. HUR EU-STYRMEDEL OCH EU-POLITIK KAN STÖDJA SOCIAL INTEGRATION EU-politiken inom flera områden är redan av betydelse för social integration antingen direkt eller ännu oftare indirekt. Dess effekter bör förstärkas men också göras mer synliga. Unionen har åtagit sig att se till att den ekonomiska och den sociala utvecklingen går hand i hand. Att till fullo genomföra EU:s allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken är väsentligt för att säkerställa att tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning främjas på ett sätt som gör att de stärker varandra. Skapandet av arbetstillfällen är mycket viktigt i kampen mot social utslagning. Den europeiska sysselsättningsstrategin spelar en viktig roll genom att fokusera på allmänna arbetsmarknadsfrågor och i synnerhet på långtids- och ungdomsarbetslöshet och på avsaknaden av lika möjligheter för kvinnor och funktionshindrade på arbetsmarknaden, samt genom att skapa en lämplig balans mellan flexibilitet och säkerhet. Att se till att sysselsättningsriktlinjerna på ett effektivt sätt återspeglar allas behov fick större vikt i sysselsättningsriktlinjerna för 1999. Deras inriktning på aktiva åtgärder för att återintegrera reformering av skatte- och människor på arbetsmarknaden skärptes. Detta innebär förmånssystem och främjande av livslångt lärande för att arbetstagarna, särskilt de äldre arbetstagarna och de som slagits ut från arbetsmarknaden (t. ex. funktionshindrade, etniska minoriteter), skall kunna förbättra sina kunskaper framförallt på snabbt föränderliga områden såsom informations- och kommunikationsteknik och på så sätt kunna stanna kvar på arbetsmarknaden och aktivt delta i arbetslivet. Man har ökat satsningarna på att ge kvinnor lika möjligheter och på kvaliteten på arbetstillfällen, dvs. att inte bara erbjuda arbeten utan att de också skall vara bra arbeten. Strukturfonderna är det viktigaste ekonomiska finansieringsorganet för direkt EU-stöd till de minst gynnade regionerna och människorna i EU. Efter de pågående reformerna kommer integration. Inriktningen på fonderna för perioden 2000–2006 att allt mer stödja social integration, tematisk och geografisk koncentration och på partnerskap kommer att öka effektiviteten av strukturella åtgärder i mål 1 och mål 2 för att minska regionala skillnader och stödja utvecklingen i mindre gynnade områden. Genom mål 3 strävar man efter att hjälpa till att anpassa och modernisera system och handlingslinjer som rör utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning. En betydande del gäller återintegrering av människor som slagits ut från av arbetsmarknaden pågående och Integra inom ramen för integration, särskilt gemenskapsinitiativen stöder även social Employment-initiativet respektive landsbygdsintegration. Europeiska socialfondens nya gemenskapsinitiativ Equal kommer att långtidsarbetslöshet. samt Urban och Leader bekämpning som rör storstads- De 10 stödja nya sätt att arbetsmarknaden. ta itu med utslagning, diskriminering och brist på jämlikhet på trygghet, Att stödja social integration är ett av målen i den samordnade strategin för att modernisera rådet10. social Rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992 om gemensamma kriterier för tillräckliga resurser och socialbidrag i de sociala trygghetssystemen underlättade erfarenhetsutbytet mellan medlemsstaterna och är en god grund att bygga vidare på. som kommissionen nyligen lagt fram som förslag till informationssamhälle Kunskapssamhället har potential att kraftigt bidra till integration och sammanhållning i Europa under förutsättning att strategierna i detta sammanhang utformas till att svara mot de behov som missgynnade grupper och geografiska områden har. Kommissionens förslag "e- arbetstillfällen i alla" och "Strategier för Europe – Ett informationssamhället" kommer också att leda till att politiken blir mera lyhörd för utmaningarna att stödja integration och sammanhållning. Det är nödvändigt att både staten och näringslivet satsar på information och på att ge alla möjligheter. Med andra ord måste medborgarna i Europa och särskilt ungdomarna ges omfattande möjligheter att få nya grundläggande kompetens. De måste få hjälp med att bygga upp en förmåga att lära sig och att lösa problem. De behöver förstå värdet av vetenskapliga och tekniska kunskaper och de tala främmande språk, kommer att vara tvungna att kunna använda informationsteknik, utveckla aktiva, oberoende och ansvarskännande medborgare. initiativförmåga och företagaranda att vara samt för integration, som t. ex. Andra av EU:s handlingslinjer bidrar också till att gynna social ramprogram för forskning, kommissionens ramprogram för åtgärder för en hållbar utveckling i städerna, utbildning (Sokrates), yrkesutbildning ( Leonardo da Vinci) och ungdomsprogram (Youth), "skolor för en andra chans"-systemet, kommissionens förslag till att bekämpa diskriminering, jämställdhetspolitik och den nya EU-strategin för funktionshinder. Inom det rättsliga området har kommissionen nyligen lagt fram de första idéerna till hur man bäst uppnår en lämplig nivå av rättshjälp i gränsöverskridande fall i hela unionen11. Ett antal åtgärder som är relevanta i samband med integrationsfrågor genomförs också inom ramen för företagspolitik, särskilt för att stödja små företag och mikroföretag. En del av dessa initiativ är inriktade på specifika grupper, såsom ungdomar och kvinnor, eller på att stödja företagare som hör till minoriteter eller har funktionshinder. Ett mer direkt stöd ger det EU-program som delar ut jordbruksprodukter till de mest utsatta. Cirka sju miljoner människor i Europa får mathjälp varje år. De icke-statliga organisationerna är de viktigaste distributörerna. Europeiska kommissionen har nära samarbete med icke-statliga organisationer som bekämpar fattigdom och social utslagning och kommissionen stöder verksamheten inom dessa organisationers europeiska nätverk. Kommissionen företagsnätverket för främjande av social sammanhållning. europeiska stöder också det Tillsammans med medlemsstaterna stöder EU också samarbete på internationell nivå i fråga om bekämpning av social utslagning och fattigdom med Europarådet, Förenta Nationerna och dess specialorgan (särskilt ILO) och OECD. 10 11 KOM(1999) 347, 14. 7. 1999. KOM(2000) 51. 11 5. ATT STÖDJA MEDLEMSSTATERNAS INSATSER FÖR ATT FRÄMJA INTEGRATION OCH DELTAGANDE De diskussioner som har förts på gemenskapsnivå under det senaste året har visat att det i medlemsstaterna, Europaparlamentet och det civila samhället finns ett gemensamt intresse av ett initiativ till stöd från gemenskapen för medlemsstaternas insatser på detta område. Detta skulle stödjas på högsta nivå i Europeiska unionen. Vid det informella möte som socialministrarna nyligen höll12 bekräftades detatt det finns skäl som starkt talar för att den ekonomiska och sociala politiken behöver få en mer integrerande inriktning och att social integration därför måste vara ett av målen för Europeiska unionens samarbete kring sysselsättning och social trygghet. Det finns också ett starkt önskemål om att Europeiska unionen skall visa ett kraftfullt politiskt engagemang och främja både samarbete över gränserna och lämpliga utvärderingsmetoder som bygger på kunskaper, erfarenheter och insatser i medlemsstaterna. Syftet är att uppmuntra till öppna och flexibla samarbetsformer mellan medlemsstaterna, inte att inrätta en tungrodd samordningsprocess, och att ge ett klart och synligt budskap om att Europa skall omfatta alla. De nya bestämmelserna i Amsterdam- fördraget möjliggör ett sådant åtagande och samarbete på EU-nivå, eftersom det är helt förenligt med subsidiaritetsprincipen. Toppmötet i Lissabon skulle kunna vara den instans som ger drivkraften åt detta arbete, genom att man tar initiativ till att fastställa gemensamma mål och en gemensam strategi på EU-nivå (detta förklaras i avsnitt l nedan). Som komplement till insatserna för att inbegripa social integration i all gemenskapspolitik har kommissionen för avsikt att lägga fram förslag om genomförandet av de nya fördragsbestämmelser som i praktiken skall stödja samarbetet mellan medlemsstaterna och andra aktörer (detta förklaras i avsnitt 2 nedan). 