title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Strategin för inre marknaden och rekommendationer till översynen av de målinriktade åtgärderna"

eurovoc_concepts:
competition law
financial policy
free movement of persons
labelling
monetary union
single market

text: C 140/36 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Strategin för inre marknaden och rekommendationer till översynen av de målinriktade åtgärderna” (2000/C 140/10) Den 27 januari 2000 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om ”Strategin för inre marknaden och rekommendationer till översynen av de målinriktade åtgärderna”. Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 8 mars 2000. Föredragande var John Little. Vid sin 371:a plenarsession den 29–30 mars 2000 (sammanträdet den 30 mars 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för, 4 emot och 3 nedlagda röster. 1. Bakgrund I kommissionens meddelande (1) av den 24 november 1. 1. 1999 föreslås en strategi för inre marknaden för de kommande fem åren. Kommissionen anser att de strategiska målen bör vara följande: — Att höja medborgarnas livskvalitet. — Att göra gemenskapens marknader för produkter och kapital effektivare. — Att förbättra företagsvillkoren. — Att utnyttja den inre marknadens fördelar i en föränderlig värld. Meddelandet lades fram för diskussion vid rådets sammanträde (inre marknaden) den 7 december och sedan vid Europeiska rådets möte i Helsingfors. i april varje år, 1. 2. Med utgångspunkt i ”årscykeln för inre marknaden” (figur 1 s. 6) föreslog Observationsgruppen för inre marknaden att kommittén årligen utarbetar ett övergripande yttrande om inre marknaden i så god tid att kommissionen kan behandla det innan förslagen till översyn av de målinriktade åtgärderna antas. Yttrandet skulle innehålla kom- mitténs synpunkter på den resultattavla som skall offentliggö- ras varje år i november och på Cardiff-rapporten (om produkt- och kapitalmarknadernas effektivitet) som skall offentliggöras varje år i januari/februari. 1. 3. När det gäller årscykeln för år 2000 har man beslutat att kommittén skall utarbeta ett yttrande på eget initiativ med rekommendationer till översynen av de målinriktade åtgärderna, kommentarer till dokumentet om strategin för inre marknaden och synpunkter på de andra dokument som omnämns i föregående punkt. 2. Allmänna kommentarer till kommissionens medde- lande om en strategi för inre marknaden Kommittén välkomnar varmt kommissionens medde- 2. 1. lande som i stor utsträckning stämmer överens med de önskemål kommittén framförde i sitt fjärde tilläggsyttrande om handlingsprogrammet för inre marknaden. Kommittén har visserligen föreslagit att man skulle fastställa strategiska mål för de kommande tre åren, men vi kan inse att det är rimligt att anta mål som sträcker sig över en femårsperiod, i likhet med den nya kommissionens mandat. 2. 2. Kommitténs främsta kritik mot den breda strategin är att utvidgningsaspekten inte beaktas tillräckligt. Att se till att inre marknaden bidrar till en framgångsrik utvidgning är ett viktigt mål, men det är inte tillräckligt. 2. 2. 1. Det är av avgörande betydelse att den nuvarande inre marknaden för de femton medlemsstaterna är effektiv och kan fungera som en del av en utvidgad marknad som så småningom kommer att omfatta dubbelt så många länder och ha en befolkning som är 30 % större än den nuvarande. Målsättning- en måste vara att säkerställa att de nuvarande femton medlems- staterna har antagit i stort sett alla bestämmelser för inre marknaden vid tiden för nästa anslutning. 2. 2. 2. Det är lika viktigt att kandidatländerna har möjlighet att anta bestämmelserna för inre marknaden — och hela gemenskapens regelverk — vid tiden för anslutningen. Struk- turomvandlingen har redan inletts i kandidatländerna och kommer att påskyndas ytterligare när inre marknaden etableras där. En förutsättning för att den skall fungera är att man har kunskap om de ekonomiska och sociala konsekvenserna av denna strukturomvandling. O¨ vergångsperioder skulle kunna tillåtas, som ESK beskriver i yttrandet om inre marknaden och utvidgningen (2). Det är också viktigt att samma skyldigheter gäller för 2. 2. 3. Eftaländerna som för de femton EU-länderna vad gäller att övervaka genomförandet av de åtgärder som är nödvändiga för att fullfölja den nya strategin. (1) Strategin för den inre marknaden, KOM(1999) 624 slutlig. (2) EGT C 329, 17. 11. 1999, s. 3. 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/37 2. 3. En stor del av innehållet när det gäller strategiska och operativa mål rör aspekter av inre marknaden som kommittén redan tidigare ansett kräver politiska initiativ och åtgärder. Som ofta när det gäller strategiska planer måste man dock kunna visa att strategin är realistisk. 2. 7. För att fördelarna skall kunna gynna ekonomin som helhet anser ESK att det är avgörande att vederbörlig hänsyn tas till inre marknadens grundläggande betydelse vid förhand- lingarna under den kommande regeringskonferensen, där tonvikten kommer att läggas på förberedelserna inför utvidg- ningen. 2. 4. Kommittén noterar med glädje att den något vaga formuleringen av vissa av de åtgärder som föreslås i referensdo- kumentet nu beskrivs i mer realistiska ordalag, dock med ett undantag. Undantaget är det strategiska målet ”att höja medborgarnas livskvalitet”. Inre marknaden kan inte ensam uppnå detta mål, eftersom medborgarna kan välja att inte utnyttja de möjligheter som erbjuds. Kommittén är skeptisk till detta mål, eftersom det i stort sett är omöjligt att mäta resultaten. Man får ett intryck av att förslaget läggs fram för syns skull och inte för att uppnå konkreta mål. 2. 4. 1. Kommittén har vid tidigare tillfällen betonat bristen på framgång när det gäller att identifiera de ekonomiska fördelar och den sociala utveckling som kan tillskrivas inre marknaden. I sitt senaste svar till kommittén erkänner kommis- sionen själv att det är svårt att isolera inre marknadens effekter med hjälp av makroindikatorer, eftersom de återspeglar de samlade effekterna av den ekonomiska, politiska och tekniska utvecklingen. De ekonomiska framsteg och den sociala utveckling 2. 4. 2. som inre marknaden anses medföra skulle kunna diskuteras på ett enklare plan om man delar upp effekterna med hänsyn till i vilken roll medborgarna berörs av dem: som företagare, som arbetstagare eller som konsumenter. På så sätt går det avsevärt lättare att förstå och mäta effekterna. Det går också att utnyttja befintliga modeller för studier av sociala indikato- rer, olika grundforskningsarbeten eller, i vissa medlemsstater, försök att mäta effekterna av ekonomiska utvecklingsaspekter på medborgarna i deras roller som företagare, konsumenter och arbetstagare. 2. 5. Kommittén stöder den föreslagna årscykeln för över- vakning, dialog, analys och översyn, men är osäker på om det är nödvändigt att utarbeta två resultattavlor årligen. Det skulle vara logiskt att enbart utarbeta en resultattavla årligen, eftersom cykeln sträcker sig över ett år. Vidare noterar kommittén att kommissionen vill finna extra resurser för att genomföra den nya strategin och påpekar att kostnaderna för varje resultattavla inte är obetydliga i sammanhanget. 2. 6. Med förbehåll för ovanstående stöder kommittén den föreslagna strategi för inre marknaden som kommissionen presenterar i sitt meddelande. 3. Särskilda kommentarer beträffande de kortfristiga målinriktade åtgärderna inom strategin 3. 1. För att uppnå de strategiska och operativa målen har 111 målinriktade åtgärder fastställts på 18 månaders sikt. Kommissionen hävdar att kontinuitet kommer att uppnås och att det förberedande arbete som rekommenderas kommer att ge optimala möjligheter att uppnå dessa mål inom den fastställda tidsperioden. 3. 2. Trots att denna omfattande lista över målinriktade åtgärder är ett användbart instrument anser kommittén att det är motsägelsefullt att benämna alla dessa åtgärder ”kortfristiga prioriteringar”. ESK anser att det är orealistiskt att tro att alla målen 3. 3. skall uppnås inom en artonmånadersperiod när man känner till hur svårt det i bland kan vara att uppnå enighet i rådet. Vidare ställer sig kommittén skeptisk till de åtgärder som krävs på nationell nivå där bristfällig tillämpning eller inkonsekvent (eller i vissa fall uteblivet) införlivande av lagstiftningen visar att skydd av nationella intressen fortfarande dominerar. Att artonmånadersperioden har delats upp i avsnitt på 3. 4. sex månader tyder på att vissa områden inom de målinriktade åtgärderna prioriteras. Kommittén anser dock att det är oklart om placeringen inom tidsplanen beror på åtgärdens betydelse enligt ordförandeskapets arbetsprogram, eller om placeringen helt enkelt bygger på den minimiperiod som krävs för att genomföra åtgärden. Kommittén håller med om att kommissionen inte 3. 5. på förhand bör fastställa politiska prioriteringar vad gäller åtgärderna. Kommittén anser emellertid att frågan om ekono- miska och sociala prioriteringar intar en särställning och att kommissionen därför bör sträva efter att fastställa nyckelpriori- teringar på detta område. Därefter bör tonvikten läggas på att uppnå dessa prioriteringar. Kommittén har utarbetat yttranden som specifikt 3. 5. 1. behandlar ungefär hälften av de 46 målinriktade åtgärder som har karaktär av lagförslag. Trots att kommittén i stort stöder åtgärderna anser man inte nödvändigtvis att de har samma prioritet. Synpunkter beträffande prioriteringarna återges i punkt 6, i vilken kommittén presenterar rekommendationer till den första översynen av de målinriktade åtgärderna. C 140/38 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 4. Kommentarer till kommissionens femte resultattavla 4. 1. Allmänt 4. 1. 1. Kommissionens femte resultattavla om inre markna- den av den 3 december 1999 publicerades strax innan strategin (inre för Europas inre marknad diskuterades inom rådet marknaden) och vid toppmötet i Helsingfors. 4. 1. 2. aspekter av inre marknaden: I rapporten ges utförlig information om följande fyra — Rättslig ram. — Resultat från en näringslivsundersökning. — Prisövervakning. — O¨ vervakning av handlingsplanen för finansiella tjänster. 4. 1. 3. Kommittén välkomnar den tydliga och sakliga pre- sentationen och anser att den information som ges är mycket värdefull med hänsyn till de områden som behandlas. Analysen av de framsteg som gjorts i de enskilda medlemsstaterna anses i synnerhet användbar när det gäller att driva på länder som uppenbart inte har uppfyllt sina skyldigheter. 4. 1. 