title: Reglamento (CE) n° 669/2000 de la Comisión, de 30 de marzo de 2000, por el que se fija la restitución máxima a la exportación de cebada en el marco de la licitación contemplada en el Reglamento (CE) n° 1701/1999

eurovoc_concepts:
award of contract
barley
export refund
export tax
third country

formats: pdf print

text: L 80/30 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 31. 3. 2000 REGLAMENTO (CE) No 669/2000 DE LA COMISIÓN de 30 de marzo de 2000 por el que se fija la restitución máxima a la exportación de cebada en el marco de la licitación contemplada en el Reglamento (CE) no 1701/1999 LA COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS, Visto el Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, Visto el Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo, de 30 de junio de 1992, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de los cereales (1), cuya última modifi- cación la constituye el Reglamento (CE) no 1253/1999 (2), Visto el Reglamento (CE) no 1501/95 de la Comisión, de 29 de junio de 1995, por el que se establecen determinadas disposi- ciones de aplicación del Reglamento (CEE) no 1766/92 del Consejo en lo que respecta a la concesión de las restituciones a la exportación y a las medidas que deben adoptarse en caso de perturbación en el sector de los cereales (3), cuya última modifi- cación la constituye el Reglamento (CE) no 2513/98 (4), y, en particular, su artículo 4, una restitución máxima a la exportación siguiendo los criterios a que se refiere el artículo 1 del Reglamento (CE) no 1501/95. En este caso, el contrato se adjudicará al licitador o licitadores cuya oferta sea igual o inferior a la restitución máxima, y al licitador o licitadores cuya oferta se refiera a un gravamen a la exportación. (3) (4) La aplicación de los criterios precitados a la situación actual de los mercados del cereal considerado lleva a fijar la restitución máxima a la exportación en el importe indicado en el artículo 1. Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de los cereales. Considerando lo siguiente: HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO: (1) (2) El Reglamento (CE) no 1701/1999 de la Comisión (5), modificado por el Reglamento (CE) no 2322/1999 (6), ha abierto una licitación de la restitución y/o del gravamen a la exportación de cebada a todos los terceros países a excepción de los Estados Unidos de América y de Canadá. En virtud del artículo 7 del Reglamento (CE) no 1501/95, la Comisión, basándose en las ofertas comunicadas y con arreglo al procedimiento establecido en el artículo 23 del Reglamento (CEE) no 1766/92, puede decidir fijar Artículo 1 Para las ofertas comunicadas del 24 al 30 de marzo de 2000 en el marco de la licitación contemplada en el Reglamento (CE) no 1701/1999, la restitución máxima a la exportación de cebada se fijará en 27,98 EUR/t. Artículo 2 El presente Reglamento entrará en vigor el 31 de marzo de 2000. El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro. Hecho en Bruselas, el 30 de marzo de 2000. Por la Comisión Franz FISCHLER Miembro de la Comisión (1) DO L 181 de 1. 7. 1992, p. 21. (2) DO L 160 de 26. 6. 1999, p. 18. (3) DO L 147 de 30. 6. 1995, p. 7. (4) DO L 313 de 21. 11. 1998, p. 16. (5) DO L 201 de 31. 7. 1999, p. 27. (6) DO L 280 de 30. 10. 1999, p. 77


title: PREGUNTA ESCRITA E-0998/00 de Neil MacCormick (Verts/ALE) al Consejo. Restitución de propiedades en los países candidatos.

eurovoc_concepts:
Central and Eastern Europe
Community acquis
accession to the European Union
application of EU law
ownership

formats: html pdf print

text: 13. 3. 2001 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 81 E/13 (2001/C 81 E/013) PREGUNTA ESCRITA E-0943/00 de Bart Staes (Verts/ALE) al Consejo (30 de marzo de 2000) Asunto: Uso de sales de impregnaci(cid:243)n para el tratamiento de la madera El uso de sales de impregnaci(cid:243)n para el tratamiento de la madera (madera impregnada) tiene unas consecuencias graves para el ser humano y el medio ambiente. Las sales de impregnaci(cid:243)n contienen productos muy t(cid:243)xicos como el arsØnico, cromo IV y cobre. La madera impregnada se utiliza, por ejemplo, para casetas de jard(cid:237)n, vallas, instalaciones de juego para niæos, parrales, muebles de jard(cid:237)n y traviesas para v(cid:237)as fØrreas. Desde el mes de febrero del aæo 2000, en los Pa(cid:237)ses Bajos ya no se pueden vender productos fabricados con madera impregnada. En una sentencia, el Consejo de Estado tambiØn se ha pronunciado en contra de la fragmentaci(cid:243)n de la madera impregnada. La madera tampoco se puede utilizar como combustible destinado a las centrales elØctricas, como materia prima para tableros de part(cid:237)culas y alimentaci(cid:243)n animal, como material de esparcimiento en jardines y alrededor de los troncos de los Ærboles o como sustituto de la paja en los establos. No obstante, de las noticias publicadas en la prensa se deriva que las autoridades neerlandesas parecen estar dispuestas a tolerar la exportaci(cid:243)n de las part(cid:237)culas carcin(cid:243)genas de madera a otros Estados miembros de la UE para la producci(cid:243)n de tableros de part(cid:237)culas, instalaciones de juego, etc. Con ello actœa en contra de la letra y el esp(cid:237)ritu de varias directivas de la UE. ¿EstÆ el Consejo al corriente de la exportaci(cid:243)n de part(cid:237)culas carcin(cid:243)genas de madera de los Pa(cid:237)ses Bajos a otros Estados miembros de la UE? a) b) En caso afirmativo, ¿de quØ pa(cid:237)ses se trata? En caso negativo, ¿considera el Consejo que es imprescindible una investigaci(cid:243)n, vistas las consecuen- cias negativas para el ser humano y el medio ambiente y la infracci(cid:243)n de varias directivas de la UE? Respuesta (29 de septiembre de 2000) Como bien sabe Su Seæor(cid:237)a la exportaci(cid:243)n de madera impregnada en forma de residuos estÆ incluida en el Æmbito de aplicaci(cid:243)n del Reglamento 259/93 relativo a la vigilancia y al control de los traslados de residuos en el interior, a la entrada y a la salida de la Comunidad Europea. AdemÆs, como ya sabe Su Seæor(cid:237)a, las disposiciones de la Directiva 91/689/CEE relativa a los residuos peligrosos incluyen una posible clasificaci(cid:243)n de la madera impregnada. Incumbe a la Comisi(cid:243)n tomar las medidas que estime necesarias para garantizar la aplicaci(cid:243)n id(cid:243)nea de las citadas normativas comunitarias. (2001/C 81 E/014) PREGUNTA ESCRITA E-0998/00 de Neil MacCormick (Verts/ALE) al Consejo (30 de marzo de 2000) Asunto: Restituci(cid:243)n de propiedades en los pa(cid:237)ses candidatos Muchos ciudadanos de la Uni(cid:243)n descienden de personas a las que se les confiscaron sus propiedades en la Europa central y oriental durante la ocupaci(cid:243)n nazi, el Holocausto o la ulterior toma del poder por los comunistas. ¿InsistirÆ el Consejo, como requisito indispensable para la adhesi(cid:243)n de los nuevos Estados miembros a la Uni(cid:243)n Europea, en que adopten y pongan en prÆctica programas eficaces para restituir las propiedades confiscadas ilegalmente? C 81 E/14 Diario Oficial de las Comunidades Europeas ES 13. 3. 2001 Respuesta (28 de septiembre de 2000) El Consejo es consciente de los problemas relacionados con la restituci(cid:243)n de propiedades en determinados pa(cid:237)ses candidatos de Europa central y oriental. Como bien sabe Su Seæor(cid:237)a, las negociaciones de adhesi(cid:243)n se llevan a cabo basÆndose en el acervo comunitario que los pa(cid:237)ses candidatos deben transponer y aplicar antes de la adhesi(cid:243)n. Por ello, el cap(cid:237)tulo referente al acervo pertinente en lo relativo a adquisici(cid:243)n de bienes inmuebles y bienes ra(cid:237)ces es el cap(cid:237)tulo relativo a la libre circulaci(cid:243)n de capitales. Ahora bien, procede observar que, hasta el momento, no existe ningœn acervo espec(cid:237)fico relacionado con la cuesti(cid:243)n que plantea Su Seæor(cid:237)a. En cualquier caso, se seguirÆ con atenci(cid:243)n el respecto por parte de los pa(cid:237)ses candidatos del principio de no discriminaci(cid:243)n que consta en los Tratados. (2001/C 81 E/015) PREGUNTA ESCRITA E-1006/00 de Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) a la Comisi(cid:243)n (31 de marzo de 2000) Asunto: Abastecimiento de lomos de atœn a la industria europea de conservas de atœn El Consejo de Ministros de Pesca del pasado 17 de diciembre de 1999 acord(cid:243) la apertura, a partir del aæo 2001 y hasta el 2003, dentro del marco de la nueva OCM, de un contingente de 4000 TM a un 6 % de arancel procedentes de terceros pa(cid:237)ses. Asimismo, en el tercer trimestre del aæo 2001, la Comisi(cid:243)n, en el borrador del Acuerdo entre la Uni(cid:243)n Europea y MØxico, se ha comprometido a considerar la posibilidad de abrir un contingente procedente de MØxico para los lomos de atœn. ¿Dentro de las 4000 TM al 6 % de arancel que se abrirÆn a partir del aæo 2001 y hasta el 2003, estÆ ya incluido el posible contingente para los lomos de atœn de MØxico, o el contingente que se conceda a MØxico se sumarÆ a las 4000 TM que se concedan a terceros pa(cid:237)ses? Respuesta del Sr. Fischler en nombre de la Comisi(cid:243)n (5 de junio de 2000) Para ser compatibles con las normas de la Organizaci(cid:243)n Mundial del Comercio (OMC), los contingentes arancelarios aut(cid:243)nomos abiertos por la Comunidad con vistas al abastecimiento de la industria de transformaci(cid:243)n deben ser aplicables «erga omnes» y, por consiguiente, accesibles a cualquier pa(cid:237)s no comunitario. Por el contrario, las concesiones arancelarias derivadas de un acuerdo de libre comercio, como el celebrado por la Comunidad y MØxico, se limitan al socio comercial preferente de que se trate, en aplicaci(cid:243)n de lo previsto en el art(cid:237)culo XXIV. 8(b) del Acuerdo general sobre aranceles aduaneros y comercio (GATT). De ello se desprende que, si bien MØxico puede beneficiarse de los contingentes arancelarios aut(cid:243)nomos de la Comunidad, los demÆs terceros pa(cid:237)ses no pueden disfrutar de las concesiones arancelarias hechas por la Comunidad en favor de MØxico en el marco del Acuerdo de libre comercio. MØxico podrÆ, pues, tener tambiØn acceso al contingente arancelario aut(cid:243)nomo de 4 000 toneladas de lomos de atœn al 6 %, aprobado recientemente por el Consejo. La Comunidad deberÆ, asimismo, cumplir con el compromiso adquirido en virtud del acuerdo comercial celebrado con MØxico y entablar, por consiguiente, conversaciones de aqu(cid:237) al 1 de septiembre de 2001 para examinar la posibilidad de abrir un contingente arancelario para este tipo de productos en rØgimen preferencial. Por otra parte, la Comisi(cid:243)n desea recordar a Su Seæor(cid:237)a que las concesiones comerciales ya acordadas con MØxico en el sector pesquero, al igual que las posibles concesiones futuras, se inscriben en un acuerdo comercial que darÆ lugar a un aumento significativo de los intercambios bilaterales en todos los sectores, en beneficio tanto de MØxico como de la Comunidad, incluidas las empresas espaæolas


title: Neuvoston 30 päivänä maaliskuuta 2000 Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen vahvistama yhteinen kanta (EY) N:o 24/2000 Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksen antamiseksi jäsenvaltioissa suoritettaville ympäristötarkastuksille asetettavista vähimmäisvaatimuksista

eurovoc_concepts:
application of EU law
environmental law
environmental monitoring
industrial building
pollution