5. 1. Gemensamma mål för social integration I enlighet med bestämmelserna i fördraget skall gemenskapen komplettera och stödja de initiativ som genomförs i medlemsstaterna. Tyngdpunkten skall ligga på åtgärder som ger ett verkligt mervärde. De sammanfallande projekt som pågår i medlemsstaterna och de lärdomar som dragits av den verksamhet och de åtgärder som genomförts i praktiken av de offentliga myndigheterna och det civila samhället visar att det skulle vara möjligt att utveckla gemensamma mål och en gemensam strategi för att främja social integration på EU-nivå. Utgångspunkten är att Europeiska unionen och medlemsstaterna gör ett politiskt åtagande och utvecklar ett praktikskt samarbete för att främja goda lösningar, gemensamma indikatorer och utvärdering (benchmarking). Det politiska åtagandet skall bestå i att prioritera främjandet av social integration i Europeiska unionen och i medlemsstaterna, och följaktligen att bedöma alla relevanta politiska åtgärder och samla dem till en mångsidig och integrerad strategi. 5. 1. 1. Mål Åtagandet innebär att man måste ställa upp mål, eventuellt också i kvantitativt avseende, på EU-nivå. Som exempel kan nämnas följande: 12 Lissabon den 10-12 februari 2000. 12 – Att förstärka den aktiva och framsynta strategi för social integration som kan utvecklas inom ramen för Europeiska unionens och medlemsstaternas politik, särskilt genom att låta Europeiska unionens politik omfatta social integration, till exemepl inom det samarbete som håller på att utvecklas vad gäller sysselsättning och social trygghet. – Att enas om att utarbeta gemensamma indikatorer för såväl social utslagning som social integration, med hjälp av vilka man kan analysera och följa trender och politiska riktlinjer i fråga om hemlöshet, långvarig/tillfällig fattigdom, utslagning på flera olika plan samt tillhörande diskriminering, bland annat mellan könen m. m. – Att ge alla möjlighet att delta i kunskapssamhället genom att ägna uppmärksamhet åt de kunskaper som behövs i informationssamhället, demokrati, elektroniska tjänster särskilt inom den offentliga förvaltningen, lättillgängliga allmänna åtkomstpunkter, integrering i lokalsamhället, utbildning, språklig mångfald och kulturell integration samt integrering av perifera regioner. – Att främja tillväxt och dra nytta av den förväntade ekonomiska tillväxten under det kommande årtiondet, och satsa på ett aktivt deltagande för alla, för att på lång sikt minska behovet av sociala transfereringar och den börda de medför, omstrukturera de offentliga utgifterna så att man frångår passiva transfereringar till förmån för aktiv investering och framsynt anpassning. 5. 1. 2. Gemensamma principer och metoder Medlemsstaterna måste enas om att på den nationella nivån fastställa eller förstärka mångsidiga och konsekventa stategier och att vid behov utarbeta nationella program, grundläggande lagstiftning eller samordningsfunktioner för målinriktade offentliga insatser. Strategierna skulle kunna baseras på de principer som har visat sig vara effektiva, till exempel ett globalt synsätt på integration, aktivare politiska insatser, partnerskap, de berörda parternas deltagande osv. (enligt beskrivningen i avsnitt 3). 5. 1. 3. Områden där insatserna måste förstärkas Åtagandet kan också betyda att medlemsstaterna enas om att förstärka den nationella politiken på områden som de anser vara särskilt relevanta för de nationella förhållandena, till exempel politik som gäller minimiinkomstgarantier, utbildning och ungdom, infrastruktur för att öka den sociala sammanhållningen, tillgång till tjänster och grundläggande basservice, bland annat barnomsorg, hälso- och sjukvård och informationstekniska åtkomstpunkter. 5. 1. 4. Utvärdering och bedömning Kommissionen skall tillsammans med medlemsstaterna ta fram metoder för utvärdering och rapportering för att följa de framsteg som görs. Trender och politiska åtgärder skall utvärderas varje år på grundval av de indikatorer som har fastställts tillsammans med medlemsstaterna och goda lösningar skall noteras och rapporteras till rådet. Resultaten kan utnyttjas till att göra integration till en del av befintlig politik. 5. 2. Operativa verktyg enligt de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget 5. 2. 1. Flerårigt program för operativt stöd till samarbete I artikel 137. 2 sista stycket i fördraget föreskrivs följande: "Rådet kan [enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget] besluta om åtgärder som är avsedda att främja samarbetet mellan 13 medlemsstaterna genom initiativ som syftar till att öka kunskapen, utveckla utbytet av information och beprövade erfarenheter, främja nyskapande tillvägagångssätt och utvärdera erfarenheter för att bekämpa social utslagning". Det planerade fleråriga program som skall föreslås på grundval av denna artikel skall i praktiken främja samarbete mellan medlemsstaterna och ge deras politik en mer integrerande inriktning. Det skall prioriteras på detta politiska område. För att stödja genomförandet av åtagandena ovan skall programmet uppmuntra och stimulera goda lösningar och politiska åtgärder. Främjandet av social integration kräver övergripande, samordnade insatser och därför måste gemenskapens åtgärder och samarbete bidra till att utveckla och förstärka sambanden mellan relevant politik och relevanta aktörer lokalt, nationellt och på gemenskapsnivå. Syftet skall vara att öka deras möjligheter att påverka social integration både på en övergripande nivå och i fråga om särskilda aspekter (de mest utsattas situation, könsrelaterade skillnader, utslagning från arbetsmarknaden osv. ) Ett mervärde på gemenskapsnivå uppnås genom att man stöder medlemsstaternas insatser, inte genom att direkt bidra med tilläggsmedel. Programmet skall genomföras med hjälp av befintliga personalresurser och dess budget skall vara begränsad (i stort sett motsvarande budgeten för de förberedande åtgärderna på området13). Programmet skall inte samfinansiera projekt på gräsrotsnivå som handlar om social utslagning på lokal, regional eller nationell nivå. All verksamhet skall vara av politisk natur och skall inriktas på utbyte mellan länderna. Verksamheten kan indelas i tre huvudsakliga områden: – Att öka förståelsen för de politiska mekanismerna för social utslagning och social integration, bland annat indikatorer och metoder för att följa upp framsteg/misslyckanden och att mäta kostnaderna av social utslagning. – Att ta fram och utbyta uppgifter om goda lösningar för att förbättra förmågan att lägga upp politiken och innovationsmöjligheterna. – Att främja dialogen och debatten om politiken. Inom dessa områden skall man särskilt beakta de nya former av utslagning som hör samman med det framväxande kunskapssamhället. Detta program skall också förstärka integreringen av jämställdhetsperspektivet på utslagning. 5. 2. 2. Ett övergripande instrument för att främja integrering av personer som står utanför arbetsmarknaden Samarbetet kring integrering av personer som står utanför arbetsmarknaden bygger också på en annan bestämmelse i Amsterdamfördraget. I den nya artikel 137. 