4. Kommittén anser dock att resultattavlan inte kom- mer att ge samma positiva impulser till nödvändiga åtgärder som resultattavlorna 1–3. Man utgår inte längre från handlings- planen för de 18 månaderna fram till den 31 december 1998. Dessutom ges inte någon omfattande översikt över framstegen på inre marknaden. Kommittén framförde inte några särskilda kommen- 4. 1. 5. tarer till den fjärde resultattavlan, som publicerades i juni 1999, eftersom man ansåg att situationen inte hade förändrats avsevärt sedan kommissionens meddelande ”Utvärdering av handlingsplanen för den inre marknaden” (1), som kommittén avgav ett yttrande (2) om i maj 1999. Som framgår av punkt 2. 5 ovan ifrågasätter ESK värdet av att utarbeta två resultattavlor årligen. 4. 1. 6. Enligt kommitténs uppfattning är det av avgörande betydelse att man i den årliga genomgången av hur kandidat- länderna införlivar gemenskapens lagstiftning företar en över- syn av de framsteg som gjorts med avseende på antagande av bestämmelser och praxis för inre marknaden. Kommissionen uppmanas att kommentera dessa framsteg i framtida resultat- tavlor. 4. 2. Rättslig ram (del B) 4. 2. 1. Kommittén anser att den tydliga och informativa presentationen av uppgifter rörande genomförandet av lagstift- ningen för inre marknaden är en av de mest imponerande aspekterna av resultattavlan, som har förbättrats ytterligare genom att den har kompletterats med statistiska uppgifter om Eftaländerna. Kommittén delar emellertid kommissionens oro när det gäller det långsamma genomförandet av den senaste lagstiftningen och de dåliga utsikterna att fullständigt kunna åtgärda de förseningar som uppstått i samband med införlivan- det av lagstiftningen. Antalet överträdelseförfaranden förblir högt och 4. 2. 2. skulle enligt kommitténs uppfattning vara ännu högre om inte den långa handläggningstiden hade haft så avskräckande effekter. 4. 2. 3. ESK ser med intresse fram emot den övergripande bedömning av SLIM som för närvarande håller på att utarbetas. Kommittén delar kommissionens uppfattning att det politiska stödet bakom en förenkling inte återspeglas i viljan att genomföra denna förenkling via lagstiftningen. 4. 3. Respons från näringslivet (del C) 4. 3. 1. Resultaten från den senaste näringslivsundersökning- en är intressanta och skiljer sig inte avsevärt från vad kom- mittén själv kommit fram till. 4. 3. 2. Ett nytt element som i synnerhet välkomnas är företagens egen bedömning i de olika medlemsstaterna av i vilken utsträckning de har varit nöjda med inre marknaden. De tecken på förbättring som noterats de senaste två åren ifrågasätts inte utan ses som något positivt, men generellt sett var dock de tillfrågade inte särskilt nöjda (EU-genomsnittet var bara 61,8 %), vilket framstår som en besvikelse. 4. 3. 3. Kommittén delar kommissionens uppfattning att inte alla hinder påverkar företagens resultat i samma utsträckning. Kommittén anser att det behov som härigenom uppstår att fastställa prioriteringar inte återspeglas i den mycket omfattande, men odifferentierade, översikten över målinrikta- de åtgärder som ingår i den nya strategin. 4. 4. Framsteg i genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster (Bilaga I) 4. 4. 1. De framsteg som hittills har noterats i genomförandet av den handlingsplan (3) som antogs i april 1999 gäller främst kommissionens egna initiativ i form av utarbetande och uppföljning av lagstiftningsförslag och andra dokument. Vissa politiska hinder för antagande av dessa förslag belyses i rapporten. 4. 4. 2. Kommittén utarbetade inte något yttrande om hand- lingsplanen som sådan, men ett stort antal av de förslag som ingår i handlingsplanen har kommittén behandlat, eller håller i separata yttranden. Kommittén stöder på att behandla, handlingsplanens allmänna inriktning och beklagar livligt den brist på politisk vilja som gör att även de förlängda tidsfristerna för genomförande av handlingsplanen förefaller orealistiska. (1) KOM(1999) 74 slutlig. (2) EGT C 209, 22. 7. 1999, s. 28–34. (3) KOM(1999) 232 slutlig. 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/39 5. Kommentarer om Cardiffrapporten (rapport om pro- dukt- och kapitalmarknadernas funktion i gemen- skapen) (1) 5. 1. Rapportens innehåll 5. 1. 1. Kommissionens dokument består av en omfattande rapport och över trettio sidor bilagor med statistiska uppgifter samt arbetsdokument från kommissionen på ytterligare trettio sidor. Rapporten har två syften: dels att ta fram uppgifter för utformning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, dels att fungera som underlag för kommissionens förslag om uppdatering av de målinriktade åtgärderna i strategin för inre marknaden. 5. 1. 2. Strategin har två huvudsyften: Kommissionen inleder med att övervaka och bedöma produkt- och kapitalmarknader- nas effektivitet för att kartlägga brister i regelverket på EU- nivå, och därefter rekommenderar man olika åtgärder för att förbättra regelverket och undanröja hinder för att marknaderna skall fungera effektivt. 5. 1. 3. Rapporten tar bara upp frågor som behandlades i förra årets Cardiff I-rapport och går inte in på frågor i Cardiff II. Kommissionens påstående att den har minskat antalet rapporter i år är en sanning med modifikation! 5. 2. Allmänna kommentarer 5. 2. 1. Det vore olämpligt att ingående behandla Cardiffrap- porten i föreliggande yttrande, som huvudsakligen syftar till att framföra ESK:s egna rekommendationer inför översynen våren 2000. Kommentarerna kommer därför att i första hand begränsa sig till de aspekter i rapporten som berör dess andra uttalade syfte. ESK stöder allmänt rapportens förslag om reform av 5. 2. 2. marknaderna för produkter och kapital. Många av förslagen är i linje med tidigare rapporter från kommissionen, särskilt rapporten om strategin för inre marknaden, men några nya initiativ föreslås också, och dessa välkomnas av kommittén. 5. 2. 3. I rapporten betonar kommissionen att vissa frågor är av brådskande karaktär och antyder därmed — förhoppnings- vis — att samma synsätt kommer att prägla översynen våren 2000. Ett sådant synsätt vore i linje med ESK:s förslag i detta yttrande att det skall göras en prioritering bland de nuvarande 111 målinriktade åtgärderna. ESK anser att rapporten som helhet är mycket 5. 2. 4. väl presenterad och att de ingående uppgifterna är särskilt värdefulla som underlag för en djupstudie. Kommittén vill dock rikta allmän kritik mot att uttrycket ”ekonomiska reformer” upprepas för ofta i texten utan att det alltid framgår klart vad som avses. I några fall tycks det stå för reform av varu- och kapitalmarknaderna, i andra fall tycks det syfta på ett vidare spektrum av makroekonomisk politik. Man utgår också från att ekonomiska reformer alltid är något önskvärt, utan att närmare ange på vilket sätt och varför. 5. 3. Särskilda kommentarer 5. 3. 1. M a r k n a d e n s f u n k t i o n 5. 3. 1. 1. Rapporten är av förståeliga skäl koncentrerad till en utvärdering av marknadens funktion ur ett ekonomiskt perspektiv. Det finns uppmuntrande nog tecken på att integra- tionen av varumarknaden har ökat, eftersom statistiken visar att ökningen av handeln med industriprodukter inom EU fortfarande är större än BNP-tillväxten. Å andra sidan noterar kommittén att ökningen av utländska investeringar i EU är mycket ojämnt fördelad mellan medlemsländerna. 5. 3. 1. 2. ESK delar kommissionens oro över att de små och medelstora företagens finansieringsbehov ännu inte är täckta. I USA kommer 60 % av riskkapitalet från pensionsfonder, och kommissionen hävdar att detta är en dubbelt så hög nivå som på den mest utvecklade EU-marknaden. Det görs dock ingen analys för att påvisa om detta beror på regleringshinder (som obestridligen finns i vissa medlemsstater), på olika grunder för riskbedömning, på kulturella skillnader som gör det svårare för små och medelstora företag att söka riskkapital eller på andra faktorer. Kommittén vill i detta sammanhang hänvisa till förslagen i sitt yttrande om ”Europeiska kapitalmarknader för små och medelstora företag: Framtidsutsikter och tänkbara hinder för framsteg” (2). 5. 3. 1. 3. ESK anser att det är riktigt att framhålla betydelsen av att genomföra handlingsplanen för finansiella tjänster och välkomnar i princip kommissionens aktuella förslag (3) om bättre tillgång till riskkapital. 5. 3. 2. O¨ v e r g r i p a n d e å t g ä r d e r Kommentarerna om företagande är ytterst välkom- 5. 3. 2. 1. na eftersom de berör problem som hämmar skapandet och utvecklingen av småföretag. I många medlemsstater återstår mycket att göra för att främja nya innovativa företag som kan skapa nya arbetstillfällen. Här vill kommittén hänvisa till förslagen i sitt yttrande om kommissionens meddelande om konkurrenskraften i samband med globaliseringen (4). (1) KOM(2000) 26 slutlig. (2) EGT C 235, 27. 7. 1998, s. 13. (3) KOM(1999) 493 slutlig. (4) EGT C 329, 17. 11. 1999, s. 49–57. C 140/40 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 5. 3. 2. 2. ESK har på ett konsekvent sätt kämpat för en minskning av statligt stöd och uttryckt sitt stöd för tidigare initiativ från kommissionen i detta syfte. Kommissionen betonar nu helt riktigt att man bör minska sektorsspecifika stöd och ad hoc-stöd som en andel av det totala stödet. ESK anser att man måste räkna in jordbruksstödet i den samlade statistiken för att ge en fullständig bild. 5. 3. 2. 3. Att det skett en positiv utveckling mot en inre marknad för offentlig upphandling är ingen given slutsats av kommissionens uppgifter: O¨ kningen av antalet anbudsinford- ringar ger inte i sig kunskap om trenden för tilldelning av kontrakt över gränserna. Här skulle behövas ytterligare uppgifter och en fördjupad analys. Kommittén anser att det är angeläget att befintliga direktiv på detta område genomförs och att kommissionen lägger fram sina förslag om förbättring av det offentliga upphandlingsförfarandet. 5. 3. 3. R e f o r m a v t j ä n s t e m a r k n a d e n 5. 3. 3. 1. ESK delar kommissionens uppfattning att det är viktigt att snabbt anta och tillämpa regelverket och strikt tillämpa konkurrensreglerna inom tjänstesektorn. 5. 3. 3. 2. När det gäller kommissionens förslag om dagligva- ruhandeln anser ESK att en mindre restriktiv inställning till stormarknadernas expansion inte är motiverad och stöder därför inte den föreslagna reformen. 5. 3. 3. 3. ESK anser att det inte har gjorts tillräckliga framsteg när det gäller allmänna försäkringstjänster, eftersom det, särskilt för små och medelstora företag, helt enkelt inte finns någon inre marknad på detta område. 