title: Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Att se till att gemenskapsstödet ger bästa möjliga resultat"

eurovoc_concepts:
EU aid
EU programme
cooperation policy
development aid
use of aid

text: 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/55 Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ”Att se till att gemenskapsstödet ger bästa möjliga resultat” (2000/C 140/13) Den 9 december 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23. 3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om ”Att se till att gemenskapsstödet ger bästa möjliga resultat”. Sektionen för yttre förbindelser, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 16 mars 2000. Föredragande var Clive Wilkinson. Vid sin 371:a plenarsession den 29–30 mars 2000 (sammanträdet den 30 mars) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 88 röster för och 5 nedlagda röster. 1. Inledning Ekonomiska och sociala kommittén har tidigare yttrat 1. 1. sig om utvecklingsbistånd, senast år 1997 (CES 596/97), då utvecklingsbistånd (framför allt till AVS-länderna), god offent- lig förvaltning och de socioekonomiska intressegruppernas I detta yttrande betonades kommitténs roll behandlades. fortsatta uppslutning bakom EU:s ekonomiska och finansiella bistånd till utvecklingsländerna, betydelsen av en god förvalt- ning för en hållbar utveckling samt behovet av en genomgri- pande reform av handläggningen av biståndsanslagen. 1. 2. Varje år betalar EG för närvarande ut över 5,5 miljarder euro i utvecklingsbistånd. Tillsammans med det bistånd med- lemsstaterna ger på bilateral basis uppgår EU:s totala stöd till gott och väl hälften av världens officiella utvecklingsbistånd. ESK beklagar dock djupt att Europeiska unionen och de flesta medlemsstaterna kvantitativt sett avsätter en betydligt mindre del av sin BNP till utvecklingsbistånd än de 0,7 % som rekommenderades av FN 1973. Dessa insatser inkluderar en mängd olika finansieringsprogram och biståndstagare, även om en stor del är koncentrerat till AVS-länderna och till de länder som ansöker om EU-medlemskap. 1. 3. Kommissionen har arbetat hårt och inte utan framgång för att förbättra sin förvaltning av utvecklingsprogrammen. De viktigaste förändringarna är för det första att Gemensamma biståndstjänsten inrättades år 1998, en tjänst som ansvarar för tekniska, organisatoriska, avtalsrelaterade, rättsliga, ekonomi- ska och redovisningsmässiga aspekter samt för utvärdering och revision. För det andra har det skapats nya strukturer för externa relationer i syfte att göra politiken mer enhetlig. 1. 4. Det kvarstår emellertid vissa problem, vilket framgår av olika rapporter från 1998, exempelvis utvärderingen av Phare och av stödet till AVS-länderna. I rapporterna framhålls att bidragen snarare än resultaten betonas. Struktur, personal- resurser och behovet av ett mer ändamålsenligt system för finanskontroll är problem som ännu inte blivit lösta. 1. 5. Man håller nu på att genomföra olika undersökningar och reformer med avseende på gemenskapsstödets utformning och förvaltning. ESK hoppas att detta yttrande skall bidra till debatten genom de kommentarer och förslag vi gör på båda dessa områden. Det är oundvikligt att många andra viktiga dimensioner i utvecklingssamarbetet faller utanför det här yttrandets räckvidd, exempelvis sambandet mellan stöd och handel, behovet av skuldlättnader eller frågan om uppbyggnad av ett kompletterande offentligt biståndssystem. 2. Utvecklingsbistånd i en föränderlig värld 2. 1. Under senare år har ramarna har biståndsgivarnas verksamhet förändrats avsevärt. Följande förändringar har varit de viktigaste: — En ökad politisering av stödet, vilket kommer till uttryck i att givarna i högre grad beaktar grundläggande mänskliga och sociala rättigheter, jämställdhet mellan män och kvinnor, demokrati och god offentlig förvaltning. — En bredare politisk dagordning som återspeglar nya priori- teringar, till exempel den privata sektorn och uppbyggnad av institutioner samt konfliktförebyggande verksamhet. — Ett behov av att inbegripa fler intressegrupper i processen, bland annat det organiserade civila samhället, lokala myn- digheter, näringslivsintressen och sociala organisationer. — Ett ökande krav på att biståndsmedlen skall redovisas mer fullständigt. — Behovet av bättre samordning och komplementaritet samt en mer samstämmig politik. 2. 2. Dessa förändrade ramar har dock inte i särskilt hög grad påverkat genomförandestrategierna eller de mekanismer som styr handläggningen av biståndet, trots att en stor mängd undersökningar har påvisat behovet av förändring. Inom EU har diskussionerna varit begränsade när det gäller vilka refor- mer som krävs, förutom i EU-AVS-samarbetet, där viktiga reformer har föreslagits för det avtal som skall ersätta fjärde Lomékonventionen. Denna fråga tas upp längre fram i ytt- randet. C 140/56 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 2. 3. ESK ser positivt på att rådet och kommissionen öppet förklarar att det nu verkligen behövs en grundläggande diskussion som kan leda fram till genomgripande reformer. 3. Frågor av central betydelse Den första stora utmaningen i samband med diskussio- 3. 1. finns att reformera EU:s nerna om vilka möjligheter det biståndsverksamhet är att enas om problemets karaktär. Det är inte särskilt meningsfullt att undersöka flaskhalsar i samband med biståndsgivningen om man inte tar upp den mer grundläg- gande frågan om EU-biståndets särskilda roll och mervärde till diskussion. Det finns behov av en tydligare avgränsning av och enighet om kommissionens mandat. Därefter kan man kartlägga och genomföra relevant politik och institutionella förändringar. 3. 2. Eftersom besluten utgör en del av EU:s samlade politis- ka strategi har de väsentligen politisk karaktär och de kommer inte att bli lätta att ta. Om reformprocessen skall bli framgångs- rik krävs att medlemsstaterna ger ett tydligt politiskt stöd, att man utvecklar en mer kraftfull gemensam europeisk utrikespolitik och att även andra intressenter, bland annat budgetmyndigheter och mottagarländer, backar upp den. 3. 3. Kommittén hoppas att medlemsstaterna fattar de beslut och vidtar de åtgärder som krävs dels för att stärka EU:s roll vad gäller utvecklingsbistånd, dels för att öka biståndets effektivitet och genomslagskraft, samt att de ger frågan en mer framträdande plats på den framtida politiska dagordningen. 4. Politisk strategi För att EG-biståndet skall bli effektivt krävs först och 4. 1. främst att man uppnår enighet om en tydlig politisk strategi. Eftersom EU är en överstatlig politisk enhet bör EG:s utveck- lingspolitik skräddarsys för att uppfylla både EU:s grundläggan- de intressen (till exempel stöd som ges i utvidgningsprocessen) och unionens skyldigheter som en internationell aktör i förhållande till utvecklingsländerna i all deras mångfald. EU:s samlade politik måste ha strategiska mål och ge 4. 2. utrymme för tydliga prioriteringar. Det är dessa målsättningar, och inte olika styrmedel eller budgetposter, som måste utgöra drivkraften i EG:s biståndsverksamhet. Verksamheten måste omfatta alla aspekter av EU:s relationer till mottagarländerna och eftersträva verkliga resultat. Utveckling innebär mycket mer än överföring av resurser till utvecklingsländerna. För att bli effektiv måste EG:s biståndspolitik ta hänsyn till mottagarländernas prioriteringar på sådana områden som jordbruk, miljö och investeringar. EG måste försöka enas med mottagarländerna om vilka sektorer som bör få stöd och vilken andel av det totala EU-stödet som skall gå till varje sektor. 4. 3. Kommittén ställer sig bakom de övergripande mål för EU:s utvecklingspolitik som anges i Maastrichtfördraget. Biståndets yttersta mål är att öka stabiliteten och den sociala välfärden i mottagarländerna, så att dessa kan ta tillvara alla sina möjligheter att förbättra medborgarnas livsvillkor. Biståndet måste därför vara inriktat på ”kapacitetsuppbygg- nad”, och tonvikt måste läggas på att mottagarländerna själva skall ta ansvar för och förvalta projekten. 4. 4. Man bedömer att en fjärdedel av jordens befolkning lever i extrem fattigdom. Insatser mot fattigdom är inte bara etiskt riktiga utan är även till stor nytta för stabiliteten, den hållbara utvecklingen och demokratin, eftersom dessa mål inte kan uppnås i samhällen med extrem fattigdom. Kommittén förespråkar att man i samband med EG-stöd bör ta hänsyn till vilka mål för internationell utveckling som uppnåtts på senare tid. EG-insatser bör inriktas på fattigdomens grundläggande orsaker, som vanligen är av politisk art; andra politiska styrmedel (bistånd, handel, utrikespolitik osv. ) bör i detta syfte användas som komplement. Insatser avsedda att minska fattigdomen måste vara ett centralt mål i EG:s biståndsverksam- het, vid sidan av andra EU-prioriteringar. 4. 5. Vi rekommenderar att man främst inriktar sig på de länder som prioriterar insatser för att undanröja fattigdomens grundläggande orsaker och som visar att de tar denna uppgift på allvar. Att man anlägger ett mer strategiskt synsätt innebär också att EU-stödet koncentreras till ett antal olika sektorer där kommissionen har en ”komparativ fördel”, samt att åtgärderna samordnas med verksamhet som bedrivs av andra aktörer som kan leda de insatser som görs inom andra sektorer. 4. 6. Det av avgörande betydelse att fler lokala aktörer på utvecklingsområdet, bland annat arbetslivsorganisationer och andra intresseorganisationer, ges möjlighet att medverka fullt ut vid utformning och genomförande av utvecklingspolitiken och utvecklingsprogrammen; detta skulle kunna utgöra ett viktigt bidrag till att skapa en god offentlig förvaltning och en hållbar utveckling. Stöd måste också ges dels för att utforma den mer utvecklade sociala välfärd som följer av en framgångs- rik biståndsverksamhet, dels för att integrera utvecklingsländer- na i världsekonomin. 4. 7. I detta sammanhang ställer sig kommittén positiv till de förändringar som föreslås för det avtal som skall ersätta Fjärde Lomékonventionen; förändringarna syftar till att låta dessa aktörer generellt medverka vid utformning och genom- förande av samarbetet mellan AVS och EU. Kommittén uppmanar gemenskapen att se till att dessa reformer faktiskt genomförs, bland annat genom en utvecklad dialog, användar- vänlig information, tillgång till finansiering och kapacitetsupp- byggnad för aktörer i näringsliv och samhälle. 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/57 4. 8. En av de viktigaste orsakerna till bristande utveckling är korruption, som bedöms vara omfattande i många mottagar- länder. EU:s utvecklingspolitik måste kompletteras med ett program som syftar till att minska denna korruption, samtidigt som man måste erkänna att korruption också förekommer i de länder som ger bistånd. Eftersom den viktigaste förutsätt- ningen för korruptionen är avsaknad av demokratiska kontrol- ler bör sådana program omfatta större öppenhet, en bredare medverkan av det organiserade civila samhället, krav på att mottagarländerna utformar och genomför egna planer för att bekämpa korruptionen och en årlig EU-rapport om kampen mot korruption. Det bör avsättas medel till programmen för korruptionsbekämpning i EG:s utvecklingsbudget. 5. Samordning 5. 1. På rådsnivå handläggs de flesta biståndsärenden av rådet (bistånd), men rådet (allmänna frågor) har ansvaret för vissa ärenden. Kommissionsledamoten Poul Nielson har ansvaret för direktoratet för bistånd, men har direkt ansvar endast för Europeiska utvecklingsfonden, som omfattar AVS- länderna (och ECHO); kommissionsledamoten Christopher Patten har ansvaret för en bredare uppsättning finansieringsfor- mer omfattande Phare, Tacis, Obnova och andra program, samt för Gemensamma biståndstjänsten. 5. 2. Mot bakgrund av denna ansvarsuppdelning inom rådet, mellan olika kommissionsledamöterna och generaldirektorat samt Gemensamma biståndstjänsten, bör också frågan om samordningen inom kommissionen diskuteras ytterligare. En sak som särskilt kan skapa svårigheter är ansvarsuppdelningen mellan dem som tar initiativ till och godkänner utvecklingspro- jekt (inom generaldirektoraten) och dem som därefter skall genomföra och utvärdera projekten (Gemensamma bistånds- tjänsten). Det får inte råda några tvivel om vem som har det överordnade politiska ansvaret. 5. 3. Ett betydligt större problem är att försöka samordna EU-programmen med andra biståndsgivares. För det första har medlemsstaterna bilaterala biståndsprogram, och därutöver finns program i FN:s, Världsbankens, IMF:s och andra organs regi. Det skulle otvivelaktigt vara positivt att påskynda och 5. 