1 fjärde strecksatsen och artikel 137. 2 första stycket föreskrivs att man skall främja integrering av personer som står utanför arbetsmarknaden genom att anta minimikrav på gemenskapsnivå. 13 År 2000, 11 miljoner euro inom budgetpost B3-4105 –"Förberedande åtgärder för att motverka och förebygga social utslagning"- samt 3,8 miljoner euro inom budgetpost B3-4101 "Samarbete med välgörenhetsorganisationer". 14 För att bekämpa utslagning från arbetsmarknaden krävs först och främst synergieffekter instrument och Europeiska mellan sysselsättningsstrategin, Europeiska socialfondens unionens arbete för att stödja moderniseringen av de sociala trygghetssystemen. För insatserna på detta område kan man utnyttja de positiva resultaten av rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992, enligt vilken man skall garanteras tillräckliga medel för ett människovärdigt liv. Med utgångspunkt i dessa resultat kan man utreda om de nya principer, enligt vilka det blir möjligt och lönsamt att återvända till arbetsmarknaden för personer som är beroende av bidrag för en minimiinkomst, kan samlas till minimikrav för integration på gemenskapsnivå. Principerna för detta övergripande instrument skall inspireras av goda lösningar i medlemsstaterna. De viktigaste principerna kan alltså vara följande: Behovet av en mångsidig och integrerad strategi mot social utslagning, behovet av partnerskap och av samordningsåtgärder och strukturer som möjliggör detta samt integreringssätt som består av stöd, aktiva arbetsmarknadsåtgärder och andra liknande stödåtgärder som utbildning och tillhandahållande av tjänster och stöd för att öka möjligheterna att utnyttja fördelarna med informationssamhället. 15 BILAGA - STATISTISK ÖVERSIKT 1. MÄTNING AV SOCIAL UTSLAGNING OCH FATTIGDOM: STATISTIK OCH INDIKATORER Till följd av rekommendationerna från Europeiska unionens arbetsgrupp för statistik om social utslagning och fattigdom 1998 har Eurostat och de nationella statistikkontoren gemensamt gjort en ansträngning för att förbättra de statistiska uppgifterna om social utslagning och inkomstfattigdom i Europeiska unionen. Flera nummer av Statistics in Focus har utkommit sedan dess14. Fler nummer och rapporter kommer att ges ut och skall bland annat handla om fattigdomens och den sociala utslagningens dynamik och många dimensioner. Tabellerna och uppgifterna i det följande har tagits ur dessa publikationer, om inte annat anges. 2. INKOMSTFATTIGDOMENS OMFATTNING följande I diagram anges den procentandel låginkomstgränsen15 i varje land och det penningvärde uttryckt av befolkningen som lever under i köpkraftsstandard som Diagram2: Andelen låginkomsttagare (i köpkraftsstandard och i %) och Gini-koefficient (1994) 12000 10000 8000 6000 4000 2000 0 B DK D EL E F IRL I L NL A P UK EU13 Låginkomstgräns (köpkraftsstandard) 7560 7759 7422 4268 4544 7025 5447 5228 11219 6583 7404 3790 6715 6340 Låginkomsttagare (%) Gini-koefficient 18 29 11 23 18 29 21 34 19 33 16 29 21 35 19 31 14 31 10 27 17 29 24 37 20 33 18 31 Källa: Europeiska hushållsundersökningen, omgång 2: Sverige och Finland ingår inte. motsvarar denna gräns samt Gini-koefficienterna. Gini-koefficienterna ger en allmän finger- visning om skillnaderna i inkomstfördelningen i varje medlemsstat. 14 15 Statistics in Focus 1998/6 "Low income and low pay in a household context (EU12)"; 1998/11 "Analysis of income distribution in 13 EU Member States"; 1999/13 "Social benefits and their redistributive effect"; 2000/1 "Social exclusion in the EU Member States" Gränsvärdet för låga inkomster är fastställt till 60 % av den ekvivalenta medianinkomsten per person i varje medlemsstat. Medianinkomsten är ett säkert mått eftersom det inte påverkas av ytterligheterna i inkomstfördelningen och i mindre grad av variationer vid undersökningen. Medianen anger mitten av fördelningen, och eftersom social utslagning innebär ett avstånd från standardinkomstnivån kan medianen anses vara ett lämpligt mått. Eurostat har valt brytpunkten 60 % som huvudsakligt referensvärde bland fler punkter som används vid denna typ av analys. 16 Siffrorna visar att 18 % av befolkningen i EU, eller ungefär 65 miljoner personer16 lever i låginkomsthushåll. Låginkomstgränsen är högst i Luxemburg, och 14 % av landets befolkning lever under denna. Trots att låginkomstgränsen i Portugal är endast en tredjedel av den i Luxemburg lever en fjärdedel av den portugisiska befolkningen under den. Förutom dessa två ytterligheter kan de återstående medlemsstaterna delas in i två grupper. I den ena gruppen (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Österrike, Förenade kungariket) motsvarar andelen köpkraftsstandard låginkomsttagare motsvarar ungefär genomsnittet i Europeiska unionen (16-18 %). Undantag utgör Danmark och Nederländerna, där skillnaderna i inkomstfördelning är minst och där andelen låginkomsttagare utgör endast cirka 10 %. I den andra gruppen (Grekland, Spanien, Irland och Italien) motsvarar låginkomstgränsen en köpkraftsstandard på cirka 5000 och cirka 20 % av befolkningen lever under denna gräns. låginkomstgränsen 7000 cirka och en på 3. TID: TILLFÄLLIGA PERIODER ELLER LÅNGVARIG INKOMSTFATTIGDOM Bakom olika trendstudiers förhållandevis stabila sifferuppgifter om antalet fattiga döljer sig ett anmärkningsvärt flöde in och ut ur fattigdom. Analyser gjorda av OECD17 om fattigdomens dynamik i fyra OECD-länder, bland annat Tyskland och Förenade kungariket, har visat att mellan 20 % och knappt 40 % av befolkningen berörs av fattigdom under en sexårsperiod, vilket är en betydligt större andel än vad de statiska fattigdomssiffrorna ger vid handen. För majoriteten av denna grupp är perioderna av fattigdom emellertid kortvariga. Allt eftersom perioderna blir längre minskar sannolikheten för att man skall ta sig ut ur fattigdomen, så att en liten del av befolkningen förblir fattig under långa perioder och har små möjligheter att ta sig ut ur den. Det har också visat sig att personer som varit fattiga i minst sex år i genomsnitt utgör 2-6 % av befolkningen. Trots bristen på tillförlitliga uppgifter, finns det jämförbara uppgifter (som grundar sig på 50 % av den standardiserade medianinkomsten) om vissa europeiska länder. Dessa uppgifter visar att under åren 1990-1995 var det 82-83 % av den tyska och nederländska befolkningen som aldrig upplevde fattigdom, medan motsvarande andel i Förenade kungariket var endast 69 %. De flesta av de fattiga i Tyskland och Nederländerna är fattiga endast en kort tid, medan fattigdomen verkar vara mer ihållande i Förenade kungariket, där andelen ständigt fattiga är 2,5 gånger större. Sannolikheten att förbli fattig efter en långvarig fattigdomsperiod är också större (31 % jämfört med 25-26 % i Tyskland och Nederländerna)18. I Frankrike och Tyskland har nyligen utförd forskning19 om fattigdom, med långvarigt beroende av socialbidrag som ett kriterium för fattigdomsperiodens längd, bekräftat att det 16 17 18 19 Siffran 65 miljoner är en extrapolering och ger en grov anvisning om hur stor del av befolkningen i de femton medlemsstaterna som är låginkomsttagare. Siffran grundas på att 18 % av befolkningen i de tidigare tretton medlemsstaterna var låginkomsttagare (370 miljoner x 0,18 = 66,6 miljoner). Poverty dynamics in four OECD countries, OECD, Paris (1998), Ref ECO/CPE/WP1(98)13. Jämförbara siffror om fattigdomens dynamik i Belgien rapporteras i Fouarge & Dirven (1995; jämförelser med Nederländerna och Tyskland) och Dirven & Fouarge (1998; jämförelser med Nederländerna). En mer ingående studie av situationen i Nederländerna finns i Muffels & Fouarge (1997). Jfr Muffels, R. och Fouarge, D. (1998). Welfare dynamics in three typical welfare states. Paper for the TSER panel working group, June 1998. Källor: Frankrike: CNAF (Caisse Nationale des Allocations Familiales). Paris. 