title: Beretning fra Kommissionen - Beskæftigelsen i Europa (1997)

eurovoc_concepts:
EU employment policy
economic growth
fight against unemployment
labour market
report

text: KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 01. 10. 1997 KOM(97)479 endelig udg. BERETNING FRA KOMMISSIONEN beskæftigelsen i Europa 1997 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé 1997-rapporten om beskæftigelsen i Europa kommer på et afgørende tidspunkt i EU's udvikling. I den nye traktat, der blev vedtaget i Amsterdam, er beskæftigel sen gjort til et spørgsmål, der vedrører hele EU, og forbedring af beskæftigelsen er blevet et udtrykkeligt mål for EU. Rapporten indgår i forberedelserne til det ekstraordinære Europæiske Råd om beskæftigelse og arbejdsløshed og i bestræbelserne på at videreudvikle den europæiske beskæftigelsesstrategi. I rapporten redegøres der for den seneste udvikling i beskæftigelsen og på arbejdsmarkedet, og der peges på, hvilke udfor dringer det 21. århundrede vil bringe, mens EU forbe reder sig på denne nye fase i sin udvikling med færdig gørelsen af det indre marked, tredje fase af ØMU og forberedelserne til udvidelsen med mange nye med lemslande. Den seneste udvikling — job og jobmuligheder Den økonomiske vækst var svag i 1996 — kun 1,5% — og det økonomiske opsving tog først fart i slutningen af året. Inflationen var fortsat lav (2,5%), og lønudviklingen var beskeden. - Beskæftigelsen voksede med ca. 600 000job i 1996, men det var ikke nær nok til at opveje de job, der gik tabt under recessionen, eller til at nedbringe arbejdsløshe den i nævneværdig grad; - Deltidsjob udgjorde — som tilfældet har været siden 1990 — nettojobskabelsen i 1996. - De voksende jobmuligheder førte til en ny stigning i erhvervsfrekvensen. Kvindernes erhvervsfrekvens steg yderligere fra 56% til 57%, mens mændenes erhvervsfre kvens faldt mindre end tidligere; - Arbejdsløsheden er fortsat høj — 10,8% i midten af 1997 — og over 5% af arbejdsstyrken i EU havde i 1996 været ledige i et år eller mere. - De arbejdsløse havde store vanskeligheder med at finde job: mindre end en tredjedel af de mænd og en fjerdedel af de kvinder, som var arbejdsløse i 1995, kom tilbage i arbejde i 1996. - Arbejdsløsheden blandt kvinderne er stadig ca. 3 pro centpoint højere end blandt mændene (12,7% imod 9,4%). - Ungdomsarbejdsløsheden faldt en smule, hvilket skyl des demografiske faktorer og det forhold, at flere unge er under uddannelse, men den gennemsnitlige ung domsarbejdsløshed i EU er stadig over 20%. - Jobtabene i de seneste 10 år har været koncentreret i sektorer, som tegner sig for en fjerdedel af den samlede beskæftigelse i EU. - 17% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder kæmper med en eller anden form for handicap; næsten halvdelen af disse er mellem 50 og 64 år. Den gennemsnitlige beskæftigelsesfrekvens for handicappede personer er 44%, og det er næsten 17% under den samlede beskæfti gelsesfrekvens. De vigtigste spørgsmål på beskæftigelsesdagsordenen Det er et stort spørgsmål, om det europæiske arbejdsmar ked vil være i stand til at tage de udfordringer op, der kan forventes i det kommende tiår. Med det indre marked og ØMU er opmærksomheden rettet mod økonomiske tilpas- ningsmekanismer og disse mekanismers effektivitet og mod spørgsmålet om, hvorvidt det europæiske arbejds marked er tilstrækkeligt fleksibelt til at sikre en afbalan ceret og bæredygtig udvikling i beskæftigelsen i de kommende år. Det største problem er at skabe tilstrækkelige jobmuligheder Uanset hvilken sammenhæng der måtte være mellem væksten i beskæftigelsen og væksten i produktionen, står det klart, at det største problem fortsat er at få skabt flere job. Den stigning i erhvervsfrekvensen, der kunne registre res som reaktion på den forholdsvis beskedne forbedring af jobmulighederne i perioden 1994r-1996, viser, at der er en arbejdskraftreserve i Europa, som kan mobiliseres, og som er langt større, end arbejdsløshedstallene lader ane. Sammenholdt med beskæftigelsesfrekvensen i USA er der 1 - Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé tale om en reserve på over 20 mio. mennesker, der skal findes job til. Der er behov for en bred vifte af foranstalt ninger for at få frigjort dette vækstpotentiale og sikre, at der bliver tale om varig og bæredygtig vækst. - Det er korrekt, at en nettostigning i beskæftigelsen på kort sigt først og fremmest afhænger af væksten i produktionen, men på længere sigt afhænger den også af institutionelle strukturer og samfundets prioritering af beskæftigelsesproblemet og af, hvordan eventuelle konflikter mellem denne prioritering og opretholdelse af produktivitetsstigninger og forbedret konkurrence evne håndteres. - Skattereglerne bør fortsat gøres mere beskæftigelses venlige, så der skabes et klima, der kan stimulere iværksætterinitiativer og jobskabelse. - Investeringer, især i fælleseuropæiske infrastruktur projekter, kan få stor indvirkning på beskæftigelsen ved at forøge kapaciteten og det produktive potentiale og indebærer mindre risiko end forbruget for at skabe øget inflation, samtidig med at de fremmer konkurren ceevnen og skaber bæredygtig vækst. - En forudsætning for at der kan oprettes nye arbejds pladser er i høj grad, at der skabes et gunstigt økonomisk miljø. Produkt- og servicemarkederne skal fungere mere effektivt for at resultere i oprettelse af tilstrækkeligt mange arbejdspladser til at skabe øget efterspørgsel efter arbejdskraft. De foranstaltninger, der er foreslået i handlingsplanen for det indre marked, bør derfor hurtigst muligt gennemføres i såvel med lemsstaterne som på EU-plan. "Kvalifikationskløften* — Det største strukturbetingede problem Den stigende gennemsnitsalder i ElTs arbejdsstyrke kom bineret med den stadigt hastigere indførelse af ny tekno logi betyder, at vi står over for en konstant voksende "kvalifikationskløft". Samfundet skal opretholde sin kon kurrenceevne med stadigt færre unge med tidssvarende kvalifikationer og færdigheder og stadigt flere ældre ar bejdstagere, som er uddannet i teknologier, der ikke læn gere bruges, og til job, der ikke længere er behov for. Der må derfor sættes ind på tre fronter for at sikre, at indlæ ring, uddannelse og ajourføring af færdigheder og kompe tence er en kontinuerlig livslang proces: For det første må grunduddannelsessystemerne fuldstændigt omorganise res for at skabe en fornuftig overgang mellem skole og arbejde og for at sætte de unge i stand til at tilpasse sig senere i arbejdslivet ved at sikre, at de får de relevante færdigheder og kvalifikationer. For det andet må såvel det offentlige som erhvervslivet udvise et langt stærkere en gagement end den nuværende symbolske indsats for at forbedre hele den voksne arbejdsstyrkes kvalifikationer og løbende efteruddanne den, så den er i stand til at klare de udfordringer, der Hgger i de nye teknologier. For det tredje må der udvikles bedre programmer, der kombinerer ud dannelse, incitamenter og tilbud til de arbejdsløse og afskedigede arbejdstagere, så de får de færdigheder, der skal til for at sætte dem i stand til atter at deltage fuldt ud i samfundslivet. At få bygget bro over "kvalifikationskløf ten'' er en afgørende forudsætning for at få skabt et mere fleksibelt og dynamisk arbejdsmarked. Samtidig må bestræbelserne på at forbedre arbejdsstyr kens kvalifikationsniveau gå hånd i hånd med en fortsat indsats for at sikre, at den nødvendige fleksibilitet er til stede på arbejdsmarkedet, og at arbejdskraftomkostnin gerne er tilpas lave til at tilskynde til oprettelse af flere arbejdspladser, så der også bliver beskæftigelsesmulighe der for dem, som må forventes fortsat kun at have begræn sede kvalifikationer, uanset hvilken og hvor meget uddannelse de får. Det vil sige, at de samlede omkostninger ved at beskæftige denne gruppe, inklusive det ikke- lønmæssige element, skal ligge på et fornuftigt niveau i forhold til produktiviteten, og at kunstige hindringer, der gør det vanskeligt at skabe nye job, fjernes. Det vil også være med til at skabe større tillid til, at politiske tiltag med henblik på at øge efterspørgslen efter arbejdskraft ikke blot fører til højere inflation. Fleksible arbejdsmønstre Fleksibilitet på markederne for varer og tjenesteydelser, f. eks. i form af lempelser aflukkelovens bestemmelser om at holde søndagsåbent, kommer til udtryk på det europæ iske arbejdsmarked i form af atypiske arbejdsmønstre og ansættelseskontrakter. Deltidsarbejde og tidsbegrænsede kontrakter er blevet den normale reaktion på lav vækst og usikkerhed på markedet. Sådanne arbejdsmønstre kan også være resultatet af omfattende regulering, som ændrer den måde, hvorpå arbejdsgivere ansætter nye folk, og samtidig indvirker på oprettelsen af nye arbejdspladser. Der er derfor brug for en ny strategi, som hverken direkte fordømmer sådanne atypiske løsninger eller promoverer dem som mirakelløsninger. Der er brug for omhyggelige reformprogrammer for ændring af de eksisterende regler, allerhelst forhandlet i forbindelse med den sociale dialog mellem myndighederne og arbejdsmarkedets parter. Sådanne programmer skal både gøre op medden diskrimi nering mod faste ansættelseskontrakter, der skyldes altfor omfattende regulering, og udvide den sociale beskyttelse og de velerhvervede rettigheder og privilegier til også at om- fatte atypiske former for arbejde. Fleksibilitet på lønområdet Lønforskellene i Europa er generelt større end i USA, ikke kun mellem medlemsstaterne, hvad der ikke er noget overraskende i, men også mellem regioner inden for sam- Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé me medlemsstat. De gennemsnitlige arbejdskraftomkost ninger varierer fra 5 ECU i timen til over 25 ECU i timen. Sådanne forskelle afspejler i vidt omfang variationer i arbejdskraftens produktivitet, og der er ikke meget, der tyder på, at lønniveauet er for højt i forhold til arbejdskraf tens bidrag til værditilvæksten. En analyse af forskellene i arbejdskraftomkostninger mellem regioner i Europa og USA tyder på, at regionale problemer med hensyn til utilstrækkelig infrastruktur og en forholdsvis ringe kvali ficeret lokal arbejdsstyrke er en lige så afgørende faktor som fleksibilitet på lønområdet for skævheder i den økonomiske vækst og i beskæftigelsen. Rent politisk skal man derfor koncentrere sig om at få afhjulpet disse problemer, ligesom man bør fokusere på manglende fleksibilitet på arbejds markedet, hvilket kan virke afskrækkende på jobskabelsen. Geografisk mobilitet Migrationen inden for EU er forholdsvis begrænset: under 0,5% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder i 1995. Indvandringen i EU er faldet markant siden begyndelsen af 1990*61116; kun halvdelen af immigranterne kommer fra tredjelande, og en stor del af de resterende er folk, der vender tilbage til deres eget land. Selv om det vigtigste i relation til politikken over for vandrende arbejdskraft fortsat må være at absorbere overskuddet af arbejdskraft i EU, er det vigtigt også at erkende værdien af det bidrag, migranterne kan yde til EUs økonomier, og i overensstem melse med de gældende traktater at arbejde for at fremme deres rettigheder og sikre dem den ligebehandling, de har krav på. Inden for EU er arbejdskraftens bevægelser mellem med lemsstaterne også begrænsede og langt mindre end bevæ gelserne mellem de forskellige egne af USA. Under 2% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder i EU-landene kom mer fra andre EU-lande. Bevægelserne mellem regioner inden for samme medlemsstat er imidlertid langt større end mellem landene og svarer i omfang nogenlunde til bevægelserne mellem forskellige stater i USA. 11993-^94 var det gennemsnitligt knap 1,5% af befolkningen, der flyttede mellem NUTS 1-regioner i Europa, hvilket skal sammenholdes med godt 2,5% i USA I de fleste tilfælde kan disse bevægelser tilskrives beskæftigelses- eller ud dannelsesmuligheder, og de er særligt udtalte i de yngre aldersgrupper. Politikken på dette område bør tage sigte på at give folk et reelt valg mellem at blive på det sted, hvor de er vokset op, og at flytte til et andet sted for at bo og arbejde. af landet for at søge arbejde, støder på både i Europa og i USA. Der bør arbejdes på at fjerne disse hindringer. Regional mobilitet er ikke kun et spørgsmål om migration. Mange steder i EU pendler folk i stor målestok, og det kan være et vigtigt element i bestræbelserne på at rette op på skævhederne på arbejdsmarkedet. Der bør skabes bedre balance mellem de fordele, der er forbundet med denne pendlertrafik, og de ulemper, den indebærer på andre områder i relation til sociale serviceydelser, trafik og miljø forringelser. Erhvervsmæssig mobilitet Mobiliteten mellem forskellige sektorer og erhverv er også et vigtigt aspekt af fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, og der er tegn på, at den er forholdsvis høj i de fleste medlems stater. 