text: 16. 5. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 137/1 I (Tiedonantoja) NEUVOSTO NEUVOSTON 30 PA¨ IVA¨ NA¨ MAALISKUUTA 2000 VAHVISTAMA yhteinen kanta (EY) N:o 24/2000 Euroopan parlamentin ja neuvoston suosituksen 2000/. /EY antamiseksi jäsenvaltioissa suoritetta- ville ympäristötarkastuksille asetettavista vahimmäisvaatimuksista (2000/C 137/01) EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan yhteisön perustamissopimuksen ja erityisesti sen 175 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon komission ehdotuksen, ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1), ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2), noudattavat Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä (3), sekä katsovat seuraavaa: (1) Ympäristöä ja kestävää kehitystä koskevasta yhteisön poliittisesta toimintaohjelmasta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetussa neuvoston ja neuvostossa kokoontunei- den jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätöslausel- massa (4) sekä ohjelman tarkistamisesta tehdyssä Euroo- pan parlamentin ja neuvoston päätöksessä (5) koroste- taan, että pantaessa yhteisön ympäristölainsäädäntöä voi- maan on tärkeää ottaa huomioon jaetun vastuun käsite. (1) EYVL C 169, 16. 6. 1999, s. 12. (2) EYVL C 374, 23. 12. 1999, s. 48. (3) Euroopan parlamentin lausunto, annettu 16. syyskuuta 1999 (EYVL C 54, 25. 2. 2000, s. 92), neuvoston yhteinen kanta, vahvistettu 30. maaliskuuta 2000, ja Euroopan parlamentin päätös, tehty. (ei vielä julkaistu virallisessa lehdessä). (4) EYVL C 138, 17. 5. 1993, s. 1. (5) EYVL L 275, 10. 10. 1998, s. 1. (2) Yhteisön ympäristölainsäädännön voimaansaattamisesta 5 päivänä marraskuuta 1996 Euroopan unionin neuvos- tolle ja Euroopan parlamentille annetussa komission tiedonannossa ja erityisesti sen 29 kohdassa ehdotetaan suuntaviivojen laatimista yhteisön tasolla jäsenvaltioiden auttamiseksi niiden suorittaessa tarkastustehtäviä, ja vähentäen siten jäsenvaltioiden suorittamien tarkastusten välillä nykyään olevia huomattavia eroja. (3) Neuvosto kehotti yhteisön ympäristölainsäädännön laati- misesta, voimaansaattamisesta ja täytäntöönpanosta 7 päivänä lokakuuta 1997 annetussa päätöslauselmas- saan (6) komissiota tekemään erityisesti Euroopan unionin ympäristölainsäädännön voimaansaattamista ja täytän- töönpanoa edistävän verkon (Impel) tekemän työn poh- jalta neuvostolle jatkotarkastelua varten ehdotuksen jäsenvaltioiden tasolla suoritettavia tarkastustehtäviä kos- kevista vähimmäisperusteista ja/tai suuntaviivoista sekä siitä, miten jäsenvaltiot voisivat valvoa niiden käytännön ympäristö- soveltamista lainsäädäntöä sovelletaan ja että se pannaan täytäntöön yhtenäisellä tavalla. Komission tekemässä ehdotuksessa on otettu huomioon Impelin marraskuussa 1997 laatima asiakirja ”Tarkastusten vähimmäisvaatimukset”. sen varmistamiseksi, että (4) Komission tiedonannosta 14 päivänä toukokuuta 1997 annetussa parlamentin päätöslauselmassa kehotetaan luo- maan ympäristötarkastuksia koskeva yhteisön lainsää- däntö. Talous- ja sosiaalikomitea ja alueiden komitea antoivat komission tiedonannosta myönteiset lausunnot, joissa korostetaan ympäristötarkastusten merkitystä. (6) EYVL C 321, 22. 10. 1997, s. 1. C 137/2 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 16. 5. 2000 (5) Jäsenvaltioissa on jo olemassa erilaisia tarkastusjärjestel- miä ja -käytäntöjä, eikä niitä pitäisi korvata yhteisön tason tarkastusjärjestelmällä. Näin on katsottu myös 7 päivänä lokakuuta 1997 annetussa neuvoston päätöslau- selmassa. Vastuun ympäristötarkastustehtävistä olisi edel- leen jäätävä jäsenvaltioille. (6) Tarkastusjärjestelmien olemassaolo ja tarkastusten teho- kas suorittaminen ehkäisevät ympäristösäännösten rikko- mista antamalla viranomaisille mahdollisuuden todeta rikkomiset ja panna ympäristölainsäädäntö täytäntöön seuraamuksia tai muita keinoja käyttäen. Tarkastukset ovat siten välttämätön osa sääntelyä ja tehokas väline, jolla myötävaikutetaan yhteisön ympäristölainsäädännön yhtenäisempään voimaansaattamiseen ja täytäntöönpa- noon kaikkialla yhteisössä sekä estetään kilpailun vääris- tymistä. (7) Jäsenvaltioiden tarkastusjärjestelmien ja -järjestelyjen välillä on nykyään huomattavia eroja sekä jäsenvaltioiden mahdollisuuksissa suorittaa tarkastustehtäviä että suori- tettujen tarkastustehtävien laajuudessa ja sisällössä, ja muutamissa jäsenvaltioissa jopa siinä, suoritetaanko tar- kastustehtäviä lainkaan. Tätä tilannetta ei voida pitää tyydyttävänä ottaen huomioon, että tavoitteena on yh- teisön ympäristönsuojelulainsäädännön tehokas ja yhte- näisempi voimaansaattaminen, käytäntöön soveltaminen ja täytäntöönpano. (13) Yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjes- telmään rekisteröityjen teollisen toiminnan harjoittajien toimittamat tiedot ja asiakirjat voivat ympäristötarkastus- ten yhteydessä olla hyödyllinen tiedonlähde. (14) Jotta voidaan tehdä tarkastuskäyntejä koskevia päätelmiä, olisi käynneistä laadittava säännöllisesti kertomuksia. (15) Tarkastustoimista laadittavat kertomukset ja yleisön mah- dollisuus saada siitä tietoja ovat tärkeitä keinoja varmistaa avoimuuden avulla kansalaisten, valtioista riippumatto- mien järjestöjen ja muiden asiaan liittyvien toimijoiden ympäristölainsäädännön osallistuminen täytäntöönpanoon. Tällaisten tietojen saannin on oltava ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY (1) säännösten mukaista. yhteisön (16) Jäsenvaltioiden olisi autettava toisiaan hallinnollisesti Jäsenvaltioiden tämän suosituksen täytäntöönpanossa. yhteistyössä Impelin kanssa perustamilla vapaaehtoisilla raportointi- ja neuvontajärjestelmillä, jotka koskevat tar- kastuslaitoksia ja tarkastusmenettelyjä, edistetään parhai- ta toimintatapoja yhteisössä. (8) Sen vuoksi on tässä vaiheessa tarpeen luoda suuntaviivoja asettamalla vähimmäisvaatimukset, joita noudatetaan yh- teisenä perustana ympäristötarkastustehtävien suoritta- miselle jäsenvaltioissa. (17) Jäsenvaltioiden olisi annettava neuvostolle ja komissiolle kertomuksia tämän suosituksen soveltamisesta saamis- taan kokemuksista ja komission olisi tiedotettava asiasta säännöllisesti Euroopan parlamentille. Jäsenvaltioissa olisi (9) Yhteisön ympäristölainsäädännössä jäsenvaltiot velvoite- jotka koskevat tiettyjä taan soveltamaan vaatimuksia, päästöjä ja toimintoja. täytettävä tarkastusten organisointia ja suorittamista koskevat jotka ensi vaiheessa koskevat vähimmäisvaatimukset, kaikkia sellaisia teollisuuslaitoksia sekä muita yrityksiä ja laitoksia, joiden päästöt ilmaan ja/tai vesiin ja/tai joiden jätteiden loppusijoitus tai jätteiden hyödyntäminen edel- lyttävät yhteisön lainsäädännön mukaan lupaa tai li- senssiä. (10) Tarkastukset olisi toteutettava ottamalla huomioon vas- tuualueiden jakautuminen jäsenvaltioissa luvan antavien ja tarkastusviranomaisten välillä. (11) Tarkastusjärjestelmän tehostamiseksi jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että ympäristötarkastustoimet ovat etukä- teen suunniteltuja. (18) Komission olisi seurattava tämän suosituksen toimivuutta ja tehokkuutta sekä annettava asiasta kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle mahdollisimman pian sen jälkeen, kun se on saanut jäsenvaltioiden kertomukset. (19) Olisi rohkaistava Impelin ja jäsenvaltioiden jatkuvaa työskentelyä yhdessä komission kanssa ympäristötarkas- tajien pätevyyttä ja koulutusta koskevien parhaiden toi- mintatapojen kehittämiseksi. (20) Suunnitellun toiminnan tavoitteet voidaan saavuttaa par- haiten yhteisön tasolla annettujen suuntaviivojen avulla, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 5 artiklassa määrättyjen toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteiden mukaisesti sekä ottaen huomioon erot eri jäsenvaltioiden tarkastusjärjestelmissä ja -käytännöissä. (12) Tarkastuskäynnit ovat tärkeä osa ympäristötarkastus- toimia. (1) EYVL L 158, 23. 6. 1990, s. 56. 16. 5. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 137/3 (21) Komission olisi harkittava suosituksen soveltamisesta saatujen kokemusten, Impelin tulevan työskentelyn sekä suosituksen mukaisten vapaaehtoisten järjestelmien tu- losten perusteella suositusten soveltamisalalle ja sisällölle asetettavien vähimmäisperusteiden laatimista ja lisäehdo- tuksia, joihin saattaisi tarvittaessa sisältyä ehdotus direktii- viksi, SUOSITTELEVAT SEURAAVAA: I Tarkoitus Ympäristötarkastustehtävät olisi suoritettava jäsenvaltioissa niiden järjestämiseen, suorittamiseen, seurantaan ja tulosten julkaisemiseen sovellettavien vähimmäisvaatimusten mukai- jolloin parannetaan yhteisön ympäristölainsäädännön sesti, noudattamista ja myötävaikutetaan sen yhtenäisempään voi- maansaattamiseen ja täytäntöönpanoon kaikissa jäsenval- tioissa. c) toteuttaa edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi toimenpiteitä, joihin kuuluvat – – – – – – – tarkastuskäynnit ympäristölaatunormien saavuttamisen seuranta ympäristöauditointia koskevien kertomusten ja lausun- tojen tarkastelu valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien to- teuttaman tai niiden puolesta toteutetun seurannan tarkastelu ja todentaminen valvonnanalaisessa laitoksessa harjoitetun toiminnan ja toteutettujen toimenpiteiden arviointi tilojen ja asiaan kuuluvien laitteiden tarkastaminen (mukaan lukien niiden asianmukainen kunnossapito) sekä laitoksen ympäristöjohtamisen asianmukaisuuden tarkastaminen valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien pi- tämien, asiaa koskevien asiakirjojen tarkastaminen. II Ympäristötarkastukset, joihin sisältyvät myös tarkastus- 3. käynnit, voivat olla Soveltamisala ja määritelmät 1. a) Tämä suositus koskee kaikissa sellaisissa teollisuuslai- toksissa sekä muissa yrityksissä ja laitoksissa suoritetta- via ympäristötarkastuksia, joiden päästöt ilmaan ja/tai vesiin ja/tai joiden jätteiden loppusijoitus tai jätteiden hyödyntäminen edellyttävät yhteisön lainsäädännön nojalla lupaa tai lisenssiä, sanotun kuitenkaan rajoitta- matta yhteisön voimassa olevassa lainsäädännössä ole- via, tarkastuksia koskevia erityissäännöksiä. b) Tässä suosituksessa pidetään kaikkia edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja teollisuuslaitoksia sekä muita yrityksiä ja laitoksia ’valvonnanalaisina laitoksina’. Tässä suosituksessa ’ympäristötarkastuksella’ tarkoite- 2. taan toimintaa, jonka tarkoituksena on tapauksen mukaan tarkastaa, että valvonnanalaiset laitokset noudattavat asiaa koskevia ympäristövaatimuksia, joista säädetään sellaisessa joka on joko saatettu osaksi yhteisön lainsäädännössä, jäsenvaltioiden lainsäädäntöä tai jota sovelletaan kansalli- sessa oikeusjärjestyksessä (jäljempänä ’EY:n lakisääteiset vaatimukset’), sekä edistää näiden vaatimusten noudatta- mista; a) b) a) rutiiniluonteisia, jolloin niiden tekeminen kuuluu suunni- teltuun tarkastusohjelmaan, tai b) muita kuin rutiiniluonteisia, jolloin niitä tehdään esimer- kiksi valitusten vuoksi, lisenssin antamisen, uusimisen tai muuttamisen yhteydessä taikka tutkittaessa onnettomuuksia, vaaratilanteita ja sellaisia tapauksia, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu. luvan tai 4. a) Ympäristötarkastuksia voivat tehdä kaikki jäsenvaltion perustamat tai nimeämät viranomaiset, jotka toimivat kansallisella, alue- tai paikallistasolla ja vastaavat tämän suosituksen soveltamisalaan kuuluvista asioista. b) Edellä a kohdassa mainitut elimet voivat kansallisen lainsäädännön mukaisesti valtuuttaa julkis- tai yksityis- oikeudellisen oikeushenkilön suorittamaan tässä suosi- tuksessa tarkoitetut tehtävät alaisuudessaan ja valvon- nassaan sillä edellytyksellä, että kyseisen oikeushen- kilön omat edut eivät riipu sen suorittamien tarkastus- ten tuloksista. c) Edellä a ja b alakohdassa tarkoitetut elimet määritellään ’tarkastusviranomaisiksi’. seurata valvonnanalaisten laitosten ympäristövaikutuksia ja pyrkiä sen avulla selvittämään, tarvitaanko EY:n lakisää- teisten vaatimusten noudattamisen varmistamiseksi muita tarkastus- tai täytäntöönpanotoimia (mukaan lukien lupien tai lisenssien myöntäminen, muuttaminen tai peruutta- minen); 5. Tässä suosituksessa ’valvonnanalaisen laitoksen toimin- nan harjoittajalla’ tarkoitetaan luonnollista tai oikeushenkilöä, jos joka hoitaa tai jolle on asiasta on säädetty kansallisessa lainsäädännössä, annettu valvonnanalaisen laitoksen teknistä toimintaa koske- vaa ratkaisevaa taloudellista päätösvaltaa. johtaa valvonnanalaista laitosta taikka, C 137/4 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 16. 