1999. Tyskland: "Long- term recipiency of social assistance in Germany: the eighties versus the nineties". I Andres, H-J (1998). Empirical Poverty Research in a Comparative Perspective. Ashgate. 17 finns långvarig fattidom. Mellan en fjärdedel och en tredjedel av förmånstagarna kan vanligen lämna socialbidragssystemet efter ett år, men ungefär var femte person i Frankrike, och 6 % i Tyskland, är fortfarande beroende av bidrag efter fem år. De långvarigt fattigas svårigheter att förbättra sin situation har bekräftats också i en analys som nyligen gjorts i Nederländerna20 på grundval av uppgifter i rapporter om fattigdomsläget från åren 1993-1997. Analysen visade att under en period av nio år förblev inkomsterna i ungefär 22 % av hushållen under kortare perioder låga. I 10 % av dessa hushåll var perioderna tillfälliga och i 30 % frekventa eller permanenta. Det visade sig också att under en period av fyra år efter varandra var den genomsnittliga årsinkomsten i 80 % av låginkomsthushållen lägre än inkomstgränsen för fattigdom. Detta tyder på att perioderna utan inkomstfattigdom inte förmår kompensera för de perioder då inkomsterna är låga. Med andra ord gör de som kommer ut ur fattigdomen inga större vinster. 4. SAMBANDET MELLAN LÅGA INKOMSTER, ARBETE OCH LÖN I följande tabell bekräftas att risken för fattigdom är störst bland de arbetslösa (nästan 2 av 3) och andra ekonomiskt overksamma (fler än 1 av 2). Av yrkesverksamma personer lever emellertid 12 % i fattigdom (arbetande fattiga). Att någon i hushållet arbetar är inte alltid tillräckligt för att man skall undgå låga inkomster. Risken för låga inkomster är högst för personer i hushåll där ingen har löneinkomster, men också i hushåll med förvärvsarbetande medlemmar är andelen låginkomsttagare betydande. Eurostat har räknat ut att i hela Europeiska unionen lever 53 % av låginkomsttagarna i hushåll där någon är yrkesverksam. En viktig orsak till detta är att arbetstagare i låginkomsthushåll ofta har lågbetalda arbeten. Enligt Eurostat har ungefär två tredjedelar av heltidsanställda som lever i låginkomsthushåll lågbetalda arbeten, medan mindre än var sjätte av de heltidsanställa i höginkomsthushåll har lågbetalda arbeten. Siffrorna i tabellen belyser också det faktum att över hälften av låginkomsttagarna antingen är yrkesverksamma (28 %) eller pensionstagare (24 %). låg- (arbetande Personens ställning på arbetsmarknaden Yrkesverksamma men inkomsttagare fattiga): • + arbetsgivare med- hjälpande familjemedlem + arbetstagare egenföretagare • Arbetslösa Pensionstagare Övriga ekonomiskt overksamma (i eller utför lärlingsprogram, hushållsarbete eller passar barn. ) Sammanlagt utbildning Fördelning av låginkomsttagare % Fattigdomsgrad eller risk % 21 7 13 24 34 100 11 12 16 64 23 55 20 Pommer, Evert (2000). Duration of poverty. I "Oud en nieuw 1999-2000". Sociaal en Cultureel Planbureau. Haag. 18 (Källa: Eurostat, Europeiska hushållsundersökningen 1994, EU 13) 5. SOCIAL UTSLAGNING OCH FATTIGDOM: BEHOV AV MÅNGDIMENSIONELLA, LONGITUDINELLA DATA OCH INDIKATORER Social utslagning är ett problem med många dimensioner och därför måste indikatorerna utarbetas med hänsyn till detta. Social utslagning är mer än låga inkomster. Den hör samman med ekonomisk aktivitet och med olika mått på en enskild persons tillgångar (utbildning, egen bostad, egen bil), uppfattning om sin situation (svårigheter att få ekonomin att gå ihop, ingen möjlighet att betala för en veckas semester per år) och tillfredsställelse (med sitt arbete, sin utbildning, sin hälsa, sitt boende och närmiljö). Alla dessa är viktiga determinanter för människors levnadsstandard och livskvalitet. Social utslagning och fattigdom är också dynamiska fenomen. Människornas behov och förhållanden förändras med tiden (också till följd av politik). De politiska åtgärderna blir mer effektiva om de mer varaktigt lyckas integrera människorna i samhället. För detta krävs en dynamisk förståelse av deras situation. Data och analyser som ger såväl en mångdimensionell som en dynamisk (longitudinell) förståelse av social utslagning och fattigdom behövs. På detta område kan ett samarbete på gemenskapsnivå vara mycket givande och det håller också på att utvecklas. Det är också skäl att understryka vikten av jämförbara statistiska underlag, både nationella och europeiska (t. ex. Europeiska hushållsundersökningen), som ger möjlighet att analysera båda dessa aspekter. 19


title: Uitwisseling van informatie over de luchtkwaliteit.

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
air quality
atmosphere
dissemination of EU information
exchange of information
public awareness campaign
quality of the environment


title: Regolamento (CE) n. 474/2000 della Commissione, del 1° marzo 2000, che modifica il correttivo applicabile alla restituzione per i cereali

text: L 57/26 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 2. 3. 2000 REGOLAMENTO (CE) N. 474/2000 DELLA COMMISSIONE del 1o marzo 2000 che modifica il correttivo applicabile alla restituzione per i cereali LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE, visto il trattato che istituisce la Comunità europea, visto il regolamento (CEE) n. 1766/92 del Consiglio, del 30 giugno 1992, relativo all'organizzazione comune dei mercati nel settore dei cereali (1), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1253/1999 (2), in particolare l'articolo 13, paragrafo 8, considerando quanto segue: applicabile alla restituzione per i cereali, attualmente in vigore. (3) Il correttivo deve essere fissato secondo la stessa proce- dura. Nell'intervallo tra una fissazione e l'altra esso può essere modificato, HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO: Articolo 1 (1) (2) Il correttivo applicabile alla restituzione per i cereali è stato fissato dal regolamento (CE) n. 418/2000 della Commissione (3), modificato dal regolamento (CE) n. 464/2000 (4). Il correttivo applicabile alle restituzioni fissate in anticipo per le esportazioni dei prodotti previsti dall'articolo 1, paragrafo 1, lettere a), b) e c) del regolamento (CEE) n. 1766/92, a eccezione del malto, è modificato conformemente all'allegato. In funzione dei prezzi cif e dei prezzi cif d'acquisto a termine odierni e tenendo conto dell'evoluzione prevedi- bile del mercato, è necessario modificare il correttivo Il presente regolamento entra in vigore il 2 marzo 2000. Articolo 2 Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri. Fatto a Bruxelles, il 1o marzo 2000. Per la Commissione Franz FISCHLER Membro della Commissione (1) GU L 181 dell'1. 7. 1992, pag. 21. (2) GU L 160 del 26. 6. 1999, pag. 18. (3) GU L 52 del 25. 2. 2000, pag. 19. (4) GU L 56 dell'1. 3. 2000, pag. 37. 2. 3. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee L 57/27 al regolamento della Commissione, del 1o marzo 2000, che modifica il correttivo applicabile alla restituzione per i cereali ALLEGATO Codice prodotto Destinazione (1) Corrente 3 1o term. 4 2o term. 5 3o term. 6 4o term. 7 5o term. 8 6o term. 9 (EUR/t) 1001 10 00 9200 1001 10 00 9400 1001 90 91 9000 1001 90 99 9000 1002 00 00 9000 1003 00 10 9000 1003 00 90 9000 1004 00 00 9200 1004 00 00 9400 1005 10 90 9000 1005 90 00 9000 1007 00 90 9000 1008 20 00 9000 1101 00 11 9000 1101 00 15 9100 1101 00 15 9130 1101 00 15 9150 1101 00 15 9170 1101 00 15 9180 1101 00 15 9190 1101 00 90 9000 1102 10 00 9500 1102 10 00 9700 1102 10 00 9900 1103 11 10 9200 1103 11 10 9400 1103 11 10 9900 1103 11 90 9200 1103 11 90 9800 — 01 — 03 02 04 02 — 01 — 01 — 01 — — — 01 01 01 01 01 — — 01 01 — 01 01 — 01 — — 0 — 0 0 0 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — 0 0 — 0 — — –1,00 — 0 0 –60,00 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –1,50 –1,34 — 0 — — –2,00 — 0 0 –60,00 0 — 0 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –3,00 –2,68 — 0 — — –3,00 — 0 0 –60,00 0 — –15,00 — 0 — 0 — — — 0 0 0 0 0 — — 0 0 — –4,50 –4,02 — 0 — — 0 — –5,00 –5,00 –60,00 –5,00 — –6,00 — –5,00 — 0 — — — –7,00 –7,00 –7,00 –7,00 –7,00 — — –7,00 –7,00 — 0 0 — 0 — — — — –5,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — –5,00 — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — — (1) Le destinazioni sono identificate come segue: i paesi terzi, 01 tutti 02 altri paesi terzi, 03 Mauritania, Mali, Niger, Senegal, Burkina-Faso, Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Capo Verde, Sierra Leone, Liberia, Costa d'Avorio, Ghana, Togo, Ciad, Repubblica centrafricana, Benin, Camerun, Guinea equatoriale, São Tomé e Principe, Gabon, Congo, Repubblica democratica del Congo, Ruanda, Burundi, Angola, Zambia, Malawi, Mozambico, Namibia, Botzwana, Zimbabwe, Lesotho, Swaziland, Seicelle, Comore, Madagascar, Gibuti, Etiopia, Eritrea e Maurizio, 04 Estonia, Lettonia, Lituania, Polonia, Repubblica ceca, Slovacchia, Ungheria, Romania, Bulgaria e Slovenia. NB: Le zone sono quelle definite dal regolamento (CEE) n. 2145/92 della Commissione (GU L 214 del 30. 7. 1992, pag. 20), modificato


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het "Voorstel voor een verordening (EG) van de Raad betreffende de rechterlijke bevoegdheid, de erkenning en de tenuitvoerlegging van beslissingen in burgerlijke en handelszaken"

eurovoc_concepts:
civil law
commercial law
judicial cooperation
jurisdiction
single market

formats: html pdf print

text: C 117/6 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 26. 4. 2000 Advies van het Economisch en Sociaal Comité over het „Voorstel voor een verordening (EG) van de Raad betreffende de rechterlijke bevoegdheid, de erkenning en de tenuitvoerlegging van beslissingen in burgerlijke en handelszaken” (2000/C 117/02) De Raad heeft op 28 september 1999 besloten, overeenkomstig artikel 262 van het EG-Verdrag, het Economisch en Sociaal Comité te raadplegen over het voornoemde voorstel. De afdeling „Interne markt, productie en consumptie”, die met de voorbereiding van de desbetreffende werkzaamheden was belast, heeft haar advies op 15 februari 2000 goedgekeurd; rapporteur was de heer Malosse. Het Economisch en Sociaal Comité heeft tijdens zijn 370e zitting van 1 en 2 maart 2000 (vergadering van 1 maart) het volgende advies uitgebracht, dat met eenparigheid van stemmen werd goedgekeurd. 1. Inleiding Een van de belangrijkste nieuwe elementen van het 1. 1. Verdrag van Amsterdam is dat de Gemeenschap bevoegd is gemaakt voor een flink aantal onderwerpen die deel uitmaken van de zogenoemde derde pijler, d. w. z. kwesties op het gebied van justitie en binnenlandse zaken. 1. 1. 1. Krachtens artikel 2 van het EU-Verdrag (geconso- lideerde versie) stelt de Unie zich ten doel een ruimte van vrijheid, veiligheid en rechtvaardigheid te handhaven en te ontwikkelen, waarbinnen het vrije verkeer van personen gewaarborgd is en rechtzoekenden hun rechten kunnen doen gelden met dezelfde garanties als hun voor de rechters van hun eigen land geboden worden. 1. 2. In het „Actieplan van de Raad en de Commissie over hoe de bepalingen van het Verdrag van Amsterdam inzake de totstandbrenging van een ruimte van vrijheid, veiligheid en rechtvaardigheid het best kunnen worden uitgevoerd” wordt de Gemeenschap opgeroepen om de maatregelen op het gebied van justitiële samenwerking in burgerlijke en handelszaken te nemen die voor de goede werking van de interne markt nodig zijn. 1. 3. Tegen deze achtergrond heeft de Raad het Comité over onderhavige voorstel geraadpleegd. De goede werking van de interne markt vereist namelijk duidelijke procedurele regelin- gen voor geschillen tussen bedrijven en burgers die uit verschillende lidstaten afkomstig zijn, met name om te bepalen welke rechter bevoegd is. Om dezelfde redenen dienen er regels te komen voor de erkenning en tenuitvoerlegging van gerechtelijke uitspraken. 1. 4. De initiatieven van de Commissie betreffende rechterlij- ke bevoegdheid, erkenning en executie van uitspraken in burgerlijke en handelszaken dateren niet van gisteren. De lidstaten waren zich er namelijk al langer van bewust dat ter zake van geschillen op de interne markt voor een zekere mate aan rechtszekerheid moest worden gezorgd en hebben in het kader van intergouvernementele en bilaterale samenwerking dan ook reeds verdragen daartoe opgesteld. Het belangrijkste is het op 27 september 1968 door de toenmalige zes leden van de EG gesloten „Verdrag van Brussel” betreffende de rechterlijke bevoegdheid en de tenuitvoerlegging van beslissin- gen in burgerlijke en handelszaken. 1. 4. 1. In 1971 werd een protocol ondertekend betreffende de uitleg van dit Verdrag door het Hof van Justitie. Verdrag en protocol stoelen op artikel 293 van het EG-Verdrag en maken daarom deel uit van de communautaire verworvenheden; het werkingsgebied van deze regelingen is dus achtereenvolgens tot alle nieuwe lidstaten uitgebreid. Niettemin dient te worden opgemerkt dat het Verdrag van Brussel in zijn huidige versie, d. w. z. zoals dat uit de toetredingsonderhandelingen met Oostenrijk, Finland en Zweden resulteerde, nog niet in alle lidstaten van kracht is omdat slechts een minderheid tot ratificatie ervan is overgegaan. 1. 5. Naast het Verdrag van Brussel bestaat het op 16 september 1988 ondertekende Verdrag van Lugano krachtens hetwelk de beginselen van het Verdrag van Brussel ook op de betrekkingen tussen de lidstaten van de EU en die van de Europese Vrijhandelsassociatie (EVA) van toepassing zijn. 2. Het voorstel voor een verordening 2. 1. De belangrijkste bepalingen 2. 1. 1. Evenals het Verdrag van Brussel en talloze bilaterale overeenkomsten waarvoor de verordening in de plaats moet komen, strekt het voorstel tot: — invoering van moderne en uniforme regels inzake de directe rechterlijke bevoegdheid op het gebied van burger- lijke en handelszaken; en — vereenvoudiging van de formaliteiten die nodig zijn voor snelle erkenning en tenuitvoerlegging van rechterlijke beslissingen door middel van een eenvoudige en uniforme procedure. 2. 1. 2. Wat de relatieve competentie betreft, luidt de hoofd- regel van het voorstel dat de rechter van de woonplaats van gedaagde bevoegd is, d. w. z. van het land waar de betrokken burger of onderneming zijn/haar wettelijke woonplaats c. q. zetel heeft. Voor bepaalde categorieën geschillen bevat het voorstel echter uitzonderingsbepalingen: 26. 4. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 117/7 2. 1. 2. 