title: Communication from the Commission to the Council and the European Parliament on EU policies and measures to reduce greenhouse gas emissions: towards a European Climate Change Programme (ECCP)

eurovoc_concepts:
EU environmental policy
EU programme
climate change
greenhouse gas
protocol to an agreement

formats: html pdf

text: COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Brussels, 8. 3. 2000 COM(2000) 88 final COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT on EU policies and measures to reduce greenhouse gas emissions: Towards a European Climate Change Programme (ECCP) COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT on EU policies and measures to reduce greenhouse gas emissions: Towards a European Climate Change Programme (ECCP) Political context: The year 2000 will be crucial for climate change. The 6th Conference of the Parties (COP6) to the United Nations Framework Convention on Climate Change in November should deliver decisions on the issues left unfinished in Kyoto, in particular on the flexible mechanisms and compliance. From March this year, all political energy in the climate field around the world will be geared towards that major rendez-vous. In Bonn in 1999, the EU urged all Parties to ratify the Kyoto Protocol as soon as possible after COP6 in order to ensure its entering into force by the Rio+10 Conference in 2002. The EU is committed to put this political commitment into policy action. A positive element in this context is the decision of the European Council in Helsinki to ask the Commission to prepare a proposal for a long-term strategy socially and ecologically sustainable dovetailing policies development to be presented to the European Council in June 2001. economically, for The EU intends to start the political process on ratification of the Kyoto Protocol immediately after COP6. This discussion will have several dimensions, but at least 2 are of major importance: 1. The burden sharing agreement that was agreed by the Council in 1998 will have to be incorporated into a legal instrument. The –8% target for the EU as a whole has been shared out amongst Member States so as to allow for different economic development patterns. The legal translation of the burden sharing agreement will allow the ratification of Kyoto jointly by the Member States as well as by the EC. 2. An implementation strategy will be needed to accompany the ratification instrument. This is a question of political credibility. It will be necessary to spell out which policies and measures will have to be undertaken, and how the so-called flexible mechanisms will be implemented within the EU and with other Parties from industrialised as well as developing countries. Several difficult issues will have to be resolved, not least those which affect the respective responsibility of each Member State and of the European Community. There are questions related to protecting the internal market, to different sector policies and others related to the fact that the EU would be legally bound to comply with the –8% objective for the Community as a whole. 2 Current emission trends are worrying Over the last years, greenhouse gas emissions at European level have been increasing instead of decreasing. Without a reinforcement of current policy measures, the ‘business-as-usual-scenario’ is likely to end up more in the range of an increase between 6 and 8%, instead of a reduction of 8% compared to 1990 levels1. Energy and transport are the main contributors to CO2 emissions while industry is the source of fluorinated gases. The transport sector is expected to increase its CO2 emissions by 39% in 2010 (from 1990 levels). With a strong growth in electricity and heat demand CO2 emissions from power generation are projected to increase after 2010, while in the case of industry emissions are expected to decrease by 12% over the same period. Equally, the private and tertiary sector remain a source of concern. Emissions of fluorinated gases are expected to increase by about 40% between 1990 and 2010 without further measures. However, total emissions of these gases will remain small, estimated at about 2. 6% of total emissions in 2010. Emission trends in Member States vary widely from average figures. Some Member States made a good start. German unification and the switch from coal to gas in the UK led to emissions reduction in the first half of the 1990s. Such unique events are, however, unlikely to occur again before 2012. Annex 1 provides a picture of progress made by Member States so far compared to their reduction target resulting from the ‘burden sharing’ agreement. Most Member States find it increasingly difficult to control their greenhouse gas emissions for different reasons. In Austria, Denmark, Finland and the Netherlands for example, much has already been done in the past – the “low hanging fruit” have gone – and they face from now on higher implementation costs. On the basis of improved data, some other Member States observe that their emission trends are rapidly going in the wrong direction: Belgium and Italy in particular. Finally, Spain, Portugal, Greece and Ireland realise that the increase of their emissions allowed under the burden sharing agreement does not exempt them from the need for effective action. Member States therefore have to commit themselves to a further strengthening of their domestic policies if they are to achieve their respective emission reduction targets the burden sharing agreement. Common and co-ordinated measures at under Community level will be a useful supplement to these national strategies in accordance with the principle of subsidiarity. The need for a reinforcement of policies and measures The European Community’s leadership in implementing the Kyoto Protocol will be measured on progress made over the next few years. There are a number of positive signs, both at Member State and European level, that implementation of the Kyoto Protocol is high on the political agenda. 1 COM(99)230 3 Some Member States have already strengthened their climate change strategies to start implementation of their Kyoto commitments under the ‘burden sharing’ agreement. Many others are in the process of developing such new strategies. The measures proposed cover all sectors and are likely to result in significant emission reduction. Also, the Commission has successfully brought forward important measures. Some of these measures, such as the agreement with car manufacturers on the energy efficiency of passenger cars, have been successfully concluded. Several new Commission initiatives are imminent, such as the proposal for a Directive on the Promotion of Renewable Energy Sources in the context of the Internal Electricity Market, the proposal for a Directive on Complementary Fuel Specifications for the year 2005, a Communication on actions relating to the integration of sustainable development in enterprise policy, the revision of the Common Transport Policy, a Green Paper on Urban Transport, a Strategy for Energy Supply Security including the evaluation of the environmental impact of all energy sources, an Action Plan for Improved Energy Efficiency in the Community and an Action Plan for Renewable Energy Sources. The guidelines on state aid for environmental protection, soon to be updated, will encourage the use of new market-based incentives by Member States. At the same time, the aim to prevent climate change will be reflected in the decisions to be taken by the Commission in the future within the framework of the current rules when assessing Member States’ state aid schemes. However, progress would have been far more pronounced if some key proposals, such as the energy tax proposal, would have been more actively pursued by the Council, or were not adopted in a significantly weakened form, such as the SAVE and ALTENER programmes. The Commission insists on the utmost importance of energy taxation within an overall strategy on climate change and urges the Council to adopt its proposal rapidly. In view of respecting the commitments undertaken by the EU in Kyoto, action - both at Member State and Community level - will have to be reinforced. In order to do so the Commission will follow a twin-track approach : the reinforcement of Community- wide policies and measures, and the development of emissions trading system within the EU to enhance the cost effectiveness of the EU’s implementation strategy including the preparation for the use of the Kyoto Protocol’s flexible mechanisms. Demonstrating that the EU is committed to implement both elements of the Kyoto agreement will increase its credibility at international level. A strengthening of common and co-ordinated policies and measures for all major greenhouse gas emitting sectors will be facilitated through the integration of environmental aspects into sector policies such as those for energy, transport, agriculture, industry, internal market and development, where strategies have been or are being developed. In addition, the Environment Council in its conclusions of October 19992 urged the Commission to put forward a list of priority action on 2 Council Conclusions on a Community strategy on Climate Change, Doc. 11654/99, Luxembourg 12 October 1999 4 climate change as early as possible in 2000 and to prepare appropriate proposals in due course. In this context, the Council stressed the need to take forward those policies and measures already identified by Council in its conclusions of June 1998 3. In response to these requests the Commission is now putting forward a list of proposed common and co-ordinated policies and measures (Annex 3). The list is not exhaustive but rather focuses on priority actions in the energy, transport and industry sector. It could be adjusted following discussions in Council and Parliament and decisions taken concerning different sector policies such as those for energy, transport, industry and agriculture. Key elements for the development of a successful package of common and co- ordinated policies and measures concern the reduction potential and the related abatement cost in the different policy areas. The Commission’s Communication of May 19994 indicates the reduction potential and related abatement cost of a number of measures in the energy, transport and industry sector which can also be found in the list of proposed common and co-ordinated policies and measures in Annex 3. For example, in the area of energy efficiency in households and the tertiary sector a reduction potential of 140 MT CO2 equivalent can be achieved at a cost of up to 50 € /ton (in 1997 prices). 