6. Rekommendationer för en översyn av målinriktade åtgärder under våren 2000 6. 1. Allmänna kommentarer 6. 1. 1. ESK inser att man måste försöka agera på bred front för att på europeisk nivå utforma en konsekvent politik som kan skapa ökad marknadseffektivitet, om man vill att inre marknaden skall ge medborgarna och näringslivet märkbara fördelar. Dessa övergripande uppgifter är självfallet viktiga, 6. 1. 2. men kommittén anser att en mer koncentrerad strategi som lägger större vikt vid några få nyckelområden skulle ge bättre resultat på kortare sikt. Kommissionen bör för dessa nyckelområden försöka få fullt stöd från rådet (inre markna- den) och Europeiska rådet för att säkerställa att målen på dessa områden uppnås inom fastställda tidsramar. 6. 1. 3. ar i punkt 6. 2 och 6. 9. ESK redovisar sin uppfattning om nyckelprioritering- 6. 2. Tillämpning 6. 2. 1. Högsta prioritet måste ges till att harmonisera lag- stiftning som påverkar den inre marknaden. Detta görs redan inom ramen för en rad olika åtgärder (t. ex. SLIM), i syfte att ge inre marknaden en så effektiv utformning som möjligt och förebygga handelshinder och konkurrenssnedvridningar. Också med avseende på miljöskydd samt förbättrad hälsa och säkerhet måste inre marknaden fungera väl. Med tanke på den stora betydelse som dessa begrepp har för allmänheten — även i EG-fördraget talas om en ”hög skyddsnivå” — måste man sträva efter så långtgående gemenskapsnormer som möjligt. Enligt fördraget är det tillåtet med strängare normer i miljö- och hälsointresse, men dessa får inte grundas på protektionistiska motiv. Kommittén anser att det är absolut nödvändigt att EU:s lagstiftning tillämpas på ett konsekvent sätt. En konsekvent tillämpning är självfallet också mycket viktig på andra områden, särskilt inte små och medelstora företag skall missgynnas. för att 6. 2. 2. December 2000 har fastställts som gräns för antagan- det av kommissionens förslag om regler för modernisering av systemet för övervakning och tillämpning av konkurrensrätten. Kommittén vill framhålla att även om vi nyligen uttryckte vårt principiella stöd i ett yttrande (1), uppmärksammade vi också ett antal problem och faror som måste behandlas i ett särskilt program med inledande och kompletterande åtgärder före tillämpningen. 6. 3. Fri rörlighet för personer ESK har noterat att fri rörlighet över nationsgränserna 6. 3. 1. fortfarande är mycket svårt att (inte bara för att arbeta) uppnå för många EU-medborgare. De skilda samhällssystemen motverkar den fria rörligheten för enskilda och skapar svårig- heter för anställda inom multinationella organisationer. för att de skall uppleva att det A¨ ven om det krävs vissa kontroller och administra- 6. 3. 2. tiva formaliteter måste det bli lättare för medborgarna att röra sig obehindrat finns en fungerande inre marknad. För att underlätta rörlighet på arbetsmarknaden måste både arbetsgivare och arbetstagare ha full kännedom om vilka förfaranden som gäller och om ömsesidigt erkänd lagstiftning. Kommittén har redan efterlyst en uppföljning inom ramen för Flynn-handlingsplanen (som inte uttryckligen nämns i strategimeddelandet), som kom- mittén för närvarande håller på att utarbeta ett initiativyttrande om. (1) EGT C 51, 23. 2. 2000, s. 55–56. 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/41 6. 4. Beskattning 6. 4. 1. ESK har redan tidigare uttryckt ett allmänt stöd för de ursprungliga målinriktade åtgärder som kommissionen lyft fram. För att uppnå de övergripande målen att undanröja skattehinder och illojal skattekonkurrens på lång sikt måste man dock följa vissa principer och genomföra vissa inledande åtgärder. 6. 4. 2. Medlemsstaterna försöker ofta justera skatterna för att behålla sin konkurrenskraft och fortsätta att dra till sig externa investeringar. ESK anser emellertid att illojal skattekonkurrens måste bekämpas om inre marknaden skall fungera friktionsfritt. Den studie om företagsbeskattning som kommissionen på begäran av rådet skall lägga fram i mitten av år 2000 skulle kunna innehålla en värdefull analys av skatteba- sen i de enskilda medlemsstaterna och bidra till att kartlägga brister på skatteområdet. 6. 4. 3. I väntan på en sådan analys bör man inte eftersträva en minimiskatt för företag, eftersom en nominell skattesats som inte tar hänsyn till skattebasen inte ger en fullständig bild. 6. 4. 4. I samband med att arbetslösheten bekämpas på inre marknaden måste även beskattningen av produktionsfaktorn arbete ses över. 6. 4. 5. Energiskatten i EU bör harmoniseras om det kan ge klara och direkta miljövinster utan att skada Europas konkurrenskraft. 6. 4. 6. Kommittén anser att det är väsentligt att i god tid före utvidgningen verkligen göra framsteg mot utvecklingen av ett momssystem som kan befrämja inre marknaden och som bygger på principen om ursprungsland. I detta samman- hang vill vi påpeka att det löfte som rådet avgivit när det gäller införandet av ett slutgiltigt momssystem hittills inte har infriats och att skattebedrägerierna följaktligen ökat. 6. 5. 2. Utvärderingen bör utvecklas till ett instrument som på ett mycket tidigt stadium gör lagstiftarna uppmärksamma på planerade åtgärders ekonomiska konsekvenser för berörda parter. Ett politiskt beslut kan därmed fattas med full känne- dom om det sannolika utfallet. Utvärderingen skulle kunna utföras av ett oberoende organ. En möjlighet är att dra lärdom av erfarenheterna inom Congressional Budget Office i Washington, USA. ESK tvivlar på att det pågående experimentet med 6. 5. 3. europeiska företagspaneler kan ge värdefulla resultat. Det slumpvisa urvalet av svarspersoner garanterar inte ett represen- tativt urval och kan ge upphov till ytliga svar som inte ger en verkligt oberoende utvärdering. 6. 6. Avreglering 6. 6. 1. Sunda och för medborgarna fördelaktiga konkurrens- villkor kan bara uppnås genom lika rätt till marknadstillträde i alla medlemsstater, och genom att EU:s lagstiftning införlivas i samma utsträckning i de skilda medlemsstaterna. ESK föresprå- kar att avregleringen av energisektorn och telekommunika- tionsmarknaderna skall slutföras, med hänsyn tagen till gemen- skapens mål, t. ex. en tryggad energiförsörjning och en bred tillgång till olika former av kommunikationsteknik. I informa- tionssamhället är en bred tillgång till olika kommunikationska- naler en förutsättning för att konkurrenskraften skall kunna upprätthållas och förstärkas. 6. 6. 2. ESK anser att antagandet av lagstiftningspaketet om offentlig upphandling måste vara en av de viktigaste prioriteringarna och anmodar kommissionen att lägga fram förslag snarast möjligt. 6. 7. Statligt stöd 6. 5. Bättre lagstiftning 6. 5. 1. Kommissionens och medlemsstaternas strävan att utforma en bättre lagstiftning välkomnas av kommittén. Utgångspunkten för en effektiv förenkling av lagstiftningen bör dock vara att man gör en oberoende utvärdering av varje enskild lags konsekvenser. EU kan i detta sammanhang dra lärdom av USA, Kanada, Australien och Storbritannien. 6. 7. 1. Statligt stöd kan leda till snedvridna konkurrensför- hållanden. Därför bör kommissionen utarbeta allmänt erkända kriterier för en systematisk översyn av statsstödet. Stödet bör sedan omprövas utifrån dessa kriterier, och stöd som har negativa effekter på konkurrensen bör vid behov dras in. I det sammanhanget måste man också ta hänsyn till att vissa ekonomiska sektorer är av speciell betydelse för samhället (t. ex. utbildningsväsendet) och därför bör bedömas efter en särskild måttstock. Kommittén ser mycket positivt på att kommissionen har meddelat att den kommer att offentliggöra en ”resultattavla” för statligt stöd. C 140/42 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 6. 8. Finansiella tjänster Fullbordandet av inre marknaden för finansiella 6. 8. 1. tjänster utgör en högprioriterad fråga för företag och konsu- menter. För att utnyttja marknadens fulla potential måste investerare kunna agera utan onödiga restriktioner på hela inre marknaden. 6. 8. 2. Det finns därför ett behov av enhetliga normer både när det gäller redovisning och börsnotering. Det är också viktigt att skapa förutsättningar för effektiva och billiga detaljistbetalningar över gränserna. 6. 9. Rättslig ram A¨ rendet ”stadgar för Europabolag” är i dagsläget 6. 9. 1. blockerat i rådet och flera försök från tidigare ordförandeskap att komma fram till en kompromiss har misslyckats. Kom- mittén uppmanar kommissionen, och även rådet, att ta nya initiativ för att uppnå en överenskommelse. Detsamma gäller en europeisk stadga för kooperativa företag, ömsesidiga bolag och föreningar. Bryssel den 30 mars 2000. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om förlängning av beslut nr 710/97/EG om ett samordnat tillvägagångssätt vid auktorisation inom området för satellittjänster för personkommunikation inom gemenskapen” (2000/C 140/11) Den 20 mars 2000 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag. Sektionen för transporter, energi, förberedande arbetet, antog sitt yttrande den. Föredragande var Giannino Bernabei. infrastruktur och informationssamhället, som ansvarat för det Ekonomiska och sociala kommittén bekräftade utnämningen av Giannino Bernabei till huvudföredragande i enlighet med artiklarna 20 och 50. 1 i arbetsordningen. Vid sin 371:a plenarsession den 29–30 mars 2000 (sammanträdet den 30 mars 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande enhälligt. 1. Inledning 1. 1. SPCS-system för personkommunikation via satellit (Satellite Personal Communications Services) har använts tillsam- mans med markbaserade fasta och mobila system, såväl som alternativ till som integrerade i dessa. I synnerhet i områden med svagt utvecklad fast infrastruktur utgör mobila kommuni- kationstjänster via satellit en viktig kommunikationsmöjlighet för alla. 1. 3. Trots denna potential och de avsevärda satsningar som gjorts inom denna sektor har marknaden inte vuxit i förväntad omfattning, eventuellt beroende på utvecklingshämmande bestämmelser och på byråkratiska hinder. 1. 4. Radiospektrumanvändningen står för närvarande i fokus i såväl enskilda stater som i Europeiska unionen och resten av världen. Resultatet från det offentliga samrådet om grönboken om radiospektrumpolitiken utgjorde tema för ett kommissionsmeddelande (1). Trots betydande tekniska och 1. 2. Satellittjänster för personkommunikation utgör sålun- da ett viktigt steg mot ett förverkligande av nät som tillåter interoperabilitet och mobilitet på global nivå, såväl via röst- kommunikation som via text och bild. (1) KOM(1999) 538 av den 10 november 1999