5. 2000 III d) tiedot mahdollisesta aikaisemmasta tarkastustoiminnasta. Ympäristötarkastusten järjestäminen ja suorittaminen 1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että ympäristö- tarkastuksilla pyritään saavuttamaan korkea ympäristönsuoje- ja tästä syystä niiden olisi toteutettava tarvittavat lun taso, toimenpiteet sen varmistamiseksi, että valvonnanalaisten lai- tosten ympäristötarkastukset organisoidaan ja suoritetaan tämän suosituksen IV–VIII kohdan mukaisesti. 2. Jäsenvaltioiden olisi autettava toisiaan hallinnollisesti tässä suosituksessa vahvistettujen suuntaviivojen noudattami- sessa vaihtamalla keskenään asiaa koskevia tietoja ja antamalla tarvittaessa tarkastajia toistensa käyttöön. Parhaiden toimintatapojen edistämiseksi 3. yhteisössä jäsenvaltiot voivat yhteistyössä Impelin kanssa harkita sellaisen jonka mukaisesti vapaaehtoisen järjestelmän perustamista, jäsenvaltiot raportoivat jäsenvaltioiden tarkastuslaitoksista ja tarkastusmenettelyistä, sekä antavat niitä koskevia neuvoja, ottaen asianmukaisesti huomioon eri järjestelmät ja puitteet, joissa ne toimivat, sekä ilmoittavat tuloksista jäsenvaltioille, joita asia koskee. IV Ympäristötarkastussuunnitelmat 1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että ympäristö- tarkastustoiminta suunnitellaan edeltäkäsin siten, että niillä on jatkuvasti sovellettavina yksi tai useampia ympäristötarkastus- suunnitelmia, jotka koskevat koko jäsenvaltion aluetta ja sillä sijaitsevia valvonnanalaisia laitoksia. Suunnitelmien olisi oltava yleisön saatavilla ympäristöä koskevan tiedon saannin vapau- desta annetun direktiivin 90/313/ETY mukaisesti. 2. Suunnitelmat voidaan laatia kansallisella, alue- tai paikal- listasolla, mutta jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että ne koskevat kaikkia niiden alueella sijaitsevien valvonnanalaisten laitosten ympäristötarkastuksia ja että II kohdan 4 kohdassa mainitut viranomaiset nimetään suorittamaan kyseisiä tarkas- tuksia. Ympäristötarkastussuunnitelmat olisi laadittava seuraa- 3. vien seikkojen perusteella: a) noudatettavat EY:n lakisääteiset vaatimukset; b) luettelo suunnitelman kattamalla alueella sijaitsevista val- vonnanalaisista laitoksista; c) yleinen arvio tärkeimmistä ympäristökysymyksistä suunni- telman kattamalla alueella sekä siitä, missä määrin valvon- nanalaiset laitokset noudattavat EY:n lakisääteisiä vaati- muksia; Ympäristötarkastussuunnitelmien olisi täytettävä seuraa- 4. vat vaatimukset: a) Niiden olisi sovelluttava kyseisten viranomaisten tarkastus- tehtäviin, ja niissä olisi otettava huomioon ne valvonnan- alaiset laitokset, joita tarkastukset koskevat, sekä niiden päästöjen aiheuttamat riskit ja ympäristövaikutukset. b) Niissä olisi otettava huomioon tietyistä kohteista tai tietyn- tyyppisistä valvonnanalaisista laitoksista saatavilla olevat merkitykselliset tiedot, kuten valvonnanalaisten laitosten toiminnan harjoittajien viranomaisille antamat kertomuk- set, sisäiset seurantatiedot, ympäristöauditointitiedot ja joita ovat antaneet ympäristölausunnot, erityisesti ne, yhteisön ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjes- telmään (Community Eco-Management and Audit Scheme, EMAS) rekisteröidyt valvonnanalaiset laitokset, sekä aikai- sempien tarkastusten tulokset ja ympäristön laadun seuran- taa koskevat kertomukset. 5. Kussakin ympäristötarkastussuunnitelmassa olisi ainakin a) määritettävä sen kattama maantieteellinen alue, joka voi käsittää jäsenvaltion koko alueen tai osan siitä; b) määritettävä suunnitelman voimassaoloaika, esimerkiksi yksi vuosi; c) oltava erityiset säännökset sen tarkistamisesta; d) yksilöitävä ne nimenomaiset kohteet tai valvonnanalaisten laitosten tyypit, jotka se käsittää; e) määrättävä rutiiniluonteisista ympäristötarkastusohjelmis- ta, joissa otetaan huomioon ympäristöriskit; kyseisten ohjelmien on sisällettävä tarvittaessa erityyppisissä tai yksilöidyissä valvonnanalaisissa laitoksissa tehtävien tar- kastuskäyntien suoritustiheys; f) käsiteltävä ja hahmoteltava sellaisia muita kuin rutiiniluon- joita teisia ympäristötarkastuksia koskevia menettelyjä, järjestetään valitusten, onnettomuuksien ja vaaratilantei- den vuoksi ja sellaisissa tapauksissa, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu, sekä luvan myöntämistä varten; g) annettava tarvittaessa mahdollisuus eri tarkastusviran- omaisten välillä suoritettavaan yhteensovittamiseen. V Tarkastuskäynnit 1. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kaikkien tarkastuskäyntien yhteydessä noudatetaan seuraavia vaati- muksia: a) Asianmukaisella tavalla tarkistetaan, että kyseistä tarkastus- ta koskevia EY:n lakisääteisiä vaatimuksia on noudatettu. 16. 5. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 137/5 b) Jos tarkastuskäyntejä tekee useampi kuin yksi ympäristö- tarkastusviranomainen, niiden on vaihdettava tietoja toi- minnastaan sekä sovitettava tarkastuskäynnit ja muu ym- päristötarkastustyö yhteen siinä määrin kuin se on mahdol- lista. c) Tarkastuskäyntien tulokset on esitettävä VI kohdan mukai- sesti laadituissa kertomuksissa, ja kansallisten, alueellisten tai paikallisten tarkastus-, ja muiden viranomaisten, joita tarkastukset koskevat, on tarvittaessa vaihdettava niitä keskenään. täytäntöönpano- d) Tarkastajille tai muille virkamiehille, joilla on valtuudet tehdä tarkastuskäyntejä, on taattava oikeus päästä kohtei- siin ja oikeus saada tietoja ympäristötarkastusten suoritta- miseksi. 2. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tarkastusvi- ranomaiset tekevät säännöllisesti rutiiniluonteisiin ympäristö- tarkastuksiinsa kuuluvia tarkastuskäyntejä ja että tällaisten tarkastuskäyntien yhteydessä noudatetaan seuraavia lisävaati- muksia: a) Kaikkia asiaankuuluvia ympäristövaikutuksia tarkastellaan asiaa koskevien EY:n lakisääteisten vaatimusten, ympäristö- tarkastusohjelmien ja tarkastuselinten toiminnan vaatimien järjestelyjen mukaisesti. b) Tarkastuskäynneillä olisi pyrittävä edistämään toiminnan- harjoittajien tiedonsaantia ja parantamaan näiden tietä- mystä laitoksen toiminnan kannalta merkityksellisistä EY:n lakisääteisistä vaatimuksista, ympäristön herkkyydestä ja kyseisen toiminnan ympäristövaikutuksista. c) Valvonnanalaisen laitoksen aiheuttamia ympäristöriskejä ja -vaikutuksia tarkastellaan sen arvioimiseksi, ovatko olemassa olevat lupa- tai lisenssivaatimukset riittäviä, ja arvioidaan, onko niihin tarpeellista tehdä parannuksia tai muita muutoksia. 3. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava myös siitä, että muita kuin rutiiniluonteisia tarkastuskäyntejä tehdään seuraavissa tapauksissa: a) asianomaisten tarkastusviranomaisten tutkiessa vakavia ympäristöä koskevia valituksia, jolloin tarkastuskäynnit on tehtävä mahdollisimman pian sen jälkeen, kun viranomai- set ovat saaneet tällaisia valituksia; b) c) tutkittaessa vakavia ympäristöonnettomuuksia, vaaratilan- teita ja sellaisia tapauksia, joissa vaatimuksia ei ole nouda- tettu, jolloin tarkastuskäynnit on tehtävä mahdollisimman pian sen jälkeen, kun asianomaiset tarkastusviranomaiset ovat saaneet niistä tiedon; tarpeen mukaan päätettäessä siitä, myönnetäänkö valvon- nanalaisessa laitoksessa tai sille ehdotetussa paikassa käy- tettävään prosessiin tai harjoitettavaan toimintaan ensim- mäinen lupa tai lisenssi ja millaisin ehdoin se myönnetään, tai lupaan tai lisenssiin liittyvien vaatimusten noudattami- sen varmistamiseksi sen jälkeen kun se on myönnetty ja ennen toiminnan aloittamista; d) tarvittaessa ennen kuin lupia tai lisenssejä annetaan uudel- leen, uusitaan tai muutetaan. VI Tarkastuskäynneistä laadittavat kertomukset ja niistä tehtävät päätelmät Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että tarkastusvi- 1. ranomaiset laativat jokaisen tarkastuskäynnin jälkeen kerto- muksen, joka sisältää kyseisten viranomaisten EY:n lakisääteis- ten vaatimusten noudattamisesta tekemät havainnot, arvion näistä havainnoista ja päätelmän siitä, tarvitaanko lisätoimen- piteitä, joita voivat olla täytäntöönpanomenettelyt, mukaan luettuina seuraamukset, uuden tai tarkistetun luvan tai lisenssin antaminen ja tarkastustoiminnan seurantatoimenpiteet, mu- kaan luettuina uudet tarkastuskäynnit. Kertomukset olisi vii- meisteltävä mahdollisimman pikaisesti. 2. Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että kertomukset saatetaan asianmukaisesti kirjalliseen muotoon ja tallennetaan josta ne ovat helposti saatavilla. Kertomukset tietokantaan, kokonaisuudessaan, tai jos se ei ole mahdollista, kyseisten kertomusten päätelmät toimitetaan kyseisen valvonnanalaisen laitoksen toiminnan harjoittajalle ja niiden on oltava yleisön saatavilla direktiivin 90/313/ETY mukaisesti. VII Vakavien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja sellaisten tapausten tutkiminen, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu Jäsenvaltioiden olisi huolehdittava siitä, että asianomainen viranomainen tutkii vakavat onnettomuudet, vaaratilanteet sekä tapaukset, joissa EY:n lainsäädäntöä ei ole noudatettu, siitä riippumatta, ovatko viranomaiset saaneet niistä tiedon valituksen kautta tai muulla tavoin, jotta voidaan a) b) selvittää tapahtuman syyt ja sen ympäristövaikutukset sekä tarvittaessa siihen ja sen seurauksiin liityvät vastuukysy- mykset ja mahdolliset korvausvelvollisuudet sekä toimittaa päätelmät täytäntöönpanoviranomaiselle, jos se on eri kuin tarkastusviranomainen; lieventää ja mahdollisesti korjata tapahtuman ympäristö- vaikutuksia määrittämällä asianmukaiset toimenpiteet, jotka toiminnanharjoittajan tai -harjoittajien ja viranomais- ten on toteutettava; c) määrittää tarvittavat toimenpiteet uusien onnettomuuk- sien, vaaratilanteiden ja sellaisten tapausten välttämiseksi, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu; d) mahdollistaa tarvittaessa täytäntöönpano- tai seuraamus- menettelyn toteuttaminen; ja C 137/6 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 16. 5. 2000 e) varmistaa, että toiminnanharjoittaja toteuttaa tarvittavat jatkotoimet. IX VIII Yleiset säännökset ympäristötarkastustoiminnasta laadit- tavista kertomuksista Jäsenvaltioiden olisi 1. laadittava komissiolle kertomus tämän suosituksen mukaisesta ympäristötarkastustoiminnasta kolmen vuoden kuluttua suosituksen julkaisemisesta Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja käyttäen mahdollisuuksien mu- kaan hyväkseen alueellisilta ja paikallisilta ympäristötarkastus- viranomaisilta saatuja tietoja. Kertomusten olisi oltava yleisön saatavilla, ja niiden olisi 2. sisällettävä erityisesti seuraavat tiedot: a) tiedot tarkastusviranomaisten henkilöstöstä ja muista voi- mavaroista; b) yksityiskohtaiset tiedot siitä, mikä on tarkastusviranomai- sen tehtävä tarkastussuunnitelman tai -suunnitelmien laa- dinnassa ja toteutuksessa ja miten se on suorittanut kyseisen tehtävän; c) tiivistelmä suoritetuista ympäristötarkastuksista, mukaan luettuina tehtyjen tarkastuskäyntien lukumäärä, tarkastet- tujen valvonnanalaisten laitosten osuudet (laitostyypeit- täin) ja arvio siitä, minkä ajan kuluttua kaikki tietyntyyppi- set valvonnanalaiset laitokset on tarkastettu; d) missä määrin EY:n lakisääteisiä vaatimuksia on noudatettu valvonnanalaisissa laitoksissa, siten kuin tämä ilmenee suoritetuista tarkastuksista ja muista toimivaltaisen viran- omaisen hallussa olevista tiedoista; tiivistelmä, mukaan lukien lukumäärät, toimenpiteistä, jotka on toteutettu vakavien onnettomuuksien, vaaratilan- teiden ja sellaisten tapausten johdosta, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu; e) f) Suosituksen tarkistaminen ja kehittäminen 1. Komission olisi tarkasteltava uudelleen tämän suosituk- sen toimivuutta ja tehokkuutta mahdollisimman pian edellä VIII kohdassa mainittujen kansallisten kertomusten saannin jälkeen, jotta vähimmäisvaatimuksia voitaisiin kehittää edel- leen niiden soveltamisalan osalta ja niiden noudattamisesta saatujen kokemusten perusteella ottaen huomioon myös asi- aan liittyvien osapuolten, kuten Impelin, mahdollisesti antamat lisätiedot. 2. Impeliä kehotetaan laatimaan mahdollisimman pian yh- dessä komission ja muiden asianomaisten osapuolten kanssa valmisteluasiakirja parhaista toimintatavoista sellaisten ym- päristötarkastajien pätevyyden toteamiseksi, joilla on toimival- ta suorittaa ympäristötarkastuksia joko tarkastusviranomaisten puolesta tai niiden valvonnassa. 3. Jäsenvaltioiden olisi kehitettävä mahdollisimman pian yhdessä Impelin, komission ja muiden asianomaisten osapuol- ten kanssa koulutusohjelmia koskevat parhaat toimintatavat, jotta voitaisiin kouluttaa tarvittava määrä päteviä ympäristötar- kastajia. X Täytäntöönpano Jäsenvaltioiden olisi annettava komissiolle tietoja tämän suosi- tuksen täytäntöönpanosta ja toimitettava yksityiskohtaiset tiedot nykyisistä tai suunnitelluista ympäristötarkastusjärjeste- lyistä viimeistään kahdentoista kuukauden kuluttua siitä päivästä, jona suositus on julkaistu Euroopan yhteisöjen viralli- sessa lehdessä. Tehty. Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta arvio siitä, kuinka hyvin tarkastuselin on onnistunut toteuttamaan tarkastussuunnitelmat, sekä mahdolliset tule- via suunnitelmia koskevat suositukset. Puhemies … Puheenjohtaja … 16. 5. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 137/7 NEUVOSTON PERUSTELUT I JOHDANTO 1. Komissio antoi 17. joulukuuta 1998 neuvostolle ehdotuksen neuvoston suositukseksi ympäristö- tarkastusten vähimmäisvaatimuksista jäsenvaltioissa (oikeusperusta: perustamissopimuksen 175 artiklan 1 kohta eli entinen 130 s artiklan 1 kohta). 2. Euroopan parlamentti antoi lausuntonsa ensimmäisessä käsittelyssä 16. syyskuuta 1999. Talous- ja sosiaalikomitea antoi lausuntonsa 28. huhtikuuta 1999. Alueiden komitea antoi lausuntonsa 16. syyskuuta 1999. 3. Komissio antoi neuvostolle 6. joulukuuta 1999 muutetun ehdotuksen. 4. Neuvosto vahvisti 30. päivänä maaliskuuta 2000 yhteisen kantansa perustamissopimuksen 251 artiklassa määrättyä menettelyä noudattaen. II TAVOITE Komissio antoi edellä mainitun ehdotuksen suositukseksi neuvoston esitettyä asiaa koskevan pyynnön 7. lokakuuta 1997 antamassaan päätöslauselmassa. Ehdotuksen tavoitteena on vahvistaa suuntaviivat vähimmäisvaatimuksille, joita on sovellettava jäsenvaltioissa toteutettavien ympäristötarkastusten eri vaiheissa. Se lisää osaltaan yhteisön ympäristö- lainsäädännön noudattamista ja parantaa sen soveltamista ja noudattamisen valvomista kaikissa jäsenvaltioissa. III YHTEISEN KANNAN ERITTELY Yleiset huomautukset Komissio hyväksyi sisällön osalta viisi viidestätoista Euroopan parlamentin tekemästä tarkistuksesta edellyttäen, että ehdotus säilytetään suosituksen muodossa. Neuvoston vahvistamaan yhteiseen kantaan, jossa hyväksytään komission näkemys antaa jäsenvaltioiden ympäristötarkastusten vähim- mäisvaatimuksista tässä vaiheessa suositus, on sisällytetty periaatteessa kokonaan tai osittain moni komission muutetussa ehdotuksessa hyväksytyistä Euroopan parlamentin tarkistuksista. Neuvoston hylkäämät Euroopan parlamentin tarkistukset on esitetty yhteisen kannan eri osia koskevien yksityiskohtaisten kommenttien yhteydessä. Erityishuomautukset Tärkeimmät tekstiin tehdyt ja neuvoston hyväksymät muutokset on esitetty yksityiskohtaisemmin jäljempänä. C 137/8 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 16. 5. 2000 Johdanto-osa Neuvosto muutti johdanto-osaa saattaakseen sen yhdenmukaiseksi yhteisen kannan sisällön kanssa. Näin ollen selkeyden ja johdonmukaisuuden lisäämiseksi joitakin nykyisiä johdanto-osan kappaleita, erityisesti johdanto-osan kappaletta 8 (tässä vaiheessa tarvittavat vähimmäisvaatimukset), johdanto- osan kappaletta 9 (soveltamisala sellaisena kuin se on selvitetty II kohdassa) ja johdanto-osan kappaletta 16 (III kohdan mukaiset vapaaehtoiset järjestelmät), on muutettu ja seuraavat uudet johdanto-osan kappaleet lisätty: — johdanto-osan 5 kappale: todetaan, että jäsenvaltioissa on jo olemassa erilaisia tarkastusjärjestelmiä ja -käytäntöjä 7 päivänä lokakuuta 1997 annetun neuvoston päätöslauselman mukaisesti ja korostetaan, että jäsenvaltioilla tulee edelleen olemaan vastuu ympäristötarkastustehtävistä, — johdanto-osan 10 kappale: vastuualueiden jakautuminen jäsenvaltioissa luvan antavien ja tarkastus- viranomaisten välillä olisi otettava huomioon tarkastusten toteuttamisessa, — johdanto-osan 17 kappale: jäsenvaltioita koskeva vaatimus ilmoittaa komissiolle ja neuvostolle suosituksen soveltamisesta saamistaan kokemuksista ja sitä seuraava komissiolle esitetty pyyntö tiedottaa asiasta säännöllisesti Euroopan parlamentille, — johdanto-osan 19 kappale: Impelin ja jäsenvaltioiden tuleva työskentely yhteistyössä komission kanssa ympäristötarkastajien pätevyyttä ja koulutusta koskevien parhaiden toimintatapojen kehittämiseksi, — johdanto-osan 21 kappale: vahvistetaan, että komissio harkitsee suosituksen soveltamisesta saatujen jäsenvaltioiden kokemusten, Impelin tulevan työskentelyn sekä suosituksen mukaisten vapaaehtoisten järjestelmien tulosten perusteella vähimmäisvaatimusten soveltamisalan ja sisällön kehittämistä ja lisäehdotusten antamista. Kyseisiin lisäehdotuksiin saattaisi tarvittaessa sisältyä ehdotus direktiiviksi. Neuvosto ei hyväksynyt Euroopan ympäristökeskusta koskevaa uutta johdanto-osan kappaletta, jota Euroopan parlamentti oli ehdottanut ja jonka komissio oli muutetussa ehdotuksessaan hyväksynyt, koska yhteisessä kannassa ei anneta keskukselle kyseiseen alaan kuuluvia tehtäviä. I kohta (Tarkoitus) Suositusehdotuksen tarkoituksena on vahvistaa vähimmäisvaatimukset, joita sovelletaan jäsenvaltiois- sa ympäristötarkastusten järjestämiseen, suorittamiseen, seurantatoimenpiteisiin ja tulosten julkaise- miseen, millä parannetaan yhteisön ympäristölainsäädännön noudattamista ja myötävaikutetaan sen yhtenäisempään täytäntöönpanoon ja noudattamisen valvomiseen kaikissa jäsenvaltioissa. Lähestymistapa ja teksti on säilytetty olennaisilta osiltaan muuttamattomina (neuvosto teki ainoastaan vähäisen sanamuotoa koskevan muutoksen selkeyden lisäämiseksi). II kohta (Määritelmät) Neuvosto on selventänyt ja rajoittanut suosituksen soveltamisalaa (1 kohdan a alakohta) niiden joihin vähimmäisvaatimuksia sovelletaan. Soveltamisalaan kuuluvat nyt kaikki laitosten osalta, sellaiset teollisuuslaitokset sekä muut yritykset ja laitokset, joiden päästöt ilmaan ja/tai vesiin jätteiden hyödyntäminen edellyttävät Euroopan yhteisön ja/tai lainsäädännön nojalla lupaa tai laitokset”), sanotun kuitenkaan lisenssiä (ns. ”valvonnanalaiset rajoittamatta Euroopan yhteisön voimassa olevassa lainsäädännössä annettuja tarkastuksia koskevia erityissäännöksiä. joiden jätteiden loppusijoitus tai Neuvoston yhteiseen kantaan ei ole sisällytetty komission alkuperäiseen ehdotukseen kuuluneita ydinlaitoksia, koska kyseisiin laitoksiin sovelletaan erillistä ja erityistä Euratomin perustamissopimuk- sen mukaista lainsäädäntöä, jota on tarvittaessa edelleen kehitettävä tai muutettava kyseisissä puitteissa. 16. 5. 2000 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti C 137/9 Muut kyseisen kohdan uudelleenjärjestelyä koskevat muutokset on tehty selkeyden lisäämiseksi ja niihin sisältyvät ”EY:n lakisääteisten vaatimusten” selventäminen (2 kohdan a alakohta), valvonnanalais- ten laitosten ympäristövaikutusten seurannan tuloksiin perustuvat jatkotoimet (2 kohdan b alakohta) ja ympäristötarkastuksiin kuuluvien toimien selventäminen (2 kohdan c alakohta). III kohta (Ympäristötarkastusten organisoiminen ja suorittaminen) Tärkein neuvoston tekemä muutos oli jolla pyritään kyseisen alan parhaiden lisätä 3 kohta, toimintatapojen edistämiseen yhteisössä ja jonka mukaan jäsenvaltiot voivat harkita vapaaehtoisen järjestelmän perustamista yhteistyössä Euroopan unionin ympäristölainsäädännön voimaansaattamis- ta ja täytäntöönpanoa edistävän verkon (Impel) kanssa. Sen mukaisesti jäsenvaltiot raportoisivat ja antaisivat ohjeita jäsenvaltioiden tarkastuslaitoksista ja tarkastusmenettelyistä ottaen asianmukaisesti huomioon eri tuloksista niille jäsenvaltioille, joita asia koskee. joissa ne toimivat, sekä ilmoittaisivat ja puitteet, järjestelmät Neuvosto ei hyväksynyt Euroopan parlamentin ehdottamaa tarkistusta, jonka mukaan lisättäisiin kohta, jossa ka¨sitellään laittomien rajat ylittävien käytäntöjen ehkäisemistä ympäristöalalla koordinoi- malla tarkastukset jäsenvaltioiden välillä. Neuvoston mukaan kyseinen tarkistus ei ole tässä yhteydessä asiaankuuluva eikä täysin selkeä. Tarkastuksiin liittyvät koordinointia koskevat näkökohdat lisättiin sitä vastoin seuraavaan IV kohtaan (katso uusi 5 kohdan g alakohta jäljempänä). IV kohta (Ympäristötarkastussuunnitelmat) Neuvosto teki tekstin selventämiseksi ja parantamiseksi joitain muutoksia, jotka koskevat pääasiassa: 3 kohdan d alakohtaa: mahdollista aikaisempaa tarkastustoimintaa koskevien tietojen huomioon ottaminen, 4 kohdan b alakohtaa: EMAS-asetuksen mukaisten valvonnanalaisten laitosten antamien lausuntojen huomioon ottaminen, 5 kohdan e alakohtaa: ympäristöriskien huomioon ottaminen rutiiniluonteisissa ympäristötarkastusoh- jelmissa, 5 kohdan uutta g alakohtaa: mahdollisuuksien antaminen tarvittaessa eri tarkastusviranomaisten väliseen koordinointiin. V kohta (Tarkastuskäynnit) Lähinnä sanamuotoa koskevien tärkeimpien muutosten tavoitteena on selkiyttää suosituksen tekstiä ja helpottaa sen soveltamista. Kyseiset muutokset koskevat: 1 kohdan a alakohtaa: EY:n lakisääteisten vaatimusten noudattamisen asianmukainen tarkastaminen, 2 kohdan a alakohtaa: rutiiniluonteisia tarkastuskäyntejä koskevat lisävaatimukset (kaikkien asiaankuu- luvien ympäristövaikutuksien tarkastelu), 3 kohdan c alakohtaa: tapaukset, joissa kyseeseen tulee muiden kuin rutiiniluonteisten tarkastuskäyntien tekeminen (joko liittyen ensimmäisen luvan tai lisenssin myöntämiseen tai lisenssiin liittyvien vaatimusten noudattamisen varmistamiseen). lupaan tai C 137/10 FI Euroopan yhteiso¨ jen virallinen lehti 16. 5. 2000 VI kohta (Tarkastuskäynneistä laadittavat kertomukset ja niistä tehtävät päätelmät) Tärkein neuvoston tekemä muutos kertomuksia koskevien vaatimusten osalta koskee 2 kohtaa, jossa yhteisen kannan mukaan kertomukset kokonaisuudessaan, tai jos se ei ole mahdollista, kyseisten kertomusten päätelmät toimitetaan kyseisen valvonnanalaisen laitoksen toiminnan harjoittajalle ja niiden on oltava yleisön saatavilla direktiivin 90/313/ETY mukaisesti. Neuvosto on noudattanut käytännönläheistä käsittelytapaa tarkoituksenaan välttää hankala menettely, jonka mukaan kertomus kokonaisuudessaan olisi joka tapauksessa toimitettava kyseiselle toiminnan harjoittajalle, varmistaen kuitenkin sen, että kyseiset raportit ovat myös yleisön saatavilla yhteisön tätä alaa koskevan voimassa olevan lainsäädännön mukaisesti. Raporttien laatimista koskevan määräajan osalta voidaan todeta, että vaikka neuvosto ei hyväksynyt Euroopan parlamentin ehdottamaa tarkkaa määräaikaa (kaksi kuukautta), se on kuitenkin ottanut huomioon kyseisen tarkistuksen tarkoituksen lisäämällä yhteiseen kantaan maininnan siitä, että kertomukset olisi viimeisteltävä mahdollisimman pikaisesti (1 kohta). VII kohta (Vakavien onnettomuuksien, vaaratilanteiden ja sellaisten tapausten tutkiminen, joissa vaatimuksia ei ole noudatettu) Neuvosto on tehnyt tekstistä selkeämmän siirtämällä toiminnanharjoittajan toteuttamia tarvittavia jatkotoimia koskevan käsitteen (komission ehdotuksen 2 kohta) 1 kohdan loppuun (e alakohta). VIII kohta (Ympäristötarkastustoiminnasta laadittavat kertomukset yleisesti) Neuvosto on muuttanut tekstin sanamuotoa sen selkeyden ja johdonmukaisuuden lisäämiseksi suosituksen muihin kohtiin nähden. Muutokset liittyvät suosituksen täytäntöönpanosta saatuja kokemuksia koskevien jäsenvaltioiden kertomusten määräaikoihin sekä kertomusten sisältöön, jota on selkiytetty yhteisessä kannassa. IX kohta (Suosituksen tarkistaminen ja kehittäminen) Neuvosto on laajentanut kyseistä, yhteisessä kannassa uudelleen nimettyä kohtaa hyväksymällä joissa periaatteessa Euroopan parlamentin tarkistukset, käsitellään ympäristötarkastajien pätevyyttä (Impeliä kehotetaan laatimaan yhdessä komission ja muiden asianomaisten tahojen kanssa tätä alaa koskeva valmisteluasiakirja) ja koulutusohjelmia (joiden osalta jäsenvaltioiden olisi kehitettävä yhdessä Impelin ja komission kanssa parhaat toiminta- tavat). jotka sisältyvät nyt uusiin kohtiin 2 ja 3, Neuvosto ei katsonut aiheelliseksi lisätä viittausta Euroopan ympäristökeskuksen asemaan tässä yhteydessä siten kuin Euroopan parlamentti oli ehdottanut ja komissio muutetussa ehdotuksessaan hyväksynyt. X kohta (Täytäntöönpano) Yhteisessä kannassa oleva muutettu teksti on vakiolausekkeen mukainen. Komissio on hyväksynyt neuvoston tekemät muutokset