5 Supplementary to the above policies and measures are the so-called “flexible mechanisms” of the Kyoto Protocol. While those mechanisms are promising in terms of cost-effectiveness, the EU has limited experience with them. Together with this Communication and as part of the same package, the Commission has therefore adopted a Green Paper on greenhouse gas emissions trading within the European Union. Its purpose is to familiarise all decision-makers with this new instrument and to launch consultation with all relevant stakeholders. As part of this exercise it will be necessary to ensure that the different elements of the proposed Community approach form a coherent whole. It is of particular importance that the Community has a clear view on its functioning in the context of the Single Market and on how the use of emissions trading interacts with the compliance of the EU with its overall target. The Community will continue to demonstrate that it takes the concerns of developing countries in relation to climate change seriously. Specific Community actions will be defined to assist developing countries in mitigating climate change and in adapting to its adverse effects. After COP6 new initiatives need to be taken to help the poorer and the most vulnerable developing countries to take full advantage of the opportunities provided by the Kyoto Protocol notably the Clean Development Mechanism. The European Climate Change Programme (ECCP) The European Climate Change Programme (ECCP) is a programme of the European Commission which will bring together all relevant stakeholders to co-operate in the 3 Council Conclusions on a Community Strategy on Climate change, doc 9702/98, Brussels 19 June 1998 4 COM(99)230 5 COM(99)230 5 preparatory work of common and co-ordinated policies and measures to reduce greenhouse gas emissions. While it is the Commission’s perogative to make appropriate policy proposals, positive experience has been gained by applying a multi-stakeholder approach to the preparatory phase of such proposals. The European Climate Change Programme will primarily deal with the policies and measures listed in Annex 3. Its proposed structure is outlined in more detail in Annex 2 and will be further elaborated by the Commission. It is recognised that the scope of the Programme will be limited in the beginning in order to address the most promising emission reduction measures, in view of achieving the Kyoto target of –8%. However, in a mid- and long-term perspective, the ECCP should become more comprehensive addressing issues such as adaptation, international co-operation through capacity-building and technology transfer, research/observation, demonstration of efficient and clean technologies and training and education. Preparatory work on these issues could then be the basis for concrete policy proposals by the Commission. The ECCP will not operate in isolation. Links to existing initiatives in the areas including air quality, energy and transport that have an impact on climate change will be made and developed in a way that these programmes are compatible and mutually reinforcing. Input from the implementation of sector strategies will also be provided. Monitoring progress towards the EU Kyoto target The Commission wishes to underline the responsibility of Member States in establishing their own policies and measures for reducing greenhouse gas emissions. Their effectiveness will have to be monitored on a continuous basis. Council Decision 99/296 EC for a Monitoring Mechanism of Community CO2 and other greenhouse gas emissions provides the necessary tool for the assessment of policies and measures but needs to be extended and reinforced to cover the use of the “flexible mechanisms”. Only then will the monitoring mechanism be an effective instrument in assessing overall compliance with the Kyoto target. 6 Figures highlighting actual performance compared to where they should be according to Burden Sharing agreement (and assuming a linear evolution from 1990 towards 2010 target) in percentage of 1990 emissions (3 gases - LUCF excluded) ANNEX 1 0,5% UE15 13,4% Spain (1998 data) 5,0% 4,8% 0,1% 1,0% 1,5% Greece (1998 data) Portugal (1998 data) 13,9% Ireland (1998 data) Sweden (1998 data) Finland (1998 data) France (1998 data) Luxembourg (1998 data) Austria (1998 data) (Belgium - 1997 data) Netherlands (1998 data) 9,3% 12,8% 10,9% 16,8% Denmark (1998 data) 3,2% (Italy --- 1995 data) -4,5% -7,5% United Kingdom (1998 data) Germany (1998 data) -47,0% -50% -40% -30% -20% -10% 0% 10% 20% 30% The graph indicates whether a Member State is on track assuming its emissions are limited in a linear way (between 1990 and 2010). A negative value shows an over-achievement and a positive value an under-achievement. In the case of Luxembourg overall greenhouse gas emissions are very small (0. 3% of EU). The substantial emission reductions achieved come from a restructuring of the iron and steel industry. The data used are the ones submitted annually by Member States to the Commission in accordance with the Monitoring Mechanism (Council Decision 93/389/EEC as amended by Decision 99/296/EC). These data will be included in the Annual European Community Greenhouse Gas Inventory 1990-1998 as prepared by the European Environment Agency. 7 Annex 2 MAIN ELEMENTS OF THE EUROPEAN CLIMATE CHANGE PROGRAMME (ECCP) TO BE INITIATED BY THE EUROPEAN COMMISSION Objectives The ECCP’s overall objective is to identify and develop all those elements of a European Climate Change strategy that are necessary for the implementation of the Kyoto Protocol. These will comprise mitigation of emissions through policies and measures and the flexible mechanisms, capacity building/technology transfer, research/observation and training and education. Through a co-operative effort of all relevant stakeholders such as representatives of the Commission, the Member States, industry and the NGO community the programme will undertake preparatory work for the Commission to propose in due course concrete policy proposals to Council and the European Parliament. Steering Committee The Steering Committee will be composed of all Commission services that take part in the ECCP. It should be responsible for the overall management and co-ordination of the ECCP both in terms of policy approach and organisation. The Steering Committee will create working groups on specific problem areas and will decide on their terms of reference and timetable on the basis of a proposal by the relevant Directorates General. The Steering Committee should meet once a month. It will also inform and exchange information with other stakeholders on a regular basis Working groups (WGs) The WGs will work according to an agreed work programme, based on the Terms of reference and the timetable developed by the ‘Steering Committee’. Main elements of include assessments of the environmental and cost the work programmes will implications of policies and measures as well as their compatibility with the sector integration policies. On the basis of these assessments policy recommendations can be made to the Commission (see further under ‘End Product’). Each working group will have its specific ‘set of stakeholders’ representing a European rather than a national or regional clientele. The WGs will have a limited size and will consist of approx. 15 persons. 8 As a start the ECCP will concentrate on energy, transport, industry and the flexible mechanisms. Working groups will be formed around a number of themes. These themes correspond in principle to the ‘list of proposed common and co-ordinated policies and measures’ which the Commission is going to submit to the Environment Council end of March. At a later stage the number of working groups will be extended to areas such as agriculture, sinks, waste, capacity-building/technology transfer, research. The WGs will work on the basis of existing material rather than undertake their own modelling work. Environmental and cost-effectiveness assessments of policy measures in various sectors are already available or in the process. The WGs will be supported by the relevant Commission services. The possibility of assistance by outside consultants will be examined. End Product and Timeframe Every working group will regularly report to the Steering Committee through its chairperson. A written interim report will be requested after six months and a final report after 12 months. The final report will propose policy-orientated conclusions outlining the nature, scope and content of the policies and measures to be considered at Community level. On this basis the Commission will be in a position to prepare concrete policy proposals containing instruments such as technical regulation, taxation, voluntary agreements, or flexible mechanisms. 9 Structure of European Climate Change Programme STEERING COMMITTEE Members : all DG’s involved Technical and econ. Assistance, including from DG’s ECFIN, Research, JRC WG 1 WG 2 WG 3 WG 4 Flexible Mechanisms Energy Supply Energy Consumption Transport WG 5 Industry 10 Further WGs on Capacity building / Technology transfer Agriculture Sinks Waste Research List of proposed Common and Co-ordinated Policies and Measures on Climate Change Annex 3 ENERGY SUPPLY - Further development of the internal electricity and gas market incorporating environmental considerations - Access to the grid for decentralised electricity production, increasing the share of renewable energies - Increase the use of combined heat and power generation - Reduction of methane emissions in mining and extraction industries - CO2 capture and disposal in underground reservoirs - Promotion of more efficient and cleaner fossil fuel conversion technologies - Energy efficiency in the electricity and gas supply industries INDUSTRIAL SECTOR - - - - Improvement of energy efficiency standards for electrical equipment Improvement of efficiency standards for industrial processes Improved energy efficiency limiting CO2 emissions (for boilers, construction products, etc. ) Increased energy services for SMEs - Development of an EC policy framework for fluorinated gases (HFCs, PFCs, SF6) - Development of an EC wide policy framework for emissions trading - Development of a framework for voluntary agreements 11 ENERGY CONSUMPTION IN THE DOMESTIC AND TERTIARY SECTOR - Public procurement of energy-efficient end-use technologies - Energy audits and heating performance certificates - Improvement of building/lighting performances - Building design and infrastructure planning ENERGY CONSUMPTION IN THE TRANSPORT SECTOR Transport pricing and economic instruments for aviation - - Fiscal framework as part of the strategy on ‘CO2 and Cars’ - Extension of the environmentally enhanced vehicle concept to passenger cars and light duty vehicles (improved emission and fuel standards, new technologies and fuels) - European campaign for more fuel-efficient driver-behaviour TRANSPORT POLICY AND INFRASTRUCTURE - Revision of Transport policy (rail, road freight, modal-shift, maritime, aviation) - Green Paper on Urban Transport addressing the growing concern about congestion (incl. pricing, fiscal measures, parking initiatives, improving public transport) - Sustainable mobility and intermodality - Satellite assisted navigation systems (GALILEO) WASTE - Promotion of the biological treatment of biodegradable waste - Revision of the Sewage Sludge Directive 86/278/EEC - Packaging and packaging waste 12 RESEARCH - the 5th Framework Programme, Implementation of Environment and Sustainable Development Programme in particular the Energy, - Networking of EU, national and other RTD efforts for climate change INTERNATIONAL CO-OPERATION - Capacity building and technology transfer to developing countries through international cooperation 13