1. Contractuele geschillen In beginsel wordt de zaak aanhangig gemaakt bij de rechter van de plaats waar de verbintenis die aan de eis ten grondslag ligt, is uitgevoerd of moet worden uitgevoerd; — in geval van koop en verkoop van roerende lichamelijke zaken is de rechter bevoegd van de plaats waar de zaken volgens de overeenkomst geleverd werden dan wel geleverd hadden moeten worden; — voor het verrichten van diensten is de rechter bevoegd van de plaats waar de diensten volgens de overeenkomst werden verricht of hadden moeten worden verricht; — voor onderhoudsvorderingen is de rechter bevoegd van de plaats waar eiser zijn woonplaats heeft; — in verzekeringsgeschillen kan de verzekeraar als gedaagde worden opgeroepen voor het gerecht van de plaats waar eiser (verzekeringsnemer, verzekerde of begunstigde) zijn woonplaats heeft; — in consumentengeschillen is, eveneens om de zwakste contractpartner te beschermen, de rechter van de lidstaat waar de consument zijn woonplaats heeft bevoegd, hetgeen ook geldt voor het betrekken van goederen of diensten via de elektronische handel; en — in arbeidszaken is in beginsel de rechter van de woonplaats van de werknemer bevoegd. 2. 1. 2. 2. Vorderingen uit hoofde van onrechtmatige daad of een strafbaar feit — De laedens kan in rechte worden betrokken voor de rechter van de plaats waar het schadebrengende feit zich heeft voorgedaan of zich kan voordoen. 2. 1. 2. 3. Het voorstel bevat tevens een regeling van de exclusieve bevoegdheid voor bepaalde geschillen, waarin met name voor intellectuele-eigendomszaken de rechter van de lidstaat van depot of registratie wordt aangewezen. 2. 1. 3. De regeling van de erkenning in het voorstel stoelt op het beginsel dat in de ene lidstaat gedane uitspraken zonder meer in de overige lidstaten worden erkend. Gevolg hiervan is dat een en dezelfde zaak niet nogmaals in een andere lidstaat aanhangig kan worden gemaakt. Eventueel bezwaar tegen erkenning moet tijdens de in afdeling 2 („Tenuitvoerlegging”) opgenomen procedure worden aangetekend. In de artikelen 41 en 42 van deze afdeling worden de redenen voor niet-erken- ning of weigering van een uitvoerbaarheidsverklaring ge- noemd. Deze zijn in vergelijking met het Verdrag van Brussel sterk ingeperkt. 2. 1. 4. De tenuitvoerleggingsregeling is gebaseerd op weder- zijds vertrouwen tussen gerechtelijke autoriteiten, op grond waarvan uitspraken (vonnissen, beschikkingen, dwangbevelen, enz. ) van de rechter van de ene lidstaat in de andere lidstaat moeten kunnen worden geëxecuteerd. 2. 1. 4. 1. De exequaturprocedure van het Verdrag van Brus- sel vormde, wegens de tijd en de kosten die ermee waren gemoeid, een reële belemmering voor de tenuitvoerlegging van vonnissen binnen de Unie. Voorgesteld wordt nu om de procedure als volgt te vereenvoudigen: de rechter die een uitspraak in de aangezochte lidstaat uitvoerbaar moet verkla- ren, dient zich te beperken tot een eenvoudige formele controle van de documenten die hem ter staving van het desbetreffende verzoek zijn voorgelegd. De gronden voor niet-uitvoering mogen door de rechter in dit stadium van de procedure niet op eigen initiatief worden getoetst. Die toetsing kan later plaatsvinden wanneer degene bij wie de uitspraak moet worden geëxecuteerd verweermiddelen in verband met deze gronden aandraagt. 2. 1. 4. 2. Wat voorlopige en bewarende maatregelen betreft, is bepaald dat een uitspraak uit een andere lidstaat waarvoor nog geen exequatur is verleend, gelijkstaat aan een vordering naar aanleiding waarvan (naar het recht van de aangezochte lidstaat) voorlopige en bewarende maatregelen kunnen worden genomen. Op die manier worden de belangen van eiser in afwachting van de uitvoerbaarheidsverklaring beschermd. 2. 1. 5. Het voorstel betreft slechts de lidstaten die de Verd- ragsbepalingen op het gebied van justitiële samenwerking in burgerlijke zaken hebben aanvaard. Bijgevolg geldt het niet voor het Verenigd Koninkrijk, Ierland en Denemarken. In dat opzicht lijkt het voorstel een primeur in de gemeenschappelijke rechtsorde te zijn, zelfs al hebben deze drie landen de mogelijkheid om zich bij de overige twaalf lidstaten aan te sluiten. Het Verenigd Koninkrijk en Ierland hebben reeds aangekondigd, dit te zullen doen, maar voor Denemarken staat nog niets vast. Geschillen met burgers of ondernemingen van derde landen vallen onder nationaal recht, tenzij de rechter van een lidstaat bij specifieke clausule exclusief bevoegd is gemaakt. 2. 2. De vernieuwingen ten opzichte van het Verdrag van Brussel 2. 2. 1. De Verdragen van Brussel en Lugano hebben bij de voorbereiding van het ontwerp model gestaan. Sinds december 1997 werd aan de herziening van deze Verdragen gewerkt en de Commissie is, vo´ o´ r de ratificatie van het Verdrag van Amsterdam, met een nieuwe versie gekomen van het Verdrag van Brussel om de bestaande regeling te verbeteren. Het spreekt voor zich dat die voorstellen tot verbetering in onderhavig document zijn terug te vinden. C 117/8 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 26. 4. 2000 2. 2. 2. Het belangrijkste nieuwe element is dat het om een (per definitie eenvormige) verordening gaat en niet om een richtlijn, die uiteenlopende nationale bepalingen in de hand kan werken. verordening was gegoten (zoals bij onderhavig voorstel wel het geval is) en verzocht met name, voorzieningen te treffen om de burgers voor te lichten. Het Comité is dan ook tevreden dat de Commissie de ontwerprichtlijn tot een ontwerpveror- dening heeft omgevormd. Het ontwerp bevat een aparte regeling van het 2. 2. 3. toepasselijke recht inzake commerciële activiteiten op de interne markt: handel in goederen en diensten. Dank zij de regeling hoeft geen beroep meer te worden gedaan op internationaal recht en het voorstel strekt derhalve tot verho- ging van de rechtszekerheid in verband met de intracommu- nautaire handel. 2. 2. 4. Krachtens het voorstel wordt de mogelijkheid voor de consument om zich ter zake van elke direct door hemzelf gesloten overeenkomst (ook in het kader van de elektronische handel) tot de rechter van zijn woonplaats te wenden, uitge- breid. Voorts wordt de exequaturprocedure aanzienlijk ver- 2. 2. 5. eenvoudigd omdat de bevoegdheden van de rechter worden beperkt, hetgeen het vrije verkeer van gerechtelijke uitspraken binnen de Gemeenschap ten goede komt. 2. 2. 6. Ook worden de afwijkingsbepalingen, op basis waar- van erkenning en uitvoering van een in een andere lidstaat gedane uitspraak kan worden aangevochten, in vergelijking met die van het Verdrag van Brussel qua reikwijdte enigszins ingeperkt. Zo bevat het voorstel (in art. 41) de passage „. de verklaring van uitvoerbaarheid kennelijk strijdig is met de openbare orde”. De inperking bestaat uit de toevoeging van het woord kennelijk. 3. Algemene opmerkingen Het is zaak dat deze twee ontwerpverordeningen 3. 1. 3. onderling samenhangend zijn want „kennisgeving en bete- kening” vormen per definitie voorwaarden voor „erkenning en tenuitvoerlegging” van uitspraken. Er dienen dan ook voorlichtings- en opleidingsprogramma’s ten behoeve van de betrokken beroepsgroepen en de burgers te komen die even- eens onderling samenhangen en waarin beide regelingen alle aandacht krijgen. 3. 2. De opportuniteit van een EG-regeling De vervanging van het Verdrag van Brussel door een 3. 2. 1. verordening die direct werkt in de twaalf lidstaten die zonder beperkingen aan de in het Verdrag genoemde samenwerking op het gebied van justitie en veiligheid deelnemen lijkt een significante stap vooruit, met name omdat de rechtszekerheid wordt verhoogd (één enkele tekst in plaats van veel onderling verschillende soorten overeenkomsten). Bovendien kan het Hof van Justitie voor uniforme toepassing van de verordening in alle lidstaten zorgen. 3. 2. 2. Het Comité is ermee ingenomen dat het Verenigd Koninkrijk en Ierland reeds te kennen hebben gegeven tot de regeling toe te willen treden en hoopt dat Denemarken geen gebruik van de „opt out”-mogelijkheid zal maken, zodat de verordening efficiënt en uniform in de hele Gemeenschap kan worden toegepast. 3. 