eurovoc_concepts:
approximation of laws
information network
provision of services
radio telecommunications
sale
satellite communications

text: C 140/42 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee 18. 5. 2000 6. 8. I servizi finanziari 6. 9. Il quadro giuridico 6. 8. 1. Il completamento del mercato unico dei servizi finanziari rappresenta una priorità di rilievo per le imprese e per i cittadini come utenti. Per poterne realizzare appieno le potenzialità, gli investitori dovrebbero poter operare nell’intero mercato unico senza restrizioni indebite. 6. 8. 2. A tal fine si rendono necessari standard uniformi in tema sia di contabilità che di quotazione in borsa. Inoltre dovrebbe essere data la priorità alla creazione di condizioni che consentano pagamenti al dettaglio transfrontalieri efficienti e poco costosi. Bruxelles, 30 marzo 2000. 6. 9. 1. La proposta di uno statuto di società europea è ancora bloccata in sede di Consiglio e i tentativi esperiti da diverse presidenze per imporre un compromesso sono falliti. Il Comitato sollecita la Commissione e anche il Consiglio a lanciare una nuova iniziativa per il raggiungimento di un accordo. Considerazioni analoghe valgono per gli statuti europei delle società cooperative, delle mutue e delle associa- zioni. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Parere del Comitato economico e sociale in merito alla «Proposta di decisione del Parlamento europeo e del Consiglio che proroga la validità della Decisione n. 710/97/CE su un approccio coordinato di autorizzazione nel settore dei servizi di comunicazioni personali via satellite nella Comunità» (2000/C 140/11) Il Consiglio, in data 20 marzo 2000, ha deciso, conformemente al disposto dell’articolo 262 del Trattato che istituisce la Comunità europea, di consultare il Comitato economico e sociale in merito alla proposta di cui sopra. La Sezione «Trasporti, energia, infrastrutture, società dell’informazione» è stata incaricata di preparare i lavori in materia (relatore Bernabei). Successivamente in conformità con il disposto degli articoli 20 e 50 del Regolamento interno il Comitato economico e sociale ha designato il consigliere Bernabei relatore generale. Il Comitato economico e sociale ha adottato il 30 marzo 2000, nel corso della 371a sessione plenaria, all’unanimità, il seguente parere. 1. Introduzione 1. 1. I sistemi di comunicazioni personali via satellite SPCS (Satellite Personal Communications Services) sono usati assie- me ai sistemi fissi e mobili con base terrestre sia in alternativa che ad integrazione degli stessi. In particolare nelle regioni in cui le infrastrutture fisse sono poco sviluppate, le comunicazio- ni mobili via satellite rappresentano una valida possibilità per tutti di inviare e ricevere comunicazioni. 1. 2. L’introduzione quindi dei servizi di comunicazione personale via satellite rappresenta un passo fondamentale nella realizzazione di reti che consentono interconnessione e mobilità a livello globale sia per la voce che per i dati e le immagini. Nonostante le succitate potenzialità ed i notevoli sforzi 1. 3. dell’industria del settore, le dimensioni del mercato non hanno sinora risposto alle aspettative, forse anche per vincoli normativi allo sviluppo e per pratiche strozzature di carattere burocratico. 1. 4. L’uso dello spettro radio è attualmente al centro dell’attenzione sia dei singoli Stati che dell’Unione europea e del mondo in generale. I risultati della consultazione pubblica sul Libro verde in merito alla politica in materia di spettro radio sono stati l’oggetto di una Comunicazione della Commis- sione (1). Nonostante i notevoli progressi in campo tecnico e (1) COM(1999) 538 del 10. 11. 1999. 18. 5. 2000 IT Gazzetta ufficiale delle Comunità europee C 140/43 tecnologico che hanno fortemente ottimizzato le gamme di frequenze disponibili, la crescente domanda da parte di vari settori del mercato per le comunicazioni mobili stanno di fatto rendendo lo spettro una risorsa molto scarsa. Cio` fa sı` che le decisioni riguardanti lo spettro abbiano valenze politiche sociali ed economiche oltre che tecniche. 2. 3. Tenuto conto delle succitate considerazioni, la Com- missione propone di estendere la validità del quadro normativo introdotto dalla Decisione n. 710/97/CE — che scade nel prossimo maggio — per altri 3 anni e mezzo, cioè fino al 31 dicembre 2003. L’Unione europea, con la Decisione n. 710/97/CE, si 1. 5. era preoccupata di fissare un quadro regolamentare che consentisse di introdurre in modo coordinato in Europa quei sistemi satellitari che offrono la possibilità di utilizzare i servizi SPCS direttamente tramite il terminale dell’utente finale. 1. 6. Le misure introdotte da questa decisione riguardavano sia l’armonizzazione delle frequenze sia quella riguardante la concessione delle licenze nonché l’uso e la libera circolazione dei terminali per gli utenti, prevedendo tra l’altro una procedu- ra a «sportello unico» valida per tutta l’Europa. 2. Proposta della Commissione Nonostante l’iniziativa della Commissione nel 1997 e 2. 1. l’adozione da parte della CEPT di numerose decisioni e raccomandazioni al riguardo, non sono ancora stati posti in essere tutti gli elementi previsti dalla Decisione n. 710/97/CE, con il risultato che le condizioni e le procedure di licenza variano notevolmente da uno Stato membro all’altro. Inoltre non è ancora stata attuata per i sistemi satellitari mobili la prevista procedura a «sportello unico». 2. 2. Alla luce degli sviluppi tecnologici riguardanti i sistemi mobili terrestri di terza generazione e delle relative esigenze di riorganizzazione di talune bande di frequenza, si renderà necessario un sempre più attento monitoraggio delle modalità di utilizzo dello spettro anche considerando che a breve saranno operativi altri servizi satellitari che, pur operando in bande di frequenza diverse, dovranno essere ricondotti allo stesso quadro regolamentare. Bruxelles, 30 marzo 2000. 3. Conclusioni 3. 1. Il Comitato, nell’esprimere il presente parere, ha tenuto in debito conto le considerazioni e raccomandazioni già rappresentate sull’argomento nei propri precedenti pareri in materia: ed in particolare il parere adottato all’unanimità l’11 dicembre 1997 sulle comunicazioni mobili e senza filo (UMTS) (1) ed anche quello del 28 aprile 1999 in merito al «Libro verde sulla politica di spettro radio nel contesto delle politiche della Comunità europea» (2). 3. 2. Il Comitato condivide le motivazioni che hanno indot- to la Commissione a proporre la proroga della validità della normativa sulle autorizzazioni nel settore dei servizi di comunicazione personale via satellite e ritiene che la proroga stessa sia rispondente alle esigenze sia normative che di mercato. 3. 3. Il Comitato richiama peraltro l’attenzione della Com- missione, del Parlamento e del Consiglio sull’importanza non solo di armonizzare con il «1999 Review» il quadro regolatorio delle Telecomunicazioni, ma soprattutto di fare in modo che vengano forniti agli utenti le più ampie capacità di banda a prezzi accessibili, in una opportuna combinazione di sistemi terrestri fissi e mobili, satellitari e di CATV garantendo al tempo stesso i servizi per l’implementazione dell’accesso disaggregato alla rete locale d’utente (Unbundled Local Loop). In conclusione la richiesta della Commissione appare 3. 4. altresı` in linea con l’esigenza di consentire all’Unione europea di entrare a pieno titolo nella Società dell’Informazione e nel nuovo mondo del commercio «on-line», utilizzando tutte le infrastrutture e le tecnologie di comunicazione necessarie per la realizzazione dei mercati Internet. (1) GU C 333 del 30. 10. 1998, pag. 56. (2) GU C 169 del 16. 6. 1999, pag. 3. La Presidente del Comitato economico e sociale Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: PREGUNTA ESCRITA E-0936/00 de James Nicholson (PPE-DE) al Consejo. Coalición Jubileo 2000.

eurovoc_concepts:
EU initiative
cooperation policy
debt reduction
developing countries
external debt
indebtedness
poverty
redemption

text: 13. 3. 2001 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 81 E/11 Umlaufmittelprogramm (1993-1996) y Th(cid:252)ringer KMU-Investitionssicherungsprogramm (anterior a 1997). Asimismo, se han abierto procedimientos con arreglo a las disposiciones del apartado 2 del art(cid:237)culo 88 del Tratado CE contra varias medidas individuales de ayuda a empresas industriales. Debido a que el conjunto de estos expedientes se estÆ examinando, resulta dif(cid:237)cil pronunciarse sobre la fecha en que se cerrarÆn los mismos. 6. Por lo que se refiere a los fondos estructurales, la Comisi(cid:243)n todav(cid:237)a no ha aprobado el programa operativo de Turingia para el per(cid:237)odo 2000-2006, pero lo harÆ pr(cid:243)ximamente. El propio programa debe establecer las disposiciones para su aplicaci(cid:243)n de conformidad con las obligaciones que se derivan del nuevo Reglamento (CE) no 1260/1999, de 21 de junio de 1999, por el que se establecen disposiciones generales sobre los Fondos Estructurales (1). Por lo tanto, no es posible determinar hasta quØ punto deberÆn introducirse posibles modificaciones de los procedimientos actuales. Por œltimo, la cuesti(cid:243)n de si el Estado Federado de Turingia debe modificar los procedimientos habituales de transposici(cid:243)n de las directivas comunitarias es competencia exclusiva del Derecho nacional. En efecto, la distribuci(cid:243)n de las competencias entre un Estado miembro y sus regiones federadas es una cuesti(cid:243)n en la cual la Comunidad no debe intervenir. Por otra parte, la Comisi(cid:243)n no dispone de medios para examinar las condiciones de transposici(cid:243)n de las directivas en una determinada regi(cid:243)n de un Estado miembro. (1) DO L 161 de 26. 6. 1999. (2001/C 81 E/012) PREGUNTA ESCRITA E-0936/00 de James Nicholson (PPE-DE) al Consejo (30 de marzo de 2000) Asunto: Coalici(cid:243)n Jubileo 2000 La Coalici(cid:243)n Jubileo 2000 estÆ haciendo campaæa a favor de la cancelaci(cid:243)n de la deuda a los pa(cid:237)ses mÆs pobres del mundo. La iniciativa de Colonia del G7 prevØ cancelaciones para unos 33 pa(cid:237)ses pero no ofrece nada a otros muchos pa(cid:237)ses que la Coalici(cid:243)n considera que estÆn necesitados de ayuda urgente. ¿Apoya el Consejo los objetivos de la Coalici(cid:243)n Jubileo 2000? ¿QuØ medidas ha adoptado el Consejo para reducir las demandas de reembolso de la deuda por los pa(cid:237)ses mÆs pobres del mundo? Respuesta (29 de septiembre de 2000) La UE y sus Estados miembros son plenamente conscientes de las dificultades que atraviesan muchos pa(cid:237)ses pobres por causa de la enorme deuda que grava sus perspectivas de desarrollo, afecta a su estabilidad pol(cid:237)tica y frena sus progresos hacia la democracia. Para aliviar la carga de la deuda, la UE y sus Estados miembros han adoptado iniciativas o han participado activamente en iniciativas, en distintos niveles y de conformidad con sus respectivas competencias. El 6 de julio de 1998, el Consejo decidi(cid:243) participar plenamente en la Iniciativa PPME (pa(cid:237)ses pobres muy endeudados) puesta en marcha por el FMI y el Banco Mundial. Tal iniciativa se sustenta en el compromiso de la comunidad financiera internacional de reducir la carga de la deuda de los citados pa(cid:237)ses hasta una magnitud soportable, siempre y cuando dichos pa(cid:237)ses culminen un per(cid:237)odo de pol(cid:237)tica econ(cid:243)mica rigurosa. En la Cumbre de Colonia del G-7, en junio de 1999, Iniciativa PPME mÆs amplia, con vistas a un alivio mÆs rÆpido, extenso y profundo de la deuda. los Ministros acordaron poner en marcha una El Consejo Europeo de Colonia de 1999 destac(cid:243) que era importante hallar «una soluci(cid:243)n duradera para el problema del endeudamiento de los pa(cid:237)ses mÆs pobres. El Consejo Europeo ha acogido favorablemente la C 81 E/12 Diario Oficial de las Comunidades Europeas ES 13. 3. 2001 posici(cid:243)n comœn europea tendente a mejorar la iniciativa sobre la deuda de los pa(cid:237)ses pobres fuertemente endeudados y ha abogado por que se acelere el proceso de reducci(cid:243)n de la deuda de los pa(cid:237)ses mÆs pobres y se fijen objetivos ambiciosos en cuanto al alcance de esta reducci(cid:243)n. Asimismo, ha destacado la necesidad de que haya una mayor interconexi(cid:243)n entre la reducci(cid:243)n de la deuda y la estrategia orientada a combatir la pobreza. Los Estados miembros estÆn dispuestos a apoyar un aumento, hasta el 90 % y aœn mÆs, de la tasa de condonaci(cid:243)n de la deuda sobre crØditos comerciales en el Club de Par(cid:237)s y son favorables a que se hagan otras reducciones de la deuda derivada de la ayuda pœblica al desarrollo. En este sentido, y siempre que exista un adecuado reparto de las cargas, Europa estÆ dispuesta a asumir una justa participaci(cid:243)n en la financiaci(cid:243)n de una iniciativa mejorada en relaci(cid:243)n con el problema del endeuda- miento. » En las reuniones anuales del FMI/Banco Mundial, celebradas en Washington en septiembre de 1999, el conjunto de donantes adopt(cid:243) una ambiciosa serie de decisiones pol(cid:237)ticas por las que se asocian los programas de ajustes estructurales y la estrechamente las estrategias de lucha contra la pobreza, iniciativa de reducci(cid:243)n de la deuda. A ra(cid:237)z de estas decisiones, el Consejo Mixto UE-ACP acord(cid:243), en diciembre de 1999, que los recursos programables no asignados del FED podr(cid:237)an utilizarse como ayudas para atender a las obligaciones pendientes de deuda y de servicio de la deuda que tengan con la Comunidad los primeros pa(cid:237)ses ACP que se ajusten a la Iniciativa PPME (EUR 320 millones) y para contribuir a la financiaci(cid:243)n general de esta Iniciativa al conceder un importe de hasta EUR 680 millones al Fondo Fiduciario para los PPME, que gestiona el Banco Mundial. En la sesi(cid:243)n del Consejo «Asuntos Generales» de 6 de diciembre de 1999, se acord(cid:243), asimismo, una contribuci(cid:243)n de 54 M€ al Fondo Fiduciario vinculado a la iniciativa PPME, destinados a los PPME no ACP. Dicho importe se suma a la contribuci(cid:243)n de 1 bill(cid:243)n de € del FED acordada, tambiØn entonces, para el conjunto de pa(cid:237)ses pobres muy endeudados. Con motivo de la Cumbre `frica-Europa, celebrada en El Cairo el 3 y 4 de abril de 2000, una serie de Estados miembros manifestaron su voluntad de condonar la mayor parte o incluso la totalidad de la deuda a los PPME. Asimismo, en esta Cumbre, las Partes: (cid:129) Estimaron «que las medidas y mecanismos actualmente disponibles para aliviar la deuda africana se evaluarÆn convenientemente por lo que respecta a sus modalidades y aplicaci(cid:243)n teniendo en cuenta su impacto en todas las necesidades africanas, especialmente las de los pa(cid:237)ses de renta media, en relaci(cid:243)n con su capacidad de servicio de la deuda y la posible bœsqueda de soluciones equitativas. » (cid:129) Reconocieron «que el Øxito de toda medida encaminada a aliviar la deuda depende de la aplicaci(cid:243)n de las necesarias medidas de reforma econ(cid:243)mica y, en este sentido, instamos a los pa(cid:237)ses africanos a que continœen aplicando dichas reformas, a implantar una buena gesti(cid:243)n pœblica y comprometerse a destinar los fondos obtenidos merced a la reducci(cid:243)n de la deuda a paliar la pobreza, incluida la mejora de los sectores sociales y la rehabilitaci(cid:243)n de infraestructuras. » (cid:129) Observaron «la posici(cid:243)n de `frica sobre la cuesti(cid:243)n de la deuda exterior que persigue su reducci(cid:243)n y condonaci(cid:243)n para todos los pa(cid:237)ses africanos endeudados con objeto de crear unas condiciones que permitan un desarrollo sostenible. » (cid:129) Acordaron «apoyar a los pa(cid:237)ses africanos en la canalizaci(cid:243)n de los recursos destinados a la reducci(cid:243)n de la deuda hacia estrategias y programas de erradicaci(cid:243)n de la pobreza, en particular en el sector social y en el de las infraestructuras. » (cid:129) Reafirmaron su «compromiso de lograr el objetivo mundial acordado de reducir la pobreza a la mitad de aqu(cid:237) al aæo 2015. » A tal efecto, el Grupo birregional a nivel de Altos funcionarios adoptarÆ las medidas pertinentes para elaborar un informe sobre la deuda externa de los pa(cid:237)ses africanos, que se estudiarÆ a nivel ministerial, dentro de un plazo razonable, en el marco del mecanismo de seguimiento


title: Rozhodnutí Rady ze dne 30. března 2000 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o rozšíření společné komunikační sítě/společného systémového rozhraní (CCN/CSI) v rámci Úmluvy o společném tranzitním režimu

eurovoc_concepts:
Switzerland
agreement (EU)
computer network
information system
transit

text: 388 CS Úřední věstník Evropské unie 02/sv. 9 32000D0305 27. 4. 2000 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ L 102/50 ROZHODNUTÍ RADY ze dne 30. března 2000 o uzavření Dohody ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o rozšíření společné komunikační sítě/společného systémového rozhraní (CCN/CSI) v rámci Úmluvy o společném tranzitním režimu (2000/305/ES) RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy ve spojení s první větou čl. 300 odst. 2 a čl. 300 odst. 3 prvním pododstavcem, s ohledem na návrh Komise, vzhledem k těmto důvodům: (1) (2) (3) Zavedení elektronického tranzitního systému podle roz- hodnutí Smíšeného výboru ES-ESVO „Společný tranzit“ č. 1/1999 (1) vyžaduje vybudování mezinárodní počíta- čové sítě, která umožní výměnu informací mezi příslušnými orgány smluvních stran Úmluvy ze dne 20. května 1987 o společném tranzitním režimu (2), (dále jen „úmluva“). Evropské společenství již má společnou komunikační síť/společné systémové rozhraní (CCN/CSI), které splňují potřebné požadavky. Rozhodnutí Smíšeného výboru ES-ESVO „Společný tran- zit“ č. 2/1999 stanoví, že všechny smluvní strany úmluvy mají používat CCN/CSI (3) a že o finanční účasti partner- ských zemí a dalších souvislostech bude rozhodnuto vzá- jemnou dohodou mezi Společenstvím a každou z partner- ských zemí. členem Společenství a je smluvní stranou úmluvy, dohodu ve formě výměny dopisů o rozšíření CCN/CSI na každou z nich. (5) Komise sjednala rozšíření CCN/CSI na Švýcarsko. (6) Dohoda ve formě výměny dopisů o rozšíření by měla být schválena, ROZHODLA TAKTO: Článek 1 Dohoda ve formě výměny dopisů mezi Evropským společenstvím a Švýcarskem o rozšíření společné komunikační sítě/společného systémového rozhraní (CCN/CSI) v rámci Úmluvy o společném tranzitním režimu se schvaluje jménem Společenství. Znění dohody ve formě výměny dopisů se připojuje k tomuto rozhodnutí. (4) Dne 22. října 1999 pověřila Rada Komisi Evropských spo- lečenství, aby sjednala s každou zemí, která není Článek 2 (1) Úř. věst. L 65, 12. 3. 1999, s. 50. (2) Úř. věst. L 226, 13. 8. 1987, s. 2. (3) Úř. věst. L 119, 7. 5. 1999, s. 53. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu(-y) zmocněnou(-é) výměny dopisů zavazující podepsat dohodu ve Společenství. formě 02/sv. 9 CS Úřední věstník Evropské unie 389 Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Článek 3 V Bruselu dne 30. března 2000. Za Radu předseda J. SÓCRATES


eurovoc_concepts:
child
child pornography
child protection
prevention of delinquency
sexual tourism

text: C 378/80 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 29. 12. 2000 Torsdag 30 mars 2000 Avslutande rekommendationer 27. påminner om att det under budgetförfarandet för 2000 genomförde en väsentlig anpassning av budgetkontoplanen och att denna numera återspeglar bestämmelserna i Amsterdamfördraget när det gäller processen för att införliva asyl- och invandringspolitiken i gemenskapen, betonar att mindre än hälften av de planerade åtgärderna med ekonomiska konsekvenser grundar 28. sig på tillgängliga anslag under redan fastställda budgetposter, påpekar att budgetmyndigheten har ökat anslagen till förmån för flyktingar men att dessa kvarhålls i 29. reserven i väntan på att den lagstiftande myndigheten skall anta en lämplig rättslig grund, 30. är bekymrat över att man inte uttryckligen fastställt något passande budgetanslag för EU:s sam- arbete med de berörda länderna när det gäller rättsliga och inrikes frågor, och detta trots att man redan borde ha börjat genomföra handlingsplanerna; beklagar att den fastställda tidsplanen inte kommer att kunna följas, önskar att parlamentet blir starkt delaktigt i skapandet av EU:s asyl- och migrationspolitik; upp- 31. manar rådet och kommissionen att ingå tydliga överenskommelser med parlamentet om detta; anser att den kommande regeringskonferensen måste leda till att frågor som rör asyl, migration och kampen mot människohandel och illegal invandring helt och hållet blir en del av gemenskapspolitiken, bland annat genom användning av medbeslutandeförfarandet tillsammans med majoritetsbeslut i rådet, föreslår att man inrättar en ny budgetpost i budgeten för 2001, som skall ha följande mål: ”sam- 32. arbete med tredje land avseende rättsliga och inrikes frågor, och i synnerhet frågor som rör invandring”. insisterar på vikten av att kandidatländerna medverkar då man utarbetar och tillämpar bestämmelser 33. som behövs för att man skall kunna genomföra planerna, även framtida planer, och menar att detta måste ses som en del av en enhetlig föranslutningsstrategi, uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen, regeringarna och 34. parlamenten i medlemsstaterna och kandidatländerna samt Europarådet. * * * 6. Åtgärder för att motverka barnsexturism A5-0052/2000 Europaparlamentets resolution om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om genomförandet av åtgärderna för att motverka barnsexturism (KOM(1999) 262 - C5-0096/1999 - 1999/2097(COS)) Europaparlamentet utfärdar denna resolution , med beaktande av meddelandet från kommissionen (KOM(1999) 262 , C5-0096/1999), , med beaktande av avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, där det i artikel 29 bland annat stadgas om förebyggande och bekämpande av brott mot barn i syfte att uppnå målet att ge medborg- arna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, , med beaktande av Förenta nationernas konvention av den 20 november 1989 om barnets rättigheter och parlamentets resolution av den 18 november 1999 om tioårsdagen för FN-konventionen om barns rättigheter (1), , med beaktande av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention av den 17 juni 1999 om de värsta formerna av barnarbete, (1) ”Texter antagna under detta sammanträde”, punkt 14. 29. 12. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 378/81 Torsdag 30 mars 2000 , med beaktande av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundlägg- ande friheterna och artikel 6. 2 i Fördraget om Europeiska unionen, vilken föreskriver respekt för de rättigheter som garanteras i Europakonventionen, , med beaktande av rådets slutsatser av den 21 december 1999 om att genomföra åtgärder för att mot- verka barnsexturism (1), , med beaktande av rekommendation R(9)11 av den 9 september 1991 om sexuellt utnyttjande av barn, barnpornografi och barnprostitution samt människohandel med barn och ungdomar, antagen av Euro- parådets ministerkommitté, , med beaktande av Förenta nationernas resolution 94/210 av den 23 december 1994 om nödvändig- heten av att på internationell nivå vidta effektiva åtgärder för att bekämpa handel med barn, barn- prostitution och barnpornografi samt för att avskaffa dessa företeelser, , med beaktande av Världsturismorganisationens resolution om förhindrande av den organiserade sex- turismen, antagen i Kairo i oktober 1995, , med beaktande av förklaringen och handlingsprogrammet från den internationella kongressen mot sexuell exploatering av barn i kommersiellt syfte som hölls i Stockholm den 27-31 augusti 1996, , med beaktande av meddelandet från kommissionen om kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt (KOM(1996) 547), , med beaktande av meddelandet från kommissionen om de mänskliga rättigheterna i Europeiska unio- nens yttre förbindelser , från Rom till Maastricht och vidare (KOM(1995) 567), , med beaktande av meddelandet från kommissionen om olagligt eller skadligt material på Internet (KOM(1996) 487), , med beaktande av meddelandet från kommissionen om kvinnohandel som syftar till sexuellt utnytt- jande (KOM(1996) 567), , med beaktande av rådets gemensamma åtgärd av den 29 november 1996 om upprättande av ett pro- gram för stöd och utbyte för personer ansvariga för att bekämpa människohandel och sexuellt utnytt- jande av barn (2), , med beaktande av den gemensamma åtgärden av den 16 december 1996 om utvidgning av det upp- drag Europols narkotikaenhet erhöll (3) och rådets beslut av den 3 december 1998 om komplettering av definitionen av brottslighetsformen människohandel i bilagan till Europolkonventionen (4), , med beaktande av rådets gemensamma åtgärd av den 24 februari 1997 om åtgärder mot människo- handel och sexuellt utnyttjande av barn (5), , med beaktande av Republiken Österrikes initiativ inför antagandet av rådets beslut om att bekämpa barnpornografi på Internet (6) och parlamentets yttrande av den 13 april 1999 över det tidigare ut- kastet till gemensam åtgärd med samma titel (7), , med beaktande av parlamentets resolution av den 13 december 1991 om barns problem i Europeiska gemenskapen (8), , med beaktande av parlamentets resolution av den 8 juli 1992 om en europeisk stadga för barns rättig- heter (9), , med beaktande av parlamentets resolution av den 18 januari 1996 om människohandel (10), (1) EGT C 379, 31. 12. 1999, s. 1. (2) EGT L 322, 12. 12. 1996, s. 7. (3) EGT L 342, 31. 12. 1996, s. 4. (4) EGT C 26, 30. 1. 1999, s. 21. (5) EGT L 63, 4. 3. 1997, s. 2. (6) EGT C 362, 16. 12. 1999, s. 8. (7) EGT C 219, 30. 7. 1999, s. 68. (8) EGT C 13, 20. 1. 1992, s. 534. (9) EGT C 241, 21. 9. 1992, s. 67. (10) EGT C 32, 5. 2. 1996, s. 88. C 378/82 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 29. 12. 2000 Torsdag 30 mars 2000 , med beaktande av parlamentets resolution av den 12 december 1996 om åtgärder till skydd för minderåriga inom Europeiska unionen (1), , med beaktande av parlamentets resolution av den 8 april 1997 om respekten för de mänskliga rättig- heterna i Europeiska unionen 1995, särskilt punkterna 145-160 (2), , med beaktande av parlamentets resolution av den 6 november 1997 beträffande meddelandet från kommissionen om kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt och beträffande memorandum om Europeiska unionens bidrag till förstärkning av kampen mot sexuellt missbruk och utnyttjande av barn (3), , med beaktande av artikel 47. 1 i arbetsordningen, , med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samt yttrandena från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, utskottet för kultur, ung- domsfrågor, utbildning, medier och idrott och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhets- frågor (A5-0052/2000), och av följande skäl: A. Turism där barn utnyttjas sexuellt har under det senaste årtiondet blivit ett allt större problem, efter- som semestrar i främmande länder blivit överkomliga för var och en på grund av fallande priser inom transportsektorn och benägenheten att resa därför ökat. Personer som befinner sig i främmande land och i regioner som de inte är förtrogna med kan handla helt anonymt, och de kan dessutom i främ- mande land lättare få för sig att sexuellt utnyttjande av barn är mindre förkastligt på grund av olik- artade sociala och kulturella förhållanden, och att moralbegreppen från hemlandet inte är giltiga på samma sätt. B. C. D. Inte alla länder har samma möjligheter och vilja att målinriktat angripa dessa företeelser för att i lämplig utsträckning skydda sina barn. Samtliga medlemsstater har undertecknat och ratificerat såväl Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter av den 20 november 1989 som människorättskonventionen. De har dessutom undertecknat, om än ännu inte ratificerat, Internationella arbetsorganisationens konvention om de värsta formerna av barnarbete. Dessutom har Europeiska unionen i artikel 6. 2 i EU-fördraget åtagit sig att respektera de rättigheter som garanteras i människorättskonventionen. I fördragen finns för närvarande ännu ingen egen gemenskapspolitik för barn, och kommissionen bedriver inte heller någon sådan politik. På grund av denna brist på samstämdhet har genomförande av och stöd till enskilda, punktvisa projekt hittills utgjort den förmodligen enda möjligheten för unio- nen att angripa problemet och delta i kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt. E. Turism där barn utnyttjas sexuellt sammanhänger ofta med resor från Europa till tredje land. Därmed finns, i varje fall vad gäller efterfrågan, en stark anknytning till Europeiska unionen, som således också i viss utsräckning får bära ansvaret i frågan. Detta gäller särskilt som detta speciella sätt att utnyttja barn har nära samband med turismbranschen, som drar fördel av det och därför inte nödvändigtvis är intresserad av att bekämpa det. F. Det är unionens skyldighet att ta itu med de sociala kostnader som uppstår genom den ekonomiska verksamhet som står i centrum för unionens intresse. Unionen har också gjort detta, i alla fall när det gäller arbetstagare, konsumenter eller vissa andra missgynnade grupper. Barnens sak har emellertid hittills inte ägnats tillräckligt intresse. G. Även i de länder som tidigare varit en del av Sovjetunionen blir turism där barn utnyttjas sexuellt , på liknande sätt som människohandel , ett allt större problem, eftersom det där å ena sidan råder svåra sociala förhållanden och levnadsvillkor och dessa länder å andra sidan erbjuder potentiella kun- der den fördelen att de gränsar direkt till länderna i unionen. Unionen bär ett moraliskt ansvar för företeelser av detta slag, särskilt när det gäller länder som ansökt om medlemskap i EU. Detta problemområde får därför inte försummas vid anslutningsförhandlingarna. (1) EGT C 20, 20. 1. 1997, s. 170. (2) EGT C 132, 28. 4. 1997, s. 31. (3) EGT C 358, 24. 11. 1997, s. 37. 29. 12. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 378/83 H. Turism där barn utnyttjas sexuellt förekommer redan nu också inom Europeiska unionen. Betydelsen av denna ”europeiska” andel av sexturismen kommer att öka avsevärt i det ögonblick då kandidat- länderna blir medlemsstater i Europeiska unionen. Europeiska unionen har ett särskilt ansvar för barnen i EU, inte minst därför att dessa är unionens yngsta medborgare och därmed dess framtid. Torsdag 30 mars 2000 I. De rättsliga förfarandena inom EU och i kandidatländerna mot den mest extrema formen av pedofili, där barn bragts om livet, går extremt långsamt framåt. Dessutom förekommer det att förfaranden stannar av på ett oroväckande sätt, oförklarliga omflyttningar av domare och polispersonal, förtal av vittnen, trakasserier och villospår, tystnad och spridning av partisk information i media. J. Denna situation förhindrar att fenomenets utbreddhet och de inblandade personernas identitet och ansvar klargörs, och den hindrar även att de personer som redan anklagats för att ha utnyttjat och mördat flera barn ställs inför rätta. K. Turister som utnyttjar barn sexuellt är bara en delaspekt av gränsöverskridande brott mot barn. Denna aspekt måste ses i nära samband med problemet med handeln med unga kvinnor och barnpornogra- fin, som är former för organiserad brottslighet, och dessa företeelser måste bekämpas gemensamt och på ett samordnat sätt. L. Dessa brott gynnas av Internet, på grund av svårigheterna till övervakning, i så måtto att barnporno- grafiskt material kan spridas gratis med hjälp av Internet, och att information om utbudet på sexturist- orter kan göras tillgänglig för alla. På Internet presenteras dessutom perversa handlingar på ett okon- trollerat och hämningslöst sätt, vilket inte bara leder till att brott mot barn bagatelliseras, utan även till att tabun upphävs och att potentiella kunder därmed rentav uppmuntras till pedofila handlingar. M. Brott mot barn är särskilt förkastliga eftersom de dessutom riktas mot de svagaste i vårt samhälle som inte kan försvara sig, och inte bara sker i form av fysiskt våld på utan även medför stort psykiskt lidande hos dem som drabbas, och därmed i många fall leder till psykiska störningar som för all fram- tid gör det omöjligt för dem att leva ett normalt liv. N. En effektiv bekämpning av dessa brott måste ske på ett likartat sätt, såväl på utbuds- som på efter- frågesidan. Varje ensidigt agerande är på längre sikt dömt att misslyckas. O. Europeiska unionens åtgärder i fråga om utbudet behöver inte nödvändigtvis begränsas till medlems- staternas territorium. Unionen har möjlighet att utöva politiska påtryckningar och politiskt inflytande, vad gäller kandidatländerna inom ramen för anslutningsförhandlingarna, i fråga om övriga tredje län- der i samband med biståndsprogram. P. En minskning av efterfrågan kan faktiskt ske genom att höja medvetenheten om problemet, genom att öka lyhördheten och genom att samhället uttalat fördömer företeelserna. Inte alla sexturister är näm- ligen pedofiler, utan ofta förgriper de sig på barn på grund av en mental distans till hemlandets mora- liska normer som möjliggörs av det geografiska avståndet och den annorlunda kulturen. Om samhället utövar tillräckligt stora påtryckningar kan de visserligen inte utan vidare avskräckas från sexturism i sig, men mycket väl från att utnyttja barn sexuellt. Q. Att öka lyhördheten för problemet är en inlärningsprocess som inte kan avslutas från en dag till den andra. Snarare kan endast en upprepad konfrontering med problematiken få den enskilde att bli med- veten om att handlingen är olaglig och förkastlig, även i det kritiska ögonblick då beslutet fattas. En effektiv bekämpning av problemet med turism där barn utnyttjas sexuellt måste således alltid ske lång- siktigt. R. Hittills har åtgärder endast vidtagits inom ramen för ett treårsprogram. Som en logisk följd av detta har endast åtgärder på kort sikt kunnat beslutas, som dessutom når en mycket begränsad målgrupp. Det finns ännu ingen rättslig grund för en motsvarande budgetpost. C 378/84 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 29. 12. 2000 Torsdag 30 mars 2000 S. T. U. V. W. X. Y. Z. I detta sammanhang planerades och beslutades i allt väsentligt varje projekt för sig, varför projekten inte kunde anpassas till varandra, och man därför inte heller kunde uppnå några synergieffekter. I meddelandet från kommissionen saknas upplysningar om huruvida man i efterhand undersökt om de åtgärder i samband med turismmässor som inriktats mot att göra resebyråer och fackfolk inom turismbranschen lyhörda, respektive de projekt som direkt syftat till att göra turister lyhörda, verk- ligen varit framgångsrika och i vilken utsträckning de kunnat öka medvetenheten om problemet och lyhördheten. Förutom kampanjer för ökad lyhördhet och åtgärder som visar på solidaritet med de barn som utnyttjas måste samhällets fördömande hållning även ta sig uttryck i straffrättsliga påföljder. Straff- i det rätten tjänar ju inte enbart till vedergällning utan även har förebyggande funktion, såväl enskilda fallet som allmänt. Straffrätt och straffrättsliga påföljder faller fortfarande i stor utsträckning inom medlemsstaternas behörighetsområde. Inom ramen för det straffrättsliga samarbetet nämns emellertid i artikel 31 e i EU-fördraget beslut om åtgärder som fastställer minimiregler avseende brottsrekvisit och påföljder på områdena för organiserad brottslighet. Rådets gemensamma åtgärd av den 24 februari 1997 om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn är otillräcklig i det avseendet att den enbart utgör en avsiktsförklaring vad gäller territorialitetsfrågan och överlåter åt medlemsstaterna att avgöra om de även i fortsättningen vill bibehålla kravet på att handlingen skall vara straffbar i det land där den begås. Barn måste emellertid skyddas oberoende av medborgarskap och vistelseort. I Europeiska unionens ögon är barn inte mindre värda att skyddas bara för att den stat där de är medborgare misslyckas med att ge dem det skydd de behöver. Vid utfrågningen den 3 september 1999 gav kommissionsledamot Vitorino uttryckligen prioritet åt harmoniseringen av straffrättsliga påföljder för handel med kvinnor, exploatering av kvinnor och brott mot barn. Till följd av rådets beslut av den 3 december 1998 definierades begreppet människohandel i bilagan till Europolkonventionen på så sätt att det omfattar även turism där barn utnyttjas sexuellt och barnpornografi. Att Europols mandats utvidgats till att omfatta människohandel bör därför välkom- nas även ur denna synvinkel. För närvarande finns dock inte den operativa kompetens som krävs, och den planerade dimensioneringen kommer knappast att räcka till för att man skall kunna börja agera på ett effektivt sätt. Åtgärderna för kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt måste emellertid förutom EU:s med- lemsstater och kandidatländerna även omfatta ”traditionella” sexturismområden som Asien, Syd- amerika och Afrika. Just där behövs specialkunskaper om länderna, deras kultur och deras språk. Därför är frivilligorganisationer ofta mer lämpade än andra organisationer att samarbeta med lokala myndigheter och befolkningen i området. Ett sådant samarbete är absolut nödvändigt för en effektiv bekämpning av de existerande problemen. AA. Barnprostitutionen är framför allt utbredd i de länder som särskilt tyngs av fattigdom. 1. Parlamentet slår fast att barnsexturism och all slags handel med människor är oförenliga med människans värde och värdighet och att de är brottsliga handlingar som utgör en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna, 2. uppmanar medlemsstaterna och kandidatländerna att kontrollera att deras lagar överensstämmer med konventionen om barnets rättigheter och att beakta denna aspekt när nya lagar stiftas samt att ratificera Internationella arbetsorganisationens konvention om de värsta formerna av barnarbete, 29. 12. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 378/85 Torsdag 30 mars 2000 3. uppmanar medlemsstaterna och de företrädare för parlamentet som berörs av detta att införa barnets rättigheter, som garanteras i Förenta nationernas konvention av den 20 november 1989 om barnets rättig- heter, i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som håller på att utarbetas, 4. uppmanar medlemsstaterna och kandidatländerna att de skall vädja till övriga länder att verka för att FN:s generalförsamling antar det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter, gällande handel med barn, barnprostitution och barnpornografi, och att omedelbart ratificera protokollet så att det kan träda i kraft, välkomnar kommissionens meddelande om genomförandet av åtgärderna för att motverka barnsex- 5. turism, betonar att Europeiska unionen och dess medlemsstater måste öka sina insatser i kampen mot 6. exploatering av barn och barnsexturism, anser att medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att uppmana till, eller rentav göra det obligatoriskt, 7. att lämna information om sådan verksamhet till polismyndigheterna och de rättsliga myndigheterna, 8. påpekar att man med avseende på barnsexturismen och enligt kapitel 1, artikel 1. 1 i Europarådets traktat nr 160 ”Europeiska konventionen om barnets rättigheter” betraktas som barn till dess att man fyllt 18 år, 9. anser att barnens särskilda behov av skydd gör att kampen mot denna typ av sexturism inte bara måste föras med inriktning på brottslingarna, utan även med inriktning på offren ur barnskyddets perspek- tiv, något som troligen sker bäst inom ramen för en sammanhängande långsiktig barnpolitik, 10. anmodar därför medlemsstaterna att inom ramen för nästa översyn av EG-fördraget skapa en ny, heltäckande rättslig grund för en gemenskapspolitik för barn, så att de punktinsatser för att skydda barnen som redan gjorts kan ersättas med en sammanhängande politik, 11. förordar att kommissionen år 2000 föreslår att skapa en rättslig grund för en budgetpost för bekämpning av turism där barn utnyttjas sexuellt, eftersom det i annat fall inte kommer att finnas några medel längre för detta ändamål från 2001, välkomnar framför allt de åtgärder som vidtagits för att ytterligare ringa in och bekämpa fenome- 12. nets art och omfattning, 13. anser att kommissionens insatser för att öka allmänhetens medvetenhet är berömvärda, så länge man ser till att kampanjerna inte banaliserar fenomenets existens och omfattning eller framkallar en känsla av likgiltighet eller överseende hos allmänheten, och så länge man ständigt påminner om att barnsexturism är något brottsligt, 14. stöder kommissionens avsikt att fortsätta med informationskampanjer och stöd till konkreta projekt, under förutsättning att kommissionen i sitt nästa meddelande om vidtagna åtgärder tar med överväganden om kostnader och nytta, redogör för alternativa möjligheter att använda de begränsade medlen och för urvalskriterier samt ger upplysningar om huruvida de enskilda åtgärderna är effektiva och rationella, uppmanar kommissionen att närmare undersöka barnsexturismens omfattning i Europa, både inom 15. EU och i kandidatländerna, inklusive hur barnsexturismen fungerar och hur ”konsumentflödet” ser ut när det gäller barnsexturism, uppmanar kommissionen att göra en utförlig analys av kopplingen mellan barnpornografi på Inter- 16. net och det faktum att barnsexturismen ökar, trots att allmänheten är medveten om och fördömer den, välkomnar det nya Daphne-initiativet och kräver att det utvidgas till att omfatta skydd för och stöd 17. till barn som utnyttjats sexuellt, C 378/86 Europeiska gemenskapernas officiella tidning SV 29. 12. 2000 Torsdag 30 mars 2000 18. välkomnar det samarbete som kommissionen inlett med turistnäringen i syfte att få fram etiska regler och anser det vara riktigt att kommissionen även i fortsättningen främjar utarbetandet och utökandet av befintliga etiska regler och övervakar befintliga mekanismer för självreglering, 19. uppmanar kommissionen att från och med nästa år och därefter vartannat år ta fram en rapport om tillämpningen av dessa etiska regler, så att det inte uppstår en klyfta mellan de skrivna reglerna och den faktiska tillämpningen av dessa regler, samt att översända denna rapport till parlamentet, 20. beklagar att rådets ståndpunkt i fråga om extraterritorialitet knappast har utvecklats alls, och särskilt det faktum att det endast är medlemsstaternas medborgare eller personer som har sitt huvudsakliga hem- vist inom unionen som kan lagföras för sexuella brott mot barn, 21. hävdar på nytt att medlemsstaterna måste anta allmänna bestämmelser om extraterritorialitet som gör det möjligt att utreda, lagföra och bestraffa individer som utomlands har begått brott som kan hänföras till sexuellt utnyttjande av barn, 22. uppmanar kommissionen att göra en inventering av den nationella strafflagstiftningen i EU vad gäller turism där barn utnyttjas sexuellt, barnpornografi och människohandel och att vid behov lägga fram hithörande förslag till brottsrekvisit enligt vad som avses i artikel 31 e i EU-fördraget samt att därvid bevara extraterritorialitetsprincipen och bortse från kravet på ömsesidig straffbarhet, 23. uppmanar rådet att kontrollera i vilken utsträckning medlemsstaterna fullgjort sina åtaganden enligt rådets gemensamma åtgärd av den 24 februari 1997 om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnytt- jande av barn samt att informera parlamentet om detta, 24. välkomnar rådets beslut i oktober 1999 i Tammerfors om ett närmare samarbete mellan de euro- peiska myndigheterna för brottsbekämpning; hänvisar emellertid också till att det är nödvändigt att på områdena för människohandel och sexuellt utnyttjande av barn, som ofta hänger samman, snarast möjligt utvidga detta samarbete till att omfatta kandidatländerna, 25. kommer inom kort att yttra sig över Österrikes initiativ som har som mål att rådet skall anta ett beslut om bekämpning av barnpornografin på Internet, eftersom ett ordagrant likalydande utkast till gemensam åtgärd , som parlamentet redan yttrat sig positivt om , därmed åter tas upp, anser att det är absolut nödvändigt att anta en gemensam lagstiftning som uttryckligen förbjuder 26. användning av Internet i syfte att sprida meddelanden av sådant slag, 27. uppmanar medlemsstaterna att tillhandahålla särskild vård och tillflyktsorter för unga offer för sexu- ellt utnyttjande, särskilt för unga asylsökande utan medföljare och lagliga eller olagliga unga invandrare, och att därvid fullt ut ta hänsyn till deras olika kulturella och religiösa bakgrund, 28. uppmanar medlemsstaterna att uppmuntra resebyråer, researrangörer, hotell, transportföretag och reklammedier att branschvis upprätta mekanismer för självreglering, så att turism där barn utnyttjas sexu- ellt motverkas, och att bekämpa exploatering i form av prostitution i alla dess skepnader, förordar att kommissionen inrättar en egen avdelning som handlägger samtliga aspekter som rör 29. barn och de följder som nya lagstiftningsprojekt får för barnens situation, 30. beklagar att kommissionen ännu inte följt paparlamentets uppmaning att stödja inrättandet av ett europeiskt centrum för försvunna barn, vilken återfinns i punkt 11 i resolutionen av den 6 november 1997; uppmanar därför med kraft kommissionen att skapa förutsättningar för en utbyggnad av ett euro- peiskt nätverk för saknade och utnyttjade barn, som skall ha till uppgift att samordna den verksamhet som bedrivs av organisationer i medlemsstaterna, exempelvis Child Focus i Belgien, uppmanar medlemsstaterna att se till att preskriptionstiden för brott som inbegriper sexuellt utnytt- 31. jande av barn inte börjar löpa förrän offren blivit myndiga, 29. 12. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 378/87 32. uppmanar medlemsstaterna att se över sina processrättsliga bestämmelser på sådant sätt att offer kan avge vittnesmål via videoinspelning, vilket skulle förebygga risken för ytterligare traumatiska följdverk- ningar, Torsdag 30 mars 2000 33. förordar att personer som befunnits skyldiga till pedofila handlingar förbjuds att utöva verksamhet där kontakt med minderåriga förekommer på sådant sätt att brotten kan upprepas i närmiljön kring arbetet, beslutar att inrätta en undersökningsgrupp för att övervaka hur rättsprocesserna i fråga om brott 34. som har samband med aktiv och våldsam pedofili fortskrider, 35. vädjar till medlemsstaterna och kommissionen att kontrollera om pedofilbrotten i EU och i kandidatländerna och det sätt på vilket rättsväsendet följer upp dem inte utgör en allvarlig och bestående kränkning av de grundläggande rättigheterna sådana de definieras i artiklarna 6 och 7 i fördraget och, om så är fallet, sätta i gång de förfaranden som avses i dessa artiklar, 36. insisterar i fråga om utformningen av EU:s yttre förbindelser på att de mänskliga rättigheterna skall respekteras, särskilt när det gäller barn och ungdomar, och anser det vara riktigt att gemenskapen skall utnyttja människorättsklausuler , som omfattar kränkning av barnens rättigheter och den mänskliga värd- igheten , när den ingår internationella avtal, 37. ber medlemsstaterna att inom utvecklingshjälpen och övriga stödprogram ägna särskild uppmärk- samhet på barnens situation och deras behov och att vidta åtgärder för att skydda och återintegrera offren för prostitution, 38. uppmanar rådet att i anslutningsförhandlingarna med kandidatländerna ta hänsyn till frågan om garantier för barnens skydd och uppmanar kandidatländerna att ägna större uppmärksamhet åt och beslut- samt ta itu med sexturism, barnpornografi och människohandel, 39. välkomnar rådets beslut från 1998 att utvidga Europols mandat till att även omfatta kampen mot sexuellt utnyttjande av, och sexuella övergrepp mot, minderåriga; anser emellertid att Europols mandat också bör omfatta sexualbrott som begås mot minderåriga när det gäller sexturism vid EU:s gränser, 40. anser att frivilligorganisationernas arbete på detta område inte går att ersätta och ber därför frivillig- organisationerna att fortlöpande informera kommissionen och parlamentet, så att deras erfarenheter och kunskapsnivå kan komma till användning även i EU-projekt, 41. uppmanar de medlemsstater som inte redan gjort det att främja och ekonomiskt stödja inrättandet av en telefonjour dit man kan ringa gratis (liknande Italiens ”telefono azzurro” eller ”Kindertelefoon” i Nederländerna) så att barn i hela unionen kan få omedelbar hjälp och information; dessutom bör medlems- staterna stödja den reklam som behövs för att sprida telefonnumret, och uppmuntra de länder utanför EU där barnsexturismen härjar att vidta liknande åtgärder, 42. påpekar att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt situationen för gatubarnen i tredje världen och inom EU och rekommenderar ett nära samarbete med de lokala myndigheter som ansvarar för det sociala arbetet och med de icke-statliga organisationerna; påpekar att flickor är särskilt utsatta för risker till följd av deras traditionella familjemässiga och sociala beroendeställning, 43. kräver att man inom ramen för förbindelserna med utvecklingsländerna, i fråga om problemet med gatubarn, utarbetar och genomför en övergripande strategi för förbättring av dessa barns hela sociala miljö, uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen, regeringarna och 44. parlamenten i medlemsstaterna och kandidatländerna och Europarådet