title: PREGUNTA ESCRITA E-0993/00 de Ioannis Souladakis (PSE) al Consejo. Mecanismos de aplicación del Acuerdo de Estabilización y Asociación con la Antigua República Yugoslava de Macedonia (ARYM).

eurovoc_concepts:
North Macedonia
agreement (EU)
association agreement (EU)
peacekeeping

formats: html pdf print

text: C 26 E/140 Diario Oficial de las Comunidades Europeas ES 26. 1. 2001 europa. eu. int/comm/scr/evaluation/index. htm). El informe sobre el PPDR estÆ aœn en su versi(cid:243)n provisional y por el momento estÆ disponible s(cid:243)lo en papel en la Delegaci(cid:243)n de la Comisi(cid:243)n en YaundØ, en los servicios tØcnicos de la Comisi(cid:243)n en Bruselas y en el Ordenador Nacional del FED en YaundØ. Las mejoras propuestas por la oficina GOPA se tuvieron en cuenta en la nueva formulaci(cid:243)n del programa en la medida en que se adaptaban al contexto espec(cid:237)fico y de financiaci(cid:243)n de la nueva fase del proyecto. La cooperaci(cid:243)n con las ONG se regula en el marco del Convenio de LomØ por los art(cid:237)culos 252 a 257 (microproyectos) y los art(cid:237)culos 251a a 251e (cooperaci(cid:243)n descentralizada) que establecen las finalidades y disposiciones de aplicaci(cid:243)n. Por otra parte, la Comisi(cid:243)n public(cid:243) una «Nota de orientaci(cid:243)n sobre la cooperaci(cid:243)n descentralizada» aplicable a todos los programas de cooperaci(cid:243)n descentralizada. (2001/C 26 E/174) PREGUNTA ESCRITA E-0993/00 de Ioannis Souladakis (PSE) al Consejo (30 de marzo de 2000) Asunto: Mecanismos de aplicaci(cid:243)n del Acuerdo de Estabilizaci(cid:243)n y Asociaci(cid:243)n con la Antigua Repœblica Yugoslava de Macedonia (ARYM) informe Swoboda (1) sobre la apertura de las La reciente aprobaci(cid:243)n por el Parlamento Europeo del negociaciones para la celebraci(cid:243)n de un Acuerdo de Estabilizaci(cid:243)n y Asociaci(cid:243)n con la ARYM crea el marco de garant(cid:237)as adecuado para la seguridad y el desarrollo del citado pa(cid:237)s, con el fin de que la ARYM se aproxime gradualmente a la familia europea. ¿CuÆles son los pr(cid:243)ximos pasos que piensa dar el Consejo para que se materialice en breve todo cuanto el informe Swoboda anuncia y promete en relaci(cid:243)n con la ARYM? (1) Acta de la sesi(cid:243)n del 17 de febrero de 2000, p. 81. Respuesta (26 de junio de 2000) El Proceso de Estabilizaci(cid:243)n y Asociaci(cid:243)n es el elemento clave de la pol(cid:237)tica que la Uni(cid:243)n Europea aplica en los Balcanes. El objetivo general de la UE es integrar al mÆximo a los pa(cid:237)ses de esta regi(cid:243)n en la opci(cid:243)n pol(cid:237)tica y econ(cid:243)mica mayoritaria de Europa. El Acuerdo de Estabilizaci(cid:243)n y Asociaci(cid:243)n (AEA) es un nuevo tipo de Acuerdo bilateral que la Uni(cid:243)n Europea ofrece a los pa(cid:237)ses de esta regi(cid:243)n, siempre que cumplan determinadas condiciones econ(cid:243)micas. El 24 de enero de 2000, el Consejo adopt(cid:243) las directrices de negociaci(cid:243)n de un AEA con la Antigua Repœblica Yugoslava de Macedonia. Se trata de las primeras directrices de negociaci(cid:243)n de un Acuerdo de este tipo con un pa(cid:237)s de esta regi(cid:243)n, y constituyen, por tanto, un paso muy importante en el desarrollo del Proceso de Estabilizaci(cid:243)n y Asociaci(cid:243)n que persigue la UE. Las negociaciones se iniciaron en marzo, bajo la responsabilidad de la Comisi(cid:243)n Europea. Las dos partes manifestaron su voluntad de culminar dichas negociaciones para finales de aæo. El Consejo estÆ seguro de que la Comisi(cid:243)n sabrÆ atender plenamente a las recomendaciones formuladas en el Informe Swoboda. Al cabo de las negociaciones, se procederÆ a la firma y celebraci(cid:243)n del Acuerdo segœn los procedimientos contemplados en las disposiciones pertinentes de los Tratados