1. De strekking van het advies van het Economisch en Sociaal 4. Bijzondere opmerkingen Comité 3. 1. 1. Sinds de inwerkingtreding van het Verdrag van Amsterdam adviseert het Comité over de totstandbrenging van de, in dat Verdrag genoemde en voor de Europese georganiseerde samenleving fundamentele, ruimte van vrijheid, veiligheid en rechtvaardigheid. Het Comité is het enige orgaan binnen het institutionele bestel van de Unie waarin de maat- schappelijke organisaties zijn vertegenwoordigd en heeft daar- om bij uitstek de mogelijkheid om de mening van de EU-bur- gers te verwoorden. 3. 1. 2. Het heeft tijdens zijn zitting van 20 en 21 oktober 1999 een advies goedgekeurd over een „Voorstel voor een richtlijn van de Raad inzake de betekening en de kennisgeving in de lidstaten van gerechtelijke en buitengerechtelijke stukken in burgerlijke of in handelszaken” (rapporteur: de heer Herna´n- dez Bataller) (1). Het schaarde zich daarin achter het Commis- sievoorstel, maar betreurde dat het niet in de vorm van een (1) PB C 368 van 20. 12. 1999, blz. 47. 4. 1. De procedures voor de tenuitvoerlegging van rechterlijke uit- spraken verbeteren 4. 1. 1. Uit de conclusies van de Europese Raad van Tampere (15 en 16 oktober 1999) blijkt duidelijk dat het voorstel slechts moet worden beschouwd als een etappe op weg naar de verwezenlijking van een ware gemeenschappelijke rechtsruimte, waarbinnen burgers en bedrijven met alle nodige rechtszekerheid hun rechten kunnen doen gelden en uitoefe- nen en zich van hun verplichtingen kunnen kwijten. De Europese Raad verzocht de Commissie dan ook om „mi- nimumnormen vast te stellen om in de gehele Unie een adequaat niveau van rechtsbijstand in geval van grensover- schrijdende rechtszaken te waarborgen, alsmede speciale ge- meenschappelijke procedureregelingen voor een vereenvou- digde, versnelde grensoverschrijdende beslechting van geschil- len inzake geringe consumenten- en commerciële vorderingen en alimentatievorderingen, en inzake niet-betwiste vor- deringen. ” 26. 4. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 117/9 4. 1. 2. „ E u r o p e s e c o n s e r v a t o i r e t i t e l ” Hoewel de exequaturprocedure in het ontwerp 4. 1. 2. 1. vereenvoudigd wordt, volstaat het niet om tot een effectieve gerechtelijke ruimte te komen. Is een vonnis eenmaal uitvoer- baar verklaard, dan moeten er namelijk ook nog executiepro- cedures worden doorlopen. Deze verschillen echter in hoge mate van lidstaat tot lidstaat. Het Comité beseft dat het voor het moment erg moeilijk is om tot uniforme procedures te komen, maar beveelt met name voor conservatoire maatrege- len een aantal aanpassingen aan. 4. 1. 2. 2. Zo kan krachtens artikel 44 van het ontwerp „de verzoeker voorlopige of bewarende maatregelen inroepen waarin de wetgeving van de aangezochte lidstaat voorziet, zonder dat daartoe een verklaring van uitvoerbaarheid, bedoeld in artikel 37, vereist is”. Op die manier kan een schuldeiser dus een soort „Europese conservatoire titel” verkrijgen. De bepaling blijft evenwel ontoereikend, want in sommige lidstaten is zelfs in het geval van artikel 44 nog een rechterlijk bevel nodig. Er zou dan ook moeten worden voorgeschreven dat „een nog niet uitvoerbaar verklaarde uitspraak van een rechter van een andere lidstaat volstaat als titel voor bepaalde executieprocedu- res, zoals het in de meeste lidstaten bestaande conservatoire bankbeslag”. 4. 1. 3. B e h o e f t e a a n l a a g d r e m p e l i g e e n s n e l l e p r o c e d u r e s 4. 1. 3. 1. In zijn advies over het „Voorstel voor een richtlijn van het Europees Parlement en de Raad betreffende bestrijding van betalingsachterstanden bij handelstransacties” (1) onder- streepte het Comité reeds het belang van laagdrempelige gerechtelijke procedures en rechterlijke uitspraken die snel executeerbaar zijn. Zijn voorstellen zijn evenwel helaas niet in het voorstel van de Raad terug te vinden. 4. 1. 3. 2. Het Comité stelt dus voor om dergelijke veelomvat- tende voorstellen te bestuderen. Deze bestrijken namelijk zowel vereenvoudiging en versnelling van procedures als minimumregels voor rechtsbijstand. 4. 1. 3. 3. Op het vlak van de tenuitvoerlegging dient er een Europese executoriale titel te worden ingevoerd waarop men zich terstond na de uitspraak in de gehele Gemeenschap kan baseren. De Europese Raad van Tampere (oktober 1999) had overigens reeds verzocht om dit idee nader te bestuderen en het Comité kan zich daar volledig in vinden. 4. 1. 4. „ N a a r e e n E u r o p e s e e x e c u t o r i a l e t i t e l ” 4. 1. 4. 1. Het Comité suggereert dus vaart achter het project van een Europese executoriale titel te zetten, met name met het oog op dringende kwesties als onderhoudsvorderingen, (1) PB C 407 van 28. 12. 1998. (loon)betalingsachterstanden, staken van loonbetalingen na faillissement, enz. Het beveelt daarom aan dat de Commissie in een eerste fase de geldigheid van deze Europese executoriale titel (die van rechtswege uitvoerbaar is, d. w. z. zonder dat een exequaturprocedure hoeft te worden doorlopen) voor onbetwiste vorderingen erkent. De Commissie zou, om het idee van een Europese executoriale titel ingang te doen vinden, kunnen voorstellen een „Europese” procedure voor het innen van „Europese” schulden in te voeren met modaliteiten die voor alle lidstaten identiek zijn. Voor de voorwaarden en het verloop van een dergelijke procedure kan het in Duitsland of Frankrijk bestaande gerechtelijk bevel tot betaling model staan. Wordt die procedure EG-wijd ingevoerd, dan zal de exequaturprocedure op termijn overbodig worden omdat iedere lidstaat dezelfde voorwaarden voor de tenuitvoerlegging van rechterlijke uitspraken kent. 4. 1. 5. „ N a a r c o n v e r g e n t i e v a n r e c h t e n ” 4. 1. 5. 1. Daarnaast moet er worden gezorgd voor conver- gentie van rechten op civiel- en handelsrechtelijk gebied in de EU. Dit is op termijn een voorwaarde voor de verwezenlijking van een echte ruimte van vrijheid, rechtvaardigheid en veilig- heid. 4. 2. Aanpassing van het voorstel aan de elektronische handel 4. 2. 1. Artikel 15 van het voorstel heeft grote zorgen bij de vertegenwoordigers van het bedrijfsleven gewekt en vormt het vertrekpunt voor een felle discussie. In dit artikel wordt echter slechts het beginsel van artikel 13 van het Verdrag van Brussel overgenomen. Krachtens dit beginsel is in de eerste plaats de rechter van de woonplaats van de consument bevoegd. Krachtens genoemd artikel 13 moet de overeenkomst dan wel in de lidstaat van die woonplaats zijn gesloten naar aanleiding van een specifiek voorstel of een reclameaanbieding. De Commissie speelt in artikel 15 van het ontwerp in op de ontwikkelingen op het gebied van de elektronische handel en stelt een aanbod van goederen of diensten via Internet gelijk aan een voorstel of een reclameaanbieding van een bedrijf dat commerciële of beroepsactiviteit „met enigerlei middelen op die lidstaat, of op meerdere landen met inbegrip van die lidstaat richt”. 4. 2. 2. Biedt een bedrijf diensten langs elektronische weg aan, dan is het van belang om te weten of het al dan niet de bedoeling had om buiten zijn gebruikelijke geografische markt te opereren. Hoofdkenmerk van Internet is dat via dat net wereldwijd toegang kan worden verkregen. Men kan zich echter voorstellen dat het risico, voor een vreemde rechter te worden gedaagd kleine ondernemingen van het gebruik van Internet weerhoudt. De Unie heeft dus twee taken: aan de ene kant moet er voor een zo goed mogelijke rechtsbescherming van de burgers in verband met de opkomst van de elektroni- sche handel en de daarmee verbonden risico’s worden gezorgd C 117/10 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 26. 4. 2000 (in het algemeen dient namelijk vooraf te worden betaald) en aan de andere kant mag het gebruik van deze vorm van verkoopbevordering door het Europese bedrijfsleven, met name het MKB, niet worden geremd. Deze taken zijn in de eerste plaats een zaak van de Europese gerechtelijke ruimte, maar zij hebben ook een wijdere internationale dimensie, met name op het gebied van de consumentenbescherming; momenteel zijn de meeste aanbiedingen op het „web” namelijk afkomstig van ondernemingen die in derde landen zijn ge- vestigd. 4. 2. 3. Het Comité wenst de betrekkingen tussen de handel en de consumenten ter zake van deze nieuwe distributievorm te verbeteren. Het acht het dus van prioritair belang dat door partijen met ondersteuning van de Europese autoriteiten manieren worden gevonden om het wantrouwen terug te dringen: gedragscodes, elektronische-handelsrechter, bemid- delaars, enz. Dit vormt de beste garantie voor de effectieve opkomst van de elektronische handel en het gebruik ervan door ondernemingen en consumenten. Dit dient overigens op internationaal niveau te worden nagestreefd en het Comité verzoekt de Commissie dan ook om een inventaris op te maken van goede praktijkvoorbeelden die in dit verband op mondiaal niveau bestaan, en de navolging daarvan in Europa te steunen. 4. 2. 4. In afwachting van het effect van deze maatregelen verdient het aanbeveling om artikel 13 van het Verdrag van Brussel, waarin de rechter van de woonplaats van de consu- ment in principe als bevoegde rechter wordt aangewezen, te blijven toepassen. Ten einde de bescherming van de consument op te voeren stelt het Comité bovendien voor dat dit beginsel moet worden uitgebreid tot gevallen waarin de consument door de contractspartner ertoe werd aangezet om het land van zijn woonplaats te verlaten ten einde de overeenkomst te sluiten. Wat daarentegen de elektronische handel betreft lijkt de in het ontwerp vooropgestelde formule („met enigerlei middelen op die lidstaat… (richt)” onvoldoende duidelijk om een klimaat van vertrouwen tussen partijen te scheppen. Toepassing van de definitie van het huidige artikel 13 van het Verdrag van Brussel (voorstel of reclameaanbieding in de lidstaat) laat de rechter de vrijheid, te oordelen op welke manier de consument kennis van het aanbod heeft gekregen: actief of passief. Met eerbiediging van de consumentenbescher- ming, moet meer worden gewerkt aan efficiënte methoden voor geschillenbeslechting die op de elektronische handel zijn toegesneden. 4. 2. 5. Het Comité beveelt zelfregulering aan voor de elek- tronische handel en denkt daarbij, zonder de toegang tot de rechter aan te tasten, aan automatisch in werking tredende bemiddelingsmechanismen voor kleine transacties waarmee een relatief bescheiden bedrag is gemoeid (bijv. maximaal 2 500 euro). Ook moeten bedrijven de consumenten duidelijk kunnen maken dat hun markt tot bepaalde landen is beperkt. Zonodig kan bemiddeling via sectorspecifieke regelingen wor- den gestimuleerd waarbij de toegang tot de rechter als ultimum remedium dient. 4. 3. Verdere verbeteringen van het voorstel 4. 3. 1. Het Comité stelt voor om bepaalde concepten over- eenkomstig de jurisprudentie van het Hof van Justitie te definiëren teneinde de uitleg van de nieuwe verordening te vergemakkelijken. In verband met bijv. artikel 5, lid 3, denkt het aan de definitie die het Hof van het begrip onrechtmatige daad heeft gegeven. Ook kan de duidelijkheid erbij gebaat zijn wanneer bepaalde artikelen in het licht van de jurisprudentie van het Hof worden aangevuld ter zake van bijv. het concept „overeenkomsten” of het beginsel van „de plaats van de verbintenis die aan de eis ten grondslag ligt” of waar deze, in het geval van derde landen, moet worden nagekomen. 4. 4. Het stimuleren van buitengerechtelijke schikking Het Comité hecht veel belang aan de buitengerechte- 4. 4. 1. lijke afdoening van geschillen in burgerlijke en handelszaken. Dat kan arbitrage zijn: partijen doen gezamenlijk een beroep op een instantie die geen deel uitmaakt van de rechterlijke macht en deze doet vervolgens een bindende uitspraak. Ook valt te denken aan bemiddeling of schikking: partijen verzoeken een derde om hen te helpen bij het zoeken naar een oplossing voor hun geschil maar besluiten zelf welk gevolg zij aan de (dus niet bindende) uitspraak geven. Gerechtelijke procedures zijn zo traag en duur dat burgers en economische actoren, met name de mkb’s, snel worden ontmoedigd om zich met een vordering tot de rechter te wenden. Ook is het wenselijk dat er buitengerechtelijke schikkingsprocedures worden ontwikkeld, waarbij het Comité met name denkt aan bemiddeling in conflicten waarbij particulieren partij zijn. Deze procedures moeten wel eenvoudig, snel en goedkoop zijn. 4. 4. 2. Overeenkomstig Aanbeveling 98/257/EG van de Commissie „betreffende de principes die van toepassing zijn op de organen die verantwoordelijk zijn voor de buitengerech- telijke beslechting van consumentengeschillen” moet dan ook worden gezorgd voor kwalitatief hoogwaardige dienstver- lening en kundige en onafhankelijke bemiddelaars. Daartoe is het met name nuttig om de Europese samenwerking op te voeren met het oog op homogenere regelingen, en de bemiddelaars te scholen in grensoverschrijdende geschillenbe- slechting. 26. 4. 2000 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen C 117/11 4. 4. 3. Het Comité is ingenomen met het door de Europese Raad van Tampere geuite voornemen om maatregelen ter bevordering van deze procedures in EG-verband te stimuleren. Een initiatiefadvies over dit onderwerp zou daartoe een uitstekende bijdrage vormen. Dat advies zal namelijk het resultaat zijn van intensieve raadpleging van de organisaties van de Europese georganiseerde samenleving, die de proce- dures voor zelfregulering immers zullen moeten toepassen. 4. 5. Voorlichting van de justitiabelen (punt 29 van de conclusies van Tampere) 4. 5. 1. Het Comité wijst evenals in zijn advies over „De betekening en de kennisgeving in de lidstaten van gerechtelijke en buitengerechtelijke stukken in burgerlijke of in handels- zaken” (rapporteur: de heer Herna´ndez Bataller) op het belang van voorlichting van de justitiabelen, waarbij het vooral denkt aan de burgers, hun belangenverenigingen, aan vakverenigin- gen, kleine en ambachtsbedrijven en vrijeberoepsbeoefenaars en hun verenigingen. Daarbij dient een handleiding („gids”) voor de grensoverschrijdende gebruiker te worden opgesteld en dienen er informatienetwerken te komen (Eures voor grensoverschrijdende werknemers en de Euro-infocentra voor het MKB) om op grote schaal bekendheid te geven aan de nieuwe rechten en plichten die binnen de te verwezenlijken gemeenschappelijke ruimte van vrijheid, veiligheid en recht- vaardigheid zullen bestaan. 4. 5. 2. Wat de ontwerpverordening zelf betreft, stelt het Comité voor dat met name ten behoeve van betrokkenen als juristen, verenigingen, consumenten, enz. een informatiebro- chure wordt opgesteld waarin tevens, in de vorm van een tabel zoals deze in de toelichting op het ontwerp is opgenomen, een artikelsgewijze vergelijking met het Verdrag van Brussel wordt gemaakt. In de brochure zal tevens aandacht moeten worden geschonken aan de Verordening betreffende „de betekening en de kennisgeving in de lidstaten van gerechtelijke en buitengerechtelijke stukken in burgerlijke of in handelszaken”. Brussel, 1 maart 2000. De voorzitter van het Economisch en Sociaal Comité B. RANGONI MACHIAVELLI