4. fördjupa åtgärderna för att öka komplementariteten mellan EG:s och medlemsstaternas insatser. Kommissionens medde- lande till rådet och Europaparlamentet från maj 1999 (1) syftar till att skapa ökad komplementaritet och skulle kunna utgöra en god utgångspunkt. Mot bakgrund av gemenskapsstödets betydelse för att sprida europeiska värderingar när det gäller samarbete och stabilitet och stärka föreställningen om aktiv demokrati, bör gemenskapen ange vilket mervärde den bedö- mer att den utvecklingspolitiska verksamheten kan få. Det är välkommet att man nu går in för ett mer sektorsinriktat arbetssätt i nära samarbete med medlemsstaterna eller andra berörda instanser. (1) KOM(1999) 218 slutlig av den 6 maj 1999. 5. 5. Om medlemsstaterna i samarbete med kommissionen kunde kartlägga behoven i varje enskilt mottagarland och därefter använda resultaten som underlag för att tillsammans med mottagarlandet utforma en strategi för att fylla dessa behov, skulle det vara lättare att skapa ökad komplementaritet mellan EU och medlemsstaterna. 5. 6. Inte ens informationsutbytet om bilaterala projekt fungerar i nuläget särskilt bra. När EU väl utformat en strategisk och realistisk politisk dagordning, och om tillräcklig politisk vilja finns, bör det vara relativt lätt att inrätta ett system för att avgöra vem som skall göra vad, så att de principer om samordning, komplementaritet och samstämmighet (”three C’s policy”), som rådet antagit, kan förverkligas. 5. 7. Samordning med tredje parter (FN, Världsbanken, osv. ) kommer att bli mer problematisk men bör underlättas när ett mer framgångsrikt EU-biståndsprogram bevisar sitt värde. Världsbankens förslag till en gemensam utvecklingsram skulle också kunna vara ett positivt bidrag i detta sammanhang. 5. 8. Alla inblandade måste ha ett så nära samarbete som möjligt för att se till att det resultat som uppnås (output) är det bästa i förhållande till de använda resurserna (input). Detta skulle bland annat kräva att man använder alla de avsatta resurserna, och inte bara den långt ifrån optimala andel som används i dag. 6. Förfaranden 6. 1. Det är väl belagt och allmänt erkänt att förfarandena för att utforma och genomföra projekt har varit alltför komplicerade och att alltför många personer har deltagit även i de enklaste besluten. Detta verkar nu förändras som ett resultat av Gemensamma biståndstjänstens arbete. Det är ännu för tidigt att säga om de nya förfarandena i praktiken kommer att leda till bättre och snabbare handläggning av biståndet och till mindre byråkrati. Ansvaret bör delegeras på ett mer effektivt sätt och definieras tydligare. Detta skulle öka motiva- tionen, minska efterfrågan på personaltid och framför allt göra det lättare att se hur man kan rätta till problem som uppstår. 6. 2. Medlemsstaterna vill givetvis fortsätta delta i EU:s biståndsarbete, men de bör koncentrera sig på strategiska frågor och motstå frestelsen till detaljerad förvaltning av projekt om förfarandena skall kunna fungera tillräckligt flexi- belt och snabbt. EU-delegationernas roll i de länder som tar emot 6. 3. bistånd har ökat och detta kan endast ha en positiv effekt. De direkta banden till dem som drar nytta av biståndet kommer att stärkas, så att man fullt ut kan beakta deras behov och andra, mer generella problem, och dessutom kommer det att finnas möjlighet till en enklare och snabbare beslutsprocess. Denna möjlighet måste utnyttjas. C 140/58 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 18. 5. 2000 som Europaparlamentet 6. 4. Decentralisering till EU-delegationerna (eller till vissa andra decentraliserade organ, till exempel de ”decentraliserade föreslagit) genomförandeenheter” kommer att fungera endast om de tillgängliga resurserna är tillräckligt stora för de ansvarsområden som skall täckas. Om aktörer i mottagarlandet (centralregering och lokala myndigheter samt företrädare för organisationer i näringsliv och samhälle) medverkar i förvaltningsprocessen bidrar detta till att öka medansvaret för programmen samtidigt som EU- delegationernas arbetsbörda minskar. Kommittén ställer sig bakom ett utvidgat decentraliserat samarbete med lokala aktörer samtidigt som vi beklagar att samhälls- och näringslivs- organisationer generellt sett ges små möjligheter att delta i denna typ av samarbete. Av detta skäl föreslår ESK att man inom EU:s delegationer utser personer som särskilt skall ha ansvaret för att utveckla relationerna med organisationerna i det civila samhället. 6. 5. Decentralisering förutsätter förtroende, men också att kommissionens personal utövar kontroll i efterhand snarare än före projektets genomförande och att en fullständig revision utförs efter att projektets avslutats. Dessutom skulle EU:s finansförordning behöva ändras. Vid denna ändring måste man bland annat ta hänsyn till att många mottagarländer endast har begränsade resurser för förvaltning av finansiella medel. Icke-statliga organisationer används i betydande ut- 6. 6. sträckning när det gäller att förvalta biståndet. Detta är också viktigt mot bakgrund av möjligheterna till samfinansiering med icke-statliga organisationer. Kommittén ser ingen anledning till att icke-statliga organisationer inte skulle kunna fungera som ”handläggare” av biståndet, men de utgör endast en del av samhället, och andra bör ha lika möjligheter att delta i gemenskapens biståndsprogram. Den förväntade harmonise- ringen av EU:s budgetposter skapar ett utsökt tillfälle att förbättra samstämmigheten genom att inrätta en budgetpost för det ”civila samhället”, som är tillgänglig för ett brett spektrum av olika samhällsaktörer i EU och mottagarländerna, inklusive ekonomiska och sociala aktörer. Beslutet måste bygga på vad organisationerna kan bidra med för att uppnå de överenskomna strategiska målen. Förbättringar krävs särskilt på utvärderingsområdet, 6. 7. om en ”resultatorienterad” kultur skall kunna skapas. Alla projekt måste genomföras mot bakgrund av utvärderingskrite- rier som fastställs i samband med att man beslutar om projektet och som skall kunna förändras i takt med att projektet fortskrider. Utvärderingsenheten måste vara själv- ständig i förhållande till dem som genomför projektet. Den skall samarbeta med sådana företrädare för mottagarlandet som kan bedöma värdet av den verksamhet som utförts; bland företrädarna skall finnas representanter för den civila samhället. Utvärdering och kontroll är inte en vetenskapligt exakt 6. 8. process, och man kan vara säker på resultaten först efter några år. Men man måste visa att det sker framsteg. Utvärderingsre- sultaten finns i stor utsträckning redan fritt tillgängliga, men man bör utarbeta en övergripande årsrapport om EU:s utvecklingsbistånd som kan komma till användning både för EU och andra intresserade. 7. Resurser För att uppnå bästa resultat är det nödvändigt att 7. 1. avsätta tillräckliga personalresurser för planering, genomför- ande och utvärdering av projekt eller för att säkerställa en effektiv samordning ute på fältet. Det är uppenbart att utvidgningen av olika roller, ansvarsområden och budgetposter inom EU inte motsvaras av en tillräcklig förstärkning av personalresurserna. Det gäller att hitta kreativa och effektiva sätt att komma till rätta med detta hinder för ett effektivare bistånd. 7. 2. Bättre personalresurser är inte bara en fråga om antal. Man måste även ta hänsyn till de kunskaper — och särskilt de nya kunskaper — som krävs för att genomföra ett mer omfattande biståndsprogram på ett effektivt sätt. Brister i medarbetarnas kunskaper kan till exempel kompletteras genom användning av experter från hela EU och i förekom- mande fall av lokala experter, vilket skulle öka den lokala sysselsättningen och främja kapacitetsuppbyggnaden. 8. Kommunikation 8. 1. Mycket information om EG:s utvecklingsbistånd finns som redan nämnts fritt tillgänglig. Kommittén menar dock att det finns behov av att upplysa EU-medborgarna om skälen till och värdet av detta bistånd. De har rätt att få veta hur deras pengar används på olika områden. 8. 2. I mottagarländerna kan biståndsarbetets kvalitet för- väntas spela en viktig roll i informationen till allmänheten. Medverkan av fria, oberoende och representativa samhällsorga- nisationer vad gäller beslut om och genomförande av projekt är det bästa sättet att se till att resultaten verkligen får genomslag, men kommittén rekommenderar att gemenskapen tillsammans med mottagarlandets myndigheter systematiskt genomför informationskampanjer i det civila samhället om utvecklingsbiståndet. Gemenskapen bör också öka sitt stöd till direkt partnerskap och samarbete mellan ekonomiska och sociala intresseorganisationer från EU och mottagarländerna. 8. 3. Insatserna bör understödjas av kontaktgrupper med företrädare för lokalsamhället och det lokala näringslivet samt lokala EU-representanter, som kan stå till tjänst med rådgivning i biståndsarbetets alla skeden (inledning, genomförande och utvärdering). Kommittén skulle gärna delta i detta arbete. 18. 5. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 140/59 8. 4. För att öka genomslagskraften i gemenskapens bi- ståndsarbete bör man skapa och befrämja en gemensam ”identitet” (i linje med ”USAid”, som är omedelbart igenkänn- lig). Denna ”identitet” bör tillämpas på alla EG-finansierade biståndsprogram, oavsett vilken beteckning som internt an- vänds för det enskilda programmet. 9. Rekommendationer ESK vill ge följande rekommendationer beträffande EU:s ut- vecklingsbistånd. 9. 1. EU:s övergripande politik för utvecklingsbistånd måste ges strategiska mål som fullt ut beaktar annan EU-politik och andra politiska prioriteringar men även EG-fördragets principer. 9. 2. Bistånd som syftar till att angripa de grundläggande orsakerna till bristande utveckling och fattigdom bör ges liksom insatser för att stärka samhälls- och viss prioritet, näringslivsorganisationerna, som spelar en viktig roll för en hållbar utveckling. Kompletterande insatser för att minska både den aktiva 9. 3. och den passiva korruptionens effekter måste också göras. 9. 4. För varje mottagarland måste EU och det berörda landet först och främst enas om vilka sektorer som bör ges bistånd och hur stor den procentuella andelen skall vara, snarare än att fastställa en förteckning över projekt. 9. 5. Det är av avgörande betydelse att kommissionen om möjligt mer effektivt samordnar sina insatser för utvecklings- bistånd med medlemsstaternas och andra biståndsgivares. 9. 7. Decentralisering är nödvändig och bör användas mer. Lokala EU-delegationer bör utveckla kontakter för att tillåta lokala aktörer inom näringsliv och samhälle att delta aktivt. 9. 8. För att säkerställa att programmen förvaltas på bästa sätt och ger bästa möjliga resultat måste andra aktörer i näringsliv och samhälle, bland annat den privata sektorn, lokala myndigheter, fackföreningar och icke-statliga organisa- tioner, ges lika möjligheter att medverka i EG:s bistånds- program. Kommissionen måste säkerställa att de resurser som 9. 9. avsätts till EG:s utvecklingsbistånd räcker till för de uppgifter som skall utföras. 9. 10. Man bör utarbeta en årsrapport om gemenskapens hela biståndsprogram. Den bör föreläggas Europaparlamentet, EU:s ekonomiska och sociala kommitté och andra organ. 9. 11. Det är av avgörande betydelse att det civila samhällets organisationer kan medverka fullt ut om man vill se till att EG- biståndet får ett framgångsrikt genomslag. Sådan medverkan måste befrämjas med kraft och inkluderas i utvärderingsproces- sen. Den måste även beaktas när man beslutar om ytterligare EG-bistånd till utveckling. 9. 12. och befrämjas. En gemensam identitet för EG:s bistånd bör inrättas 9. 13. Kommittén tänker aktivt arbeta för att garantera att EG:s biståndsprogram blir mer öppna och demokratiska genom att i högre grad engagera lokala aktörer inom näringsliv och samhälle, och skulle välkomna ett tydligt mandat i detta avseende. 9. 6. Förfarandena måste förändras på ett sådant sätt att de blir enklare, mer flexibla och innehåller en högre grad av ansvarsdelegering, samtidigt som ansvarsfördelningen definie- ras tydligare. 9. 14. Avslutningsvis noterar ESK att medlemsstaternas poli- tiska vilja är en grundläggande och nödvändig förutsättning för att EG:s biståndsprogram skall bli framgångsrika. Kommittén uppmanar medlemsstaterna att visa denna vilja. Bryssel den 30 mars 2000. Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: Overeenkomst in de vorm van een briefwisseling inzake de voorlopige toepassing van het Protocol tot vaststelling van de voor de periode van 3 mei 1996 tot en met 2 mei 1999 geldende vangstmogelijkheden en de financiële compensatie, als bedoeld in de Overeenkomst tussen de Europese Economische Gemeenschap en de Regering van de Republiek Angola inzake de visserij voor de kust van Angola

eurovoc_concepts:
Angola
agreement (EU)
financial compensation of an agreement
fishing agreement
fishing area
fishing licence

formats: html pdfa1b print


title: KIRJALLINEN KYSYMYS E-0932/00 esittäjä(t): Michl Ebner (PPE-DE) neuvostolle. Ranskan ja Belgian havaitut sopimusrikkomukset.

eurovoc_concepts:
Austria
Belgium
European Commission
France
infringement procedure (EU)
intra-EU relations
powers of the institutions (EU)

formats: html pdf print

text: 26. 1. 2001 FI Euroopan yhteis(cid:246)jen virallinen lehti C 26 E/133 pan yhteis(cid:246)n perustamissopimuksen 149 artiklassa (koulutus) selv(cid:228)sti todetaan, ett(cid:228) Euroopan yhteis(cid:246)n tulisi pit(cid:228)(cid:228) t(cid:228)ysin arvossa (cid:148)j(cid:228)senvaltioiden vastuuta opetuksen sis(cid:228)ll(cid:246)st(cid:228) ja koulutusj(cid:228)rjestelm(cid:228)n j(cid:228)rjest(cid:228)mi- sest(cid:228)(cid:148). (1) EYVL C 1, 3. 1. 1998, s. 1. (2) EYVL C 368, 5. 12. 1997, s. 1. (2001/C 26 E/165) KIRJALLINEN KYSYMYS E-0932/00 esitt(cid:228)j(cid:228)(t): Michl Ebner (PPE-DE) neuvostolle (30. maaliskuuta 2000) Aihe: Ranskan ja Belgian havaitut sopimusrikkomukset Ranskan tasavalta ja Belgian hallitus ovat viime aikoina tulleet tunnetuiksi siit(cid:228), ett(cid:228) ne ovat vaatineet tiukasti unionin perussopimusten noudattamista. N(cid:228)m(cid:228) aloitteet ovat sellaisinaan kannatettavia. Ne eiv(cid:228)t kuitenkaan ole yleisi(cid:228) vaatimuksia, vaan koskevat yksinomaan It(cid:228)valtaa. Euroopan yhdentymisen perustana olevien arvojen noudattamisen t(cid:228)ytyy kuitenkin koskea kaikkia j(cid:228)senvaltioita. Virallisten tietojen mukaan (1) Ranskaa syytettiin vuosien 1995 ja 1998 v(cid:228)lisen(cid:228) aikana perussopimusten joista virallisia huomautuksia oli 463, perusteltuja lausuntoja 206 ja kanteita rikkomisesta 724 kertaa, yhteis(cid:246)n tuomioistuimeen 55. Belgian hallitusta syytettiin samana ajan kuluessa 589 kertaa, joista virallisia huomautuksia oli 333, perusteltuja lausuntoja 192 ja kanteita yhteis(cid:246)n tuomioistuimeen 64. N(cid:228)in ollen Belgian hallitus ja Ranska eiv(cid:228)t ole vain itsens(cid:228) nimitt(cid:228)neit(cid:228) sopimuksen t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npanon valvomisen edell(cid:228)k(cid:228)vij(cid:246)it(cid:228), vaan ne ovat jo vuosien ajan itse olleet samojen sopimusten rikkojia. Kumpikin valtio on n(cid:228)iden ik(cid:228)vien tilastotietojen ehdottomia k(cid:228)rkimaita, jotka ovat nousseet palkintokorokkeelle ja jopa voittajan paikalle. Vastaavasti vuosina 1995(cid:129)1998 It(cid:228)valtaa vastaan nostettiin vain 5 kannetta yhteis(cid:246)jen tuomioistuimessa, kun samaan aikaan Belgiaa vastaan nostettiin 64 ja Ranskaa vastaan 55 kannetta. Edelleen voidaan todeta, ett(cid:228) It(cid:228)valtaa vastaan esitettiin vain 78 perusteltua lausuntoa, kun Ranskaa vastaan niit(cid:228) esitettiin 206 ja Belgian hallitusta vastaan 192. Samoin It(cid:228)valtaa vastaan esitettiin vain 321 virallista huomautusta, kun taas Ranskaa vastaan niit(cid:228) esitettiin 463 ja Belgiaa vastaan 333. Ranskalla ja Belgian hallituksella on Euroopan integraatioprosessissa ilmeisen holhoava asenne It(cid:228)valtaa kohtaan, joka on ollut EU:n j(cid:228)sen vasta vuodesta 1995 l(cid:228)htien ja on eritt(cid:228)in my(cid:246)nteisell(cid:228) tavalla osoittanut noudattavansa perussopimuksia. Pyyd(cid:228)n neuvoston puheenjohtajamaata ilmoittamaan, mihin toimiin se aikoo ryhty(cid:228) muistuttaakseen Ranskaa ja Belgian hallitusta siit(cid:228), ett(cid:228) niiden on tunnustettava omat puutteensa Euroopan integraatio- prosessin periaatteiden noudattamisessa sen sijaan ett(cid:228) ne osoittelevat sormella toisten puutteita. Pyyd(cid:228)n neuvoston puheenjohtajamaata my(cid:246)s ilmoittamaan, mihin toimiin se aikoo ryhty(cid:228) varmistaakseen, ett(cid:228) kaikki ne j(cid:228)senvaltiot, jotka kunnostautuvat my(cid:246)nteisell(cid:228) tavalla yhteis(cid:246)n s(cid:228)(cid:228)nn(cid:246)st(cid:246)n t(cid:228)yt(cid:228)nt(cid:246)(cid:246)npa- nossa, saavat siit(cid:228) julkisen tunnustuksen ja kiitoksen. (1) EYVL C 354, 7. 12. 1999, s. 75. Vastaus (8. kes(cid:228)kuuta 2000) Neuvosto kiinnitt(cid:228)(cid:228) arvoisan parlamentin j(cid:228)senen huomiota siihen, ett(cid:228) komissiolle eik(cid:228) neuvoston puheenjohtajavaltiolle kuuluu huolehtia siit(cid:228), ett(cid:228) perustamissopimuksen m(cid:228)(cid:228)r(cid:228)yksi(cid:228) sovelletaan ja j(cid:228)sen- valtiot t(cid:228)ytt(cid:228)v(cid:228)t niille perustamissopimuksen mukaan kuuluvat velvollisuudet, koska komissio valvoo perussopimusten noudattamista (EY:n perustamissopimuksen 211 ja 226 artikla). Lis(cid:228)ksi palautetaan mieliin, ett(cid:228) komissio julkaisee kaksi kertaa vuodessa sis(cid:228)markkinoiden tulostaulukon, jossa on yksityiskohtainen katsaus siit(cid:228), kuinka j(cid:228)senvaltiot ovat siirt(cid:228)neet osaksi omaa lains(cid:228)(cid:228)d(cid:228)nt(cid:246)(cid:228)(cid:228)n sis(cid:228)markkinoita koskevia direktiivej(cid:228), ja komission j(cid:228)senvaltioita vastaan aloittamista menettelyist(cid:228) j(cid:228)se- nyysvelvoitteen noudattamatta j(cid:228)tt(cid:228)misest(cid:228). Jokaisesta tulostaulukosta keskustellaan sis(cid:228)markkinaneuvos- tossa


title: Dictamen del Comité Económico y Social sobre la «Propuesta de Decisión del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se prolonga la vigencia de la Decisión nº 710/97/CE relativa a un planteamiento coordinado de autorización en el ámbito de los servicios de comunicaciones personales por satélite en la Comunidad»

eurovoc_concepts:
approximation of laws
information network
provision of services
radio telecommunications
sale
satellite communications

text: C 140/42 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas 18. 5. 2000 6. 8. Servicios financieros necesarias para realizar pagos transfronterizos de poca cuantı´a eficaces y con pocos gastos. La plena realizacio´ n del mercado interior de los 6. 8. 1. servicios financieros constituye una prioridad importante para las empresas y los ciudadanos en cuanto usuarios. Con el fin de aprovechar todo el potencial en este campo, los inversores deberı´an poder actuar sin restricciones injustificadas en todo el mercado interior. 6. 8. 2. A tal efecto, son necesarias normas uniformes para la contabilidad y la cotizacio´ n en Bolsa. Asimismo, deberı´a concederse prioridad al establecimiento de las condiciones 6. 9. Marco jurı´dico 6. 9. 1. El estatuto de la sociedad europea sigue bloqueado en el Consejo y los esfuerzos realizados por las sucesivas Presidencias para alcanzar un compromiso han fracasado. El Comité pide a la Comisio´ n, o al propio Consejo, que presente una nueva iniciativa para lograr un acuerdo. Ello es va´lido asimismo para los estatutos europeos de cooperativas, mutuali- dades y asociaciones. Bruselas, 30 de marzo de 2000. La Presidenta del Comité Econo´mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Dictamen del Comité Econo´ mico y Social sobre la «Propuesta de Decisio´ n del Parlamento Europeo y del Consejo por la que se prolonga la vigencia de la Decisio´ n no 710/97/CE relativa a un planteamiento coordinado de autorizacio´ n en el a´ mbito de los servicios de comunicaciones personales por satélite en la Comunidad» (2000/C 140/11) El 20 de marzo de 2000, de conformidad con el artı´culo 262 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea, el Consejo decidio´ consultar al Comité Econo´ mico y Social sobre la propuesta mencionada. La Seccio´ n de Transportes, Energı´a, Infraestructuras y Sociedad de la Informacio´ n ha sido encargada de preparar los trabajos en este asunto (ponente: Sr. Bernabei). De conformidad con el artı´culo 20 y el apartado 1 del artı´culo 50 del Reglamento Interno, el Comité Econo´ mico y Social ha nombrado al Sr. Bernabei ponente general. En su 371o Pleno de los dı´as 29 y 30 de marzo de 2000 (sesio´ n del 30 de marzo de 2000), el Comité Econo´ mico y Social ha aprobado por unanimidad el presente Dictamen. 1. Introduccio´ n 1. 1. Los servicios de comunicaciones personales por satélite (SCPS) vienen a completar o sustituir los sistemas terrestres fijos y mo´ viles. En el caso de regiones con infraestructuras fijas poco desarrolladas, las comunicaciones por satélite pueden ser un medio para que todos los ciudadanos puedan enviar y recibir comunicaciones. 1. 2. La introduccio´ n de los servicios de comunicaciones personales por satélite constituye un avance esencial en la realizacio´ n de redes que permitan la interconexio´ n y la movilidad a escala mundial, tanto para la transmisio´ n vocal como para la de datos y de vı´deo. 1. 3. A pesar de las posibilidades generadas y de los esfuerzos considerables que lleva a cabo la industria de este sector, las dimensiones del mercado siguen sin adecuarse a las expectativas, quiza´ debido a las dificultades legales que obstaculizan su desarrollo y a los estrangulamientos de cara´cter burocra´tico. 1. 4. La utilizacio´ n del espectro de frecuencias radioeléctri- cas es hoy dı´a objeto de debates en los Estados miembros, en la Unio´ n Europea y a escala mundial. Los resultados de la consulta pu´ blica referida al «Libro Verde sobre la polı´tica en materia de espectro radioeléctrico» dio pie a una Comunicacio´ n de la Comisio´ n (1). A pesar de los considerables avances (1) COM(1999) 538 de 10. 11. 1999. 18. 5. 2000 ES Diario Oficial de las Comunidades Europeas C 140/43 técnicos y tecnolo´ gicos que permitieron mejorar de manera significativa la gama de frecuencias disponibles, la creciente solicitud de los distintos sectores del mercado de las comunica- ciones mo´ viles convierte al espectro radioeléctrico en un recurso muy escaso. En consecuencia, las decisiones relativas al espectro adquieren, adema´s del técnico, un valor polı´tico, social y econo´ mico. 1. 5. Mediante la decisio´ n no 710/97/CE, la Unio´ n Europea tenı´a la intencio´ n de establecer un nuevo marco jurı´dico para la introduccio´ n coordinada en Europa de sistemas de satélite que permitı´an el suministro de servicios SCPS directamente al terminal del usuario final. Las medidas introducidas mediante esta decisio´ n se 1. 6. referı´an a la armonizacio´ n de las frecuencias, la armonizacio´ n de las condiciones de concesio´ n de las licencias, ası´ como el uso y la libre circulacio´ n de los terminales de los usuarios. Adema´s, se establecı´a un procedimiento de «ventanilla u´ nica» va´lido para toda la Europa. 2. Propuesta de la Comisio´ n A pesar de las iniciativas tomadas por la Comisio´ n en 2. 1. 1997 y de las numerosas decisiones y recomendaciones adoptadas por la Conferencia Europea de Administraciones de Correos y Telecomunicaciones (CEPT), au´ n no se han aplicado todas las medidas previstas en la Decisio´ n no 710/97/CE, de forma que las condiciones y los procedimientos de concesio´ n de licencias difieren considerablemente de un Estado miembro a otro. Por otra parte, todavı´a no se ha puesto en pra´ctica el procedimiento previsto de «ventanilla u´ nica» para los servicios mo´ viles por satélite. 2. 2. A la luz de la evolucio´ n tecnolo´ gica de las redes terrestres mo´ viles de tercera generacio´ n y de la correspondiente necesidad de reorganizar algunas bandas de frecuencias, sera´ imprescindible un control cada vez mayor de las condiciones de uso del espectro, habida cuenta de que a corto plazo surgira´n otros servicios por satélite que, aunque utilicen otras bandas de frecuencias, debera´n atenerse al mismo marco jurı´dico. Bruselas, 30 de marzo de 2000. 2. 3. En funcio´ n de estas circunstancias, la Comisio´ n pro- pone prolongar la validez de la Decisio´ n no 710/97/CE, que expira en mayo de 2000, otros dos an˜ os y medio, es decir, hasta el 31 de diciembre de 2003. 3. Conclusiones 3. 1. El Comité ha tenido muy en cuenta al elaborar el presente dictamen las observaciones y recomendaciones que ya formulo´ al respecto en anteriores dicta´menes sobre el tema, especialmente en el Dictamen aprobado por unanimidad el 11 de diciembre de 1997 sobre las «comunicaciones mo´ viles e inala´mbricas (UMTS)» (1) y en el Dictamen de 28 de abril de 1999 sobre el «Libro Verde sobre la polı´tica en materia de espectro radioeléctrico» en el contexto de las polı´ticas comunitarias (2). 3. 2. El Comité aprueba las razones que aduce la Comisio´ n para proponer la prolongacio´ n de la validez de la normativa sobre autorizacio´ n en el sector de los servicios de comunicacio- nes personales por satélite, y considera que esta prolongacio´ n responde tanto a las exigencias normativas como a las necesidades del mercado. No obstante, el Comité llama la atencio´ n de la Comi- 3. 3. sio´ n, el Parlamento Europeo y el Consejo sobre el interés no so´ lo de armonizar el marco reglamentario de las telecomunica- ciones mediante la «revisio´ n de 1999», sino también de ofrecer a los usuarios acceso al mayor ancho de banda posible a precios asequibles, combinando de manera acertada los servi- cios terrestres fijos y mo´ viles, por satélite y de televisio´ n por cable, y garantizando al mismo tiempo los servicios necesarios para el acceso separado a las redes locales de usuarios («Unbundled Local Loop»). En conclusio´ n, 3. 4. la solicitud de la Comisio´ n parece responder a la exigencia de que la Unio´ n Europea participe de pleno derecho en la sociedad de la informacio´ n y en el nuevo mundo del comercio electro´ nico, utilizando todas las infraestructuras y las tecnologı´as de comunicacio´ n necesarias para la realizacio´ n de los mercados en Internet. (1) DO C 333 de 30. 10. 1998, p. 56. (2) DO C 169 de 16. 6. 1999, p. 3. La Presidenta del Comité Econo´mico y Social Beatrice RANGONI MACHIAVELLI


title: European Parliament resolution on the Commission Green Paper ‘Liability for defective products’ (COM(1999) 396 - C5-0184/1999 - 1999/2158(COS))

eurovoc_concepts:
civil liability
consumer protection
defective product
producer's liability
product safety

formats: pdf print

text: C 378/88 Official Journal of the European Communities EN 29. 12. 2000 Thursday 30 March 2000 7. Liability for defective products A5-0061/2000 European Parliament resolution on the Commission Green Paper ‘Liability for defective products’ (COM(1999) 396 + C5-0184/1999 + 1999/2158(COS)) The European Parliament, (cid:1) having regard to the Commission Green Paper (COM(1999) 396 (cid:1) C5-0184/1999), (cid:1) having regard to Articles 95 and 153 of the EC Treaty, (cid:1) having regard to Rule 47(1) of its Rules of Procedure, (cid:1) having regard to Council Directive 85/374/EEC of 25 July 1985 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning liability for defective pro- ducts (1), (cid:1) having regard to its opinion of 5 November 1998 (2) and its Decision of 23 March 1999 (3) with a view to the adoption of a European Parliament and Council Directive amending the abovementioned Council Directive 85/374/EEC, (cid:1) having regard to the report of the Committee on Legal Affairs and the Internal Market and the opi- nion of the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy (A5-0061/2000), A. whereas Member States were required to comply with Directive 85/374/EEC no later than 31 July 1988, B. whereas Articles 15(3), 16(2) and 21 of the Directive imposed reporting requirements upon the Com- mission, C. whereas the Green Paper is intended to prepare a report on the application of the Directive, D. whereas revision of Directive 85/374/EEC may open the way towards greater harmonisation, Is of the opinion that any revision of the Product Liability Directive needs to be based on clearly 1. established factual evidence; Calls on the Commission to collect factual evidence not only by asking concerned parties, but also by 2. applying scientific methods and by involving the academic community and civil society; Believes in this respect that extensive use should be made of European Parliament and Council Deci- 3. sion No 372/1999/EC adopting a programme of Community action on injury prevention in the frame- work for action in the field of public health (1999 to 2003) (4) in order to collect relevant data on personal injuries due to defective products; Suggests that research projects appropriate for this area of the law at the interface of fault-based 4. corrective justice and no-fault liability based on a principle of redistribution of risk could be launched; recalls that in relation to the law of obligations, valuable work has been achieved by various initiatives such as the Lando Commission and the ‘European Centre on Tort and Insurance Law’ (‘Europäisches Zentrum für Schadenersatz- und Versicherungsrecht’) in Vienna; (1) OJ L 210, 7. 8. 1985, p. 29; amended by European Parliament and Council Directive 1999/34/EC of 10 May 1999 (OJ L 141, 4. 6. 1999, p. 20). (2) OJ C 359, 23. 11. 1998, p. 25. (3) OJ C 177, 22. 6. 1999, p. 28. (4) OJ L 46, 20. 2. 1999, p. 1. 29. 12. 2000 EN Official Journal of the European Communities C 378/89 Thursday 30 March 2000 5. Takes the view that further development of product liability law could be a good starting point for a process of reflection on the possibility and desirability of deeper harmonisation of private law in market- relevant domains; 6. Recommends that if any sound factual evidence obtained as a result of the evaluation of the effects of the Product Liability Directive suggests a pressing need for early legislative action the Commission should submit appropriate legislative proposals as soon as possible; further recommends that European Commun- ity legislators should in any event engage in a broad dialogue and review concerning development of European law on Product Liability, even if no immediate action is shown to be required on the basis of the Green Paper and responses to it; 7. Is of the opinion that any dialogue commenced in response to the foregoing recommendation should include careful consideration of aspects of the Directive which have given rise to expressions of concern in Parliament during the recent consultation and debate, including particularly: (cid:1) the issue of burden of proof and other procedural devices such as those that make it easier for an injured party to have access to information and documents in the possession of the maker or supplier of the product alleged to have caused damage, (cid:1) exceptions to strict product liability, especially concerning ‘development risk’, (cid:1) the exclusion of liability for damage caused in the course of professional or commercial use of pro- ducts that are also in general use as consumer products, (cid:1) the appropriateness of the currently imposed time-limits on liability, having regard, for example, to the problem of latent defects whose injurious effects become apparent only after a long interval of time, (cid:1) the categories of damage covered by product liability (for example, psychological as well as physical injury), (cid:1) the approach of Courts to quantification of damages in product liability litigation as contrasted with their approach in cases of civil liability based on fault, (cid:1) the appropriateness of lower and upper money limits for liability in damages, (cid:1) relevant problems of access to justice; 8. Takes the view that food safety can be best achieved by the adoption, adaptation and application of legal instruments containing production, labelling and tracing requirements; notes that the Product Liability Directive can have only a very limited protective effect; Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission and the parliaments 9. of the Member States. 8. Electricity A5-0078/2000 European Parliament resolution on Electricity from renewable energy sources and the internal electricity market (SEC(1999) 470 + C5-0342/1999 + 2000/2002(COS)) The European Parliament, (cid:1) having regard to the Commission working document (SEC(1999) 470 (cid:1) C5-0342/1999) (1), (cid:1) having regard to the Competition and Environment Titles of the Treaties, as revised by the Amsterdam Treaty, (1) See also SEC(1999) 711


title: 2000/306/EG: Besluit van de Raad van 30 maart 2000 inzake de sluiting van een overeenkomst in de vorm van een briefwisseling tussen de Europese Gemeenschap en de Tsjechische Republiek betreffende de uitbreiding van het gemeenschappelijk communicatienetwerk met gemeenschappelijke systeeminterface (CCN/CSI) in het kader van de Overeenkomst betreffende een gemeenschappelijke regeling inzake douanevervoer

eurovoc_concepts:
Czechia
agreement (EU)
computer network
information system
transit

text: L 102/58 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 27. 4. 2000 BESLUIT VAN DE RAAD van 30 maart 2000 inzake de sluiting van een overeenkomst in de vorm van een briefwisseling tussen de Europese Gemeenschap en de Tsjechische Republiek betreffende de uitbreiding van het gemeenschappelĳk communicatienetwerk met gemeenschappelĳke systeeminterface (CCN/CSI) in het kader van de Overeenkomst betreffende een gemeenschappelĳke regeling inzake douanevervoer (2000/306/EG) DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeen- schap, inzonderheid op artikel 133 in samenhang met artikel 300, lid 2, eerste volzin, en lid 3, eerste alinea, Gezien het voorstel van de Commissie, Overwegende hetgeen volgt: (1) (2) (3) (4) een internationaal Voor de uitvoering van het bĳ Besluit nr. 1/1999 van de Gemengde Commissie EG/EVA „gemeenschappelĳk douanevervoer” (1) ingevoerde geautomatiseerde systeem computernetwerk worden moet opgezet ten behoeve van de uitwisseling van informatie tussen de bevoegde autoriteiten van de partĳen bĳ de Overeenkomst van 20 mei 1987 betreffende een gemeenschappelĳke regeling inzake douanevervoer (2), hierna „overeenkomst” genoemd. De Europese Gemeenschap heeft reeds het gemeen- schappelĳk communicatienetwerk met gemeenschappe- lĳke systeeminterface (CCN/CSI) ontwikkeld, dat aan de gestelde eisen voldoet. Op grond van Besluit nr. 2/1999 van de Gemengde Commissie EG/EVA „gemeenschappelĳk douanevervoer” wordt CCN/CSI gebruikt door alle landen die partĳ zĳn bĳ de overeenkomst (3), en worden de financiële bĳdrage van de partnerlanden en andere daarmee verband houdende tussen de aangelegenheden in overleg Gemeenschap en elk van de partnerlanden geregeld. De Raad heeft op 22 oktober 1999 de Commissie van de Europese Gemeenschappen gemachtigd om met elk van de derde landen die partĳ zĳn bĳ de overeenkomst, te onderhandelen over een overeenkomst in de vorm van een briefwisseling betreffende uitbreiding van CCN/CSI tot elk van die landen. (5) De Commissie heeft onderhandeld over uitbreiding van CCN-CSI tot de Tsjechische Republiek. (6) De overeenkomst in de vorm van een briefwisseling betreffende deze uitbreiding moet worden goedgekeurd, BESLUIT: Artikel 1 De overeenkomst in de vorm van een briefwisseling tussen de Europese Gemeenschap en de Tsjechische Republiek betref- fende de uitbreiding van het gemeenschappelĳk communicatie- netwerk met gemeenschappelĳke systeeminterface (CCN/CSI) in het kader van de Overeenkomst betreffende een gemeenschap- pelĳke regeling inzake douanevervoer, wordt namens de Gemeenschap goedgekeurd. De tekst van de overeenkomst in de vorm van een briefwisse- ling is aan dit besluit gehecht. Artikel 2 De voorzitter van de Raad wordt gemachtigd de persoon/ personen aan te wĳzen die bevoegd is/zĳn de overeenkomst in de vorm van een briefwisseling te ondertekenen, teneinde daar- door de Gemeenschap te binden. Artikel 3 Dit besluit wordt van kracht op de dag van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen. Gedaan te Brussel, 30 maart 2000. Voor de Raad De voorzitter J. SÓCRATES (1) PB L 65 van 12. 3. 1999, blz. 50. (2) PB L 226 van 13. 8. 1987, blz. 2. (3) PB L 119 van 7. 5. 1999, blz. 53


title: Kommissionens beslut nr 659/2000/EKSG av den 30 mars 2000 om ändring av beslut nr 2136/97/EKSG om förvaltning av vissa importbegränsningar för vissa stålprodukter från Ryssland

eurovoc_concepts:
USSR
cooperation agreement (EU)
economic sanctions
import restriction
iron and steel product

text: 31. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/11 KOMMISSIONENS BESLUT nr 659/2000/EKSG av den 30 mars 2000 om ändring av beslut nr 2136/97/EKSG om förvaltning av vissa importbegränsningar för vissa stålprodukter från Ryssland EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 95 första stycket i detta, efter samråd med den rådgivande kommittén och med rådets enhälliga samtycke, och av följande skäl: (1) (2) (3) för vissa stålprodukter Genom kommissionens beslut nr 2136/97/EKSG av den 12 september 1997 om förvaltning av vissa importbe- gränsningar från Ryssland (1) ändrat genom beslut nr 2124/98/EKSG (2), omsätts i gemenskapsrätten bestämmelserna i avtalet mellan Euro- peiska kol- och stålgemenskapen och Ryssland om handel med vissa stålprodukter (3), nedan kallat stålav- talet. Stålavtalet har ingåtts inom ramen för avtalet om partnerskap och samarbete som upprättar ett partner- skap mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Ryska federationen, å andra sidan (4) i enlighet med artikel 21 i det avtalet. I för avtalet Till stålavtalet är fogade flera förklaringar som utgör förklaring nr 3 sägs integrerade delar av avtalet. följande: ”Inom ramen (…) (…) enas de avtalsslutande parterna om att de (…) med avseende på den andra parten inte skall tillämpa kvantitativa begräns- ningar, tullar, avgifter eller några andra åtgärder på export av avfall och skrot av järn eller stål enligt KN- nummer 7204. ”. Den 16 april 1999 antog den ryska regeringen ett dekret (5) om att för en tid av sex månader införa en tull på 15 % (med ett lägsta belopp på 15 euro per ton) på export av järnskrot och avfall av stål. Som skäl för detta dekret angavs förebyggandet av avledning av råmaterial som behövs för ståltillverkning och upprätthållandet av en minimidriftsnivå i de inhemska stålverken. (4) I samband med samarbetsrådets möte den 17 maj 1999 gav gemenskapens delegation uttryck för sina betänklig- heter angående dekretet i ett memorandum som över- (1) EGT L 300, 4. 11. 1997, s. 15. (2) EGT L 268, 3. 10. 1998, s. 31. (3) Kommissionens beslut 97/742/EKSG (EGT L 300, 4. 11. 1997, s. 51). Avtalstexten (EGT L 300, 4. 11. 1997, s. 52). (4) EGT L 327, 28. 11. 1997, s. 3. (5) Dekret nr 441. (5) (6) (7) (8) lämnades till den ryska delegationen. I detta memo- randum begärde gemenskapen att Ryssland omedelbart skulle avskaffa avgifterna på export av ryskt järnskrot eftersom dessa avgifter är oförenliga med stålavtalet. På begäran av de ryska myndigheterna ägde samråd rum i Bryssel i juni 1999. Samrådet, som bland annat gällde frågan om tull på export av ryskt järnskrot, genomfördes inom kontaktgruppen för kol- och stålfrågor och inom den underkommitté för frågor rörande stål, kol, gruvin- dustri och råvaror som upprättats genom partnerskaps- och samarbetsavtalet. Vid detta förklarade kommissionens delegation tydligt att den ansåg att den ifrågavarande åtgärden stred mot stålavtalet och mot I avsaknad av en partnerskaps- och samarbetsavtalet. tillfredsställande lösning förbehöll sig gemenskapens delegation möjligheten att åberopa bestämmelserna om tvistlösning och om vidtagande av motåtgärder i part- nerskaps- och samarbetsavtalet. tillfälle Gemenskapens delegation framförde samma invänd- ningar mot det ovannämnda dekretet i samband med mötet i samarbetsrådet EU–Ryssland i Bryssel den 8 oktober 1999. Trots dessa överläggningar beslöt den ryska regeringen den 28 oktober 1999 (6) om en iförlängning med sex månader av giltighetstiden för det första dekretet om införande av tull på export av järnskrot och avfall av stål. Syftet med dessa dekret, och deras effekt, är att begränsa exporten av de ifrågavarande produkterna från Ryssland, och de medför alltså skada för gemenskapens stålin- dustri. I ett läge där stålindustrin globalt sett återhämtar leder avgifterna på export av ryskt sig ekonomiskt rådande trycket på priset på järnskrot järnskrot ökar avsevärt. Det internationella priset på järnskrot steg med omkring 8 euro per ton under 1999 års sista månader. Om priset på järnskrot stiger med en euro per ton innebär detta en merkostnad på omkring 60 miljoner euro för gemenskapens stålindustri. till att det (9) Handelssanktioner krävs därför så länge som Ryska fede- rationen vidmakthåller dessa bestämmelser som strider mot avtalet om stålprodukter. (6) Dekret nr 1198. L 80/12 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 31. 3. 2000 Stålavtalet har ingåtts inom partnerskaps- och samar- betsavtalets ram. Vad beträffar tvistlösning och handels- sanktioner är därför de förfaranden som föreskrivs i partnerskaps- och samarbetsavtalet tillämpliga också på stålavtalets område. (13) (14) (10) (11) får den vidta lämpliga åtgärder. I artikel 107. 2 i partnerskaps- och samarbetsavtalet sägs bland annat följande: ”Om någondera parten anser att den andra parten underlåtit att uppfylla en förpliktelse Innan enligt avtalet parten gör det skall den, utom i särskilt brådskande fall, till samarbetsrådet överlämna all relevant information som krävs för en noggrann undersökning av situationen för i syfte att parterna. ”. finna en lösning som är godtagbar (12) Den 22 december 1999 skickade gemenskapen en skri- velse till samarbetsrådets ordförande, varigenom samar- betsrådet fick all relevant information som krävs för en noggrann undersökning av situationen i syfte att finna en lösning som är godtagbar för parterna, i enlighet med artikel 107. 2 i avtalet om partnerskap och samarbete. Genom denna skrivelse underrättades samarbetsrådet om gemenskapens avsikt att vidta lämpliga åtgärder mot Rysslands underlåtelse att uppfylla sina förpliktelser enligt det bilaterala stålavtalet och avtalet om partner- skap och samarbete, såvida inte en lösning – nämligen avskaffande av avgifterna på export av järnskrot enligt KN-nummer 7204 – kunde finnas inom en kalender- månad efter skrivelsens datum. Vid de samråd som hölls i Bryssel den 2 och 3 februari 2000 kunde någon för parterna godtagbar lösning inte finnas. I bilaga IV till beslut nr 2136/97/EKSG fastställs de kvantitativa begränsningar som skall tillämpas på import till gemenskapen av vissa stålprodukter från Ryssland. En minskning med 12 % av de kvantitativa begränsning- arna för år 2000 motsvarar en handelssanktion på omkring 20 miljoner euro. Detta är en motåtgärd som står i rimligt förhållande till överträdelsen. Vid valet av åtgärder har i enlighet med artikel 107. 2 i avtalet om partnerskap och samarbete sådana åtgärder prioriterats som minst rubbar avtalets funktion. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 De kvantitativa begränsningarna för år 2000 enligt bilaga IV till kommissionens beslut nr 2136/97/EKSG om förvaltning av vissa importbegränsningar för vissa stålprodukter från Ryssland skall ersättas med de kvantitativa begränsningar som anges i bilagan till detta beslut. Artikel 2 Kommissionen skall vidta lämpliga åtgärder för att upphäva detta beslut när Ryssland vidtagit de åtgärder som krävs för att iaktta de skyldigheter som följer av förklaring nr 3 till Avtalet mellan Europeiska kol- och stålgemenskapen och Ryssland om handel med vissa stålprodukter. Artikel 3 Detta beslut träder i kraft dagen efter det att det har offentlig- gjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta beslut är till alla delar bindande och direkt tillämpligt i alla medlemsstater. Utfärdat i Bryssel den 30 mars 2000. På kommissionens vägnar Pascal LAMY Ledamot av kommissionen 31. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 80/13 BILAGA Produkter SA. Valsade platta produkter 1. Rullar 1. a. Varmvalsade rullar för omvalsning 2. 3. Grovplåt Andra valsade platta produkter SB. Långa produkter 1. 2. 3. Balkar Valstråd Andra långa produkter (ton) 2000 201 423 397 557 30 206 27 438 11 649 27 182 101 307


title: 2000/306/EG: Rådets beslut av den 30 mars 2000 om att ingå avtal genom skriftväxling med Tjeckiska republiken om utvidgning av Gemensamma kommunikationsnätet/Gemensamma systemgränssnittet (CCN/CSI) inom ramen för konventionen om ett gemensamt transiteringsförfarande

text: L 102/58 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 27. 4. 2000 RÅDETS BESLUT av den 30 mars 2000 om att ingå avtal genom skriftväxling med Tjeckiska republiken om utvidgning av Gemensamma kommunikationsnätet/Gemensamma systemgränssnittet (CCN/CSI) inom ramen för konventionen om ett gemensamt transiteringsförfarande (2000/306/EG) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 133 jämförd med artikel 300. 2 första meningen och artikel 300. 3 första stycket i detta, med beaktande av kommissionens förslag, och (6) Avtalet genom skriftväxling om utvidgningen bör godkännas. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. av följande skäl: Artikel 1 (1) (2) (3) (4) (5) nr av beslut 1/1999 För att genomföra det datoriserade transiteringssystemet enligt Blandade EG–EFTA-kommittén (1) för gemensam transitering krävs det att ett internationellt datanät upprättas i syfte att informationsutbyte mellan de behöriga möjliggöra myndigheterna hos parterna i konventionen av den 20 maj 1987 om ett gemensamt transiteringsförfarande (2), nedan kallad konventionen. Europeiska gemenskapen har redan utvecklat ett gemen- samt kommunikationsnät och ett gemensamt system- gränssnitt (CCN/CSI), som uppfyller de krav som ställs. nr av beslut 2/1999 Enligt Blandade EG–EFTA-kommittén för gemensam transitering skall CCN/CSI användas av alla parter i konventionen (3), och gemenskapen skall med vart och ett av partnerländerna träffa en överenskommelse om partnerländernas finan- siella bidrag och därmed sammanhängande frågor. Den 22 oktober 1999 bemyndigade rådet Europeiska gemenskapernas kommission att med vart och ett av de länder utanför gemenskapen som är parter i konven- tionen förhandla om ett avtal genom skriftväxling om utvidgning av CCN/CSI till att omfatta dessa länder. Kommissionen har förhandlat fram en överenskommelse om utvidgning av CCN/CSI till att omfatta Tjeckiska republiken. Avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Tjeckiska republiken om utvidgning av Gemensamma kommunikationsnätet/Gemensamma systemgränssnittet (CCN/ CSI) inom ramen för konventionen om ett gemensamt transi- teringsförfarande godkänns härmed på gemenskapens vägnar. Texten till avtalet genom skriftväxling bifogas detta beslut. Artikel 2 Rådets ordförande bemyndigas att utse den/de person/er som skall ha rätt att med bindande verkan för gemenskapen under- teckna det avtal genom skriftväxling som avses i artikel 1. Artikel 3 Detta beslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Utfärdat i Bryssel den 30 mars 2000. På rådets vägnar J. SÓCRATES Ordförande (1) EGT L 65, 12. 3. 1999, s. 50. (2) EGT L 226, 13. 8. 1987, s. 2. (3) EGT L 119, 7. 5. 1999, s. 53


title: Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om «Optimering af EU-bistandens effekt»

text: 18. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 140/55 Det Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om »Optimering af EU-bistandens effekt« (2000/C 140/13) Det Økonomiske og Sociale Udvalg besluttede den 9. december 1999 under henvisning til forretningsorde- nens artikel 23, stk. 3, at afgive udtalelse om det ovennænvte emne. Det forberedende arbejde henvistes til ØSU’s Sektion for Eksterne Forbindelser, som udpegede Clive Wilkinson til ordfører. Sektionen vedtog sin udtalelse den 16. marts 2000. Det Økonomiske og Sociale Udvalg vedtog på sin 371. plenarforsamling af 29. -30. marts 2000, mødet den 30. marts 2000, med 88 stemmer for og 5 hverken for eller imod, følgende udtalelse. 1. Indledning ØSU har tidligere afgivet udtalelser om udviklingsbi- 1. 1. i 1997 (CES 596/97) om bistand, primært stand, senest til AVS-landene, god forvaltningspraksis og erhvervs- og fagorganisationernes rolle. ØSU understregede i sin udtalelse fra 1997, at man fortsat går ind for, at EU yder økonomisk og finansiel bistand til udviklingslande, og ØSU er enig i, at god forvaltningspraksis er af afgørende betydning for en bæredygtig udvikling, samt at der er behov for en vidtgående reform af måden, hvorpå udviklingsbistand administreres. 1. 2. Fællesskabet yder for øjeblikket mere end 5. 5 mia. euro pr. år i udviklingsbistand. Når dette lægges sammen med medlemsstaternes bilaterale bidrag, udgør EU’s samlede indsats mere end 50 % af verdens officielle udviklingsbistand, selvom ØSU dog dybt beklager, at EU og hovedparten af medlemssta- terne langt fra afsætter 0,7 % af deres BNP til udviklingsbistand, hvilket FN anbefalede i 1973. Denne indsats omfatter en meget bred vifte af støtteprogrammer og modtagerlande, selv om en betydelig del af bistanden er beregnet på AVS-landene og lande, som har ansøgt om EU-medlemskab. 1. 3. Kommissionen har gjort et stort arbejde for at forbedre måden, hvorpå udviklingsprogrammerne forvaltes, og man har opnået positive resultater. De to vigtigste ændringer er etableringen i 1998 af Den Fælles Tjeneste for Eksterne Forbindelser (SCR), som har ansvaret for tekniske, operative, kontraktmæssige, juridiske, finansielle og regnskabsmæssige aspekter samt kontrol og revision, og dernæst den nye struktur for eksterne forbindelser, der skal forbedre sammenhængen mellem de forskellige politikområder. At der stadig er visse problemer, fremgår imidlertid af 1. 4. forskellige rapporter fra 1998, f. eks. evalueringsrapporterne om hhv. Phare og støtten til AVS-landene, som begge kommen- terer fokuseringen på »input« snarere end på resultater. Struk- tur, personaleressourcer samt behovet for en mere hensigts- mæssig finanskontrol er spørgsmål, der fortsat mangler at blive løst. 1. 5. Der gennemføres for øjeblikket forskellige undersøgel- ser og reformer, såvel af EU-bistandens politiske som forvalt- ningsmæssige aspekter. ØSU håber, at nærværende udtalelse med sine overvejelser og forslag vedrørende begge områder kan bidrage til denne debat. Mange af udviklingssamarbejdets andre vigtige dimensioner såsom forbindelsen mellem bistand og handel, behovet for gældssanering og spørgsmålet om, hvordan man sikrer bred opbakning i befolkningen, falder nødvendigvis uden for denne udtalelses emneområde. 2. Udviklingsbistand i en verden under forandring I løbet af de seneste år har de rammer, som alle 2. 1. bistandsdonorer har arbejdet inden for, gennemgået betydelige forandringer, hvoraf de vigtigste er: — den øgede politisering af bistanden, der afspejles i donorer- nes betoning af grundlæggende menneskerettigheder og sociale rettigheder, lige muligheder for mænd og kvinder, demokrati og god forvaltningspraksis; — en bredere politisk dagsorden, der afspejler nye prioriterin- ger, f. eks. den private sektor og opbygning af institutioner samt konfliktforebyggelse; — behovet for at inkludere flere interessegrupper i processen, især det organiserede civilsamfund, lokale myndigheder, erhvervsinteresser og sociale organisationer; — det voksende krav om større transparens vedrørende anvendelsen af bistandsmidlerne; — behovet for bedre koordination, komplementaritet og politisk kohærens. 2. 2. Disse ændrede rammer afspejles imidlertid ikke i særlig grad i gennemførelsesstrategien eller i mekanismerne, der styrer leveringen af bistand, skønt et betragteligt antal undersø- gelser har vist, at der er behov for forandring. Inden for EU har der ikke været nogen videre omfattende debat om, hvilke reformer der er nødvendige. Undtagelsen er EU/AVS-samarbej- det, hvor vigtige reformer er blevet foreslået i den aftale, som skal afløse Lomé IV-konventionen. Herom nærmere senere i udtalelsen. C 140/56 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 2000 2. 3. ØSU er tilfreds med, at Rådet og Kommissionen anerkender det presserende behov for en grundig debat med henblik på dybtgående reformer. 3. De vigtigste udfordringer Den første store udfordring i 3. 1. forbindelse med en diskussion af mulighederne for at reformere EU’s bistand er at enes om problemets karakter. Der er ikke megen mening i at studere flaskehalse i forbindelse med leveringen af bistand uden at tage det mere grundlæggende spørgsmål om EU- bistandens specifikke rolle og merværdi op til overvejelse. Der er behov for en klar definition af og enighed om Kommissio- nens mandat. Derefter kan relevante politiske og institutionelle ændringer udpeges og gennemføres. 3. 2. Som en del af EU’s samlede politik vil der grundlæggen- de være tale om svære politiske beslutninger. Hvis reformpro- cessen skal lykkes, vil det kræve helhjertet politisk opbakning fra medlemsstaterne, styrkelse af en fælles udenrigspolitik samt støtte fra de øvrige involverede, herunder budgetmyndigheder og modtagerlande. ØSU håber, at medlemsstaterne vil træffe de beslutnin- 3. 3. ger og gennemføre de foranstaltninger, der er nødvendige for at styrke EU’s rolle på udviklingsbistandsområdet og øge bistandens effektivitet og gennemslagskraft, samt at de vil prioritere dette spørgsmål højere på den fremtidige politiske dagsorden. 4. Politisk strategi En effektiv EF-bistand bør baseres på en klar politisk 4. 1. strategi, som der er enighed om. Eftersom EU er en overnatio- nal politisk enhed, vil Fællesskabets udviklingspolitik blive skræddersyet til både at omfatte EU’s grundlæggende interesser (f. eks. bistand til udvidelsesprocessen) og dets forpligtelser som global aktør over for udviklingslandene i al deres forskellighed. 4. 2. EU’s overordnede politik bør have strategiske mål og rumme muligheder for klare prioriteringer. Det bør være disse mål snarere end forskellige instrumenter eller budgetposter, der er drivkraften bag Fællesskabets indsats. Det er nødvendigt, at denne indsats inddrager alle aspekter af EU’s forbindelser med modtagerlandene og sikrer, at resultaterne har gennem- slagskraft. Udvikling omfatter langt mere end blot overførsel af ressourcer til udviklingslandene. En effektiv EU-bistandspolitik bør tage hensyn til modtagerlandenes prioriteringer på områ- der som landbrug, miljø og investeringer. Den bør tilstræbe enighed med støttemodtagerne om, hvilke sektorer der bør støttes, og hvor stor en procentdel af den samlede EU-støtte der bør afsættes til hver enkelt sektor. ØSU anerkender de overordnede udviklingspolitiske 4. 3. målsætninger, som er fastlagt i Maastricht-traktaten. Det endegyldige mål med bistanden er at øge stabiliteten og den sociale velfærd i modtagerlandene, så disse kan udvikle deres fulde potentiale og dermed forbedre deres borgeres trivsel. Bistanden skal derfor gå til at »opbygge kapacitet«, og der skal lægges vægt på, at modtagerlandene får større ansvar for og ejerskab til projekterne. 4. 4. Det skønnes, at en fjerdedel af verdens befolkning lever i ekstrem fattigdom. Foranstaltninger til fattigdomsbekæmpel- se har ikke blot etisk værdi, men er også vigtige, fordi stabilitet, bæredygtig udvikling og demokratisering ikke kan opnås i samfund med ekstrem fattigdom. ØSU henstiller, at EU- bistanden tager hensyn til de nyligt vedtagne internationale udviklingsmål. EU’s indsats bør fokusere på de grundlæggende årsager til fattigdom, som almindeligvis er af politisk art; forskellige politikinstrumenter (bistand, handel, udenrigspoli- tik osv. ) bør anvendes komplementært i dette øjemed. Foran- staltninger til fattigdomsbekæmpelse bør være en central målsætning i EU’s bistand ved siden af andre EU-prioriteringer. ØSU anbefaler, at man især støtter de lande, som 4. 5. forpligter sig til at prioritere kampen mod fattigdommens grundlæggende årsager, og derefter viser, at de tager denne opgave alvorligt. Vedtagelse af en mere strategisk tilgang indebærer også, at EU-bistanden skal koncentreres om de sektorer, hvor Kommissionen har en relativ fordel, og at foranstaltningerne skal koordineres med andre bistandsorgani- sationer, der kan gå foran i de øvrige sektorer. Størst mulig inddragelse af flere lokale aktører på 4. 6. udviklingsområdet, herunder erhvervs- og fagorganisationer, i formuleringen og gennemførelsen af udviklingspolitikker og -programmer er afgørende og kan yde et vigtigt bidrag til fremme af god forvaltningspraksis og bæredygtig udvikling. Det er også nødvendigt at bidrage til en forbedring af den sociale velfærd, som er resultatet af en positiv udvikling, samt integration af udviklingslandene i den globale økonomi. 4. 7. I denne sammenhæng ser ØSU positivt på de ændrin- ger, der er foreslået gennemført i Lomé IV-konventionens afløser med henblik på at inddrage sådanne deltagere i de centrale aktørers arbejde med at formulere og gennemføre AVS EU-samarbejdet. ØSU opfordrer Fællesskabet til at sikre, at disse reformer faktisk gennemføres, især via styrkelse af dialogen, brugervenlig information samt adgang til finansiering og kapacitetsopbygning for økonomiske og sociale aktører. 18. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 140/57 4. 8. En af de vigtigste årsager til mangelfuld udvikling er korruption, der menes vidt udbredt i et stort antal modtagerlan- de. I anerkendelse af, at korruption også eksisterer i lande, som modtager bistand, bør EU’s udviklingspolitik ledsages af et program til bekæmpelse af korruption. Da korruptionen især trives på grund af manglende demokratisk kontrol, bør programmerne om korruptionsbekæmpelse indbefatte større gennemsigtighed, bedre inddragelse af civilsamfundets organi- sationer, krav om, at modtagerlande skal udvikle og gennemfø- re deres egne antikorruptionsplaner og udarbejdelse af en årlig EU-rapport om kampen mod korruption. Der bør afsættes midler antikorruptionsprogrammer på EU’s udvik- til lingsbudget. 5. Koordination 5. 1. Hovedparten af udviklingsspørgsmål på rådsniveau henhører under Rådet (udviklingssamarbejde), om end visse aspekter skal behandles af Rådet (almindelige anliggender). Kommissær Poul Nielson er ansvarlig for Generaldirektoratet for Udvikling, men er kun direkte ansvarlig for Den Europæiske Udviklingsfond, der omfatter AVS-landene, og Kontoret for (ECHO). Kommissær Chris Patten er Humanitær Bistand, ansvarlig for en bredere vifte af fonde, bl. a. Phare, Tacis, Obnova og andre programmer, samt for Den Fælles Tjeneste for Eksterne Forbindelser (SCR). 5. 2. På baggrund af opsplitningen af ansvarsområderne i Rådet, mellem kommissærerne og mellem de forskellige generaldirektorater og SCR bør også koordinationen inden for Kommissionen tages op til yderligere overvejelse. Navnlig ansvarsfordelingen mellem dem, som tager initiativ til og vedtager udviklingsprojekter (i generaldirektoraterne), og dem, som derefter skal forvalte og evaluere projekterne (SCR), må skabe problemer. Der bør ikke herske nogen tvivl om, hvem der har det overordnede politiske ansvar. 5. 3. Det er langt mere problematisk at forsøge at koordinere EU-programmerne med andre donorers programmer. Først og fremmest er der medlemsstaternes bilaterale programmer, men derudover også FN´ s, Verdensbankens, IMF´s og andres programmer. 5. 4. Det ville klart være til stor nytte at fremskynde og uddybe bestræbelserne på at øge komplementariteten mellem EU’s og medlemsstaternes arbejde. Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet fra maj 1999 (1) har til hensigt at skabe større komplementaritet og kan fungere som et godt udgangspunkt. I erkendelse af EU-bistandens betydning for formidlingen af europæiske værdier som samarbejde og stabili- tet og begrebet om et aktivt demokrati bør EU specificere merværdien af denne udviklingsindsats. Udviklingen hen imod en mere sektororienteret tilgang i tæt koordination med andre medlemsstater eller bistandsorganisationer hilses velkommen. (1) KOM(1999) 218 endelig udg. af 6. 5. 1999. 5. 5. Hvis medlemsstaterne og Kommissionen sammen kunne analysere behovene i hvert enkelt modtagerland og derefter anvende dette som grundlag for sammen med modta- gerlandet at fastlægge en strategi for, hvordan man opfylder de udpegede behov, ville det være lettere at sikre overensstemmel- se mellem EU’s og medlemsstaternes arbejde. 5. 6. For øjeblikket er selv udvekslingen af information om bilaterale projekter ikke særlig god. Når der er blevet fastlagt en strategisk og realistisk dagsorden for EU’s politik, og den nødvendige politiske vilje er til stede, burde det være relativt let at etablere et system til at afgøre, hvem der skal gøre hvad, således at »de tre K’ers politik« (koordination, komplementari- tet og kohærens), som Rådet har vedtaget, gennemføres. 5. 7. Koordineringen med tredjeparter (FN, Verdensbanken osv. ) er vanskeligere, men den må blive lettere, når man ser resultaterne af et mere effektivt EU-bistandsprogram. Verdensbankens forslag til fælles udviklingsrammer kan måske være til nytte i denne sammenhæng. Alle involverede må arbejde så tæt sammen som muligt 5. 8. for at sikre, at »inputtet« (anvendte ressourcer) giver det bedst mulige »output« (opnåede resultater). Dette kræver bl. a. , at man fuldt ud udnytter de afsatte ressourcer, hvad man langt fra gør i dag. 6. Procedurer 6. 1. Det er veldokumenteret og almindeligt anerkendt, at procedurerne til etablering og forvaltning af projekter er blevet alt for komplicerede og inddrager alt for mange mennesker i selv enkle beslutninger. Dette synes at ændre sig som følge af SCR’s arbejde. Det er endnu for tidligt at sige, om de nye procedurer i praksis fører til bedre og hurtigere levering af bistand og mindre bureaukrati. Ansvaret bør uddelegeres mere effektivt og defineres klarere. Dette ville forbedre motivationen, mindske den anvendte personaletid og frem for alt gøre det meget lettere at se, hvordan man kan rette de problemer, som opstår. 6. 2. Medlemsstaterne ønsker naturligvis fortsat at deltage i EU’s bistandsarbejde, men bør koncentrere sig om strategiske anliggender og undgå fristelsen til detaljeret forvaltning af projekter, hvis procedurerne skal være tilstrækkelig fleksible og hurtige. EU-delegationernes rolle i 6. 3. lande, som modtager bi- stand, er øget, hvilket kun kan få positiv virkning. Ikke blot vil de direkte forbindelser med dem, som modtager bistanden, blive styrket, så der fuldt ud tages hensyn til deres behov og problemer, men der vil være mulighed for en enklere og hurtigere beslutningsproces. Denne mulighed bør udnyttes. C 140/58 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 18. 5. 2000 6. 4. Decentralisering til EU-delegationerne (eller til et andet decentralt organ såsom de decentraliserede gennemførelsesen- heder, som Europa-Parlamentet har foreslået) vil kun fungere, hvis der er nok decentraliserede ressourcer til de ansvarsområ- der, der skal dækkes. Inddragelse af lokale aktører (centrale og lokale myndigheder og repræsentanter for erhvervs- og fagorganisationer) i forvaltningsprocessen vil være med til at øge medansvaret for programmerne og samtidig reducere EU- delegationernes arbejdsbyrde. ØSU går ind for øget anvendelse af decentraliseret samarbejde med lokale aktører, men beklager dog, at det generelt er vanskeligt for erhvervs-og interesseorga- nisationerne at blive inddraget i dette samarbejde. Derfor foreslår ØSU, at der i EU’s delegationer udpeges personale, som får til opgave at styrke kontakten med civilsamfundets organisationer. 6. 5. Decentralisering kræver ikke blot tillid, men også at Kommissionens personale i højere grad foretager kontrol efter snarere end før et projekts gennemførelse, herunder fuld revision efter projektets afslutning. Dette kræver ligeledes en ændring af EU’s finansforordning. Ændringerne bør også tage hensyn til, at der i mange modtagerlande kun er begrænsede ressourcer til rådighed for forvaltning af de finansielle midler. 6. 6. Ikke-statslige organisationer bruges i vidt omfang i forbindelse med leveringen af bistand, og den andel, som de på årsbasis står for, udgør et betydeligt beløb. Dette er også vigtigt af den grund, at det åbner mulighed for samfinansiering med ikke-statslige organisationer. ØSU ser ingen grund til, at man ikke skulle anvende ikke-statslige organisationer som »leverandører« af bistand, men de udgør kun én del af samfundet. Andre bør have samme muligheder for at kunne deltage i EU’s bistandsprogrammer. Den forventede harmoni- sering af EU’s budgetposter er en særdeles god anledning til at forbedre sammenhængen ved at oprette en budgetpost for »civilsamfundet«, der er tilgængelig for et bredt spektrum af samfundsaktører, inklusive fag- og erhvervsorganisationer, fra såvel EU som fra modtagerlande. Beslutningen må bygge på, om de kan bidrage til opfyldelsen af de vedtagne strategiske målsætninger. Det område, hvor der er størst brug for forbedringer, 6. 7. hvis behovet for en »resultatorienteret« kultur skal opfyldes, er evalueringsområdet. Hvert projekt skal overholde de evalu- eringskriterier, som fastlægges i forbindelse med projektets vedtagelse, og som kan ændres under projektets gang. Evalu- eringsfunktionen skal være uafhængig af projektoperatørerne og foregå i samarbejde med repræsentanter for modtagernatio- nen, da disse er i stand til at vurdere værdien af det arbejde, der gennemføres. Der bør inddrages repræsentanter for civil- samfundet. der sker fremskridt. Evalueringsresultaterne er allerede i stor udstrækning frit tilgængelige, men der bør både til gavn for EU og andre interesserede udarbejdes en årlig beretning om EU’s udviklingsbistand på verdensplan. 7. Ressourcer 7. 1. For at opnå de bedst mulige resultater er det nødvendigt at afsætte de fornødne menneskelige ressourcer til planlægning, ledelse og evaluering af projekter og til effektiv koordination i marken. Det er tydeligt, at EU’s udvidelse af funktioner, ansvarsområder og budgetposter ikke modsvares af en passen- de forøgelse af de menneskelige ressourcer. Der bør findes kreative og virkningsfulde løsninger på denne alvorlige hin- dring for en forbedring af bistandens effektivitet. 7. 2. Bedre personaleressourcer er ikke blot et spørgsmål om antal. Det er også vigtigt at overveje, hvilke kundskaber, og herunder især nye kundskaber, der kræves for at gennemfø- re en bredere udviklingsdagsorden effektivt. Brister i medarbej- dernes viden kan f. eks. komplementeres af ekspertise fra hele EU, herunder eventuelt lokale eksperter, hvilket ville forøge den lokale beskæftigelse og forbedre kapacitetsopbygningen. 8. Kommunikation 8. 1. Som tidligere nævnt er mange oplysninger om EU’s udviklingsbistand allerede frit tilgængelige. ØSU mener imid- lertid, at det er vigtigt at oplyse EU’s borgere om nødvendighe- den og værdien af denne bistand. De har ret til at vide, hvordan deres penge anvendes på dette såvel som på andre områder. 8. 2. I modtagerlandene må kvaliteten af udviklingsforan- staltningerne forventes at være af stor betydning i forbindelse med oplysningsarbejdet over for borgerne. Inddragelse af frie, uafhængige og repræsentative ikke-statslige organisationer i beslutningerne om og forvaltningen af projekter er den bedste metode til at sikre, at resultaterne har reel virkning, men ØSU anbefaler, at civilsamfundet også informeres systematisk af EU og modtagerlandenes regeringer om udviklingsbistanden. EU opfordres også til at øge støtten til direkte partnerskaber og samarbejde mellem Europas og modtagerlandenes organisere- de sociale og økonomiske aktører. Evaluering og overvågning er ikke en videnskabeligt 6. 8. nøjagtig procedure, og ligeledes kan man først efter nogle år være sikker på resultaterne. Men det er nødvendigt at vise, at 8. 3. Dette bør foregå ved hjælp af kontaktudvalg, hvori der indgår lokale erhvervs- og fagorganisationer og EU- repræsentationer, der er i stand til at yde rådgivning i alle stadier af udviklingsarbejdet (planlægning, gennemførelse og evaluering). ØSU vil gerne inddrages i dette arbejde. 18. 5. 2000 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende C 140/59 8. 4. For at øge effekten af EU’s udviklingsindsats bør man skabe og fremme en fælles »identitet« (i stil med »US Aid«, der er umiddelbart genkendelig). Denne »identitet« bør anvendes i alle EU-støttede bistandsprogrammer, uanset hvad de enkelte programmer internt kaldes. 9. Henstillinger ØSU fremsætter følgende henstillinger vedrørende EU’s udvik- lingsbistand. 9. 1. Den overordnede politik for EU’s udviklingsbistand bør have strategiske mål, som tager fuldt hensyn til EU’s andre politikker og politiske prioriteringer, såvel som principperne i traktaten. 9. 2. Bistand til bekæmpelse af de grundlæggende årsager til mangelfuld udvikling og fattigdom bør gives en vis prioritering, ligesom styrkelsen af arbejdsmarkedets organisationer, som er afgørende for en bæredygtig udvikling. 9. 3. En supplerende politik til bekæmpelse af konsekvenser- ne af såvel aktiv som passiv korruption bør også gennemføres. For hvert modtagerland må EU og det pågældende land 9. 4. først enes om, hvor stor en procentdel af støtten der skal tilfalde de enkelte sektorer, snarere end at vedtage en liste over projekter. 9. 5. Det er vigtigt, at Kommissionens tiltag på udviklingsbi- standsområdet koordineres mere effektivt med medlemsstater- nes og eventuelt andre donorers. Procedurerne må forenkles og gøres mere fleksible; 9. 6. ansvaret må uddelegeres til flere og ansvarsfordelingen samti- digt defineres mere præcist. Bruxelles, den 30. marts 2000. 9. 7. Der er behov for øget decentralisering. Lokale EU- delegationer bør oprette forbindelser med henblik på en aktiv inddragelse af de lokale arbejdsmarkedsorganisationer. For at sikre en optimal 9. 8. ledelse og bedst mulige resultater af programmerne er det vigtigt at alle socioøkonomi- ske aktører, herunder den private sektor, lokale myndigheder, fagorganisationer og ikke-statslige organisationer må have de samme muligheder for at deltage i EU’s bistandsprogrammer. 9. 9. Kommissionen må sikre, at der afsættes tilstrækkeligt med ressourcer til EUs udviklingsbistand for at løse de givne opgaver. 9. 10. Der bør udarbejdes en årlig rapport om hele EU’s bistandsprogram, som bør fremlægges for Europa-Parlamentet, ØSU o. a. 9. 11. Fuld inddragelse af civilsamfundets organisationer i hvert enkelt modtagerland er vigtigt for at sikre, at EU- bistanden har en positiv effekt. Dette bør fremmes ihærdigt, og der bør tages hensyn hertil i evalueringsprocessen. Det bør også være en afgørende faktor, når der afsættes yderligere EU- midler til udviklingsbistand. 9. 12. fremmes. En fælles identitet for EU’s bistand bør fastlægges og 9. 13. ØSU vil aktivt arbejde for større gennemsigtighed og demokratisk kontrol i EU’s udviklingsprogrammer via øget inddragelse af lokale erhvervs- og fagorganisationer og ønsker et klart mandat på dette område. 9. 14. Endelig bemærker ØSU, at et af de vigtigste og mest uundværlige elementer i et vellykket EU-bistandsprogram er den politiske vilje hos medlemsstaterne. ØSU opfordrer medlemsstaterne til at vise denne vilje. Beatrice RANGONI MACHIAVELLI Formand for Det Økonomiske og Sociale Udvalg


title: Decyzja Rady z dnia 30 marca 2000 r. w sprawie zawarcia Porozumienia w formie wymiany listów między Wspólnotą Europejską a Szwajcarią dotyczącego poszerzenia wspólnej sieci łączności/wspólnego systemu połączeń (CCN/CSI) w ramach Konwencji o wspólnej procedurze tranzytowej

eurovoc_concepts:
Switzerland
agreement (EU)
computer network
information system
transit

text: 388 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 02/t. 9 32000D0305 27. 4. 2000 DZIENNIK URZĘDOWY WSPÓLNOT EUROPEJSKICH L 102/50 DECYZJA RADY z dnia 30 marca 2000 r. w sprawie zawarcia Porozumienia w formie wymiany listów między Wspólnotą Europejską a Szwajcarią dotyczącego poszerzenia wspólnej sieci łączności/wspólnego systemu połączeń (CCN/CSI) w ramach Konwencji o wspólnej procedurze tranzytowej (2000/305/WE) RADA UNII EUROPEJSKIEJ, uwzględniając Traktat ustanawiający Wspólnotę Europejską, w szczególności jego art. 133, wraz z art. 300 ust. 2 zdanie pierw- sze oraz art. 300 ust. 3 akapit pierwszy, uwzględniając wniosek Komisji, a także mając na uwadze, co następuje: (1) Wykonywanie skomputeryzowanego systemu tranzyto- wego przewidzianego decyzją nr 1/1999 Komisji Miesza- nej WE/EFTA ds. Wspólnego Tranzytu (1) wymaga utwo- rzenia międzynarodowej sieci komputerowej w celu umożliwienia wymiany informacji między właściwymi władzami Umawiających się Stron Konwencji z dnia 20 maja 1987 r. o wspólnej procedurze tranzytowej (2), zwanej dalej „Konwencją”. (2) Wspólnota Europejska rozwinęła już wspólną sieć łączności/wspólny system połączeń (CCN/CSI), który speł- nia wszystkie wymagane warunki. (3) Decyzja nr 2/1999 Komisji Mieszanej WE/EFTA ds. Wspól- nego Tranzytu przewiduje, że CCN/CSI ma być stosowany przez wszystkie Umawiające się Strony Konwencji (3) oraz że udział finansowy krajów partnerskich i inne powiązane kwestie zostaną ustalone w drodze dwustronnego Porozu- mienia między Wspólnotą a każdym z krajów partner- skich. (1) Dz. U. L 65 z 12. 3. 1999, str. 50. (2) Dz. U. L 226 z 13. 8. 1987, str. 2. (3) Dz. U. L 119 z 7. 5. 1999, str. 53. (4) W dniu 22 października 1999 r. Rada upoważniła Komi- sję Wspólnot Europejskich do prowadzenia negocjacji z państwami trzecimi, które są Umawiającymi się Stronami Konwencji, w sprawie Porozumienia w formie wymiany listów w sprawie poszerzenia CCN/CSI do każdego z nich. (5) (6) Komisja wynegocjowała poszerzenie CCN/CSI na Szwajca- rię. Porozumienie w formie wymiany listów dotyczące tego rozszerzenia powinno zostać zatwierdzone, PRZYJMUJE NINIEJSZĄ DECYZJĘ: Artykuł 1 Niniejszym zatwierdza się w imieniu Wspólnoty Porozumienie w formie wymiany listów między Wspólnotą Europejską a Szwajcarią sieci łączności/wspólnego systemu połączeń (CCN/CSI) w ramach Konwencji o wspólnej procedurze tranzytowej. poszerzenia dotyczące wspólnej Treść Porozumienia w formie wymiany listów załączona jest do niniejszej decyzji. Artykuł 2 Niniejszym upoważnia do wyznaczenia osoby (osób) umocowanych do podpisania Porozumienia w formie wymiany listów, w celu uczynienia go wiążącym dla Wspólnoty. Przewodniczącego Rady się 02/t. 9 PL Dziennik Urzędowy Unii Europejskiej 389 Niniejsza decyzja staje się skuteczna z dniem jej opublikowania w Dzienniku Urzędowym Wspólnot Europejskich. Artykuł 3 Sporządzono w Brukseli, dnia 30 marca 2000 r. W imieniu Rady J. SÓCRATES Przewodniczący