title: Kommissionens förordning (EG) nr 664/2000 av den 30 mars 2000 om fastställande av exportbidragen för spannmålsbaserade foderblandningar

eurovoc_concepts:
animal nutrition
cereal product
export refund

formats: pdf print

text: 31. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/21 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 664/2000 av den 30 mars 2000 om fastställande av exportbidragen för spannmålsbaserade foderblandningar EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av mark- naden för spannmål (1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1253/1999 (2), särskilt artikel 13. 3 i denna, och av följande skäl: (1) (2) (3) Artikel 13 i förordning (EEG) nr 1766/92 fastställer att skillnaden mellan noteringarna eller priserna på världs- marknaden för de produkter som anges i artikel 1 i den förordningen och priserna för de produkterna inom gemenskapen kan täckas av ett exportbidrag. I kommissionens förordning (EG) nr 1517/95 av den 29 juni 1995 om tillämpningsföreskrifter till förordning (EEG) nr 1766/92 vad gäller systemet för import och export som tillämpas för foderblandningar baserade på spannmål och om ändring av förordning (EG) nr 1162/ 95 om särskilda tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser för spannmål och ris (3) definieras i artikel 2 de särskilda kriterier som det bör tas hänsyn till då exportbidraget för dessa produkter beräknas. Denna beräkning bör också beakta spannmålsinnehållet. För att förenkla proceduren bör exportbidraget betalas för två kategorier av spannmålsprodukter, majs som är det mest använda spannmålsslaget för tillverkning av foderblandningar för export och produkter av majs å ena sidan, och å andra sidan andra spannmålsslag där de senare spannmålsslag med undantag av majs och majsbaserade produkter. Export- bidragsberättigande är (4) (5) (6) (7) bidrag bör beviljas för den kvantitet spannmålsprodukter som ingår i foderblandningar. Exportbidragsbeloppet bör också beakta de möjligheter och förhållanden som råder på världsmarknaden, nödvändigheten att undvika störningar på gemen- skapens marknad och exportens ekonomiska aspekt. Det är emellertid önskvärt att beräkna den nuvarande bidragssatsen på skillnaden mellan kostnaden för de råvaror som vanligtvis används för tillverkningen av foderblandningar mellan gemenskapen å ena sidan och världsmarknaden å andra sidan, vilket skulle ge en bättre bild av de handelsförhållanden som råder för exporten av produkterna. Exportbidraget måste fastställas en gång per månad. Det kan ändras under den mellanliggande perioden. De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är fören- liga med yttrandet från Förvaltningskommittén för spannmål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 som omfattas av Exportbidragen för de foderblandningar förordning (EEG) nr 1766/92 fastställs så som det anges i bilagan till den här förordningen, om inte annat följer av förordning (EG) nr 1517/95. Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den 31 mars 2000. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 30 mars 2000. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT L 181, 1. 7. 1992, s. 21. (2) EGT L 160, 26. 6. 1999, s. 18. (3) EGT L 147, 30. 6. 1995, s. 51. L 80/22 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 31. 3. 2000 till kommissionens förordning av den 30 mars 2000 om fastställande av exportbidragen för spannmålsbaserade foderblandningar BILAGA KN-nummer för produkter för vilka exportbidrag beviljas (1): 2309 10 11 9000, 2309 10 13 9000, 2309 10 31 9000, 2309 10 33 9000, 2309 10 51 9000, 2309 10 53 9000, 2309 90 31 9000, 2309 90 33 9000, 2309 90 41 9000, 2309 90 43 9000, 2309 90 51 9000, 2309 90 53 9000. Spannmålsprodukter (2) Bidragsbelopp (2) (EUR/t) Majs och majsbaserade produkter, KN-nummer 0709 90 60, 0712 90 19, 1005, 1102 20, 1103 13, 1103 29 40, 1104 19 50, 1104 23, 1904 10 10 Spannmålsprodukter (2), med undantag av majs och majs- baserade produkter 41,17 30,82 (1) Produktnumren anges i avsnitt 5 i bilagan till kommissionens förordning (EEG) nr 3846/87 (EGT L 366, 24. 12. 1987, s. 1), ändrad. (2) För bidraget har hänsyn endast tagits till stärkelse från spannmålsprodukter. Som spannmålsprodukter räknas de produkter som omfattas av undernummer 0709 90 60 och 0712 90 19 i kapitel 10, nummer 1101, 1102, 1103 och 1104 (obearbetade och utan rekonstruktion) med undantag av undernummer 1104 30 och spannmålsinnehållet i produkter enligt undernummer 1904 10 10 och 1904 10 90 i Kombinerade nomenklaturen. Spannmålsinnehållet i produkter enligt undernummer 1904 10 10 och 1904 10 90 i Kombinerade nomenklaturen skall anses motsvara vikten av slutprodukterna. Inget bidrag beviljas för de spannmålsslag där stärkelsens ursprung inte klart kan fastställas genom analys


title: Rådets direktiv 2000/17/EG av den 30 mars 2000 om att ändra direktiv 77/388/EEG om det gemensamma systemet för mervärdesskatt - övergångsbestämmelser för Republiken Österrike och Portugisiska republiken

eurovoc_concepts:
Austria
Portugal
VAT
improvement of housing
real property
tax harmonisation

text: L 84/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 5. 4. 2000 RÅDETS DIREKTIV 2000/17/EG av den 30 mars 2000 om att ändra direktiv 77/388/EEG om det gemensamma systemet för mervärdesskatt – övergångs- bestämmelser för Republiken Österrike och Portugisiska republiken EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93 i detta, (6) med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och av följande skäl: (1) (2) (3) (4) (5) I punkt 2 e del IX ”Beskattning” i bilaga XV till 1994 års anslutningsakt beviljades Österrike tillstånd att avvika från artikel 28. 2 i rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (3), (nedan kallat sjätte momsdirektivet), och att till och med den 31 december 1998 tillämpa en reducerad skattesats på uthyrning av fast egendom avsedd som bostad, förut- satt att skattesatsen inte var lägre än 10 %. I enlighet med artikel 13 B b i sjätte momsdirektivet har uthyrning av fast egendom avsedd som bostad i Öster- rike varit undantagen från mervärdesskatt sedan den 1 januari 1999 utan avdragsrätt för den ingående mervär- desskatten. Österrike får dock, i enlighet med artikel 13 C a i det direktivet, medge skattskyldiga en rätt till valfrihet för beskattning. I detta fall skall den normala mervärdesskattesatsen samt de normala reglerna om avdragsrätt tillämpas. Republiken Österrike anser att åtgärden fortfarande är nödvändig, särskilt eftersom övergångsordningen för mervärdesskatt fortfarande är i kraft och situationen faktiskt inte har ändrats sedan förhandlingen om 1994 års anslutningsakt. Republiken Österrike anser dessutom att avskaffandet av den reducerade skattesatsen på 10 % oundvikligen skulle medföra högre priser för slutkonsumenterna när det gäller uthyrning av fast egendom. Portugisiska republiken tillämpade en reducerad skatte- sats på 8 % på restaurangtjänster den 1 januari 1991. I enlighet med artikel 28. 2 d i sjätte momsdirektivet, har Portugal kunnat fortsätta att tillämpa denna skattesats. Sedan 1992 omfattas emellertid restaurangtjänster dock (1) Yttrandet avgivet den 15 mars 2000 (ännu ej offentliggjort i EGT). (2) EGT C 75, 15. 3. 2000, s. 21. (3) EGT L 145, 13. 6. 1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 1999/85/EG (EGT L 277, 28. 10. 1999, s. 34). av den normala skattesatsen efter en omfattande ändring av skattesatserna och av politiska och budgetära skäl. Portugisiska republiken önskar återinföra en reducerad skattesats för dessa tjänster, eftersom bibehållandet av den normala skattesatsen hade skadliga konsekvenser, särskilt förlust av arbetstillfällen och ökning av svart arbete och att tillämpningen av den normala skattesatsen ökade priserna för slutkonsumenterna av restaurang- tjänster. Eftersom de aktuella undantagen rör tjänster inom en enda medlemsstat kan risken för snedvridning av konkurrensen betraktas som obefintlig. för så vitt Under dessa förhållanden kan en återgång till den tidi- gare situationen övervägas både för Republiken Öster- rike och Portugisiska republiken, tillämp- ningen av undantagen begränsas till den övergångspe- riod som anges i artikel 28 l i sjätte momsdirektivet. Det är dock nödvändigt att Republiken Österrike vidtar de åtgärder som krävs för att den reducerade skattesatsen få skadliga konsekvenser på gemenskapens inte skall egna medel från mervärdesskatt, vars underlag skall fastställas i enlighet med förordning (EEG, Euratom) nr 1553/89 (4). som härrör (7) (8) HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Följande punkter skall läggas till i artikel 28. 2 i sjätte momsdi- rektivet: ”j) Republiken Österrike får på uthyrning av fast egendom avsedd som bostad tillämpa en av de två reducerade skattesatser som anges i artikel 12. 3 a tredje stycket, förutsatt att denna skattesats inte är lägre än 10 %. k) Portugisiska republiken restaurangtjänster får tillämpa en av de två reducerade skattesatser som anges i artikel 12. 3 a tredje stycket, förutsatt att denna skatte- sats inte är lägre än 12 %. ” på Artikel 2 De medlemsstater som anges i artikel 1 skall sätta i kraft 1. de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta. (4) EGT L 155, 7. 6. 1989, s. 9. 5. 4. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 84/25 När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de inne- hålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. De medlemsstater som anges i artikel 1 skall till kommis- 2. sionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Artikel 3 Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Det skall tillämpas från och med den 1 januari 1999 och fram till utgången av den övergångsperiod som anges i artikel 28 l i sjätte momsdirektivet. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Artikel 4 Utfärdat i Bryssel den 30 mars 2000. På rådets vägnar J. SÓCRATES Ordförande