11995 var ^obgennemtrækket" ca. 16% for mæn denes vedkommende og 19% for kvindernes. Det er vigtigt at gøre det lettere for folk at skifte job og sikre dem adgang til den nødvendige omskoling, hvis det skal lykkes at afhjæl pe den begyndende mangel på kvalifikationer, indsnævre produktivitetsforskellene og dermed fremme vækst og be skæftigelse. Erhvervslivet må tilpasse sig den enkeltes evner og muligheder Fleksible arbejdsmarkeder er også ensbetydende med, at arbejdsgiverne må tilpasse sig den enkeltes evner og behov og udnytte deres potentiale for dermed at få det størst mulige udbud af kvalifikationer og færdigheder. At dette ikke sker i tilstrækkelig grad, kan vi læse af de meget begrænsede uddannelsestilbud til arbejdstagere og af den lave beskæftigelsesfrekvens blandt handicappede perso ner. Der er ganske vist store forskelle mellem medlems staterne, men beskæftigelsesfrekvensen blandt handicappede er generelt højere i de lande, hvor den samlede beskæftigelsesfrekvens også er høj. Handicap og invaliditet er ofte et resultat af risikobetonede arbejdsfor hold og en ringe sikkerhedsstandard. 10 mio. mennesker rammes hvert år af erhvervssygdomme, arbejdsskader og arbejdsulykker. Beslutsom implementering af vedtagne sundheds- og sikkerhedsstandarder vil indebære en væ sentlig forbedring af sikkerhedsforholdene, nedbringe de offentlige udgifter og øge arbejdsstyrkens muligheder fbr at finde beskæftigelse. Den regionale migration var en smule mindre i 1994 end i 1990 både i Europa og i USA, og det skyldes måske, at den økonomiske aktivitet var lavere i 1994. Det tyder på, at mulighederne for at finde job kan være et lige så vigtigt incitament for folk til at flytte som manglen på job. Det er muligvis også udtryk for de hindringer, som en arbejdsløs, der vil flytte fra sit hjem til en anden del Dynamikken på arbejdsmarkedet Gennemsnitligt 30% af de arbejdsløse finder et job inden et år. Denne procentvise andel vokser normalt en smule i perioder med stærk vækst. I 1996 havde ca. 5,5 mio. mennesker været arbejdsløse i over to år. 11992 var tallet 3 mio. , og det tyder på, at selv den hårde kerne aflangtids- ledige kan skaffes i arbejde med en periode med vedvarenr Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé de vækst i beskæftigelsen. Den strukturbetingede arbejds løshed afspejler karakteren af den pågældende økonomi, ikke den enkelte person. Det er vigtigt at erkende, at der skal sættes ind på tre fronter for at få nedbragt arbejdsløs heden: Der skal sikres en tilstrækkeligt høj og vedvarende vækstrate, og problemet omkring de arbejdsløses manglen de eller "forkerte" kvalifikationer skal løses gennem konti nuerlig ajourføring af deres kvalifikationer i overensstemmelse med arbejdsmarkedets behov, og erhvervsklimaet skal forbedres og forenkles. vejs siden december 1994. Der er eksempler på gode frem skridt og resultater både på nationalt plan og på lokalt og regionalt plan. Befolkningsrapporten fra 1997 har fokuseret på de under liggende befolkningsmæssige ændringer, der vil påvirke udviklingen i arbejdsstyrken i de første tiår i det ny århundrede. Der må tages højde for disse ændringer, når beskæftigelsesstrategien for år 2000 skal formuleres. Vejen frem: beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000 I Amsterdam-resolutionen stilles der krav om forbedringer af den måde, hvorpå de europæiske markeder fungerer samt om øget koordinering af den økonomiske politik. Der stilles endvidere krav om omgående iværksættelse af de relevante bestemmelser i afsnittet om beskæftigelse i den nye traktat. Den centrale bestemmelse er omtalen af beskæftigelsen som "et spørgsmål af fælles interesse". Det er grunden til, at afsnittet om beskæftigelse indeholder bestemmelser om samordning af beskæftigelsespolitikker ne på EU-plan og udvikling af en fælles beskæftigelsesstra tegi. Budskabet fra Amsterdam går ud på, at der på en gang skal satses på gennemførelsen af det indre marked, monetær disciplin og øget beskæftigelse. Det er den opga ve, alle berørte parter skal løse i fællesskab. Kommissionen redegør i sin meddelelse "Agenda 2000" for de økonomiske, teknologiske og sociale tendenser i det europæiske samfund! de kommende år. Meddelelsen dan ner grundlag for Kommissionens bidrag til videreudviklin gen af den europæiske beskæftigelsesstrategi. Der peges på fire områder, hvor der bør sættes ind: der skal skabes de nødvendige forudsætninger for en bæredygtig og beskæftigelsesintensiv vækst; der skal satses langt mere på viden og teknologi; beskæftigelsessystemerne skal mo derniseres, og levevilkårene skal forbedres. En række prioriterede programmer, som får en meget stor merværdi som følge af en indsats på EU-plan, fremhæves. De omfat ter bl. a. de transeuropæiske net, forskning, almen og er hvervsfaglig uddannelse, indførelse af miljøvenlig teknologi og foranstaltninger til støtte for små og mellem store virksomheder. Den europæiske beskæftigelsesstrategi er af afgørende betydning, når beskæftigelsesproblemet skal løses, og den vil få endnu større betydning, når Den Økonomiske og Monetære Union er gennemført. Høj beskæftigelse og vel fungerende arbejdsmarkeder er i sig selv væsentlige mål sætninger, men høj beskæftigelse er samtidig den sikreste vej til at gøre ØMU til en succes. Den nuværende beskæf tigelsesstrategi, der er baseret på en kombination af ma kroøkonomisk stabilitet og strukturreformer med henblik på at modernisere arbejdsmarkederne, har været under Det er dog et spørgsmål, hvem der skal være ansvarlig for indsatsen, eller hvordan ansvaret skal fordeles. Medlemsstaterne har fortsat ansvaret for beskæftigelses politikken og tilvejebringelsen bæredygtig vækst og et gunstigt erhvervsklima. Arbejdsgiverne skal først og fremmest fastholde deres virksomheders konkurrenceevne og jobskabelseskapaci- tet. Skal de opretholde og videreudvikle den produktive kapacitet og motivationen hos deres arbejdsstyrke, er de nødt til at tilbyde kontinuerUg og relevant uddannelse og behandle det som en investering i stedet for en omkostning for virksomheden. Mange jobmuligheder går tabt, når virksomhederne står over for komplekse og vanskelige administrative krav ved opstart af virksomhed og i virk somhedens første leveår. Det samme er tilfeeldet, når virksomheder overdrages. En forenkling af disse krav vil medvirke til at løse de problemer, som arbejdsgiverne er konfronteret med. Fagbevægelsen spiller en afgørende rolle for bestræbelser ne på at skabe mere retfærdige vilkår på arbejdsmarkedet ved at opfordre til en ansvarlig lønpolitik, der kan medvir ke til at øge investeringerne, produktiviteten og velstan den, og som vil hjælpe alle dem, "der er inde i varmen", til at beholde deres job, og dem, "der står ude i kulden", til også at komme i beskæftigelse. Lokalforvaltningerne skal i forbindelse med en sammenhængende national strategi bringe alle relevante organer sammen og etablere partner skaber med henblik på at skabe lokal udvikling og udnytte den lokale kapacitet og de lokale markeder til at finde nye beskæftigelsesmuligheder. De skal samtidig sætte gang i udviklingen ved at arbejde for en vedvarende lokal om strukturering. Den enkelte har krav på at få visse muligheder, men det er også vigtigt at kombinere disse muligheder med et individuelt ansvar: man skal være villig til at tilpasse sig, reagere på tilbud og opmuntringer og selv søge at skaffe sig nye færdigheder og kvalifikationer. EU-institutionerne kan yde et væsentligt bidrag til udvik lingen. Kommissionen vil i overensstemmelse med konklu sionerne fra Det Europæiske Råd i Amsterdam fremlægge forslag til en fælles beskæftigelsesrapport og udarbejde retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik; A. Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: Kort resumé disse forslag skal forelægges på det "beskæftigelsestopmø- de", der skal afholdes i slutningen af 1997. Forslagene vil blive udformet, så der opstilles en dagsorden for beskæfti gelsen for år 2000 og videre frem, og de skal danne grund lag for den konkrete indsats med henblik på at skabe flere ogbedrejobiEU. -K Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag 1997-rapporten om beskæftigelsen i Europa kommer på et afgørende tidspunkt i EU's udvikling. Indføjelsen af et afsnit om beskæftigelsen i traktaten er udtryk for, at man nu erkender, at beskæftigelsen er et område, der vedkommer alle EU-landene, og det stiller samtidig de nødvendige værktøjer til rådighed til at gøre noget ved problemet på europæisk plan. I rapporten gennemgås de beskæftigelsesmæssige og arbejdsmarkedspolitiske udfordringer, der må forventes i de kommende år, og der pegespå, hvordan de politiske opgaver bør prioriteres i den forbindelse. Beskæftigelsen er et spørgsmål, de vedkommer hele EU Indføjelsen af et afsnit om beskæf tigelsen i traktaten markerer en langt stærkere erkendelse af, at be skæftigelsen er et område, som EU helt klart skal tage sig af. Der står nu i traktaten, at medlemsstaterne betragter "beskæftigelsesfremme som et spørgsmål af fælles interesse og samordner deres indsats i den henseende. ". Det afspejler den for pligtelse, der påhviler medlemssta terne som de hovedansvarlige for gennemførelsen af de afgørende til tag, der skal til for at skabe mærk bar og vedvarende forbedring i beskæftigelsen. Det giver samti dig mulighed for at gennemføre foranstaltninger på EU-plan: "Målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau skal tages med i overvejelserne ved udform ningen og gennemførelsen af Fæl lesskabets politikker og aktivite ter. " I traktaten peges der også på fremme af "en veluddannet, velkva lificeret og smidig arbejdsstyrke og arbejdsmarkeder, som reagerer på økonomiske forandringer" som en central målsætning i formuleringen af en samordnet strategi for beskæf tigelsen. Desuden betyder revisio nen af traktatens artikel 2, at EU også skal arbejde for at fremme li gestilling mellem mænd og kvinder. Det er ikke kun kulminationen på en proces, som indledtes i 1993 med hvidbogen Vækst, konkurrenceevne, beskæftigelse, men også udtryk for en erkendelse af, at de grundlæg gende årsager til den nuværende situation går 25 år tilbage, nemlig til de økonomiske kriser i 1970'erne og det forhold, at det europæiske økonomiske system tilsyneladende ikke har været i stand til helt at overvinde virkningerne af økonomi ske nedgangsperioder. Den tredje og seneste af disse kriser, der har bragt os i den nuværende situation, blev forværret af en økonomisk po litik der i det seneste årti ikke har formået at opretholde væksten. Under recessionen i begyndelsen af 1990'erne gik halvdelen af de nye job, der var blevet skabt i perioden med kraftig vækst i slutningen af 1980'erne, atter tabt — 4,9 mio. mellem 1991 og 1994 (selv om be skæftigelsen i de små og mellemsto re virksomheder, som det også un derstreges i sidste års Beskæftigel sesrapport, voksede mellem 1988 og 1995 og i nogen grad opvejede tabe ne af arbejdspladser i større virk somheder). Arbejdsløsheden steg til nye højder og nåede i 1994 for første gang nogen sinde op over 11% i gen nemsnit. Hverken selve produk tionssystemet eller de makroøkono miske politikker, der lå til grund for det, var tilsyneladende i stand til at skabe den vækst i produktionen, der skulle til for at klare beskæfti- gelsesproblemet. I en verden med stigende internationalisering be gyndte man at koncentrere sig om at få det europæiske beskæftigel- sessystem til at fungere bedre på grundlag af en stabihtetsorienteret økonomisk politik og strukturrefor mer, der skulle gøre væksten mere beskæftigelsesskabende. Skal der gøres noget ved den utilstrækkelige vækst og den uacceptabelt høje ar bejdsløshed, kræver det en gennem gribende modernisering af Europas økonomi og hele det sociale system med henblik på det 21. århundrede, men uden at der slækkes på de grundlæggende solidaritetsprincip per, som fortsat bør være Europas kendemærke. Gennemførelsen af - - 7. Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag det indre marked og udviklingen af Den Økonomiske og Monetære Union betyder, at Europas borgere både som arbejdstagere og forbru gere vil få glæde af øget velstand, større stabilitet og flere valgmulig heder. Denne udvikling er ledsaget af en modernisering af arbejdsmar kedet og en reform af de sociale sikringssystemer for at skabe ny ligevægt mellem fleksibilitet og sik kerhed i beskæftigelsesmæssig henseende. Med den nye traktat er der da også opnået ny ligevægt ved, at beskæf tigelsen er blevet en udtrykkelig målsætning, og EU har fået til op gave at formulere en fælles beskæf tigelsesstrategi. Den Økonomiske og Monetære Union og beskæftigelsen Europa er omsider kommet igen nem en lang periode med valutauro og høj inflation. Der er nu en stærk politisk vilje til at fastholde den mo netære stabilitet, som skal sikres med den tredje fase af Den Økono miske og Monetære Union og kon vergensprogrammerne. ØMU vil i kraft af den gennemgribende æn dring i selve grundlaget for den øko nomiske politik, den indebærer, få betydning for væksten og beskæfti gelsen, fordi den vil indvirke på sammensætningen af den politik, der føres i euro-zonen som helhed. Med oprettelsen af ØMU bliver det endnu vigtigere at få gennemført beskæftigelsesstrategien som plan lagt. Indsatsen sidst i 1980'erne og 1990'erne for at skabe et indre mar ked fungerede som en vigtig stimu lans for den europæiske udbudsøko nomi. Indførelsen af en fælles valuta vil sammen med implemen teringen af foranstaltningerne i handlingsplanen medvirke til i væ sentlig grad at forbedre forholdene på det indre marked. Det vil give den europæiske økonomi et solidt økonomisk grundlag, som vil sikre at ØMUen kan fungere. spillet mellem de tre vigtigste vari abler: penge, offentlige budgetter og lønninger. Målet for Den Økonomiske og Mone tære Union er at modernisere den europæiske økonomi og få indført et mere integreret system, der tager sig te på monetær stabilitet, hvilket vil medføre øget vækst og højere beskæf tigelse på længere sigt sideløbende med en forbedring af levestandarden i medlemsstaterne. Under ØMU vil afskaffelsen af vekselkurs- og valu tauro mellem de deltagende lande Cerne en væsentlig hindring for væk sten. Samtidig vil vedtagelsen af en fælles monetær politik med sigte på prisstabilitet og den budgetdisciplin, der følger af overholdelsen af konver genskriterierne og stabilitets- og vækstpagten, nedsætte risikoen gan ske betydeligt for, at der skal opstå konflikt mellem budgetpolitikken og den monetære politik. I den sammen hæng er det sandsynligt, at lønudvik lingen også vil blive påvirket af målsætningen om prisstabilitet og større afkast af beskæftigelsesska- bende investeringer. Den risiko for en stabilitetskonflikt, som tidligere gen tagne gange har været en medvirken de årsag til utilfredsstillende vækst og beskæftigelsesresultater i EU, vil således kunne undgås fremover. Selv om ØMU i sig selv ikke er en "beskæftigelsespolitik", indebærer den mulighed for at opnå en kombi nation af makroøkonomiske politi ske tiltag, som er gunstige for en bæredygtig vækst i produktionen, der ligger over stigningen i arbejds kraftens produktivitet og således vil resultere i en nettovækst i be skæftigelsen. På denne måde vil ØMU opfylde sin funktion i over ensstemmelse med traktatens arti kel 2, nemlig at fremme, et højt be skyttelsesniveau, højnelse af levestandarden og livskvaliteten, økonomisk og social samhørighed samt solidaritet mellem medlems staterne. Sammensætningen af den makroø konomiske politik afgøres af sam En fælles monetær politik vil in fluere stærkt på den makroøkono miske politik i hele euro-zonen. Denne politiks hovedformål vil selvfølgelig være opretholdelse af stabile priser, men et andet mål vil være at støtte de generelle øko nomiske politikker i EU, som bl. a. tager sigte på klart bæredygtig og ikke-inflationsskabende vækst og høj beskæftigelse. Jo mere den monetære politiks stabilitetsska- bende funktion lettes af hensigts mæssige budgetforanstaltninger og en fornuftig lønudvikling, jo gunstigere vil den være for vækst og beskæftigelse. Udgifterne på statsbudgetterne udgør ca. halvdelen af EU's BNP, og budgetpolitikken vil fortsat være de enkelte medlemsstaters ansvar. Ud over bestemmelserne om etablering og fastholdelse af budgetdisciplin vil stabilitets- og vækstpagten styrke gennemførel sen af den nødvendige disciplin og dermed sikre, at der ikke opstår konflikt mellem budgetpolitikken og den monetære politik. Desuden vil implementeringen af denne pagt give medlemsstaterne mulig hed for at genskabe det spillerum, som budget- og skattemyndighe derne har brug for, hvis de skal forvalte deres økonomier optimalt i en fuldt gennemført Økonomisk og Monetær Union. Lønudviklingen vil fortsat i vidt omfang blive bestemt ved for handlinger mellem arbejdsmar kedets parter, men dog med væsentlige forskelle mellem sy stemerne i de enkelte medlems stater i EU. Lønninger, inklusive sociale bidrag, tegner sig for ca. halvdelen af EU's BNP. Den ma kroøkonomiske politik vil være gunstig for vækst og beskæftigel se, så længe lønudviklingen ikke bidrager til en stabilitetskonflikt med den fælles monetære politik Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag og fastholder eller i givet fald styrker fordelen ved beskæftigel- sesskabende investeringer. Løn udviklingen i relation til land, region, kvalifikationer og sektor vil ikke være den samme i hele euro-zonen. Forskelle i pris- og produktivitetsudviklingen og konkurrenceevnen vil indvirke på normal vis i lønfastsættelsespro- cessen på alle niveauer. Arbejdsmarkedets parter er med til at bestemme lønudviklingen og har derfor ifølge Det Europæiske Råd i Amsterdam et stort ansvar i forbin delse med ØMU for at bidrage til gennemførelsen af en vækst- og be- skæftigelsesorienteret politik. ØMU betyder under ingen omstæn digheder, at det ikke bliver nødven digt at gennemføre strukturrefor mer for at få arbejdsmarkedet til at fungere bedre, hvilket også er ble vet påpeget af de forskellige Europæiske Råd lige siden Essen i december 1994. Disse reformer ud gør en integreret del af den europæ iske beskæftigelsesstrategi — med eller uden Den Monetære Union — og der skal fortsat arbejdes aktivt på at få den gennemført, støttet af den overvågningsprocedure, der er fastlagt ixlet nye afsnit om beskæf tigelse i traktaten. ØMU fokuserer på de forskellige mekanismer for økonomisk tilpas ning og disse mekanismers effekti vitet. I ØMU er de vigtigste tilpas- ningsmekanismer over for kortvarige udsving i den økonomi ske aktivitet bestemte steder i EU de automatiske fiskale stabilise- ringsforanstaltninger frem for vil kårlige ændringer i den monetære politik og budgetpolitikken. Juste ring af vekselkurserne er ikke læn gere relevant med en fælles valuta. Det skal sikres rent politisk, at dis se stabiliseringsforanstaltninger kan fungere så effektivt som mu ligt, så de regioner, der lider under faldende økonomisk aktivitet og voksende arbejdsløshed, får fordel af de større nettooverførsler på det fiskale område fra statsbudgettet (i form af lavere skat og større so ciale overførsler), som automatisk bliver resultatet. Samtidig bliver det nødvendigt i hø jere grad at fokusere på en afbalan ceret regional udvikling for at for hindre alt for stor migration i arbejdsstyrken som reaktion på manglende jobmuligheder; det er vigtigt at undgå, hvis den økonomi ske samhørighed skal bevares in den for EU. Det vil fortsat være en vigtig målsætning for strukturfon dene. Arbejdsmarkedstilpasninger er det andet væsentlige element i disse mekanismer. Spørgsmålet er, om det europæiske arbejdsmarked er stærkt nok til at tage den udfor dring op, der ligger i at skulle bidra ge til at sikre en afbalanceret udvik ling i beskæftigelsen i hele EU på et tilstrækkeligt højt niveau til at ska be job både til de arbejdsløse og til de nytilkomne på arbejdsmarkedet. Disse spørgsmål er behandlet i det følgende. Hovedtendenser i 1996 Den baggrundsanalyse, der er ved føjet som bilag til rapporten, inde holder en mere detaljeret gennem gang af de nedenfor omhandlede tendenser. De økonomiske resultater udjævnes Fra 1991 til 1996 kunne EU- økonomien registrere de dårligste resultater i en femårig periode si den Anden Verdenskrig med hen syn til vækst og beskæftigelse. Disse dårlige resultater er ofte blevet tilskrevet internationalise ringen og indførelsen af ny tekno logi, men skyldtes i virkeligheden først og fremmest den dybe reces sion i 1992/93, som var resultatet af en stabilitetskonflikt: en be gyndende overophedning i pro duktionsprocessen blev forværret af en fejlslagen kombination af po litiske tiltag, som blev yderligere 1 Årlig ændring i beskæftigelsen i EU, 1970-1996. Årlig variation i % % af arbejdsstyrken —i 12 Arbejdsløshed lÆndringiden samlede beskæftigelse på årsbasis 1,2 mio. job 1975 -6 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag forstærket af virkningerne af Tysklands forening. Efter en neddæmpning af den øko nomiske vækst i anden halvdel af 1995 og begyndelsen af 1996 synes nu et gradvist stærkere opsving i den økonomiske aktivitet at være undervejs, støttet af en sundere og mere velafbalanceret kombination af makroøkonomiske politikker til ligemed fremskridt i retning af øget konvergens. Det har sammen med lav og faldende inflation og udsigter til beskedne lønstigninger banet ve jen for en markant forbedring af de monetære vilkår. Den økonomiske politik går således nu i en retning, som i højere grad bidrager til ved varende vækst i produktion, investeringer og beskæftigelse. For EU som helhed forventes væksten i BNP at nå op på 2,4% i 1997 og 2,8% i 1998. Væksten i BNP accelererer gradvist og over haler stigningen i arbejdskraf t e ns p r o d u k t i v i t e t, og det forventes at resultere i en netto forøgelse af beskæftigelsen på 0,5% og 0,9% i henholdsvis 1997 og 1998 svarende til i alt ca. 2 mio. flere job. Faldet i arbejdsløsheden vil dog fortsat være ganske be grænset (fra 11% af arbejdsstyr ken i 1996 til 10,3% i 1998), eftersom udbuddet af arbejds kraft stadig forventes at vokse med ca. 0,5% om året. Den politiske udfordring Denne positive udvikling afhænger af, om den gunstige kombination af politiske tiltag, herunder troværdi ge budgetpolitikker og en vis løntil bageholdenhed, videreføres. Bud getsanering, kombineret med den faste politiske vilje til at indlede ØMU som aftalt, er med til at for bedre selve de økonomiske udsig ter. De iboende risikomomenter i disse prognoser drejer sig om, hvor vidt man kan stole på, at denne strategi vil blive fortsat, og hvorvidt ØMU's tredje fase vil blive gennem ført til tiden. Hvis man begynder at opgive de budgetmæssige mål, brin ger man den positive rente- og kurs udvikling i fare og vil dermed un derminere udsigterne ikke blot for ØMU, men også for stærkere økono misk vækst og øget beskæftigelse. Næsten uændret beskæftigelse og arbejdsløshed 1996 kan beskrives som et "pause- år" med hensyn til beskæftigelse og arbejdsløshed. Situationen blev ikke væsentligt værre, men den blev heller ikke stort bedre. Den stigning i beskæftigelsen, som ind ledtes i 1995, tog noget af i 1996, hvor den talte under 600. 000 nye job, hvilket var halvt så mange som i 1995. Det samlede antal personer 2 Beskæftigelsen i EU, USA og Japan, 3 Arbejdsløsheden i EU, USA og J 19744996 % al befolkningen, 1544 1974-98 %a(arbejdMtyrken i 60 Y i i i i i 197419761978198019821984198619881990199219941998 197419781978198019821984198819881990199219941998. in i beskæftigelse i EU som helhed er nu godt 148 mio. , og det er stadig over 3 mio. færre end de 151,5 mio. , man nåede op på i 1991. Det er kun gået langsomt med at få erstattet de 5 mio. job, der gik tabt i begyndelsen af 1990'erne, for slet ikke at tale om at få skabt de ekstrajob, der skal til for at skaffe beskæftigelse til det stigende antal mennesker, der ger ne vil arbejde (figur 1). Beskæftigelsesfrekvensen i EU har derfor også været stort set uændret siden sidste år, nemlig godt 60% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder. Både i USA og Japan nåede beskæftigelsesfrekvensen derimod i 1996 op på et rekordhøjt niveau siden Anden Verdenskrig i fortsæt telse af den opadgående tendens de seneste 25 år (figur 2). Desuden tegnede deltidsbeskæfti gelsen sig i 1996 ligesom i de fore gående år for hele nettostigningen i antallet af job, og andelen af perso ner med deltidsarbejde steg igen. På grund af den lave vækst i be skæftigelsen var der ikke tale om noget fald i arbejdsløsheden i sam me periode. I begyndelsen af 1996 steg arbejdsløsheden endda og nåe de i marts op på 11%, og den har stort set ikke ændret sig siden; i juli 1997 var den stadig oppe på 10,6%. I 8 af de 15 medlemsstater var ar bejdsløshedsprocenten i juli 1997 højere end i 1994, i Tyskland endog markant højere. Arbejdsløsheden steg også i Japan for femte år i træk. I USA blev arbejdsløsheden til gen gæld ved med at falde, og i 1996 lå den lige over det laveste nogen sin de i de sidste 22 år (figur 3). De unge — nu lysner det Selv om erhvervsfrekvensen blandt unge af begge køn under 25 år fort sat faldt (til 47%), var det dog kun med halvt så meget som i de foregå ende fire år. Tendensen på lang sigt til, at en større del af de unge forbli ver længere under uddannelse, gjorde sig fortsat gældende, men Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag stigningen var mindre, efterhånden som der kom flere jobmuligheder. Ungdomsarbejdsløsheden er faldet noget i de sidste 15 år. Selv om den stadigvæk er ca. dobbelt så høj som arbejdsløsheden blandt voksne (ca. 20% sammenholdt med under 10%), er der sket en markant ændring i løbet af det seneste tiår i sammen sætningen af gruppen af arbejdslø se, efterhånden som andelen af unge arbejdsløse er blevet mindre som følge af dels demografiske fak torer, dels faldende erhvervsfre kvens, mens andelen af voksne ar bejdsløse er langt højere. Flere job til kvinderne Næsten to tredjedele af nettostig ningen i antallet af job i EU som helhed i perioden 1994-96 gik til kvinder, og det er en fortsættelse af den hidtidige tendens. Deltidsar bejde har givet mange kvinder mu lighed for at komme ind på arbejds markedet, men det har endnu ikke bidraget til større ligestilling mel lem deltidsansatte og fuldtidsan satte. Beskæftigelsesfrekvensen blandt kvinderne forblev stort set uændret i recessionsårene, mens den faldt markant for mændene. Den gennemsnitlige arbejdsløs hedsprocent for både mænd og kvinder i EU har været stort set uændret i de sidste to år, men ar bejdsløsheden blandt kvinderne er stadig ca. tre procentpoint højere end mændenes, nemlig 12,7% sam menholdt med 9,4%. Arbejdsløshe den blandt mændene synes i højere grad at blive påvirket af udsving i den økonomiske aktivitet end arbejdsløsheden blandt kvinderne, både fordi mændenes beskæftigelse i højere grad er koncentreret på cy klisk følsomme sektorer — især fremstillingsindustrien og bygge sektoren — og fordi tendensen i ret ning af, at flere kvinder går ind i arbejdsstyrken, bliver stadigt stær kere, mens tendensen er faldende for mændenes vedkommende (fi gur 4). Langtidsledigheden har bidt sig fast Langtidsledigheden har i vidt om fang fulgt udviklingen i den samle de arbejdsløshed i de sidste 15 år med et efterslæb på et år eller lidt mere. Selv om den samlede arbejds løshed begyndte at falde i 1985, fort satte langtidsledigheden således med at stige og viste først i 1986 tegn på at ville gå ned igen, da den samlede arbejdsløshed var faldende for andet år i træk. Derefter fortsat te både langtidsledigheden og den samlede arbejdsløshed med at fal de indtil 1990. Selv om arbejds løsheden så begyndte at stige, da recessionen satte ind, fortsatte langtidsledigheden med at falde og begyndte først at stige igen i 1992 og har gjort det siden, så den i 1996 nåede op på 5% (figur 5). Udviklingen i de sidste 12 år tyder derfor på, at hvis langtidsledighe den skal ned, er det vigtigere, at der kommer forholdsvis kraftig og ved varende vækst i beskæftigelsen, end at den samlede arbejdsløshed blot falder. Der vil senere på året udkomme en mere detaljeret analy se af disse tre problemstillinger (ungdomsarbejdsløsheden, lige mu ligheder for mænd og kvinder og langtidsledigheden). Underliggende faktorer — strukturbetingede tendenser og tilpasninger Den måde, hvorpå europæisk øko nomi kan forventes at reagere på økonomiske kriser og strukturæn dringer, afhænger af de nuværen de underliggende økonomiske tendenser og af, hvordan europæ isk økonomi og især arbejdsmar kedet sig disse påvirkninger. De problemer, EU kan forvente at blive konfronteret med i umiddelbar fremtid, vil stil le disse tilpasningsmekanismers styrke og fleksibilitet på en alvor- t i l p a s s er 4 Arbejdsløsheden fordelt pa køn i EU, 5 Den samlede langtidsarbejdsløshed i 6 Ændringer i bekskæftigelsen «g BNP i 1983-maj 1997 % al arbejdsstyrken EU, 1986-1998 % af arbejdsstyrken EU, 1974-1998 Artsvariation i % —Beskadigelsen - -- BNP - 2 kvartaler bagelter 1983 1965 1987 1989 1991 1993 1995 1997 19661967196819881990199119821993199419961996 1974 197« 197« t*«0 1962 19M 19M 19«« 1990 1992 1994 199« 11 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag lig prøve, og det er et stort spørgs mål, om Europa er klar til at tage udfordringerne op. I de følgende afsnit analyseres nogle af de fak torer, der ligger bag de ovenfor beskrevne generelle tendenser. En grundigere analyse af disse spørgsmål forudsætter, at der fortsat og tilstrækkeligt betids til vejebringes harmoniserede og konsistente arbejdsmarkedsstati- stikker, men især at man går over til at operere med løbende ar bejdsstyrkeundersøgelser med i det mindste kvartalsvise resulta ter. En produktionsstigning forbundet med øget beskæftigelse — to nødvendige elementer Den lavere stigning i beskæftigel sen i 1996 afspejler den lavere stigning i produktionen i EU — fra 2,5% i 1995 til 1,5% i 1996. Den stigning i beskæftigelsen, som kunne registreres i perioden 1994-96, var således helt i over ensstemmelse med den langsigte de tendens i EU i forholdet mellem væksten i BNP og væk sten i beskæftigelsen, som bety der, at der skal en vækst i BNP på lige knap 2% om året til for at skabe nogen stigning overhovedet i antallet af beskæftigede. Dette forhold har været meget stabilt i de sidste tyve år, selv om der er tegn på, at væksten i de sidste ti år har været en smule mere be skæftigelsesintensiv end i de ti foregående år (figur 6). Den politiske udfordring Det er et vigtigt politisk mål i hele EU at forsøge at sikre, at væk stens beskæftigelsesintensitet er forenelig med andre økonomiske mål som f. eks. opretholdelse af konkurrenceevnen og væksten i det produktive potentiale på læn gere sigt. Der er store forskelle mellem lande med nogenlunde samme indkomstniveauer både med hensyn til, hvordan BNP ge nereres, og hvor mange job det giver. Det tyder på, at antallet af personer i arbejde langt fra er et automatisk resultat af markeds kræfter, der virker i et institutio nelt vacuum, og at der er et væsentligt element af bevidst valg indbygget (i højere grad fra sam fundets side end for den enkelte), og at der derfor er mulighed for at gøre noget ved det ad politisk vej. - Forskellene i BNP pr. indbygger mellem de enkelte medlemsstater i EU hænger til dels sammen med forskelle i arbejdskraftens pro duktivitet, til dels med forskelle i beskæftigelsesfrekvensen, idet der i de mere velstående lande generelt både er en højere produk tivitet pr. udført arbejdstime og en højere beskæftigelsesfrekvens. Der er dog ikke tale om en syste matisk sammenhæng, og der er slående forskelle i både produkti vitet og beskæftigelsesfrekvens mellem lande på i øvrigt samme velstandsniveau. - Selv om det lykkes bedre for nogle lande end for andre at nå op på en høj beskæftigelsesfrekvens, er de ekstra job, der er tale om, ikke koncentreret i bestemte sektorer, og forskelle i erhvervsmønstrene mellem lande med høje beskæfti gelsesfrekvenser synes at afspejle forskelle i de komparative fordele. Foreksempel ser vækst- og jobmu lighederne lovende ud inden for turistsektoren. Denne sektor teg ner sig allerede for omkring 5,5% af BNP og 6% af den samlede beskæftigelse, — og dette tal for ventes at stige til 9% inden udgan gen af det næste årti. Tilsvarende kan der med den rette støtte ligge gode muligheder for jobskabelse inden for den socialøkonomiske sektor, der allerede tegner sig for 5% af den samlede beskæftigelse og 6% af virksomhederne i den private sektor. Hvordan får man de ledige tilbage i arbejde? En forholdsvis lille del af dem, der var arbejdsløse i 1995, havde held med at finde et job et år senere. I EU som helhed havde en tredjedel af de mænd, der var arbejdsløse året før, fundet et job i 1996 (på det tids punkt, da Arbejdsstyrkeundersø gelsen blev gennemført). Halvdelen var stadig arbejdsløse — hvilket er i overensstemmelse med tallene for langtidsledigheden — medens den resterende del (17%) havde forladt arbejdsstyrken fuldstændigt (for stået på den måde, at de ikke læn gere var aktivt arbejdssøgende). For kvindernes vedkommende var det endnu færre blandt dem, der var arbejdsløse i 1995, som fandt arbej de i 1996, nemlig kun godt en fjer dedel, mens halvdelen fortsat var arbejdsløse, og 23% var blevet er- hvervsinaktive. Tallene for de enkelte medlemssta ter er stort set de samme som for EU som helhed. I Belgien og Irland var andelen under 20%, og i begge tilfælde afspejles de arbejdsløses ringe chancer for at finde arbejde i tallene for langtidsledigheden, som er langt højere end i resten af EU. I Irland har den kraftige stigning i antallet af job (på 3,5% i 1996) ikke været til særlig gavn for de arbejds løse, idet størsteparten af stignin gen i beskæftigelsen blev absorbe ret af tilgangen til arbejdsstyrken (dels var der mange emigranter, der vendte hjem fra udlandet, dels steg erhvervsfrekvensen) frem for af folk, der bevægede sig fra arbejds løshed over i beskæftigelse. Den politiske udfordring Det faktum, at det er så svært for de ledige at komme tilbage i arbej de, har længe været et markant træk ved det europæiske arbejds marked, også i perioder med stig ning i beskæftigelsen, som i øvrigt helt klart er en nødvendig forud sætning. 19 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag - En stor del af de arbejdsløse er ikke rustet til at klare sig på ar bejdsmarkedet; i 1996 havde 35% af både arbejdsløse mænd og ar bejdsløse kvinder over 25 år ingen uddannelsesmæssige kvalifika tioner ud over grundlæggende skolekundskaber. - Hvis den situation skal blive bed re, er det vigtigt at sørge for, at de arbejdsløse og specielt de langtids ledige forbliver attraktive for ar bejdsmarkedet. - Tidlig afdækning af problemerne og en hurtig indsats kan medvirke til at gøre de politiske tiltag mere målrettede med henblik på at få de arbejdsløse tilbage i beskæftigelse og forhindre dem i at blive lang tidsledige. Udviklingen i arbejdsstyrken — erhvervsfrekvens og beskæftigelsesfrekvens Det voksende antal jobmuligheder har påvirket udviklingen af ar bejdsstyrken. I slutningen af 1980'erne betød øget erhvervsfre kvens kombineret med flere menne sker i den arbejdsdygtige alder, at EUs arbejdsstyrke voksede med næsten 1,5 mio. mennesker om året. I de fire år mellem 1990 og 1994 reducerede den faldende erhvervsfrekvens tilgangen til ar bejdsstyrken med 1 mio. om året, således at den i stedet for at vokse med 5 mio. eller deromkring i hele perioden kun voksede med godt 1 mio. Indskrænkningen i udbud det af job var derfor ledsaget af et fald i den andel af befolkningen i den arbejdsdygtige alder, som var aktivt arbejdssøgende. Det var en væsentlig medvirkende årsag til, at arbejdsløsheden ikke steg mere, end tilfældet var. I perioden 1994-96 faldt erhvervs frekvensen for mænd, men dog langt mindre markant end i reces sionsårene. For kvindernes ved kommende fortsatte erhvervsfre kvensen med at stige, når man ser bort fra gruppen under 25 år, og den steg endda endnu hurtigere end før. 11996 steg erhvervsfrekvensen at ter, idet ca. 850 000 meldte sig som nytilkomne i arbejdsstyrken — og det var næsten lige så mange som i samtlige fire år med recession. Stig ningen i antallet af personer i be skæftigelse i 1996 var derfor ledsa get af en stigning i arbejdsløsheden og ikke et fald. Den politiske udfordring Gennemsnitsalderen i den europæ iske befolkning vil stige ganske be tydeligt i de kommende år som følge af faldende fødselsfrekvens, højere gennemsnitslevealder og det for hold, at de store årgange fra efter krigstiden er ved at blive gamle. At der bliver flere ældre i befolkningen får stor betydning både for Europas arbejdsstyrke og for socialsikrings- budgetterne om 10-15 år, når efter krigsårgangene når pensionsalde ren. Ifølge prognoserne vil den andel af befolkningen i EU, der er i den arbejdsdygtige alder, i år 2015 være faldende i næsten samthge medlemsstater, og mere end halv delen vil være over 40 år. - De underliggende demografiske tendenser i EU har indlysende konsekvenser for arbejdsstyrkens produktivitet og tilpasningsevne. Disse demografiske tendensers fulde indvirkning på arbejdsstyr ken kommer til at afhænge af den fremtidige udvikling i erhvervs frekvensen. Erfaringerne fra det seneste tiår viser klart, at ændrin ger i erhvervsfrekvensen hænger nøje sammen med ændringer i både den økonomiske aktivitet og i beskæftigelsen. - Hvis den nuværende udvikling i erhvervsfrekvensen fortsætter, kan det betyde, at gennemsnitsal deren i EUs arbejdsstyrke kun stiger beskedent i løbet af de næste ti år eller deromkring, men deref ter vil det næppe få større indfly delse på virkningerne af den de mografiske udvikling. Det helt afgørende bliver at opretholde en stadigt ældre arbejdsstyrkes fær digheder og evner. Det betyder, at det er vigtigt at få vendt den nu værende tendens til, at mændene trækker sig ud af arbejdsstyrken stadigt tidligere, men det kræver i sig selv en gennemgribende ændring både i arbejdsgivernes holdning til ældre arbejdstagere og i den grundlæggende situation på arbejdsmarkedet, som alt for længe har været præget af, at alt for mange mennesker kappes om alt for få job. - Denne forventede indskrænkning i EU's arbejdsstyrke må ikke be tragtes som en løsning på arbejds- løshedsproblemet. Den lave beskæftigelsesfrekvens i EU i for hold til tilsvarende udviklede øko nomier er udtryk for, at der findes en meget stor arbejdskraftreserve, der skal absorberes (over 20 mio. ). Hovedrapporten indeholder en de taljeret analyse af denne udvik ling - EUs beskæftigelsesproblem for svinder ikke, efterhånden som den forventede demografiske udvik ling manifesterer sig. Problemet kan tværtimod blive endnu mere akut, efterhånden som gennem snitsalderen i befolkningen stiger med deraf følgende øget behov for indkomststøtte. Fleksibilitet og opfyldelse af arbejdsmarkedets behov — "kvalifi kationskløften" Der er tegn på et voksende misforhold mellem udbud og efterspørgsel i EU, når det gælder kvalifikationer. Erhvervsstrukturen i EU er med til at styrke udviklingen af et todelt ar bejdsmarked, hvor en stadigt større del af beskæftigelsen og de nye job er i a- Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag koncentreret på mere kvalifikations- krævende erhverv. Stort set hele net totilvæksten til beskæftigelsen i perioden 1994-96 kunne tilskrives en stigning i antallet af job med forholds vis høje kvalifikationskrav. Mens an tallet af folk i ledende stillinger, liberale erhverv og teknisk krævende job steg ganske væsentligt, nemlig med 2% om året, faldt antallet af per soner i de elementære erhverv. Det eneste sted, hvor der kunne registre res en væsentlig stigning i antallet af mindre kvalificerede job, var inden for salgs- og servicefag, og ca. to tred jedele af nettostigningen på dette om råde gik til kvinder. lemsstater de seneste år, er det sta dig et faktum, at en uforholdsmæs sig stor del af de arbejdsløse ikke har tilstrækkelige kvalifikationer til at kunne konkurrere effektivt om de job, der er. 11996 gjaldt det for EU som helhed, at over halvde len af mændene mellem 25 og 64 år ikke havde nogen uddannelseskva lifikationer ud over elementære skolekundskaber, og for kvindernes vedkommende var det knap halvde len. Til gengæld var det kun godt en tredjedel af de mænd, der var i beskæftigelse, og stort set det sam me for kvindernes vedkommende, som var i samme situation. Der er noget, der tyder på, at man gel på kvalificerede medarbejdere kan være et særligt udtalt problem for små og mellemstore virksomhe der. Sammenligner man rundspør ger blandt virksomheder, gennem ført i henholdsvis 1989 og 1994, var manglen på tilstrækkeligt kvalifi cerede ansøgere fortsat et alvorlige re problem for virksomheder med under 200 ansatte end for større virksomheder. I 1989 anførte såle des mellem 59% og 62% af de store virksomheder inden for alle størrel- seskategorier over 200 ansatte, der deltog i undersøgelserne, at det var en væsentlig eller endog en meget væsentlig hindring for at kunne an sætte flere mennesker. Men i 1994 var det kun for virksomheder med under 200 ansatte (41%) eller 200- 499 ansatte (33%), at det stadig var en væsentlig hindring. Tallene for større virksomheder med 500- 99 ansatte (26%) og over 1000 an satte (16%) er faldet kraftigt. Man skal dog huske på, at de økonomiske forudsætninger var meget forskelli ge i de to år: 1989 var et år med kraftig vækst i beskæftigelsen, mens efterspørgslen efter arbejds kraft i 1994 var den laveste i mange år. Selv om andelen af personer, der gennemgår en almen eller er hvervsfaglig uddannelse ud over den grundlæggende skolegang, er steget markant i samtlige med Denne forskel er især signifikant i mange nordlige medlemsstater, hvor en forholdsvis stor del af den økonomiske aktivitet ligger inden for ganske avancerede sektorer så som forretningsservice og finansiel le tjenester, hvor jobbene typisk er mere kvalifikationskrævende, og en mindre del ligger i sektorer med mange ukvalificerede job såsom landbrug, basisfremstillingsindu stri og distribution. For kvindernes vedkommende er der en endnu større forskel i uddan nelsesniveau mellem dem, der er i job, og dem, som er erhvervsinakti- ve, end mellem de beskæftigede og de arbejdsløse. I EU som helhed havde 63% af de kvinder mellem 25 og 59 år, som var økonomisk inakti ve, ingen uddannelseskvalifikatio ner ud over elementære skolekund skaber, mens tallet for kvinder i beskæftigelse kun var 34%. Som nævnt i Beskæftigelsen i Europa 1996 er forskellen markant i alle medlemsstaterne, men den er især udtalt i de lande, hvor kvindernes erhvervsfrekvens stadig er for holdsvis lav, f. eks. Spanien (84% af de erhvervsinaktive kvinder har in gen uddannelsesmæssige kvalifika tioner imod 51% af kvinder i job) og Irland (62% imod 27%). Der er næp pe tvivl om, at dette til dels afspejler forskelle i holdningen til det at ar bejde hos de veluddannede og de mindre veluddannede i de pågæl dende lande, men det afspejler også den relative mangel på jobmulighe der for dem, hvis udgangspunkt kun er grundlæggende skolegang. Den politiske udfordring De udfordringer, vi må forvente i det kommende tiår, kræver en grundlæggende reform af vore ud dannelsessystemer, baseret på idé en om livslang uddannelse, for at højne kvalifikationsniveauet i hele arbejdsstyrken begyndende med de unge og videre til dem, der er i slut ningen af deres arbejdsliv, men som vi får brug for på arbejdsmarkedet i de kommende år. - Over en tredjedel af de unge mellem 20 og 24 år melder sig i arbejdsstyrken uden nogen kvali fikationer ud over grundlæggende skolekundskaber. Der bør arbej des på at bringe gennemsnitsni veauet op på niveauet i de bedste medlemsstater. For dem, der har svært ved at få noget ud af formel almen uddannelse, skal der findes langt flere forskellige erhvervsret tede uddannelsesmuligheder, helst kombineret med arbejdser faring, så de pågældende får øget mulighed for at finde beskæftigel se efter endt uddannelse. - Det er afgørende, at der bygges bro mellem skole og arbejdsliv, uanset hvilke kvalifikationer et menne ske har. Lærlingeuddannelser er et af de mest effektive midler til at få unge til at udvikle færdigheder og kvalifikationer, som arbejds markedet har brug for, og dermed sikre denne overgang. Der bør ud vikles forskellige lærlingesyste mer i EU, ledsaget af passende tilbud om erhvervsvejledning. - Samtidig må en politik, der tager sigte på at højne kvalifikationsni veauet, gå hånd i hånd med en fortsat indsats for at sikre, at den nødvendige fleksibilitet er til stede på arbejdsmarkedet, og at arbejdskraftomkostningerne er tilpas lave til at tilskynde til opret- 14 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag telse af flere arbejdspladser, så der også bliver beskæftigelsesmulig heder for dem, som må forventes fortsat kun at have begrænsede kvalifikationer, uanset hvilken og hvor meget uddannelse de får. Det betyder især, at de samlede om kostninger ved at beskæftige den- ne gruppe, inklusive det ikke-lønmæssige element, skal ligge på et fornuftigt niveau i for hold til produktiviteten, og at kun stige hindringer, der gør det vanskeligt at skabe nye job, skal fjernes. Det er dog blot en indledende fase, der skal skabe grundlaget for fremtidens fleksible og tilpas ningsdygtige arbejdstyrke. Den teknologiske udvikling går så hur tigt, at fremtidens arbejdsstyrke i stigende grad bliver nødsaget til at udvikle sig og tilpasse sig nye fær digheder og kvalifikationskrav, og det vil blive nødvendigt at skifte mellem helt forskellige job flere gange i løbet af en arbejdskarriere. Det betyder, at uddannelsen ikke kun skal tage sigte på folk, der står ved starten af deres arbejdsliv, men på alle og igennem hele ar bejdslivet, helt frem til pensionsal deren. En sådan strategi for opgradering af kvalifikationerne er den eneste måde, hvorpå EU kan klare de udfordringer, der hg ger i at skulle tilpasse sig den nye kontekst. Arbejdsløsheden i Europa er kon centreret på de lavest kvalificere de eller dem, som har mistet deres kvalifikationer. Det fremgår bl. a. af, at der tilsyneladende ikke er ret meget, man kan gøre ved langtids- ledighedsproblemet. Der bliver ikke tale om nogen større nedgang i arbejdsløsheden, specielt ikke i langtidsledigheden, medmindre kvalifikationsniveauet i denne gruppe kan højnes gennem ud dannelse. De faglige skel mellem mænd og kvinder gør også arbejdsmarkedet mindre fleksibelt. Piger og drenge bør opmuntres til i højere grad at sprede deres erhvervsvalg og der med bidrage til en mindre skarp kønsopdeling på arbejdsmarkedet og til flere forskellige jobmulighe der for kvinderne. Eftersom de højt kvalificerede job i EU er stærkt koncentreret på vækstsektorerne, vil problemet med "kvalifikationskløften" for mentlig blive endnu mere akut med tiden, og en voksende del af dem, der kun har de mest elemen tære kvalifikationer, vil få stadigt sværere ved at finde beskæftigel se. Opgradering og udbygning af færdigheder og kvalifikationer, mens man er i arbejde, kan vise sig at være den vigtigste og mest om kostningseffektive investering med henblik på at forebygge lang tidsledighed og gøre det lettere for folk at komme i beskæftigelse. EU mangler ikke potentielle iværksættere, og nyoprettede virksomheder i EU klarer sig gen nemsnitligt ikke ringere end til svarende virksomheder i de lande, vi konkurrerer med. Det er ikke desto mindre vigtigt, at vore ud dannelsessystemer bidrager til at fremme iværksætterevner og virksomhedskultur. Der bør også gennemføres en ny reform af de sociale beskyttelses systemer for at gøre dem mere "beskæftigelsesvenlige". Ind komststøtteprogrammer alene gør det ikke lettere for dem, der er midlertidigt udelukket fra ar bejdsmarkedet, at finde beskæfti- gelse igen eller sikre deres tilværelse. De beløb, der bruges på arbejdsløshedsydelser og andre passive arbejdsmarkedsforan staltninger, og det er stadigvæk ca. to tredjedele af de samlede ar- bejdsmarkedsudgifter, bør kanali seres om og mobiliseres til foranstaltninger, der kan hjælpe folk i beskæftigelse og dermed til bage i arbejdslivet. En sådan om strukturering af de offentlige udgifter er vigtig på længere sigt for at gøre folk mindre afhængige, forhindre social udstødelse og hjælpe folk til at frigøre deres fulde potentiale—til gavn for både øko nomien og dem selv. Der er derfor brug for en indsats på tre fronter: forbedring af de unges grundlæggende almene og er hvervsfaglige uddannelse for at hjælpe dem ind i arbejdsstyrken og sætte dem i stand til at tilpasse sig nye udfordringer i tilværelsen, en positiv strategi for opgradering af den eksisterende arbejdsstyrkes kvalifikationer gennem hele ar bejdslivet og endelig et aktivt pro gram for uddannelse og optræning af de arbejdsløse og især de lang tidsledige. Den Europæiske Social fond skal understøtte en sådan stra tegi. Fleksibilitet og arbejdsorganisation Den tendens i retning af mere flek sible arbejdsmønstre, som er omtalt i sidste års rapport om beskæftigel sen i Europa, fortsatte i 1996. Ud over det generelle "gennem træk" på beskæftigelsesmarkedet i EU, hvor der hvert år oprettes og nedlægges mindst ti mio. job, bliver begreber som standardarbejdsuge, standardansættelseskontrakt og standardkarriere med et job for 7 Ændringer i deltids- og fuldtidsbeskæftigelsen, 1987-19S8 , % af den samlade beskæftigelse i basisåret 2 1. 5 1 0. 5 0 -0. 5 -1 -1. 5 -2 19671988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag hele livet stadigt mindre fremher skende. Under recessionen lå hele nettostigningen i antallet af job in den for deltidsbeskæftigelse, hvil ket må tydes som en fleksibel reak tion på vanskelige vilkår på arbejdsmarkedet. Ganske vist kun ne der i 1996 registreres en vis net totilvækst i antallet af fuldtidsjob, men den langsigtede tendens i ret ning af mere deltidsbeskæftigelse fortsætter (figur 7). 17% af alle lønmodtagere arbejder nu på deltid. Tendensen på lang sigt til, at flere mænd også arbejder på deltid, går igen i alle medlemssta terne. I perioden 1990-96 voksede andelen af deltidsbeskæftigede mænd fra under 4% til 5,5% i EU som helhed, og der er foreløbigt in gen tegn på, at denne tendens svæk kes, selv om den samlede beskæfti gelse er steget. Tendensen i retning af flere deltids arbejdende kvinder fortsatte også i 1996, idet over 31,5% af alle kvinder i beskæftigelse arbejdede på deltid. Deltidsjob til kvinder tegnede sig for næsten 65% af stigningen det pågældende år i antallet af kvinder i beskæftigelse. 12% af arbejdsstyrken i EU er ansat på tidsbegrænsede kontrakter, men der er store forskelle mellem med lemsstaterne på, i hvilket omfang sådanne kontrakter anvendes, og det afspejler forskelle i gældende lovgivning og regler. Det har betyd ning for, hvordan arbejdsmarkedet fungerer, og på både arbejdsgiveres og arbejdstageres adfærd, idet det kan få dem til at foretrække forskel lige former for fleksibilitet. Det står dog mindre klart, hvorvidt disse for skellige former for fleksibilitet på virker udviklingen i beskæftigel sen, væksten og levestandarden. Sammenligninger baseret på OECD's reguleringsindeks, som i sig selv er et forholdsvis subjektivt parameter, viser i bedste fald kun en meget svag sammenhæng mel lem disse variabler. Den politiske udfordring Den europæiske beskæftigelses strategi, som har været fulgt siden 1994, har helt korrekt lagt stor vægt på at gøre arbejdsmarkederne mere fleksible. Den form for fleksi bilitet, der bliver behov for inden for europæisk økonomi, når først det indre marked fungerer helt efter hensigten, og Den Økonomiske og Monetære Union er fuldt gennem ført, vil blive langt mere omfattende end blot en deregulering af arbejds markederne. - Den nye form for fleksibilitet bør indføres sideløbende med fortsatte strukturreformer både på marke derne for varer og tjenesteydelser og på arbejdsmarkederne. Libera lisering og øget konkurrence på markederne for varer og tjene steydelser bør ses som et middel til at forbedre produktiviteten ogjob- skabelsen mere varigt. Det gælder især inden for tjenesteydelser, hvor der stadig er et enormt poten tiale for oprettelse af nye arbejds pladser for mange forskellige brancher. inden Fleksibilitet på markederne for varer er ensbetydende med fleksi bilitet i de enkelte virksomheder. En sådan fleksibilitet kræver, at der i højere grad sættes fokus på nye former for arbejdsorganisa tion, som kan resultere i mere flek sible arbejdstidsmønstre. Den "fleksible virksomhed" bør være normen og ikke undtagelsen. Når man indfører nye arbejdsmønstre, er der en række principper, der skal respekteres: de nye vilkår skal udformes specielt med hen blik på de enkelte afdelinger eller kontorer, og de bør forhandles mellem arbejdsgiverne og arbejds tagerne. Den nye aftale om del- tidsarbejde, som er blevet forhandlet mellem arbejdsmarke dets parter på europæisk plan i forbindelse med den sociale proto kol, bør ses som et første skridt på vejen til formuleringen af sådanne specielle strategier. Udenlandsk befolkning fordelt på statsborgerskab i medlemsstaterne, 1995 % af befolkningen 8 Lønomkostninger og værditilvækst pr. arbejdstime i NUTS l-regioner,1992 Værditilvækst pr. time (ECU). • * * •• * 40 35 30 25 20 15 10 5 40 35 30 25 20 15 10 H 5 0 i 10 15 20 25 30 B DK D GR E Fl S UK E15 Omkostninger pr. time (ECU) 1« Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag - Fleksibilitet og sikkerhed behø ver ikke at udelukke hinanden. For stadigt flere mennesker vil sikkerhed i ansættelsen forment lig ikke længere være ensbetyden de med et livtidsjob, men kravene i forbindelse med ny teknologi og nye former for fleksibilitet inde bærer, at der må udvikles en ny form for partnerskab mellem arbejdstagere, arbejdsgivere og det offentlige for at sikre, at folk kan få beskæftigelse i hele deres arbejdsliv. Det er først og frem mest ensbetydende med foran staltninger med henblik på at opretholde og opgradere arbejds tagernes færdigheder og kvalifi kationer. - Kommissionen vil intensivere sin indsats for at forenkle og forbedre erhvervsklimaet, blandt andet med etablering af The Business Environment Task Force på opfor dring af Det Europæiske Råd i Amsterdam. Fleksibilitet og spredning af arbejds kraftomkostningerne Arbejdskraftomkostningerne varie rer ganske betydeligt i EU fra ca. 5 ECU i timen i industrien i Portugal (1992) til ca. 23 ECU i timen i de fleste tyske regioner og 27 ECU i Hamburg. Disse forskelle afspejler i vidt omfang variationer i arbejdskraftens produktivitet (figur 8). Arbejdskraftomkostnin gerne pr. enhed varierer dog kun forholdsvis lidt i EU, og der er be stemt ikke noget, der tyder på, at de er lavere de steder, hvor gennem snitsomkostningerne ved at be skæftige folk også er lave. Forskelle i produktiviteten vil i vidt omfang kompensere for forskelle i arbejds kraftomkostningerne, og det giver derfor ikke virksomjhederne større tilskyndelse til at flytte produktio nen fra én medlemsstat til en anden - i hvert fald ikke ud fra en hel hedsbetragtning. Forskelle i arbejdskraftomkostnin ger mellem regioner er langt min dre udtalte i USA, og der er for holdsvis begrænsede udsving i enhedsomkostningerne ved at pro ducere i de forskellige egne af USA. Det er dog kun, hvad man kunne forvente, eftersom USA i realiteten længe har været én enkelt økonomi med fælles valuta og mere omfat tende økonomisk integration mel lem de enkelte stater, end det end nu er tilfældet i Europa. Med hensyn til arbejdsmarkedets tilpas ning er det derfor mere relevant at sammenligne forskelle i arbejds kraftomkostningerne inden for de enkelte medlemsstater i Europa med forholdene i de forskellige egne eller større regioner i USA. I fire af de fem største europæiske lande var de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger i de to regioner med de højeste omkostnin ger i 1992 ca. 30% højere end i de to regioner med de laveste omkostnin ger. I det femte land, Tyskland, var forskellen 18%, hvis man ikke med regner de nye delstater. Sammen ligner man med de større regioner i USA, var forskellene mellem 20 og 30% i begge tilfælde. Hvis man an vender et mere avanceret statistisk mål for forskellen (variansen eller standardafvigelsen) og vægter re gionerne efter antallet af personer i beskæftigelse, udviser alle ni regio ner i USA, med undtagelse af to, mindre udsving i de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger, end det er tilfældet i europæiske lande. Der synes også at være mindre for skelle i arbejdskraftomkostninger ne pr. enhed mellem de amerikan ske stater end mellem forskellige regioner inden for samme land, især i Spanien og Storbritannien. Det tyder på, at økonomierne er mere fleksible i USA end i visse egne af Europa, eller at der er færre hindringer for både producenters og arbejdstageres mobilitet, forstået på den måde, at der er mere tendens til, at markedskræfterne eliminerer eventuelle forskelle i arbejdskraft omkostningerne pr. enhed, som måtte opstå (f. eks. ved at tilskynde til at flytte økonomisk aktivitet rundt mellem staterne). Hovedrap porten indeholder en nærmere ana lyse. Den politiske udfordring Det Europæiske Råd i Amsterdam understregede, at det er nødvendigt at gøre beskatnings- og socialsik ringssystemerne mere beskæftigel sesvenlige og skabe et skatteklima, som virker stimulerende på erhvervslivet og oprettelsen af ar bejdspladser. Det er nødvendigt at se nærmere på strukturen i med lemsstaternes aktuelle skattesyste mer og forskellen mellem lønom kostninger og lønindkomst efter skat, fordi vækst i beskæftigelsen påvirker især de ufaglærte, lavtløn nede arbejdstagere. - Medlemsstaterne bør have et vist spillerum med hensyn til at vælge, hvordan skatten på arbejdskraft kan bringes ned, og hvordan en sådan nedsættelse skal finansie res. Der hgger imidlertid store for dele i at udveksle informationer og erfaringer omkring disse spørgs mål, men også i at koordinere til tag på skatteområdet som led i en EU-dækkende indsats for at ned bringe arbejdsløsheden. ion Arbejdsstyrkens mobilitet er et af de elementer, der indgår i ar bejdsmarkedets muligheder for at tilpasse sig mere vedvarende skævheder mellem lande og regio ner med hensyn til økonomiske og beskæftigelsesmæssige mulighe der — det er disse skævheder, som man forsøger at minimere med strukturpolitikkerne. Med tiden skulle behovet for tilpasning til sådanne skævheder dog tage af, efterhånden som man opnår en mere afbalanceret økonomisk ud vikling og større økonomisk og - 17 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag social samhørighed mellem lande og regioner. Ca. 5% af alle i den arbejdsdygtige alder, der er bosiddende i EUs med lemsstater, er statsborgere fra and re lande (figur 9). Heraf kommer ca. en tredjedel fra andre EU-lande. Selv om de fleste medlemsstater i EU har oplevet en nettoindvan dring siden slutningen af 1980'er- ne, som fik befolkningen i den ar bejdsdygtige alder til at vokse, har det været i forholdsvis begrænset målestok. Kun i Tyskland, Græken land og Østrig har nettoindvandrin gen vedvarende i hele denne perio de udgjort væsentligt mere end 0,3% af befolkningen, men tallet er nu faldende. Nettoindvandringen toppede omkring 1989-1990, hvor den nåede op på 1% af befolkningen i Tyskland og Østrig og godt 0,5% i Grækenland, hovedsagelig på grund af indvandring fra Central- og Østeuropa, men tendensen synes nu at være vendt. Ca. 30%, af dem der slår sig ned i medlemsstaterne, er landets egne statsborgere, der vender tilbage ef ter at have opholdt sig i udlandet, og yderligere 17% er statsborgere fra et andet EU-land. Indvandrin gen i EU fra tredjelande udgjorde under 0,5% af EU's befolkning i den arbejdsdygtige alder i 1995. Det er kun en smule mindre end indvan dringen i USA. Desuden gælder det i EU, at ca. halvdelen af den indgå ende strøm af migranter opvejes af, at folk udvandrer fra EU (flere end det meget begrænsede antal, der udvandrer fra USA). Eftersom det er ca. det dobbelte af den naturlige befolkningstilvækst, er den indgå ende strøm af migranter i høj grad med til at øge befolkningen i den arbejdsdygtige alder og dermed an tallet af potentielle deltagere i EU's arbejdsstyrke. Indvandringen er særligt omfattende i medlemsstater som f. eks. Tyskland, hvor befolk ningstallet er naturligt faldende. Mobiliteten i arbejdsstyrken er større i USA end i Europa, men ikke i nævneværdig grad. I praksis gæl der det, at selv om det er mere al mindeligt at flytte over lange af stande i USA fra én del af landet til en anden, end det er tilfældet mel lem forskellige egne af Europa, er omfanget af migration mellem re gioner eller stater inden for disse "dele" eller hovedregioner (f. eks. Mid-West eller North-East) kun en smule større end mellem regioner i EU's medlemsstater. I 1993-94 flyttede gennemsnitligt godt 2,5% af den bosiddende befolkning mel lem enten stater eller større regio ner i USA, og det skal sammenlig nes med de knap 1,5%, som flyttede mellem enten NUTS 1-regioner el ler medlemsstater i Europa i nogen lunde samme periode. Migrationen mellem regioner i de enkelte medlemsstater adskiller sig ikke meget fra migrationen mellem stater i USA. I 1993-94 flyttede gennemsnitligt knap 1,5% af befolk ningen (14 ud af 1 000) i hver af de ni hovedregioner i USA fra én stat til en anden inden for samme re gion. I hele EU er der rigtigt mange men nesker, der jævnligt rejser ganske langt mellem deres hjem og deres arbejdssted, og i nogle tilfælde krydser de endog landegrænser. Denne form for pendling er med til at udvide det, der normalt defineres som et lokalt arbejdsmarked, og er langt mere almindelig, end at folk flytter regulært for at starte på et job et andet sted. 11995 var det knap 3,5% af lønmod tagerne, der boede i én NUTS 1- region og arbejdede i en anden. I Belgien var tallet væsentligt højere end EU-gennemsnittet, nemlig næsten 13%, og i Østrig var det over 10%, men hovedparten af disse rej ste til henholdsvis Bruxelles og Wien. I 1995 var der i EU ca. 0,5% af lønmodtagerne (600. 000 menne sker), der boede i ét land og arbejde de i et andet. Halvdelen af disse arbejdede i en anden medlemsstat, den anden halvdel arbejdede i et land uden for EU (først og fremmest Schweiz). Det var ikke nødvendig vis dem alle, der pendlede dagligt; de kunne også arbejde i et land i en længere periode uden at ændre bo pæl. Det er dog temmelig sikkert, at det store flertal pendler regelmæs sigt. Den politiske udfordring Der er forskellige hindringer for mi grationen mellem de europæiske lande, f. eks. kulturelle forskelle og sprogproblemer, uhensigtsmæssig lovgivning, en afsmitningseffekt fra restriktioner for indvandrere fra tredjelande samt racistiske hold ninger. Disse problemer er vanske lige at løse med økonomiske og arbejdsmarkedsmæssige incita menter til øget migration. - De tilpasninger, der er nødvendige på et mere integreret europæisk arbejdsmarked, forudsættter imidlertid ikke en kraftig stigning i migrationen eller den geografi ske mobilitet. Indførelsen af ØMU skulle gøre det lettere at sammen ligne lønninger og priser mere di rekte, men der er andre faktorer, som muligvis spiller en endnu større rolle for folks beslutninger på beskæftigelses- og lønområdet. Det, der kræves, er en situation, hvor potentielle migranter har et reelt valg — mellem muligheden for at blive og tilstrækkelig sikker hed for beskæftigelse, bolig osv. til også at kunne flytte ved at sikre tilstrækkelig jobskabelse, der hvor de bor, og ved at afskaffe kunstige hindringer for deres kva lifikationer andre steder. - Bestræbelser på at skabe flere job muligheder i potentielle migra- tionsområder—både de områder, som folk flytter fra, og de områder, som folk flytter til — vil medvirke til at mindske hindringerne og for bedre integrationen. Sådanne po litiske tiltag skal især tage fat på problemet omkring den m^krimi-. 18 Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag nation på lokale arbejdsmarkeder, der bunder i en frygt for, at jobbene bliver taget af dem, der kommer udefra. - Derudover skal man forsøge at fremme den frie bevægelighed ved at Cerne tilbageværende restrik tioner for arbejdskraftens mobili tet (hvoraf mange i realiteten ikke hænger sammen med arbejds markedet, f. eks. på pensions- og boligområdet), forbedre informa tionen om jobmuligheder og ud bygge systemer som f. eks. EURES, der kan være en hjælp for dem, der gerne vil flytte. Der er ganske vist gjort meget i de sene ste år for at fjerne hmdringerne for dem, der pendler på tværs af grænserne, men der er stadig sto re problemer tilbage for folk, der arbejder i en anden medlemsstat. Tiltag med henblik på at øge mobi liteten vil også bidrage positivt til at løse problemet omkring manglende kvalifikationer og rette op på for skelle i produktiviteten og dermed fremme væksten og beskæftigelsen. Mobiliteten mellem forskellige sektorer og erhverv Mobiliteten mellem sektorerne er forholdsvis høj i hele EU. 11995 var "jobgennemtrækket" ca. 16% om året for mænd og ca. 19% for kvin der. Disse tal dækker imidlertid over store forskelle både mellem sektorer og mellem medlemsstater. Generelt vil der være en forholdsvis større tilgang til de sektorer, som ekspanderer mest, men der er ikke tale om nogen systematisk sam menhæng med væksten i beskæfti gelsen. Især er sektormobiliteten langt større i sektorer som hotel- og restaurationsbranchen (ca. 25% af alle lønmodtagere i sektoren arbej dede ikke i sektoren året før), hvor en stor del af de nytilkomne ofte er unge, der lige er gået ud af skolen, sammenholdt med sektorer som bankvæsen og forsikring, undervis ning og sundhedsvæsen, hvor det højere uddannelsesniveau og de fle re kvalifikationer, der kræves af ar bejdsstyrken, både begrænser an tallet af egnede ansøgere og gør arbejdsgiverne mere tilbageholden de med at slippe folk, når først de er rekrutteret og trænet op. Et højt ^obgennemtræk" er med andre ord ikke nødvendigvis synonymt med høj konkurrenceevne. Den politiske udfordring Forskellene i "jobgennemtræk" synes dog ikke at hænge systema tisk sammen med graden afregu lering på arbejdsmarkedet eller mere specifikt skrappe eller lem pelige regler om afskedigelse, hvilket normalt anses for at ind virke på arbejdsgivernes villighed til at ansætte nye folk. Spanien har f. eks. et af de stærkeste jobbe skyttelsessystemer (vurderet af OECD), men også et "jobgennem- træk", som ligger blandt de høje ste, og Finland har også et højt "jobgennemtræk" kombineret med en arbejdstagerbeskyttelse over g e n n e m s n i t t e t, mens Belgien, der har det laveste "job- gennemtræk" i EU, anses for at operere med restriktioner for afskedigelse, som giver en beskyt telse under gennemsnittet. - I stedet for at afholde arbejdsgi verne fra at ansætte nye folk kan skrappe restriktioner for afskedi gelse blot få dem til at gøre det på en anden måde, især ved at til skynde dem til at ansætte folk på tidsbegrænsede kontrakter. Det vil paradoksalt nok normalt forøge ^obgennemtrækket" i stedet for at nedbringe det, og der er noget, der tyder på, at det rent faktisk er tilfældet. - Begrænsninger i mulighederne for at afskedige folk vil normalt betyde, at flere bliver ansat på midlertidige kontrakter, og det øger dermed "jobgennemtræk- ket". Det kan resultere i, at der udvikles et todelt arbejdsmarked, hvor veletablerede lønmodtagere nyder en høj grad af beskyttelse imod at miste deres job, mens and re kun har begrænset eller slet ingen beskyttelse. Det er ikke nød vendigvis den bedste eller mest effektive metode til at øge fleksibi liteten på arbejdsmarkedet. - Der er brug for en radikal nytænk ning omkring alle relevante arbejdsmarkedsregler — beskyt telse i ansættelsen, arbejdstid, social sikring og arbejdsmiljø — for at tilpasse dem til en arbejds- verden, som vil være organiseret helt anderledes, og hvori begrebet "sikkerhed for arbejdstagerne" må omformuleres, så det i højere grad fokuserer på sikkerhed med hen syn til at kunne finde beskæftigel se på arbejdsmarkedet i stedet for sikkerhed i et bestemt job. - Vi må bevæge os bort fra en over forenklet debat om regulering og deregulering og i stedet søge at finde en ny balance mellem fleksi bilitet og sikkerhed for beskæfti gelse med mærkbare fordele for både arbejdstagere og arbejdsgi vere. Arbejdstagerne skal lettere kunne kombinere arbejdsliv og fa milieliv, mens arbejdsgiverne skal kunne tilpasse virksomhederne hurtigere til de stadigt hurtigere ændringer på markedet. Integrering af Le mennesker på Hvis den hidtidige udvikling fort sætter, vil der, efterhånden som gennemsnitsalderen i EU's befolk ning stiger, blive stadigt flere mennesker med handicap i den ar bejdsdygtige aldersgruppe. Det in debærer flere forskellige politiske dilemmaer omkring et følsomt spørgsmål, som tidligere har polari seret debatten, og som behandles i I Q- Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag et særligt afsnit i dette års rapport om beskæftigelsen i Europa. Ca. 17% af EU's befolkning i den arbejdsdygtige alder er hæmmet af handicap. Næsten halvdelen af dis se er i aldersgruppen 50-64 år. Den gennemsnitlige beskæftigelsesfre kvens i EU for folk med et handicap — 44% — er næsten 17 procent point lavere end den samlede be skæftigelsesfrekvens, selv om der er store forskelle mellem medlems staterne. Beskæftigelsesfrekven sen blandt handicappede er gene relt højere i de lande, hvor den samlede beskæftigelsesfrekvens også er høj. En væsentlig del af dem, som er i beskæftigelse, vil desuden ofte være folk, som er blevet invali deret under arbejdet, og som er for blevet hos den samme arbejdsgiver, om ikke nødvendigvis i det samme job. Ca. 10 mio. mennesker om året rammes således af erhvervssyg domme eller arbejdsulykker/- skader på arbejdspladsen. I mod sætning til, hvad man normalt skulle tro, er arbejdsløshedsprocen ten blandt handicappede i de fleste lande ikke væsentligt højere end blandt resten af arbejdsstyrken. I EU som helhed er den gennemsnit lige arbejdsløshedsprocent blandt handicappede mindre end to pro centpoint højere end blandt den samlede arbejdsstyrke. Andelen af erhvervsinaktive er imidlertid væsentligt højere end for andre grupper. Det gælder specielt i lande som Grækenland, Spanien, Irland og Italien, hvor familiesam menholdet stadig er stærkt. Det er i de samme lande — tilligemed Portugal — de handicappedes uddannelsesniveau er lavere end resten af befolkningens, og ufor holdsmæssigt mange generelt er beskæftiget i landbrug og elemen tære erhverv, mens der i andre lan de, hvor de handicappede har nogenlunde samme uddannelsesni veau som resten af befolkningen, ikke er væsentlige forskelle med hensyn til, i hvilke sektorer og er hverv de er beskæftiget. Den politiske udfordring Tidligere var der i mange medlems stater en stærk samfundsøkono misk tendens til at betale invalidi tetsydelser til dem, som havde svært ved at finde beskæftigelse. Resultatet er, at udgifterne til så danne ydelser er blevet den tredje største post på det sociale budget i EU efter pensioner og sygedagpen ge, svarende til 10,5% af det samle de budget i 1993. Det er mere, end hvad der bruges på arbejdsløsheds- ydelser (7% i 1993). Det største problem, som handicap