title: Avis de la Commission sur une recommandation de la Banque centrale européenne concernant un règlement du Conseil relatif aux limites et conditions des augmentations de capital de la Banque centrale européenne

eurovoc_concepts:
European Central Bank
capital increase
foreign-exchange reserves

text: COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES Bruxelles, le 08. 03. 2000 COM(2000) 124 final AVIS DE LA COMMISSION sur une recommandation de la Banque centrale européenne concernant un règlement du Conseil relatif aux limites et conditions des augmentations de capital de la Banque centrale européenne AVIS DE LA COMMISSION sur une recommandation de la Banque centrale européenne pour un règlement du Conseil relatif aux appels supplémentaires d'avoirs de réserve de change par la Banque centrale européenne (présentés par la Commission) AVIS DE LA COMMISSION sur une recommandation de la Banque centrale européenne concernant un règlement du Conseil relatif aux limites et conditions des augmentations de capital de la Banque centrale européenne lettre du 23 février 1999, le Conseil a demandé l'avis de la Commission sur une Par recommandation de la Banque centrale européenne (BCE) concernant un règlement du Conseil relatif aux limites et conditions des augmentations de capital de la BCE. L'article 107, paragraphe 6, du traité, en combinaison avec l'article 28. 1 des statuts du système européen de banques centrales et la Commission à donner un avis sur cette de la Banque centrale européenne, habilitent recommandation. Le 08. 03. 2000, la Commission a adopté l'avis suivant: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Ayant pris note des droits d'initiative concurrents de la Commission et de la BCE, la Commission marque son accord sur l'initiative prise par la BCE. Étant donné la nature et le volume des opérations de la BCE, il est justifié d'autoriser la BCE à augmenter son capital lorsqu'elle-même le juge nécessaire. La limite recommandée de 10 milliards d'euros est appropriée. La Commission convient également qu'il n'est ni nécessaire ni souhaitable de stipuler des conditions pour l'augmentation de capital. La Commission considère toutefois qu'il conviendrait de préciser les implications de l'augmentation de capital pour les budgets des États membres. Le deuxième considérant devrait être remanié. Il y est écrit en effet que l'article 28. 1 des statuts du SEBC "demande" au Conseil de spécifier les limites et conditions des augmentations du capital de la BCE, alors que le mot "demande" n'est pas utilisé dans les statuts. Étant donné qu'aucune condition n'est fixée, il semblerait opportun de supprimer dans le titre les mots "les limites et conditions des". 2 AVIS DE LA COMMISSION sur une recommandation de la Banque centrale européenne pour un règlement du Conseil relatif aux appels supplémentaires d'avoirs de réserve de change par la Banque centrale européenne lettre du 14 octobre 1999, le Conseil a demandé l'avis de la Commission sur une Par recommandation de la Banque centrale européenne (BCE) pour un règlement du Conseil relatif aux appels supplémentaires d'avoirs de réserve de change par la BCE. L'article 107, paragraphe 6, du traité, en combinaison avec l'article 30. 4 des statuts du système européen de banques centrales et de sur cette la Banque centrale européenne, habilitent recommandation. la Commission à donner un avis Le 08. 03. 2000, la Commission a adopté l'avis suivant: 1. 2. 3. Ayant pris note des droits d'initiative concurrents de la Commission et de la BCE, la Commission marque son accord sur l'initiative prise par la BCE. La Commission appuie le doublement de la limite pour les appels aux avoirs de réserve de change par la BCE dans la mesure où ces nouveaux appels servent à reconstituer le stock d'avoirs de réserve jusqu'à concurrence de la limite initiale de 50 milliards d'euros fixée dans les statuts du SEBC. Le deuxième considérant de la version anglaise devrait être remanié. Il y est écrit en effet que l'article 30. 4 des statuts du SEBC "requires the Council", c’est à dire impose au Conseil, de spécifier les conditions des appels d'avoirs de réserve supplémentaires, alors que le mot "requires" n'est pas utilisé dans les statuts. les limites et 3


title: Kommissionens yttrande enligt artikel 251.2 c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner, - Med ändring av kommissionens förslag enligt artikel 250.2 i EG-fördraget

eurovoc_concepts:
contract
financial transaction
payment
public contract
small and medium-sized enterprises

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 08. 03. 2000 KOM(2000) 133 slutlig 1998/0099 (COD) KOMMISSIONENS YTTRANDE enligt artikel 251. 2 c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner MED ÄNDRING AV KOMMISSIONENS FÖRSLAG enligt artikel 250. 2 i EG-fördraget MOTIVERING Enligt artikel 251. 2 c andra meningen i EG-fördraget yttrar sig kommissionen härmed över de ändringar som föreslogs av Europaparlamentet vid den andra behandlingen. Nedan presenteras kommissionen synpunkter på parlamentets 25 ändringsförslag. I enlighet med artikel 250. 2 bifogas även kommissionen ändrade förslag, i vilket de 23 ändringsförslag har införts som kommissionen helt eller delvis har godkänt. 1. BAKGRUND Datum för överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet: den 23 april 1998 Datum för Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: den 10 september 1998 Datum för Europaparlamentets första behandling: den 17 september 1998 Datum för överlämnande av det ändrade förslaget: den 30 oktober 1998 Datum för antagande av den gemensamma ståndpunkten: den 29 juli 1999 Datum för Europaparlamentets andra behandling: den 16 december 1999. 2. SYFTET MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG Sena betalningar betalningsflöde, konkurs orsakas av sena betalningar. får allvarliga följder lönsamhet och konkurrenskraft för alla europeiska företag, eftersom deras fjärde försvagas. Uppskattningsvis var Sena betalningar är också ett hinder för att den inre marknaden skall bli framgångsrik. Enligt vissa rapporter skulle mer än 20 % av de europeiska företagen kunna öka sin export om de kunde få sina utländska kunder att betala i tid. förslag till direktiv innehåller ett antal åtgärder för att bekämpa Kommissionens betalningsförseningar vid handelstransaktioner i Europeiska gemenskapen. Direktivet skall kunna tillämpas på sena betalningar mellan alla typer av företag samt den offentliga sektorn. Det innehåller ramlagstiftning för att hindra företag att betala för sent eller att tilltvinga sig orimligt långa betalningsfrister från sina samarbetspartners. Förfaranden för att driva in skulder blir dessutom snabbare och effektivare. 2 3. KOMMISSIONENS SYNPUNKTER PÅ EUROPAPARLAMENTETS ÄNDRINGSFÖRSLAG 3. 1. Allmänna anmärkningar Rådet hade i sin gemensamma ståndpunkt i juli 1999 minskat ner antalet operationella artiklar i kommissionens förslag från sex till två. Kommissionen angav i sina synpunkter på den gemensamma ståndpunkten1 att den gärna skulle se mer långtgående åtgärder för att bekämpa sena betalningar. Europaparlamentet är av samma uppfattning och har på nytt infört tre av de fyra artiklar som rådet hade låtit utgå. 3. 2. De föreslagna ändringarna 3. 2. 1. Ändringsförslag som kommissionen godkänt och införlivat i den konsoliderade text som följer Kommissionen godkänner flertalet ändringsförslag, eftersom det därigenom blir möjligt att införa flera av de ursprungliga förslagen igen och avhjälpa brister i den gemensamma ståndpunkten (ändringsförslag 1, 3–17, 19, 21, 22, 24 och 26). kräver med Parlamentet procentenheter (ändringsförslag 16, artikel 3. 1 d). Bankerna kräver mycket höga räntor (15–20 %) av de små och medelstora företagen när de behöver kontokrediter på grund av att deras kunder betalar sent. Den räntenivå som rådet angivit kompenserade dem inte helt och hållet för det. höjs med räntenivån rätt två all att Europaparlamentets ändringsförslag om rätt till ersättning (ändringsförslag 17, artikel 3. 1 e) är befogat. Kostnaderna för att driva in mindre penningsummor kan bli mycket höga, och räntan på så små belopp täcker oftast inte kostnaderna för indrivningen. Gäldenären skall av gäldenärens därför betalningsförsening. ersätta borgenären för de förluster han gjort följd till Genom den föreslagna skärpningen av klausulen mot missbruk (ändringsförslag 19, artikel 3. 3-3. 6) kan denna bestämmelse tillämpas i större utsträckning. Förslaget innehåller skyddsåtgärder liknande dem som avses i artikel 7 direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal2. Detta innebär att borgenärerna är bättre skyddade mot köpare som har en stark ställning och som försöker införa långa avtalsenliga betalningsperioder. Kommissionen godkänner vissa ändringsförslag i princip men föredrar att omformulera dem (ändringsförslag 20 och 25). i synnerhet att ett antal bestämmelser i hela gemenskapen (ändringsförslag 20, artikel 4) för erkännande av Kommissionen välkomnar äganderättsförebehåll införs igen. Kommissionen menar dock att artikel 4 inte bör begränsas till vissa varugrupper. som den skall utarbeta Kommissionen skulle också vilja minska antalet (ändringsförslag 25, artikel 8. 5). rapporter 3. 2. 2. Ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna är Det endast (ändringsförslag 2 och 23). två av ändringsförslagen som kommissionen inte kan godkänna 1 2 SEK(1999)1398 slutlig. EGT L 95, 21. 4. 1993, s. 29. 3 Ett nytt tillvägagångssätt tillämpas, vilket bör undvikas (ändringsförslag 2). stycke om lättfördärvliga livsmedel skulle innebära att ett sektorsindelat Kommissionen stöder inte heller ändringsförslaget genom vilket tidsfristen för indrivning sänks från 90 till 60 dagar (ändringsförslag 23, artikel 7). Kommissionen hade visserligen föreslagit 60 dagar, men man bör komma ihåg att den tidsperiod under vilken gäldenären kan bestrida skulden inte ingick i det ursprungliga förslaget. Denna period ingår nu i tidsfristen på 90 dagar. En sänkning till 60 dagar skulle vara för ambitiöst, men kommissionen skulle kunna tänka sig en kompromiss mellan 60 och 90 dagar. 4. SLUTSATS Kommissionen räknar med att direktivet kommer att innebära många fördelar för företagen, i synnerhet små och medelstora företag. Genom att minska antalet sena betalningar kommer företagens penningflöde att öka. Företagen kommer även att få lägre finansiella kostnader och det kommer administrativt sett att bli enklare att driva in skulder. Direktivet kommer slutligen att få positiva konsekvenser för sysselsättningen, eftersom företagens ekonomi blir stabilare och det antal jobb som försvinner på grund av konkurser i Europa blir lägre. 4 1998/0099 (COD) Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, artikel 95 i detta, särskilt med beaktande av kommissionens förslag3 , med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande4, enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget5, och av följande skäl: (1) (2) (3) (4) 3 4 5 6 7 8 9 Europaparlamentet uppmanade i sin resolution om det integrerade programmet för små och medelstora företag och hantverksföretag6 kommissionen att lägga fram förslag inriktade på problemen med sena betalningar. Den 12 maj 1995 antog kommissionen en rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner7. I sin resolution om kommissionens rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner8 uppmanade Europaparlamentet kommissionen att omarbeta sin rekommendation till ett förslag till ett rådsdirektiv och att lägga fram det så snart som möjligt. Den 29 maj 1997 antog Ekonomiska och sociala kommittén ett yttrande över unionen: kommissionens överväganden inför framtiden"9, och rekommenderade att offentliga myndigheter skall iaktta en längsta betalningsfrist och betala dröjsmålsränta. inom Europeiska upphandling "Offentlig grönbok EGT C 168, 3. 6. 1998. s. 13 och EGT C 374, 3. 12. 1998, s. 4. EGT C 407, 28. 12. 1998, s. 50. Europaparlamentets yttrande av den 17 september 1998 (EGT C 313, 12. 10. 1998, s. 142), rådets gemensamma ståndpunkt av den 29 juli 1999 (EGT C 284, 6. 10. 1999, s. 1) och Europaparlamentets beslut av den 16 december 1999. EGT C 323, 21. 11. 1994, s. 19. EGT L 127, 10. 6. 1995, s. 19. EGT C 211, 22. 7. 1996, s. 43. EGT C 287, 22. 9. 1997, s. 92. 5 (5) (6) (7) (8) (9) Den 4 juni 1997 offentliggjorde kommissionen en handlingsplan för den inre marknaden, i vilken det underströks att sena betalningar är ett allt allvarligare hinder för att den inre marknaden skall bli en framgång. Den 17 juli 1997 publicerade kommissionen en rapport om betalningsförseningar vid handelstransaktioner10 med en sammanfattande utvärdering av vad kommissionens rekommendation av den 12 maj 1995 hade givit för resultat. Långa betalningsperioder och sena betalningar medför att företag, särskilt små och medelstora, utsätts för betungande administrativa och ekonomiska bördor. Dessa problem utgör dessutom en huvudorsak till att företag kommer på obestånd som hotar deras fortsatta existens, och de leder till att många arbetstillfällen går förlorade. I vissa medlemsstater skiljer sig de avtalsenliga betalningsfristerna betydligt från genomsnittet i gemenskapen. Skillnaderna mellan medlemsstaterna i fråga om regler och praxis när det gäller betalningar utgör ett hinder för en väl fungerande inre marknad. (10) Detta får till följd att handelstransaktioner mellan medlemsstaterna begränsas avsevärt. Detta strider mot artikel 14 i fördraget eftersom företagare skall kunna bedriva handel på hela den inre marknaden på sådana villkor som säkerställer att gränsöverskridande transaktioner inte medför större risker än inrikes försäljning. Det skulle leda till en inrikes och snedvridning av konkurrensen om olika gränsöverskridande transaktioner. tillämpades på regler (11) Av den senaste statistiken framgår det att situationen med sena betalningar, milt uttryckt, inte har förbättrats i många medlemsstater sedan rekommendationen av den 12 maj 1995 antogs. (12) Målet att förbättra situationen när det gäller sena betalningar på den inre marknaden kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna var för sig, utan kan bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Direktivet överensstämmer därför helt och hållet med subsidiaritetsprincipens och proportionalitetsprincipens krav i enlighet med artikel 5 i fördraget. (13) Detta direktiv bör begränsas som ersättning vid i handelstransaktioner och reglerar samband med andra betalningar, t. ex. betalningar enligt lagstiftningen om checkar och växlar eller betalningar av skadestånd. som görs inte transaktioner med konsumenter, till betalningar räntor (14) Det faktum att fria yrkesutövare omfattas av det här direktivet betyder inte att medlemsstaterna måste behandla dem som företag eller näringsidkare för syften som inte omfattas av detta direktiv. (15) I detta direktiv ges enbart en definition av uttrycket "exekutionstitel", men de olika förfarandena för exekutiv verkställighet av en sådan titel och villkoren för att inställa eller avbryta verkställigheten av en sådan titel regleras inte. 10 EGT C 216, 17. 