title: Avis du Comité économique et social sur le thème «Faire en sorte que l'aide de la CE produise les meilleurs résultats possibles»

eurovoc_concepts:
EU aid
EU programme
cooperation policy
development aid
use of aid

text: 18. 5. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 140/55 Avis du Comité économique et social sur le thème «Faire en sorte que l’aide de la CE produise les meilleurs résultats possibles» (2000/C 140/13) Le 9 décembre 1999, le Comité économique et social a décidé, conformément à l’article 23, paragraphe 3 de son Règlement intérieur, d’élaborer un avis sur le thème susmentionné. La section «Relations extérieures», chargée de préparer les travaux du Comité en la matière, a adopté son avis le 16 mars 2000 (rapporteur: M. Wilkinson). Au cours de sa 371e session plénière des 29 et 30 mars 2000 (séance du 30 mars 2000), le Comité a adopté le présent avis par 88 voix pour et 5 abstentions. 1. Introduction 1. 1. Dans le passé, le Comité économique et social a déjà donné son avis sur l’aide au développement, notamment pour la dernière fois en 1997 (CES 596/97). Cette aide couvrait l’aide au développement (au départ celui des pays ACP), la «bonne administration» («good governance») et le rôle des groupes socioéconomiques. L’avis de 1997 mettait l’accent sur le soutien constant du Comité à l’octroi d’une aide économique et financière de l’UE aux pays en développement, sur l’impor- tance essentielle que revêtent les principes de bonne adminis- tration pour le développement durable et sur la nécessité de réformer radicalement la gestion des aides au développement. A` l’heure actuelle, la CE dépense chaque année plus de 1. 2. 5,5 milliards d’euros pour l’aide au développement. Si on ajoute cette somme aux contributions bilatérales des E´ tats membres, le total de l’aide de l’UE représente bien plus de la moitié de l’aide mondiale officielle au développement, bien que le Comité économique et social déplore qu’en termes quantitatifs, l’Union européenne et la plupart des E´ tats mem- bres soient loin de consacrer 0,7 % de leur PIB à l’aide au développement, comme le recommandait l’Organisation des Nations Unies en 1973. Cet effort couvre un champ très large de programmes de financement et de bénéficiaires bien qu’une bonne partie concerne l’aide aux pays ACP et aux pays candidats à l’adhésion à l’UE. 1. 3. La Commission a beaucoup travaillé pour améliorer sa gestion des programmes de développement et des progrès ont été réalisés. Deux changements majeurs sont intervenus, tout d’abord la formation, en 1998, du Service commun de gestion de l’aide aux pays tiers (Service Commun Relex, SCR) responsable pour les aspects techniques, opérationnels, contractuels, juridiques, financiers et comptables ainsi que pour des travaux d’évaluation et d’audit. Le deuxième change- ment intervenu porte sur la nouvelle structure des relations extérieures qui vise à accroître la cohérence des politiques. Il n’en demeure pas moins que des préoccupations 1. 4. subsistent. Cela ressort clairement de certains rapports de 1998 comme l’évaluation du programme Phare et l’évaluation de l’aide aux pays ACP qui relèvent tous deux le fait que l’accent est mis sur les moyens plutôt que sur les résultats. La structure, les ressources humaines et la nécessité de mettre en place un système de contrôle financier plus approprié sont toujours source de préoccupations. Différentes études et réformes sont en cours sur les 1. 5. politiques et les aspects de gestion de l’aide de la CE. Le Comité espère que le présent avis contribuera à ce débat en examinant ces deux domaines et en faisant des propositions à ce sujet. Il est inévitable qu’un grand nombre d’autres dimensions importantes de la coopération au développement comme le rapport entre l’aide et le commerce, la nécessité de la remise de la dette ou la question de l’acceptation des programmes d’aide par les populations en ce qui concerne l’aide n’entrent pas dans le cadre de cet avis. 2. L’aide au développement dans un monde en mutation Au cours des dernières années, le contexte dans lequel 2. 1. tous les donateurs de l’aide au développement ont travaillé a été considérablement modifié. Les principaux changements ont été: — la politisation accrue de l’aide, reflétée par la plus grande importance accordée par les donateurs aux droits fonda- mentaux de l’homme, aux droits sociaux, à l’égalité des sexes, à la démocratie et aux principes de bonne administration; — l’augmentation du nombre de rendez-vous figurant au calendrier politique qui reflète des nouvelles priorités comme le secteur privé, le développement institutionnel et la prévention des conflits; — la nécessité d’intégrer plus d’intérêts dans le processus et particulièrement les intérêts de la société civile organisée, des collectivités locales, des entreprises et des organisations à caractère social; — les pressions croissantes en faveur d’une plus grande transparence en matière de crédits destinés à l’aide au développement; — la nécessité d’instaurer une coordination, une complémen- tarité et une cohérence politique plus importantes. 2. 2. Cet environnement en mutation ne se reflète pas vraiment dans les stratégies de mise en œuvre ou dans les mécanismes de distribution de l’aide en dépit du nombre significatif d’études qui attirent l’attention sur la nécessité de procéder à des changements. Au sein de l’UE, il n’y a pas eu de grand débat sur le type de réformes nécessaires, si l’on excepte le cas de la coopération UE/ACP où, comme cela est mentionné ci-après, de nombreuses réformes ont été proposées pour l’accord qui succédera à la Convention de Lomé IV. C 140/56 FR Journal officiel des Communautés européennes 18. 5. 2000 Le Comité accueille favorablement 2. 3. la position du Conseil et de la Commission qui reconnaissent qu’il est désormais urgent de mener un débat fondamental qui devrait conduire à une réforme fondamentale. 3. Défis essentiels Dans les considérations relatives aux options en vue 3. 1. d’une réforme concernant l’aide de l’UE, le premier défi essentiel consiste à s’accorder sur la nature du problème. Il ne sert à rien de considérer les obstacles à la distribution de l’aide sans réfléchir à la question plus fondamentale du rôle spécifique et de la valeur ajoutée de l’aide de l’UE. Il convient de définir plus nettement le mandat de la Commission et de s’accorder à ce sujet. Par la suite, les changements institutionnels pourront être identifiés et mis en œuvre. les politiques et E´ tant donné qu’elles s’intègrent dans la politique de 3. 2. l’UE qui forme un tout, les décisions seront essentiellement politiques et difficiles à prendre. Pour que le processus de réforme soit un succès, il conviendra que les E´ tats membres et les autres pays concernés, y compris les autorités budgétaires et les pays bénéficiaires, lui témoignent un soutien politique sans équivoque et que soit renforcée la politique extérieure commune. Le Comité espère que les E´ tats membres prendront les 3. 3. décisions et mettront ensuite en œuvre les actions nécessaires au renforcement du rôle de l’UE en matière d’aide au dévelop- pement et à l’augmentation de son efficience et de son efficacité; le Comité espère également que les E´ tats membres accorderont à ce sujet une plus grande importance dans le futur calendrier politique. 4. Politique 4. 1. Une aide efficace de la CE doit commencer par une politique claire et concertée. E´ tant donné que l’UE est une entité politique supranationale, la politique de développement de la CE sera nuancée de manière à répondre aux intérêts fondamentaux de l’UE (par exemple en ce qui concerne l’aide octroyée au processus d’élargissement), mais aussi de façon à ce que celle-ci remplisse ses obligations en tant qu’acteur mondial soutenant le développement des pays dans toute leur diversité. 4. 2. La politique globale de l’UE doit avoir des objectifs stratégiques et doit permettre de fixer des priorités claires. Ce sont ces objectifs, et non les divers instruments ou les lignes budgétaires, qui doivent guider l’action de la CE. Elle doit englober tous les aspects des liens entre l’UE et les pays bénéficiaires et doit veiller à l’impact de ses résultats. Le développement dépasse largement le transfert de ressources vers les pays en voie de développement. Une politique d’aide communautaire efficace doit prendre en considération les priorités des pays bénéficiaires dans des domaines comme l’agriculture, l’investissement. Elle doit chercher à s’accorder avec les bénéficiaires sur les secteurs qui devraient bénéficier de l’aide et sur le pourcentage global de l’aide communautaire qu’il conviendrait d’allouer à chaque secteur. l’environnement et 4. 3. Le Comité reconnaît les objectifs d’ensemble de l’UE en matière de politique de développement, tels que définis dans le Traité de Maastricht. L’objectif ultime de l’aide consiste à accroître la stabilité et la performance sociale des pays bénéficiaires de façon à ce qu’ils consacrent la totalité de leur potentiel à l’amélioration du bien-être de leur peuple. Par conséquent, l’aide doit consister à «créer des capacités» en mettant l’accent sur le fait que les bénéficiaires doivent se sentir davantage responsables et propriétaires des projets. 4. 