pede mennesker støder på, når de søger beskæftigelse, er fordomme. Resultatet er, at der har været en omfattende bevægelse blandt han dicappede for at få indført antidis- kriminationslovgivning for at be skytte deres borgerlige rettigheder og for at sikre, at der i rimeligt omfang tages hensyn til deres situa tion, så de kan udøve deres ret til beskæftigelse. I økonomisk hense ende er det en investering i menne skelig kapital, som ud over de sam fundsmæssige fordele meget vel kan resultere i overskud for stats budgettet, eftersom yderligere be skæftigelse vil give øgede skat teindtægter i stedet for udgifter til indkomststøtte til de erhvervsinak- tive. - Antidiskriminationslovgivningen bør suppleres med foranstaltnin ger, der skal gøre det lettere at skaffe handicappede i beskæfti gelse, som det f. eks. er tilfældet i Sverige. Det vil styrke ELPs ar bejdsstyrkes konkurrenceevne og samtidig forbedre jobmuligheder ne for den enkelte handicappede. - Kvote- og afgiftssystemer bør om lægges fuldstændigt, så de i højere grad svarer til de nye arbejdsmil jøer, hvor arbejdstagerne opfor dres til at lære og ændre på arbejdsprocessen i takt med, at de lærer nyt, hvorved de bliver en del af virksomhedens kapital. I så danne smidige og beskæftigelses venlige miljøer bliver det lettere for handicappede arbejdstagere at forblive hos arbejdsgiveren og ud vikle deres individuelle færdighe der. Beskæftigelsesudsigterne for handicappede kan dog ikke ad skilles fra de almindelige arbejds markedsvilkår. Handicappede mennesker er normalt de første til at miste jobbet og blandt de sidste, der ansættes: indførelse af kvote systemer vil bide sig selv i halen, hvis det beskæftigelsesgrundlag, hvorpå de anvendes, skrumper ind. Miljø og beskæftigelse Miljøet er blevet. et område af stor betydning for beskæftigelsen. Miljørelaterede job omfatter en lang række aktiviteter, blandt hvilke der som de vigtigste kan nævnes spildevandsbehandling, bortskaffelse af affald, luftforure ningskontrol, jordforbedring og -oprensning og støjdæmpning, som tilsammen leverer hovedpar ten af beskæftigelsen på miljøom rådet og tegner sig for mindst 1,5 mio. job eller 1% af den samle de beskæftigelse i EU. Andre job har at gøre med levering af miljørelaterede varer og tjene steydelser, som ikke kun er til mil- jøformål og derfor er vanskeligere at identificere. Det omfatter gen brug, udnyttelse af vedvarende energi, natur- og landskabsbeskyt telse og byfornyelse. Foreløbige skøn tyder på, at sådanne aktivite ter kan udgøre yderligere 1,5 mio. job i EU og dermed bringe beskæf tigelsen i miljøsektoren — bredt de fineret — op på ca. 2% af den sam lede beskæftigelse i EU. Der er positive udsigter til vækst i beskæf tigelsen i miljøsektoren. Naturligvis kan miljøpolitik også indvirke negativt på beskæftigelsen i andre sektorer, når der indføres kontrol mod forurening og foran staltninger med henblik på at mindske miljøskadelige virkninger. 9 0. Beskæftigelsen på dagsordenen for år 2000: problemstillinger og politiske tiltag - Medlemsstaternes beskæftigel sespolitikker vil blive overvåget og fulgt i lyset af disse retningslinjer. - Der skal tages hensyn til bes kæftigelsen i alle EU-politikker og -aktiviteter, og alle relevante eksi sterende EU-politikker skal gen nemgås for at sikre, at de bidrager til målsætningen om øget vækst i beskæftigelsen. Beskæftigelsespolitikken skal rea gere på globale udfordringer. I sid ste ende afhænger alting af vor evne til at skaffe ordentlige og rimeligt lønnede job til alle i befolkningen, der ønsker at arbejde. Det er den udfordring, Europa skal tage op. På trods af de problemer, det kan skabe for bestemte sektorer eller regioner, især på kort sigt, er der ingen entydige tegn på, at miljøpo litikken vil få negativ indvirkning på beskæftigelsen eller konkurren ceevnen som helhed, derimod vil den på længere sigt formentlig styr ke begge dele. Nye undersøgelser tyder på, at forfølgelsen af miljø målsætninger har en vis begrænset, positiv indvirkning på beskæftigel sen. Langt vigtigere end "grøn indu stris" betydning for en bæredygtig vækst på lang sigt er problemet om kring det fremherskende forbrugs- og investeringsmønster. Der bliver sandsynligvis behov for omfattende investeringer i de kommende år for at forny de eksisterende anlægsak tiver og erstatte dem med mere mil- jøvenlige teknologier og produk tionsmetoder, især inden for fremstillingsindustri, landbrug og transport. Vejen frem I 1997-rapporten om beskæftigel sen i Europa redegøres der for en række af de vigtigste faktorer, som må forventes at medføre væ sentligt større ændringer på det europæiske arbejdsmarked i løbet af de næste to tiår, end det har været tilfældet i de sidste 25 år af det 20. århundrede. Den europæiske beskæftigelses strategi, som bygger på den opfat telse, at beskæftigelsen er et spørgsmål, der vedkommer os alle, og som derfor kræver en fælles ind sats, er fastlagt i Amsterdam traktaten, og den kommer til at spil le en vigtig rolle i bestræbelserne på at skabe en kraftig nettostigning i beskæftigelsen som en afgørende forudsætning for, at ØMU skal lyk kes. Denne strategi, som blev ind ledt på Det Europæiske Råd i Essen, kombinerer makroøkono misk stabilitet og strukturreformer med henblik på at modernisere ar bejdsmarkedet og den måde, hvor på det fungerer. I det kommende tiår skal der læg ges endnu større vægt på udviklin gen af en videninfrastruktur, som kan sikre bæredygtig vækst i en konkurrencepræget verdensøkono mi og styrke de menneskelige res sourcer, så alle i arbejdsstyrken kan bevare og forbedre deres fær digheder og kvalifikationer og øge deres muligheder for at komme i beskæftigelse. Fleksibiliteten skal være baseret på arbejdstagernes tillid til deres egen evne til at tilpas se sig og finde beskæftigelse og på opbygningen af et effektivt partner skab mellem arbejdsstyrken og arbejdsgiverne. På EU-plan må der træffes en ræk ke politiske afgørelser, indgås nye forpligtelser og indføres nye institu tionelle ordninger for at samle og styrke EU's og medlemsstaternes beskæftigelsespolitiske tiltag: - Indføjelsen af afsnittet om beskæf tigelsen i den nye traktat vil give EU de nødvendige redskaber i hænde til at kunne formulere en samordnet beskæftigelsesstrate gi, der er tilpasset det 21. århund redes krav, samtidig med at der tages behørigt hensyn til de for skellige vilkår i medlemsstaterne. - Nedsættelsen af et beskæftigel sesudvalg betyder, at der nu er et forum for samordning af med lemsstaternes beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitikker. Udval get skal overvåge beskæftigelses politikkerne i medlemsstaterne og i EU og rådgive Rådet og Kommis sionen i spørgsmål på dette felt. - Kommissionen vil opstille nogle beskæftigelsespolitiske retnings linjer, som skal drøftes og godken des af Det Europæiske Råd efter omfattende forudgående høringer. Disse retningslinjer skal være i overensstemmelse med de over ordnede retningslinjer for den økonomiske politik. 91 ISSN 0254-1459 KOM(97) 479 endelig udg. DOKUMENTER DA 04 17 05 Katalognummer : CB-CO-97-509-DA-C ISBN 92-78-25591-2 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg dX


title: SCHRIFTELIJKE VRAAG nr. 3041/97 van Amedeo AMADEO aan de Commissie. PHARE-programma

eurovoc_concepts:
Central and Eastern European Countries
EU financing
EU programme
contract
invitation to tender
operating cost
services contract
supplies contract
technical cooperation
works contract

formats: html pdf print

text: C 117/134 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 16. 4. 98 voor de dienstenmarkten (technische assistentie) voor leveringen of werk. Deze verdeling valt onder artikel 188 van het Financieel Reglement en artikel 7 van de PHARE-verordening. Het Financieel Reglement bevat de bepaling dat deze markten worden verdeeld door middel van beperkte aanbestedingen. Artikel 7 van de PHARE-verordening bevat daarentegen de bepaling dat, wanneer het bij aanbesteding gaat om bedragen van boven de 50. 000 ecu deelname aan aanbestedingen en inschrijvingen openstaat, zonder onderscheid, voor alle natuurlijke en rechtspersonen van de PHARE-landen. De vraag luidt of het waar is dat de Commissie heeft besloten dat dienstenmarkten van meer dan 50. 000 ecu worden afgehandeld met beperkte aanbestedingen, zodat toegankelijkheid voor iedereen zonder onderscheid niet steeds in praktijk is gebracht. (98/C 117/181) SCHRIFTELIJKE VRAAG E-3041/97 van Amedeo Amadeo (NI) aan de Commissie (1 oktober 1997) Betreft: PHARE-programma In verband met de uitvoering van het PHARE-programma heeft de Rekenkamer, nadat zij de lijsten met dienstverlenende bedrijven over de jaren 1993 en 1994 heeft beoordeeld, geconstateerd dat bedrijven uit sommige lidstaten veel vaker aan de bak zijn gekomen dan die uit andere landen. In sommige PHARE-landen is, zo constateert de Rekenkamer, de regel heel duidelijk dat er gestreefd moet worden naar een redelijke geografische spreiding van de dienstverleners. Bijvoorbeeld in Polen en Hongarije zijn bedrijven met kantoren in deze landen verreweg het meest geraadpleegd. De frequentie waarmee bedrijven zijn gekozen van een beperkte lijst, wijst erop dat een evenwicht ver te zoeken is: een kleine groep van 24 bedrijven (ongeveer 3% van alle bedrijven die hebben ingeschreven) is 10 tot 31 keer zo vaak geraadpleegd als alle andere. De vraag aan de Commissie luidt waarom er zo(cid:146)n gebrek aan transparantie bestaat en welke maatregelen zij denkt te nemen. Gecombineerd Antwoord op de schritftelijke vragen E-3039/97, E-3040/97 en E-3041/97 van de heer Van den Broek namens de Commissie (11 november 1997) Het Geachte parlementslid heeft in zijn vragen enkele constateringen en kritieken overgenomen die door de Rekenkamer naar voren waren gebracht in haar speciale verslag met betrekking tot het stelsel voor gedecentraliseerde tenuitvoerlegging van het programma PHARE, en met name over de werking van de eenheden voor het beheer van de programma(cid:146)s, de procedure van de gunning van de dienstverleningscontracten en het evenwicht bij de keuze van de inschrijvers. De Commissie herinnert eraan dat zij naar aanleiding van genoemd verslag uitgebreid heeft geantwoord op de opmerkingen van de Rekenkamer, en wel op een diepgaander wijze dan deze vragen hier toestaan. De Commissie herhaalt dat zij de geldende procedures en regels heeft eerbiedigd en wel in een verband waarin het er tegelijkertijd om ging zo goed mogelijk de soms moeilijk verenigbare doelstellingen van doeltreffendheid, responsabilisering van het partnerland, mededinging en openheid bij de gunning van contracten na te streven. Hierbij dient niet vergeten te worden dat de door de Rekenkamer onderzochte dienstverleningscontracten (volgens de steekproef van 1993-1994) hoofdzakelijk vielen onder de technische bijstand voor een uniek proces van overgang naar een model van democratie en markteconomie. Na de eerste noodingrepen is het programma op gang gekomen en hebben de diensten van de partnerlanden en de Commissie steeds meer ervaring opgedaan, waarbij de gebieden die in het verslag van de Rekenkamer als onbevredigend waren gekenschetst, door de Commissie binnenkort worden of reeds zijn aangepakt. De voornaamste besluiten en verbeteringen betreffen: › de maatregelen voor toepassing van het herziene artikel 118 van het Financieel Reglement van 21 december 1977, van toepassing op de algemene begroting van de Europese Gemeenschappen (1); afgezien van de voorgeschreven bekendmaking in het Publikatieblad, worden dienstverleningscontracten voor PHARE bovendien op internet aangekondigd en geldt voor alle blijken van belangstelling voortaan een voorselectie (procedure ingevoerd half 1996);


title: Parere del Comitato economico e sociale in merito a «Il ruolo degli interlocutori economici e sociali nel programma Interreg e nella rete Eures»

eurovoc_concepts:
EU action
Structural Funds
cross-border cooperation
free movement of workers
frontier region

formats: html pdfa1b print