7. 1997, s. 10. 6 (16) medlemsstater Sen betalning är ett avtalsbrott som har blivit ekonomiskt intressant för gäldenärer i de och/eller flesta indrivningsförfarandena långsamma. Det krävs en avgörande förändring för att vända denna utveckling och för att säkerställa att konsekvenserna av sena betalningar både avhåller från att betala sent och kompenserar borgenärer för de kostnader som uppstått. dröjsmålsräntan genom låg att är (17) Det kan finnas kategorier av avtal där en längre betalningsperiod tillsammans med en inskränkning i avtalsfriheten eller en högre ränta kan vara motiverad. (18) Det är nödvändigt att detta direktiv behandlar problemet med långa avtalsenliga betalningsfrister. (19) Detta direktiv bör förbjuda missbruk av avtalsfriheten till borgenärens nackdel. Direktivet påverkar inte nationella bestämmelser med avseende på det sätt på vilket avtal ingås eller som reglerar giltighet av avtalsvillkor som är oskäliga för gäldenären. (20) Äganderättsförbehåll för att påskynda betalning är idag ett instrument som begränsas av att nationell lagstiftning skiljer sig åt på ett antal punkter. Det är nödvändigt att se till att borgenärer kan göra gällande ett äganderättsförbehåll över hela gemenskapen genom att använda en standardklausul som erkänns av alla medlemsstater, och att alltför långa betalningsfrister och betalningsförseningar vid handelstransaktioner inte snedvrider den inre marknaden. (21) De offentliga myndigheterna verkställer ett stort antal betalningar till företag. Sträng betalningsdisciplin från dessa myndigheters sida skulle efter hand påverka hela samhällsekonomin i rätt riktning. När det gäller offentlig upphandling brukar den förhala betalningarna till sina leverantörer och avtalsslutande parten i sin tur underleverantörer, genom att ofta tilltvinga sig alltför långa betalningsfrister vilket allvarligt skadar många företag, särskilt de små och medelstora företagen. I fråga om betalningar som görs av kommissionen har det redan fattats ett beslut om att ge vissa borgenärer rätt till dröjsmålsränta vid betalningsförseningar. (22) Uttrycket "upphandlande myndigheter" bör överensstämma med definitionen i direktiv i detta direktiv, även omfatta 92/50/EEG11 och direktiv 93/37/EEG12 och bör, "upphandlande enheter" enligt direktiv 93/38/EEG13. (23) Konsekvenserna av sena betalningar kan endast verka avskräckande om de är förenade med indrivningsförfaranden som är snabba och effektiva för borgenären. I enlighet med icke-diskrimineringsprincipen i artikel 12 i fördraget bör dessa förfaranden vara tillgängliga för alla borgenärer som är etablerade i gemenskapen. (24) I artikel 7 i detta direktiv krävs att indrivningsförfarandet av obestridda fordringar slutförs inom en kort tidsperiod i enlighet med nationell lagstiftning. 11 12 13 EGT L 209, 24. 7. 1992, s. 1. EGT L 199, 9. 8. 1993, s. 54. EGT L 199, 9. 8. 1993, s. 84. 7 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Tillämpningsområde Bestämmelserna i detta direktiv skall gälla alla betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv avses med 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. handelstransaktioner: transaktioner mellan företag eller mellan företag och offentliga myndigheter som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning; företag: varje organisation som handlar inom sin oberoende ekonomiska eller yrkesmässiga verksamhet, även om det drivs av en ensam person, sen betalning: överskrida den avtalsenliga eller lagstadgade tidsfrist för betalning, sin huvudsakliga den räntesats som Europeiska centralbanken använder refinansieringsoperation: den räntenivå som används vid sådana operationer när det handlar om fast återköpsränta. Om en huvudsaklig refinansieringsoperation har genomförts genom ett förfarande med rörlig återköpsränta skall denna räntenivå fastställas genom hänvisning till den marginalräntesats som återköpsräntan resulterar i. Detta gäller både upphandling med enhetlig ränta och upphandling med rörlig ränta. för äganderättsförbehåll: avtal, utan formkrav, om att säljaren behåller äganderätten till de berörda varorna tills full betalning erlagts; begreppet ”säljare” skall inbegripa leverantören av varor som skall produceras eller tillverkas. upphandlande myndigheter: enligt definitionen i direktiv 92/50/EEG och direktiv 93/37/EEG och omfattar även "upphandlande enheter" enligt direktiv 93/38/EEG. offentliga upphandlingskontrakt: skriftliga avtal mot ersättning som sluts mellan en upphandlande myndighet enligt definitionen i punkt 5 och en näringsidkare som inte är upphandlande myndighet. exekutionstitel: beslut, dom, utslag eller betalningsfastställelse som utfärdas av en domstol eller annan behörig myndighet antingen för omedelbar betalning eller betalning genom avbetalningar och som gör det möjligt för borgenären att erhålla betalning för sin fordran av gäldenären genom exekutiv verkställighet. Härunder inbegrips beslut, utslag, dom eller betalningsfastställelse som är preliminärt verkställbar(t) och förblir detta även om gäldenären överklagar den/det. 8 Artikel 3 Ränta vid sen betalning 1. Medlemsstaterna skall säkerställa att (a) (b) ränta i enlighet med punkt d skall betalas från dagen efter den förfallodag eller den betalningsperiod som fastställs i avtalet, om förfallodagen eller betalningsperioden inte fastställs i avtalet skall ränta automatiskt betalas utan att det krävs en påminnelse (i) (ii) 21 dagar efter det att gäldenären mottagit fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, eller om det råder osäkerhet om tidpunkten för mottagande av fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, 21 dagar efter tidpunkten för mottagande av varorna eller tjänsten, eller (iii) om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning innan varorna eller tjänsten mottagits, 21 dagar efter tidpunkten för mottagande av varorna eller tjänsten, eller (iv) om ett förfarande för godkännande eller kontroll, genom vilket varornas eller tjänstens överensstämmelse med avtalet skall konstateras, föreskrivs i lag eller i avtalet och om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare eller vid den tidpunkt då mottagandet eller kontrollen sker, 21 dagar efter den sistnämnda tidpunkten. (c) borgenären skall vara berättigad till dröjsmålsränta om (i) denne har fullgjort sina avtalsenliga och lagenliga skyldigheter och (ii) inte har mottagit det förfallna beloppet i tid, dock inte om gäldenären inte är ansvarig för förseningen. har halvåret tillämpat (d) Räntenivån för dröjsmålsränta ("den lagstadgade räntan") som gäldenären är skyldig att betala skall vara summan av den räntesats som Europeiska centralbanken huvudsakliga vid refinansieringsoperation utförd före den första kalenderdagen under det aktuella 8 procentenheter ("marginalen"), såvida inte annat anges i avtalet. För en medlemsstat som inte tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen skall deltar referensräntan enligt ovan motsvaras av de styrräntor som fastställs av dess centralbank. I båda fallen skall referensräntan som gällde vid den första kalenderdagen under det följande sex månaderna. ("referensräntan") gälla under de åtminstone halvåret aktuella senaste plus sin i (e) Borgenären skall, förutom rätten till ränta, ha rätt till ersättning från gäldenären för de förluster han gjort till följd av gäldenärens betalningsförsening, vilket inkluderar följande kostnader: 9 (i) Borgenärernas kostnader utsträckning dessa inte redan gottgjorts till fullo av rätten till ränta. för banklån eller kontokrediter, i den (ii) Administrativa kostnader för indrivningen som uppstår i borgenärernas verksamhet. (iii) Kostnader för indrivning som utförts av indrivningsbyråer. (iv) Kostnader för indrivning som uppstår till följd av domstolsförfaranden. Medlemsstaterna får säkerställa att de ersättningar som kan krävas enligt punkterna ii, iii och iv ovan står i rimlig proportion till skulden i fråga. För vissa kategorier av avtal som skall definieras i nationell lagstiftning, får medlemsstaterna fastställa den tidsfrist efter vilken ränta skall betalas till högst 60 dagar under förutsättning att de antingen avhåller avtalsparterna från att överskrida denna tidsfrist eller fastställer en obligatorisk räntesats som väsentligen överskrider den lagstadgade räntan. av sen betalning som inte konsekvenserna Medlemsstaterna skall säkerställa att en överenskommelse om tidpunkt för betalning överensstämmer med eller bestämmelserna i punkt 1 b-d och punkt 2 antingen inte skall vara verkställbar eller ge upphov till skadeståndskrav om den, när alla omständigheter i fallet beaktas, inklusive gott handelsbruk och varans natur, är grovt oskälig mot borgenären. För att fastställa om en överenskommelse är grovt oskälig mot borgenären skall hänsyn tas till om gäldenären har objektiva skäl att avvika från bestämmelserna i punkt 1 b-d och punkt 2 eller om överenskommelsen främst syftar till att skaffa gäldenären ytterligare likviditet på borgenärens bekostnad. Om en sådan överenskommelse fastställs vara grovt oskälig skall de lagstadgade villkoren gälla, såvida inte de nationella domstolarna fastställer andra villkor som är skäliga. Medlemsstaterna skall i borgenärers och konkurrenters intresse säkerställa att det finns lämpliga och effektiva medel för att förhindra fortsatt tillämpning av villkor som är grovt oskäliga enligt punkt 3. De medel som avses i punkt 4 skall omfatta bestämmelser med vars hjälp personer eller organisationer som företräder små och medelstora företags intressen, enligt den definition av små och medelstora i kommissionens rekommendation 96/280/EG14, kan vidta rättsliga åtgärder i enlighet med den berörda nationella lagstiftningen vid domstolar eller vid behöriga administrativa myndigheter för att fastställa om de avtalsvillkor som ställts upp för allmän tillämpning är grovt oskäliga i den mening som avses i punkt 3, så att lämpliga och effektiva medel kan tillämpas för att förhindra fortsatt tillämpning av sådana villkor. företag som anges Med vederbörlig hänsyn till nationell lagstiftning kan de rättsliga åtgärder som anges i punkt 5 riktas separat eller samlat mot ett antal köpare från samma ekonomiska sektor eller deras sammanslutningar, vilka tillämpar eller rekommenderar tillämpning av samma allmänna avtalsvillkor eller liknande villkor. 2. 3. 4. 5. 6. 14 EGT L 107, 30. 4. 1996, s. 4. 10 1. 2. 3. 4. Artikel 4 Äganderättsförbehåll Medlemsstaterna skall sörja för att säljaren behåller äganderätten om parterna enats om att tillämpa ett äganderättsförbehåll. En sådan överenskommelse kan slutas i ett särskilt avtal, men som avtal gäller också en klausul om äganderättsförbehåll i säljarens standardkontrakt, om köparen inte har invänt mot den. Det skall inte finnas några andra formkrav. Medlemsstaterna skall godkänna giltigheten av de klausuler som ingår i bilagan eller av klausuler med motsvarande verkan. skall lämnas När förfallodagen har passerats utan att köparen har betalat kan säljaren kräva att varorna att tillbaka. Medlemsstaterna äganderättsförbehållet gäller mot tredje man, även när gäldenären har gått i konkurs eller är föremål för något liknande förfarande enligt medlemsstaternas lagstiftning. Senast när köparen tar varorna i besittning blir denne ansvarig för eventuell skada på eller förlust av varorna. sörja skall för Medlemsstaterna får anta bestämmelser om delbetalningar som gäldenären redan gjort. Dessa bestämmelser tillämpningen av äganderättsförbehåll i följande fall: kan begränsa utesluta eller (a) När en tredje part har förvärvat varan i fråga i god tro. (b) När varan i fråga ingår i eller blandats med andra varor, förutom när varan kan lösgöras från de övriga varorna igen utan att detta innebär någon större skada på de övriga varorna. Artikel 5 Öppenhet när det gäller offentliga kontrakt se att till skall anbudsinfordringarna offentliga Medlemsstaterna upphandlingskontrakten innehåller noggranna uppgifter om vilka betalningsperioder och förfallodagar de upphandlande myndigheterna tillämpar, även om dessa förfallodagar och tidsfrister tidsfrister anges i allmänna avtalsvillkor som fastställts i fastställas för att fullgöra sådana administrativa rutiner som föregår betalning, såsom inlämningsförfaranden. Motsvarande öppenhetskrav skall, vid offentliga bygg- och anläggningsarbeten, förbindelserna mellan en huvudentreprenör och en underleverantör. lag. Särskilt skall tillämpas och de i Artikel 6 Skyndsam betalning, frister och automatisk ränta Medlemsstaterna skall säkerställa följande: 1. De upphandlande myndigheterna är skyldiga att betala avtalsreglerade fordringar enligt artikel 3. 1 a – c inom en frist på högst 45 kalenderdagar, utom när kontraktet 11 löper på ett större värde än 100 000 euro, då fristen får vara högst 60 kalenderdagar. Avtal om längre betalningsfrister får inte under några omständigheter förekomma. Huvudentreprenören vid offentlig upphandling är skyldig att ge sina leverantörer och underleverantörer minst lika gynnsamma villkor som huvudentreprenören får av den upphandlande myndigheten. Som säkerhet för att dessa villkor för leverantörer och underleverantörer iakttas är huvudentreprenören skyldig att låta utfärda en garanti till leverantören eller underleverantören som skall täcka alla utestående fordringar. Denna garanti skall falla ut till leverantören eller underleverantören 60 kalenderdagar fakturan från leverantören eller efter det underleverantören. Samma villkor skall gälla mellan huvudentreprenören och den upphandlande myndigheten. att huvudentreprenören erhållit Borgenären får rätt till dröjsmålsränta från den upphandlande myndigheten på det utestående beloppet när betalningsfristen har överskridits. Dröjsmålsräntan skall beräknas på det sätt som anges i artikel 3. 1 d, och den skall betalas automatiskt av den upphandlande myndigheten utan att något särskilt krav behöver framställas. Den upphandlande myndigheten tillåts inte begära eller kräva att borgenären avsäger sig någon av rättigheterna enligt denna artikel, och inte heller får borgenären begära eller kräva att leverantörer eller underleverantörer avsäger sig dessa rättigheter. Artikel 7 Indrivning av obestridda fordringar Medlemsstaterna skall säkerställa att en exekutionstitel, oavsett skuldens storlek, normalt kan erhållas inom 90 kalenderdagar från den dag då borgenären gjorde en framställning eller lämnade in en ansökan vid domstol eller annan behörig myndighet, under förutsättning att gäldenären inte bestrider skulden eller ifrågasätter aspekter av förfarandet. Denna skyldighet skall fullgöras av medlemsstaterna i enlighet med respektive nationella lagar och andra författningar. Enligt respektive nationella lagar och andra författningar skall samma villkor gälla för alla borgenärer som är etablerade i Europeiska gemenskapen. Tidsfristen på 90 kalenderdagar i punkt 1 skall inte omfatta följande: (a) Tidsfristerna för underrättelse och delgivning av handlingar. (b) Eventuella förseningar som orsakats av borgenären, så som den tid som krävs för att korrigera ansökningar. Denna artikel skall inte påverka bestämmelserna i Brysselkonventionen om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område15. 2. 3. 1. 2. 3. 4. 15 Konsoliderad version i EGT L 27, 26. 1. 1998, s. 3. 12 Artikel 8 Överföring till nationell lagstiftning 1. 2. 3. 4. 5. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ………. *. De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av sådan hänvisning vid offentliggörandet. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. Medlemsstaterna får behålla eller sätta i kraft bestämmelser som är mer gynnsamma för borgenären än de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv. Vid överföringen av detta direktiv får medlemsstaterna utesluta (a) skulder som är föremål för ett insolvensförfarande mot gäldenären, (b) avtal som har ingåtts före den ……. *, och (c) räntefordringar på belopp som inte överstiger fem euro. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall tre år efter ……. * genomföra en översyn av bland annat den lagstadgade räntan, avtalsreglerade betalningsfrister och sena betalningar, för att bedöma inverkan på handelstransaktioner och hur lagstiftningen fungerar i praktiken. Resultatet av denna och andra översyner skall meddelas Europaparlamentet och rådet, och när så bedöms nödvändigt åtföljas av förslag till åtgärder för att förbättra direktivet. Artikel 9 Ikraftträdande Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. * * 24 månader efter detta direktivs ikraftträdande. 24 månader efter detta direktivs ikraftträdande. 13 Artikel 10 Adressater Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel, På Europaparlamentets vägnar Ordförande På rådets vägnar, Ordförande 14 BILAGA Förteckning över de klausuler som för ändamålet som avses i artikel 4 ovan skall erkännas i alla medlemsstater: ES: 'El vendedor conservará la propiedad de los bienes hasta el pago final. ' DA: 'Varen forbliver sælgerens ejendom, indtil den er fuldstændig betalt. ' DE: EL: 'Die Ware bleibt bis zur vollständigen Bezahlung im Eigentum des Verkäufers. ' Ο πωλητής παρακρατεί την κυριότητα των αγαθών µέχρι την πλήρη εξόφληση του ' τιµήµατος. ' EN: 'The goods remain the property of the seller until fully paid. ' FR: 'Les marchandises restent la propriété du vendeur jusqu'au paiement complet. ' IT: 'Le merci restano di proprietà del venditore fino al pieno pagamento. ' NL: 'De waren blijven tot de volledige betaling eigendom van de verkoper. ' PT: 'O vendedor conservará a propriedade dos bens até ao momento do pagamento final. ' FI: 'Tavara on myyjän omaisuutta, kunnes kauppahinta on kokonaisuudessaan maksettu. ' SV: 'Varorna förblir säljarens egendom tills de betalats helt och hållet. ' 15


title: Komission lausunto Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvoston asetukseksi Euroopan keskuspankin oman pääoman korotusten rajoista ja ehdoista

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO Bryssel 08. 03. 2000 KOM(2000) 124 lopullinen KOMISSION LAUSUNTO Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvoston asetukseksi Euroopan keskuspankin oman pääoman korotusten rajoista ja ehdoista KOMISSION LAUSUNTO Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvoston asetukseksi Euroopan keskuspankin valuuttavarantosaamisten lisäämisestä (komission esittämät) KOMISSION LAUSUNTO Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvoston asetukseksi Euroopan keskuspankin oman pääoman korotusten rajoista ja ehdoista Neuvosto pyysi 23 päivänä helmikuuta 1999 päivätyllä kirjeellä komission lausuntoa Euroopan keskuspankin (EKP) suosituksesta neuvoston asetukseksi EKP:n oman pääoman korotusten rajoista ja ehdoista. Komission toimivalta antaa lausunto tästä suosituksesta perustuu Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 28. 1 artiklan kanssa. perustamissopimuksen kohtaan yhdessä artiklan 107 6 Komissio antaa seuraavan lausunnon 8 päivänä maaliskuuta vuonna 2000: 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. Viitaten komission ja EKP:n yhtäläiseen aloitteenteko-oikeuteen komissio hyväksyy EKP:n tekemän aloitteen. EKP:n toimien luonteen ja laajuuden vuoksi on perusteltua sallia EKP:n korottaa pääomaansa, kun EKP katsoo sen tarpeelliseksi. Suositeltu 10 000 miljoonan euron raja on tarkoituksenmukainen. Komissio pääomankorotukselle ehtoja. katsoo myös, ettei ole tarpeellista eikä suositeltavaa asettaa Komissio katsoo kuitenkin, että pääomankorotuksen vaikutuksia jäsenvaltioiden talousarvioihin on selvennettävä. Johdanto-osan 2 kappaleen sanamuotoa pitäisi muuttaa. Siinä sanotaan, että EKPJ:n vahvistamaan EKP:n perussäännön pääomankorotuksen rajat sanaa "vaaditaan". ja ehdot, mutta perussäännössä ei käytetä "vaaditaan" neuvostoa artiklassa 28. 1 Olisi suotavaa poistaa otsikosta sanat "rajat ja ehdot", koska mitään ehtoja ei ole määrätty. 2 KOMISSION LAUSUNTO Euroopan keskuspankin suosituksesta neuvoston asetukseksi Euroopan keskuspankin valuuttavarantosaamisten lisäämisestä Neuvosto pyysi 14 päivänä lokakuuta 1999 päivätyllä kirjeellä komission lausuntoa Euroopan suosituksesta neuvoston asetukseksi EKP:n valuuttavarantosaamisten keskuspankin (EKP) lisäämisestä. perustuu perustamissopimuksen 107 artiklan 6 kohtaan yhdessä Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 30. 4 artiklan kanssa. suosituksesta Komission toimivalta lausunto antaa tästä Komissio antaa seuraavan lausunnon 8 päivänä maaliskuuta vuonna 2000: 1. 2. 3. Viitaten komission ja EKP:n yhtäläiseen aloitteenteko-oikeuteen komissio hyväksyy EKP:n tekemän aloitteen. tukee Komissio määrän kaksinkertaistamista sikäli kuin lisäsiirroilla täydennetään valuuttavarantosaamisia EKPJ:n perussäännössä säädettyyn korkeintaan 50 000 miljoonan euron alustavaan rajaan saakka. valuuttavarantosaamisten siirrettävien EKP:lle Johdanto-osan 2 kappaleen sanamuotoa pitäisi muuttaa. Siinä sanotaan, että EKPJ:n perussäännön 30. 4 artiklassa "vaaditaan" neuvostoa määrittämään rajat ja ehdot EKP:n valuuttavarantosaamisten lisäsiirroille, mutta perussäännössä ei käytetä sanaa "vaaditaan". 3


title: Kommissionens förordning (EG) nr 507/2000 av den 8 mars 2000 om fastställande av exportbidrag för olivolja

eurovoc_concepts:
export refund
olive oil

formats: pdf print

text: 9. 3. 2000 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning L 62/23 KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 507/2000 av den 8 mars 2000 om fastställande av exportbidrag för olivolja EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (1), senast ändrad genom förord- ning (EG) nr 2702/1999 (2), särskilt artikel 3. 3 i denna, och av följande skäl: (1) (2) (3) (4) I artikel 3 i förordning nr 136/66/EEG föreskrivs att om priserna inom gemenskapen är högre än priserna på världsmarknaden, skillnaden mellan dessa priser täckas av ett bidrag när olivolja exporteras till tredje land. får Närmare bestämmelser om fastställande och beviljande av exportbidrag för olivolja återfinns i kommissionens förordning (EEG) nr 616/72 (3), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 2962/77 (4). I artikel 3 tredje stycket i förordning nr 136/66/EEG föreskrivs att bidraget måste vara lika i hela gemen- skapen. I enlighet med artikel 3. 4 i förordning nr 136/66/EEG måste exportbidrag för olivolja fastställas med hänsyn till den rådande situationen och utvecklingstendensen för priserna på olivolja och tillgången på gemenskapens marknad samt till priserna på olivolja på världsmark- naden. Om världsmarknadsläget dock är sådant att de mest gynnsamma priserna på olivolja inte kan fastställas, kan hänsyn tas till priset på de viktigaste konkurrerande vegetabiliska oljorna på världsmarknaden och till den skillnad som noteras mellan det priset och priset på olivolja under en representativ period. Bidragsbeloppet får inte överstiga skillnaden mellan priset på olivolja inom gemenskapen och priset på världsmarknaden, (5) (6) (7) (8) justerat om så krävs, med hänsyn till exportkostnader för produkter på världsmarknaden. I enlighet med artikel 3. 3 tredje stycket b i förordning nr 136/66/EEG kan det beslutas att bidraget skall fastställas genom anbud. Anbudsförfarandet bör täcka bidragsbe- loppet och får begränsas till vissa bestämmelseländer, kvantiteter, kvaliteter och presentationer. I artikel 3. 3 andra strecksatsen i förordning nr 136/ 66/EEG föreskrivs att bidraget på olivolja kan variera beroende på destinationer, om världsmarknadsläget eller de särskilda krav som vissa marknader ställer nödvän- diggör detta. Det föreskrivs att bidraget måste fastställas minst en gång i månaden. Det kan, om så är nödvändigt, ändras under mellantiden. Tillämpningen av dessa närmare bestämmelser i det nuvarande marknadsläget för olivolja och särskilt vad beträffar priser på olivolja inom gemenskapen och på marknaderna i tredje land har till följd att bidraget bör utgöra det som anges i bilagan härtill. (9) Förvaltningskommittén för oljor och fetter har inte yttrat sig inom den tid som ordföranden har bestämt. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Exportbidragen för produkter förtecknade i artikel 1. 2 c i förordning nr 136/66/EEG skall vara de som anges i bilagan. Denna förordning träder i kraft den 9 mars 2000. Artikel 2 Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den 8 mars 2000. På kommissionens vägnar Franz FISCHLER Ledamot av kommissionen (1) EGT 172, 30. 9. 1966, s. 3025/66. (2) EGT L 327, 21. 12. 1999, s. 7. (3) EGT L 78, 31. 3. 1972, s. 1. (4) EGT L 348, 30. 12. 1977, s. 53. L 62/24 SV Europeiska gemenskapernas officiella tidning 9. 3. 2000 till kommissionens förordning av den 8 mars 2000 om fastställande av exportbidrag för olivolja BILAGA Produktkod 1509 10 90 9100 1509 10 90 9900 1509 90 00 9100 1509 90 00 9900 1510 00 90 9100 1510 00 90 9900 (EUR/100 kg) Bidragsbelopp (1) 0,00 0,00 0,00 0,00 0,00 0,00 (1) För de destinationer som anges i artikel 34 i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 3665/87 (EGT L 351, 14. 12. 1987, s. 1), såväl som för export till tredje land. Anm. : Produktkoderna och fotnoterna definieras i kommissionens ändrade förordning (EEG) nr 3846/87


title: Kommissionens forordning (EF) nr. 506/2000 af 8. marts 2000 om ændring af forordning (EF) nr. 1758/1999 om åbning af en licitation over restitutionen eller afgiften ved udførsel af rug til alle tredjelande

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
export tax
rye
third country

text: L 62/22 DA De Europæiske Fællesskabers Tidende 9. 3. 2000 KOMMISSIONENS FORORDNING (EF) Nr. 506/2000 af 8. marts 2000 om ændring af forordning (EF) nr. 1758/1999 om åbning af en licitation over restitutionen eller afgiften ved udførsel af rug til alle tredjelande KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR — (3) Forvaltningskomitéen for Korn har ikke afgivet udtalelse inden for den af formanden fastsatte frist — under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, under henvisning til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 af juni 1992 om den fælles markedsordning for korn (1), 30. senest ændret ved forordning (EF) nr. 1253/1999 (2), under henvisning til Kommissionens forordning (EF) nr. 1501/ 95 af 29. juni 1995 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 1766/92 for så vidt angår ydelse af eksportrestitutioner for korn samt de foranstaltninger, der skal træffes inden for kornsektoren i tilfælde af markedsforstyr- relser (3), senest ændret ved forordning (EF) nr. 2513/98 (4), særlig artikel 4, og ud fra følgende betragtninger: (1) (2) Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1758/1999 (5) åbnes en licitation med henblik på eksport af rug til alle tredjelande. Den igangværende tilnærmelse mellem Den Europæiske Union og visse lande i Central- og Østeuropa samt den nuværende markedssituation for rug i disse lande gør det nødvendigt at ophæve følgende destinationer, nemlig Estland, Letland, Litauen, Polen, Tjekkiet, Slovakiet, i forbin- Ungarn, Rumænien, Bulgarien og Slovenien, delse med denne licitation for eksport af rug. Eksportre- stitutionerne for rug gælder for alle tredjelande. For at undgå uønsket eksport til disse markeder bør der ikke kunne ydes restitutioner til disse destinationer i forbin- delse med den licitation med henblik på eksport af rug der blevet åbnet ved forordning (EF) nr. 1758/1999. UDSTEDT FØLGENDE FORORDNING: Artikel 1 I forordning (EF) nr. 1758/1999 foretages følgende ændringer: 1) Titlen affattes således: »Kommissionens forordning (EF) nr. 1758/1999 af 9. august 1999 om åbning af en licitation over restitutionen eller afgiften ved udførsel af rug til alle tredjelande undtagen Estland, Letland, Litauen, Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Ungarn, Rumænien, Bulgarien og Slovenien. « 2) Artikel 1, stk. 2, affattes således: »2. Licitationen omfatter rug der skal eksporteres til alle tredjelande undtagen Estland, Letland, Litauen, Polen, Tjek- kiet, Slovakiet, Ungarn, Rumænien, Bulgarien og Slovenien. « 3) Titlen i bilag I affattes således: »Ugentlig licitation over restitutionen eller afgiften ved udførsel af rug til alle tredjelande undtagen Estland, Letland, Litauen, Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Ungarn, Rumænien, Bulgarien og Slovenien. « Artikel 2 Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Denne medlemsstat. forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver Udfærdiget i Bruxelles, den 8. marts 2000. På Kommissionens vegne Franz FISCHLER Medlem af Kommissionen (1) EFT L 181 af 1. 7. 1992, s. 21. (2) EFT L 160 af 26. 6. 1999, s. 18. (3) EFT L 147 af 30. 6. 1995, s. 7. (4) EFT L 313 af 21. 11. 1998, s. 16. (5) EFT L 210 af 10. 8. 1999, s. 3


title: National reports : Italy, the Netherlands, Norway, Portugal, Spain, Sweden, Switzerland, United Kingdom, Index.

eurovoc_concepts:
EU Member State
EU programme
biotechnology
catalogue
research and development