4. On estime qu’un quart de la population mondiale vit dans une pauvreté extrême; les actions visant à lutter contre la pauvreté ne relèvent pas seulement de l’éthique mais ont également un impact largement positif parce que la stabilité, le développement durable et la démocratisation ne peuvent être réalisés dans des sociétés qui présentent un niveau de pauvreté extrême. Le Comité recommande que l’aide de la CE tienne compte des objectifs de développement internationaux qui ont récemment fait l’objet d’un accord. L’action de la CE devrait se concentrer sur les causes profondes de la pauvreté qui sont généralement d’ordre politique; à cette fin, il conviendrait d’utiliser différents instruments politiques (aide, commerce, politique étrangère, etc. ) de manière complémentaire. Les actions visant à réduire la pauvreté doivent être un objectif central de l’aide de la CE, au même titre que les autres priorités de l’UE. 4. 5. Le Comité recommande d’accorder la préférence aux pays qui entreprennent de donner la priorité aux actions visant à réduire les causes qui sont à l’origine de la pauvreté et qui montreront qu’ils sont sérieux dans cette entreprise. L’adoption d’une approche plus stratégique implique également de concentrer l’aide de la CE sur un nombre de secteurs dans lesquels la Commission dispose d’un avantage comparatif, mais aussi de coordonner les efforts avec d’autres agences qui peuvent prendre la direction des opérations dans d’autres secteurs. La participation maximale d’un plus grand nombre 4. 6. d’acteurs du développement local — y compris d’acteurs socioéconomiques — à l’élaboration et à la mise en œuvre des politiques et programmes de développement est essentielle et peut apporter une contribution majeure à la bonne administra- tion et au développement durable. Cette participation maxi- male est également nécessaire pour promouvoir tant l’amélio- ration des performances sociales qui succédera à la réussite du développement que l’intégration des pays en développement dans l’économie mondialisée. Dans ce contexte, le Comité se félicite des changements 4. 7. proposés pour l’accord qui succédera à Lomé IV et qui visent à faire de ces parties prenantes des acteurs à part entière de l’élaboration et de la mise en œuvre de la coopération ACP/UE. Il appelle la CE à garantir la véritable mise en œuvre de ces réformes, notamment par un meilleur dialogue, par une information conviviale, l’accès au financement et la création de capacités pour les acteurs économiques et sociaux. 18. 5. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 140/57 4. 8. L’une des principales causes de l’inadéquation du développement est la corruption qui est jugée répandue dans de nombreux pays bénéficiaires. Tout en reconnaissant que la corruption existe aussi dans les pays donateurs, la politique de l’UE en matière de développement doit s’accompagner d’un programme visant à réduire la corruption. E´ tant donné que la corruption est principalement due à l’absence de contrôles les programmes anticorruption devraient démocratiques, inclure une plus grande transparence ainsi qu’une meilleure participation de la société civile organisée, mettre l’accent sur la nécessité pour les bénéficiaires d’élaborer et de mettre en œuvre leurs propres projets anticorruption et prévoir un rapport annuel de l’UE sur la lutte contre la corruption. Le budget développement de la CE devrait permettre le finance- ment des programmes anticorruption. 5. Coordination Au niveau du Conseil, 5. 1. la plupart des questions de développement sont traitées par le Conseil «Développement», mais la responsabilité d’un certain nombre d’entre elles incombe au Conseil «Affaires générales». Le Commissaire Nielson est responsable de la Direction générale du développe- ment, mais directement responsable uniquement en ce qui concerne le Fonds européen de développement qui couvre les pays ACP (et en ce qui concerne ECHO). Le Commissaire Patten est responsable d’un grand nombre de fonds de développement qui couvrent Phare, Tacis, Obnova et d’autres programmes, ainsi que du Service Commun Relex (SCR). E´ tant donné le partage des responsabilités au Conseil 5. 2. entre les Commissaires, les différentes directions générales et le SCR, il convient également d’accorder davantage d’impor- tance à la coordination au sein de la Commission. C’est en particulier le partage des responsabilités entre ceux qui sont à l’origine des projets de développement et qui les approuvent (dans les directions générales) et ceux qui doivent gérer et évaluer les projets (SCR), qui cause des difficultés. En matière de politique, il est nécessaire que la responsabilité au premier chef soit claire. 5. 3. La coordination des programmes de l’UE et de ceux des autres pays donateurs est un élément bien plus problémati- que. Il y a en premier lieu les programmes bilatéraux des E´ tats membres; il y a également les programmes des Nations Unies, de la Banque mondiale, du FMI ainsi que d’autres programmes. L’accélération et 5. 4. l’approfondissement des mesures visant à accroître la complémentarité du travail de la CE et des E´ tats membres seraient manifestement souhaitables. La communication de la Commission au Conseil et au Parlement européen de mai 1999 (1) cherche à encourager la complémen- tarité et serait un point de départ utile. Reconnaissant le rôle de la CE en tant que véhicule des valeurs européennes de coopération et de stabilité ainsi que de la notion de système démocratique participatif, la CE devrait spécifier quelle valeur ajoutée elle attend de ses travaux en matière de développement. L’évolution vers une approche plus sectorielle, en étroite coopération avec les autres E´ tats membres ou les agences, est accueillie favorablement. (1) COM(1999) 218 final du 6. 5. 1999. Si les E´ tats membres pouvaient travailler conjointe- 5. 5. ment avec la Commission sur l’analyse des besoins de chaque pays bénéficiaire et utiliser ces travaux comme base pour établir, avec le bénéficiaire, une stratégie visant à répondre aux besoins identifiés, il serait plus facile de garantir la complémentarité des travaux de l’UE et des E´ tats membres. A` 5. 6. l’heure actuelle, même l’échange d’information sur les projets bilatéraux n’est pas bon. Lorsqu’un calendrier communautaire stratégique et réaliste aura été arrêté et que les volontés politiques nécessaires auront été exprimées, il devrait être relativement facile d’établir un système pour décider qui devrait faire quoi, de manière à ce que la «politique des trois C» (coordination, complémentarité et cohérence) approuvée par le Conseil devienne une réalité. 5. 7. La coordination avec les tiers (Nations Unies, Banque mondiale, etc. ) sera plus difficile, mais devrait être facilitée lorsqu’un meilleur programme d’aide communautaire aura montré son efficacité. A` cet égard, la proposition de la Banque mondiale visant à créer un cadre commun de développement pourrait également être utile. 5. 8. Toutes les parties concernées doivent travailler dans la coopération la plus étroite pour garantir que l’output (résultats obtenus) soit aussi bon que possible par rapport à l’input (ressources utilisées). Cela impliquerait de garantir que les ressources allouées soient utilisées en totalité plutôt qu’au niveau actuel qui est loin d’être optimal. 6. Procédures 6. 1. Il est largement reconnu que les procédures d’élabora- tion et de gestion ont été bien trop compliquées et ont impliqué beaucoup trop de personnes, même dans la prise de décisions simples. Cela semble être en train de changer à la suite des travaux du SCR. Il reste à examiner la question de savoir si, en pratique, les nouvelles procédures entraînent une distribution meilleure et plus rapide de l’aide ainsi qu’une réduction de l’excès de bureaucratie. Il convient de déléguer les pouvoirs de façon plus efficace et de clarifier les responsabilités. Cela améliorerait la motivation, rendrait plus acceptables les demandes en heures de travail du personnel et, c’est le plus important, permettrait de voir beaucoup plus facilement comment les problèmes qui apparaissent peuvent être corrigés. Bien entendu, les E´ tats membres souhaitent rester 6. 2. impliqués dans l’aide octroyée par la CE, mais ils devraient se concentrer sur des questions stratégiques et éviter de céder à la l’on tentation d’effectuer une microgestion des projets si souhaite que les procédures soient suffisamment flexibles et efficaces. Le rôle des délégations de l’UE dans les pays bénéficiai- 6. 3. res de l’aide a été accru, ce qui ne peut qu’avoir un effet positif. Non seulement les liens directs avec les bénéficiaires de l’aide seront améliorés de manière à ce que les besoins et préoccupations plus larges de ces derniers soient pleinement pris en compte, mais il sera possible de prendre des décisions beaucoup plus simplement et plus rapidement. Il convient de profiter de cette occasion. C 140/58 FR Journal officiel des Communautés européennes 18. 5. 2000 6. 4. L’octroi de davantage de responsabilités aux déléga- tions de l’UE (ou à d’autres organes décentralisés tels que les Unités de Mise en œuvre décentralisées proposées par le Parlement européen) ne donnera des résultats que s’il y a adéquation entre les ressources décentralisées disponibles et les responsabilités octroyées. La participation des acteurs locaux (pouvoirs centraux et locaux et représentants de la vie sociale et économique organisée) au processus de gestion leur permettra de se sentir davantage propriétaire des programmes tout en réduisant la charge de travail pour les délégations de l’UE. Le Comité est favorable à une plus grande coopération décentralisée avec les acteurs locaux, mais déplore les énormes difficultés que rencontrent les organisations représentatives des milieux socioéconomiques pour accéder à ce type de coopération. C’est la raison pour laquelle le CES propose que soient désignés au sein des délégations de l’UE des responsables chargés tout particulièrement de renforcer les relations avec la société civile organisée. La décentralisation requiert la confiance et demande 6. 5. que le personnel de la Commission déplace l’accent qui avait été mis sur le contrôle avant la réalisation du projet pour le placer au niveau du contrôle intervenant après la réalisation de celui-ci, l’audit complet étant une activité postérieure au projet. l’amendement des règlements Elle nécessiterait également financiers de l’UE. Les amendements doivent également tenir compte du fait que, pour un grand nombre de pays bénéficiai- res, les ressources humaines pour assurer la gestion financière sont limitées. 6. 6. Dans la mise en œuvre de l’aide, le recours aux ONG est considérable. Il est également important à cause de la possibilité de cofinancement par les ONG. Le Comité ne voit aucune raison de ne pas utiliser les ONG comme des «parties contractantes» distribuant l’aide mais celles-ci ne représentent toutefois qu’une partie de la société; d’autres devraient avoir la même possibilité de participer aux programmes d’aide de la CE. L’harmonisation attendue des lignes budgétaires de l’UE fournit une excellente occasion d’améliorer la cohérence en créant une ligne budgétaire «société civile» accessible à une large sphère d’acteurs de la société (y compris les acteurs sociaux et économiques) de l’UE et des pays bénéficiaires. La décision doit se fonder sur la contribution qu’elles peuvent apporter à la réalisation des objectifs stratégiques concertés. 6. 7. Conformément à la nécessité d’une culture de résultats, le domaine essentiel devant faire l’objet d’une amélioration est celui de l’évaluation. Chaque projet doit travailler en fonction de critères d’évaluation établis au moment où celui-ci est approuvé et doit pouvoir être amendé en cours de projet. L’évaluation ne doit pas être effectuée par ceux qui gèrent les projets, mais doit se faire en coopération avec les représentants du pays bénéficiaire qui sont en mesure de juger de la valeur du travail accompli; ces représentants devraient comprendre des représentants de la société civile organisée. L’évaluation et le suivi ne sont pas une procédure 6. 8. scientifiquement exacte et ses résultats ne pourront pas être garantis avant quelques années. Mais il est nécessaire de montrer que les résultats s’améliorent. Les résultats de l’évalua- tion sont déjà largement disponibles dans le domaine public, mais un rapport annuel sur toute l’aide que l’UE alloue au développement devrait être présenté dans l’intérêt tant du public de l’UE que de celui des autres pays. 7. Ressources 7. 1. Pour parvenir aux meilleurs résultats possibles ou pour garantir une coordination efficace à la base, il est nécessaire que des ressources humaines adéquates soient consacrées à la planification, à la conduite et à l’évaluation des projets. Il est clair que l’augmentation des rôles, des responsabilités et des lignes budgétaires de la CE ne s’est pas accompagnée d’une augmentation adéquate des ressources humaines. Il convien- drait de trouver des moyens créatifs et efficaces pour supprimer cet obstacle majeur à l’efficacité de l’aide améliorée. L’amélioration des ressources humaines n’est pas une 7. 2. simple question quantitative. Il est également essentiel de tenir compte des compétences, en particulier des nouvelles compétences indispensables à la mise en œuvre efficace d’un programme de développement plus vaste. Pour combler le déficit de compétences identifié, une option consisterait à faire un meilleur usage de la complémentarité en profitant de l’expertise de l’Union européenne et des experts locaux (le cas échéant), ce qui permettrait de promouvoir l’emploi local ainsi que la création de capacités. 8. Communications 8. 1. Comme nous l’avons déjà mentionné plus haut, de nombreuses informations sur l’aide au développement accor- dée par la CE sont déjà disponibles dans le domaine public. Le Comité estime cependant qu’il est nécessaire d’informer les citoyens de l’UE des raisons et de la valeur d’une telle aide. Les citoyens ont le droit de savoir comment leur argent est dépensé dans ce domaine tout comme dans les autres domaines. Dans les pays bénéficiaires, l’on peut s’attendre à ce 8. 2. que la qualité des travaux de développement joue un rôle important dans l’information du public. La participation d’organisations libres, indépendantes et représentatives de la société au processus décisionnel et de gestion des projets sera la meilleure manière de garantir que les résultats ont un réel impact, mais le Comité recommande toutefois que la CE et le pays bénéficiaire entreprennent également d’informer de façon systématique la société civile sur l’aide au développement. La CE est également invitée à intensifier le soutien qu’elle accorde aux partenariats directs et à la coopération entre les acteurs sociaux et économiques organisés d’Europe et ceux des pays bénéficiaires. 8. 3. Cet effort devrait être assisté par des comités de liaison incluant les acteurs économiques et sociaux au niveau local ainsi que par des représentations de l’UE au niveau local, représentations qui soient capables de donner des conseils à toutes les étapes des travaux de développement (début, déroulement et évaluation). Une participation à ce travail serait accueillie favorablement par le Comité. 18. 5. 2000 FR Journal officiel des Communautés européennes C 140/59 Pour renforcer l’impact des travaux de la CE en 8. 4. matière de développement, il serait nécessaire d’établir et de promouvoir une «identité» unique (similaire à l’«USAid» immédiatement identifiable). Cette «identité» devrait être utili- sée pour tous les programmes financés par la CE quelle que soit la dénomination interne des programmes individuels. 9. Recommandations Le Comité fait les recommandations suivantes sur l’aide au développement accordée par l’UE: 9. 1. La politique globale pour l’aide au développement accordée par l’UE doit avoir des objectifs stratégiques qui prennent pleinement en considération les autres politiques de l’UE, les priorités politiques et les principes énoncés dans le Traité. 9. 2. Il conviendrait d’accorder une préférence aux aides qui s’attaquent aux causes qui sont à l’origine du développement inadéquat et de la pauvreté ainsi qu’au renforcement des organisations économiques et sociales qui sont essentielles pour le développement durable. 9. 3. Il convient également de mettre en place une politique complémentaire visant à réduire les effets de la corruption, tant passive qu’active. Pour chaque pays bénéficiaire, l’UE et le pays concerné 9. 4. doivent d’abord s’accorder sur les secteurs qui bénéficieront de l’aide en termes de pourcentage au lieu de s’accorder sur des listes de projets. 9. 5. Il est essentiel que la Commission coordonne de manière plus effective ses efforts d’aide au développement avec ceux des E´ tats membres et des autres donateurs, chaque fois que cela est possible. 9. 6. Il convient de modifier les procédures pour les simpli- fier, en les rendant plus flexibles et en déléguant davantage, tout en clarifiant la question de la responsabilité. Bruxelles, le 30 mars 2000. 9. 7. La décentralisation est nécessaire et devrait être renfor- cée. Les délégations locales de l’Union européenne devraient établir des contacts pour permettre la participation active de l’économie locale et des acteurs sociaux. 9. 8. Pour garantir la meilleure gestion et les meilleurs résultats possibles pour les programmes, tous les acteurs les pouvoirs socioéconomiques incluant locaux, les syndicats et les ONG doivent bénéficier de la même possibilité de participer à des programmes d’aide de la CE. le secteur privé, La Commission doit garantir que les ressources allouées 9. 9. à l’aide communautaire au développement sont adéquates pour les objectifs à réaliser. Il conviendrait de produire un rapport annuel sur 9. 10. l’ensemble du programme d’aide de la CE. Ce rapport devrait être soumis au Parlement européen, au Comité économique et social et à d’autres organes. La pleine participation de la société civile organisée 9. 11. de chaque pays bénéficiaire est essentielle pour garantir l’impact qu’aura l’aide de la CE et pour garantir son succès; il convient de promouvoir cette aide énergiquement et de l’inclure dans le processus d’évaluation. Cette aide doit égale- ment être un facteur intervenant dans la décision d’allouer au développement des fonds communautaires supplémentaires. 9. 12. unique pour l’aide de la CE. Il convient d’établir et de promouvoir une identité 9. 13. Le Comité entend participer activement au processus consistant à garantir une meilleure transparence et une démocratisation des programmes d’aide de la CE à travers une plus grande participation des acteurs économiques et sociaux et accueillerait favorablement un mandat clair à cet égard. 9. 14. Le Comité fait enfin remarquer que l’ingrédient essentiel et indispensable du succès des programmes d’aide de la CE est la volonté politique manifestée par les E´ tats membres. Le Comité invite les E´ tats membres à montrer qu’ils sont animés de cette volonté. La Présidente du Comité économique et social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI