title: Förslag till rådets förordning (EG) om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av säckar och påsar av polyeten eller polypropen med ursprung i Indien, Indonesien och Thailand och om slutgiltigt uttag av den införda preliminära antidumpningstullen

eurovoc_concepts:
ASEAN
anti-dumping duty
import
packaging product
plastics

text: EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION •it it * * Bryssel den 1. 10. 1997 KOM(97)484 slutlig Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG) om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av säckar och påsar av polyeten eller polypropen med ursprung i Indien, Indonesien och Thailand och om slutgiltigt uttag av den införda preliminära antidumpningstullen (framlagt av kommissionen) Motivering Genom förordning (EG) nr 47/97• införde kommissionen preliminära antidumpningstullar på import av säckar och påsar av polyeten eller polypropen med urspamg i Indien, Indonesien och Thailand som omfattas av KN-nummer 6305 32 81 och 6305 33 91. Därefter gavs intresserade parter möjlighet att inlämna skriftliga synpunkter cjch begära att bli hörda. Deras synpunkter beaktades lämpligt. Kommissionen fortsatte att inhämta alla upplysningar den bedömde som nödvändiga for sina slutliga avgöranden. i den omfattning som ansågs Efter att den preliminära förordningen publicerats, framgick det att de berörda produkterna i vissa fall även kunde omfattas av andra KN-nummer än de som omnämnts i denna förordning. Därför föreslås det att dessa nummer också inkluderas i den förordning som påför slutgiltiga tullar. Angående dumpning, efter att vissa producenter/exportörer i de berörda länderna framlagt omfattande bevis, fastställdes de slutgiltiga dumpningsmarginalen till en lägre nivå än de preliminärt fastställda marginalerna. Emedan de slutgiltiga marginalerna beträffande Thailand och Indonesien inte skilde sig särskilt mycket från de preliminära, see punkterna (27) ochd (29), framlade de indiska exportörerna faktorer som tillät en omfattande sänkning av deras slutgiltiga dumpningsmarginaler, see punkt (24). Eftersom inga nya argument beträffande skada, orsakssamband och gemenskapens intresse framlagts vilket skulle leda till ändring av de preliminära slutsatserna, kan det bekräftas att gemenskapsindustrin lidit materiell skada som orsakats av dumpad import och att det ligger i gemenskapens intresse att anta slutgiltiga åtgärder. Eftersom skademarginalerna som fastställts, beträffande exportörerna från samtliga berörda länder var högre i alla instanser än de relativa dumpningsmarginalerna, föreslås det att antidumpningstullar påförs i enlighet med de slutgiltiga dumpningsmarginalerna som fastställts enligt följande: marginaler från 0,0 till 36,0% -Indien: -Indonesien: marginaler från 23,5 till 56,0% marginaler från 13,2 till 60,8% -Thailand. 1 EGT nr L 12. 15. 1. 1997, s. 8. RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr av den om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av säckar och påsar av polyeten eller polypropen med ursprung i Indien, Indonesien och Thailand och om slutgiltigt uttag av den införda preliminära antidumpningstullen EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT FÖLJANDE FÖRORDNING med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 384/96 av den 22 december 1995 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen1, senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2331/962, särskilt artikel 9 i denna, med beaktande av det förslag som lämnats av kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén, och med beaktande av följande: I. PRELIMINÄRA ÅTGÄRDER (1) Genom kommissionens förordning (EG) nr 45/973 (nedan kallad förordningen om preliminär tull) infördes preliminära tullar på import till gemenskapen av säckar och påsar som omfattas av KN-nummer 6305 32 81 och 6305 33 91 med ursprung i Indien, Indonesien och Thailand. Genom kommissionens förordning (EG) nr 1168/974 förlängdes giltighetstiden för den preliminära antidumpningstullen till högst tre månader. 'EGTnrL56,6. 3. 1996, s. 1. 2 EGT nr L 317, 6. 12. 1996, s. 1. 3 EGT nr L 12, 15. 1. 1997, s. 8. 4 EGT nr L 169, 27. 6. 1997, s. 14. A 3L II. EFTERFÖLJANDE FÖRFARANDE (2) Efter införandet av de preliminära antidumpningsåtgärderna har flera berörda parter skriftligen lämnat synpunkter. (3) De parter som begärde att bli hörda av kommissionen gavs möjlighet till detta. (4) Kommissionen fortsatte att inhämta och kontrollera alla uppgifter som den bedömde nödvändiga för ett slutgiltigt avgörande. (5) Parterna delgavs de viktigaste omständigheter och överväganden på grundval av vilka införandet av slutgiltiga antidumpningstullar och ett slutgiltigt uttag av de belopp som säkrats genom den preliminära tullen skulle rekommenderas. De beviljades också en tidsfrist inom vilken de kunde lämna synpunkter efter delgivningen. (6) De muntliga och skriftliga synpunkter som lämnats av de berörda parterna prövades och har vid behov beaktats i samband med de slutgiltiga slutsatserna. III. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT (7) Några exportörer bestred slutsatserna i förordningen om preliminär tull att linongpåsar skulle anses vara en berörd produkt. De anförde argumenten i punkt 8 i ingressen till förordningen om preliminär tull. I detta sammanhang bör det påpekas att linongpåsarna inte behöver vara helt utbytbara mot alla övriga typer av den berörda produkten för att anses vara en och samma produkt. Det räcker medx att produkttyperna har samma grundläggande fysiska egenskaper och samma grundläggande användningsområden. Detta är uppenbarligen fallet med linongpåsar jämfört med de andra typer av polyolefinpåsar som omfattas av undersökningen. De preliminära slutsatserna om beskrivningen av den berörda produkten bekräftas därmed. (8) Dessa exportörers påstående att gemenskapsindustrin inte tillverkar linongpåsar är dessutom ogrundat. Det erinras om att en produkttyp inte behöver tillverkas av gemenskapsindustrin för att omfattas av ett antidumpningsförfarande, men undersökningen har visat att tre av de samarbetsvilliga gemenskapsti II verkaina också tillverkar och säljer linongpåsar. Gemenskapsindustrin tillverkar således en likadan produkt enligt definitionen i artikel 1. 4 i rådets förordning nr 384/96 (nedan kallad grundförordningen). (9) En importör begärde att mjuka behållare för preliminär förvaring av bulkvaror tillverkade av vävnader med en vikt av högst 120 g/m2 (så kallade stora påsar) inte skulle omfattas av detta förfarande. Det hävdades att fram till början av 1995 kunde stora påsar endast tillverkas av vävnader med en vikt av minst 120 g/m2. Med den tekniska utveckling som har ägt rum sedan dess har det emellertid blivit möjligt att använda vävnader med en vikt av endast 100 g/m" för att tillverka stora påsar. Importören i fråga påpekade vidare att stora påsar med en vikt av högst 120 g/m2 är lätta att identifiera, eftersom de omfattas av ett särskilt KN-nummer. (10) Denna begäran kunde inte godtas. För det första omfattade klagomålet alla påsar tillverkade av polyeten- eller polypropenremsor, icke av trikå, utan av vävnader med en vikt av högst 120 g/m2. Det gjordes ingen skillnad mellan stora påsar och andra typer av påsar. För det andra har de stora påsar och andra typer av påsar som omfattas av undersökningen samma grundläggande fysiska/kemiska egenskaper och samma användningsområden, dvs. de tillverkas av samma råmaterial och används för förpackning och transport av varor. I detta sammanhang bör »det påpekas att även om en viss typ av den berörda produkten inte fanns eller inte användes särskilt mycket under undersökningsperioden, omfattar produktbeskrivningen även produkttyper som har utvecklats senare, förutsatt att dessa produkttyper har samma grundläggande fysiska/kemiska/tekniska egenskaper och samma användningsområden. (11) Under punkt 6 i ingressen till förordningen om preliminär tull anges det att den berörda produkten omfattas av KN-nummer 6305 32 81 och 6305 33 91. Kommissionen har emellertid erfarit att de säckar och påsar som omfattas av den här undersökningen kan klassificeras enligt KN-nummer 3923 21 00, 3923 29 10 och 3923 29 90 och ändå motsvara beskrivningen av den berörda produkten om de tillverkas av en vävnad som antingen består av remsor bredare än 5 mm eller är laminerad på båda sidor på ett sätt som är synligt för blotta ögat. Säckar och påsar som omfattas av beskrivningen av den berörda produkten och klassificeras enligt andra KN-nummer än de preliminärt angivna skall därför också omfattas av den här undersökningen. Slutsatserna i förordningen om preliminär tull beträffande beskrivningen av den berörda produkten och den likadana produkten bekräftas alltså. IV. DUMPNING 1. Normalvärde a. Indien (12) Tre indiska exporterande tillverkare har anfört invändningar mot den metod som använts för att fastställa om deras försäljning har skett vid normal handel. De ansåg att eftersom kos. tnaden för råmaterial ökade kraftigt under undersökningsperioden skulle månadskostnaden för produktionen, inte den årliga kostnaden, ha använts för att fastställa volymen på den försäljning som skett med förlust. Eftersom råmaterialet utgör den största delen av den totala produktionskostnaden för den berörda produkten har volymen av den försäljning som skett till priser under enhetskostnaden räknats om på grundval av den månatliga produktionskostnaden för de företag som lämnat sådan information. (13) Flera indiska exporterande tillverkare har anfört invändningar mot kommissionens sätt att tillämpa artikel 2. 4 i grundförordningen. De ansåg att de vägda genomsnittliga försäljningspriserna skulle ha jämförts med de vägda genomsnittliga kostnaderna för de berörda produkttyperna utan att utesluta den försäljning som skett med förlust. Även om några av priserna låg under kostnaderna vid tidpunkten för försäljningen, låg det genomsnittliga försäljningspriset för den berörda produkten över den vägda genomsnittliga kostnaden. Det bör påpekas att det i enlighet med tredje stycket i artikel 2. 4 i grundförordningen är normal praxis att normalvärdet endast baseras på all försäljning, även den som skett med förlust, om följande två villkor uppfylls samtidigt: - Den vägda genomsnittliga produktionskostnaden är lägre än det vägda genomsnittliga försäljningspriset för en viss produkt. - Volymen av den försäljning på den inhemska marknaden som skett med förlust är mindre än 20 % av den totala försäljningsvolymen. Eftersom varje annat tillvägagångssätt skulle vara i strid med artikel 2. 4 har det varit nödvändigt att avslå de indiska exportörernas begäran. (14) En indisk exporterande tillverkare som sålt den berörda produkten i otillräckliga mängder på den inhemska marknaden och som exporterat produkttyper som såldes av andra tillverkare/exportörer i det berörda landet, menade att normalvärdet skulle ha konstruerats i stället för att beräknas på grundval av de priser som togs ut av andra tillverkare i Indien. I enlighet med artikel 2. 1 i grundförordningen skall normalvärdet vanligtvis baseras på priserna på den inhemska marknaden. Om en exportör inte har tillräcklig inhemsk försäljning vid normal handel, måste normalvärdet baseras på andra exportörers försäljningspriser för den jämförbara produkten, då det kan antas att användning av andra exportörers priser ger ett riktigare normalvärde än konstruktion med utgångspunkt i produktionskostnaden. Det är endast om andra tillverkare inte har representativ försäljning på den inhemska marknaden eller*om sådana försäljningspriser inte är lämpliga som normalvärdet skall konstrueras i enlighet med artikel 2. 3 i grundförordningen. Exportören i fråga har emellertid inte framfört några argument för att övriga exportörers priser inte skulle ha varit lämpliga. b. Indonesien (15) En indonesisk exporterande tillverkare hävdade att det vägda genomsnittet av de normalvärden som fastställts för andra indonesiska tillverkare inte borde tillämpas på honom, eftersom det inte var representativt för en viss typ av påsar och menade att denna produkttyp skulle uteslutas från beräkningen av normalvärdet eller att normalvärdet skulle konstrueras. Hans krav kunde inte godtas av samma skäl som de som anges i punkt 10 i ingressen till förordningen om preliminär tull. c. Slutsats (16) De övriga slutsatserna i punkt 14-24 i ingressen till förordningen om preliminär tull rörande fastställande av normalvärdet bekräftas därmed. 2. Exportpris (17) Inga nya argument har framförts beträffande fastställandet av exportpriser. Slutsatserna i punkt 20 i ingressen till förordningen om preliminär tull bekräftas därmed. 3. Jämförelse a. Indien (18) Fyra indiska exporterande tillverkare har anfört invändningar mot att bankavgifter inkluderas i kreditkostnaderna vid justeringen av exportpriserna. De hävdade att de inte tog hänsyn till dessa avgifter vid fastställandet av de exportpriser som togs ut. Det bör påpekas att bankavgifterna i sådana fall är kopplade till kreditkostnaden och därför måste beaktas vid fastställandet av kreditkostnaden. Deras krav kunde därför inte godtas. (19) De flesta tillverkare/exportörer hävdade att otillräcklig hänsyn hade tagits till tullrestitution, eftersom allt råmaterial inköpt på den inhemska marknaden var belagt med importtullar för vilka tullrestitution skulle ha beviljats och att de skulle beviljas tullrestitution närhelst de exporterade den berörda produkten, oavsett om de använt råmaterial med ursprung på den inhemska marknaden eller material som importerats från tredje land. I det här sammanhanget bör det påpekas att tillverkarna/exportörerna underlät att framlägga avgörande bevis för sina påståenden om att all polyeten och polypropen som användes vid tillverkning av säckar och påsar, även de som såldes på den inhemska marknaden, innehöll importerat råmaterial för vilket tull hade betalats i enlighet med artikel 2. 10 b i grundförordningen. I enlighet med vad som anges i punkt 24 i ingressen till förordningen om preliminär tull om införande av en preliminär antidumpningstull har justering för tullrestitution endast beviljats i de fall där det har fastställts att likadana produkter och material som fysiskt ingår i dessa produkter, sålda av dessa tillverkare/exportörer på deras inhemska marknad och avsedda för konsumtion i landet ifråga, verkligen var belagda med importtull. b. Indonesien (20) De indonesiska exporterande tillverkarna hävdade att hänsyn skulle, tas till tullrestitution på grundval av tidigare praxis och det faktum att tullbefrielse för polyeten- och polypropenharts som används vid tillverkningen av exporterade påsar återspeglas av att importavgifter tas ut på harts som är fysiskt införlivat med påsar som säljs på den inhemska marknaden. De exporterande tillverkarna underlät att framlägga avgörande bevis för att all polyeten- och polypropenharts som används vid tillverkningen av säckar och påsar, även de som säljs på den inhemska marknaden, innehöll importerat råmaterial för vilket tull betalades i enlighet med artikel 2. 10 b i grundförordningen. Justering för tullrestitution har därför inte beviljats. c. Thailand (21) De thailändska exporterande tillverkarna hävdade att med hänsyn till de avsevärda prisskillnaderna mellan, å ena sidan, råmaterial med ursprung på den inhemska marknaden, avsett för inhemsk försäljning av den berörda produkten och, å andra sidan, råmaterial med ursprung på exportmarknaden, avsett för export till tredje land, skulle en justering beviljas i enlighet med artikel 2. 10 k i grundförordningen. De thailändska exporterande tillverkarna hävdade att tullrestitutionssystemet i Thailand ledde till en avsevärd skillnad mellan kostnaderna för råmaterial för den exporterade produkten och kostnaderna för den produkt som säljs på den inhemska marknaden, vilket påverkar jämförbarheten mellan de inhemska försäljningspriserna och exportförsäljningspriserna. Det bör påpekas att den begärda justeringen är kopplad till tullrestitutionen och importavgifterna och bestäms helt av artikel 2. 10 b i grundförordningen. De exporterande tillverkarna har emellertid underlåtit att framlägga avgörande bevis för att all polyeten och polypropen som används vid tillverkningen av säckar och påsar, även de som säljs på den inhemska marknaden, innehöll importerat råmaterial för vilket tull betalades i enlighet med artikel 2. 10 b i grundförordningen. 8 4. Dumpningsmarginal a. Allmänt (22) Med hänsyn till att inga nya argument framförts beträffande fastställande av dumpningsmarginalen bekräftas härmed den metod som anges i punkt 25 - 36 i ingressen till förordningen om preliminär tull. b. Indien (23) En indisk exporterande tillverkare framförde invändningar mot slutsatserna i punkt 27 i ingressen till förordningen om preliminär tull, genom vilka det beslutades att endast en dumpningsmarginal skulle fastställas för två närstående företag. Det hävdades att företaget är en särskild ekonomisk enhet med separat produktion, administration och saluföring och att det tillverkar en annan produkt. Mot bakgrund av uppgifterna i förordningen om preliminär tull, varav de flesta inte bestreds av företaget, och för att undvika risken för att antidumpningsåtgärderna skulle kringgås, vidhölls beslutet att endast en dumpningsmarginal skulle fastställas för de båda berörda indiska tillverkarna/exportörerna. (24) De vägda genomsnittliga dumpningsmarginaler som slutgiltigt fastställts för de samarbetsvilliga indiska tillverkarna/exportörerna är följande, uttryckta i procent av- priset fritt gemenskapens gräns: Gilt Pack Neo Sack Ltd Buildmet Private Ltd Kanpur Plastipack Polyspin Export Ltd och Polyspin Private Ltd Shankar Packaing Ltd 0,0 % 0,0 % 15,6 % 4,3 % 13,8 % 6,1 % (25) Den slutgiltigt fastställda dumpningsmarginalen för andra indiska exportörer än de som samarbetade vid denna undersökning, uttryckt i procent av priset fritt gemenskapens gräns, är 36,0 %. (26) Plastics and Linoleums Export Promotion Council in India anförde invändningar mot konstaterandet i punkt 29 i ingressen till förordningen om preliminär tull att det fanns en hög grad av bristande samarbete. Med tanke på att de samarbetsvilliga exportörerna stod för cirka 57 % av den totala exporten är det uppenbart att 43 % av exportörerna inte samarbetade. I enlighet med sedvanlig praxis anses detta vara en hög grad av bristande samarbete. Begäran kunde således inte godtas, varför metoden i punkt 29 i ingressen till förordningen om preliminär tull vidhölls. 10 c. Indonesien (27) De dumpningsmarginaler som fastställts för de indonesiska tillverkarna/exportörerna och som anges i punkt 31 - 33 i ingressen till förordningen om preliminär tull bekräftas härmed slutgiltigt. Dumpningsmarginalerna är således följande, uttryckta i procent av priset fritt gemenskapens gräns: i)För samarbetsvilliga tillverkare/exportörer som ingick i stickprovet: PT Budi Indoplast Indah PT Hardo Soloplast 56,0 % 28,4 % PT Kemilau Indah Permana Ltd 31,0 % PT Poliplas Indah Sejahtera PTSimoplas 38,0 % 23,5% ii) För samarbetsvilliga tillverkare/exportörer som inte ingick i stickprovet: 28, 3 % iii) För andra än de indonesiska tillverkare/exportörer som samarbetade vid undersökningen: 56. 0 % d. Thailand (28) En thailändsk exporterande tillverkare anförde invändningar mot att det vägda genomsnittliga normalvärdet jämfördes med exportpriset för varje transaktion eftersom, menade han, det endast var ett fåtal transaktioner som skilde sig avsevärt från det vägda genomsnittliga försäljningspriset och det i de fallen var fråga om betydligt högre priser än det vägda genomsnittliga exportpriset. En översyn av- beräkningarna bekräftade detta och det vägda genomsnittliga normalvärdet jämfördes därför med det vägda genomsnittliga exportpriset. Jämförelsemetoden granskades också i fråga om de övriga thailändska exportörerna och då liknande förhållanden befanns vara fallet för två andra företag beslutades att det vägda genomsnittliga normalvärdet även vad gäller dessa företag skulle jämföras med det vägda genomsnittliga exportpriset. 11 (29) De vägda genomsnittliga dumpningsmarginaler som slutgiltigt fastställts för de samarbetsvilliga thailändska tillverkarna/exportörerna är följande, uttryckta i procent av priset fritt gemenskapens gräns: Bangkok Polysack Co. Ltd CP Poly-Industry Public Co. Ltd Laemthong Industry Co. Ltd Pacific Polysack Co. Ltd 13,2 % 43,2 % 60,8 % 47,8 % Thai Coating Industrial Public Co. Ltd 21,5 % Thai Plastic Products Co. Ltd 15,8 % Den slutgiltigt fastställda dumpningsmarginalen för andra thailändska exportörer än de som samarbetade vid den här undersökningen, uttryckt i procent av priset fritt gemenskapens gräns, är 60,8 %. e. Nya exportörer i Indien (30) Tre indiska företag som inte exporterade den berörda produkten till Europeiska gemenskapen under undersökningsperioden begärde att bli behandlade som nya exportörer. Sedan kommissionen undersökt om alla villkoren i artikel 11. 4 var uppfyllda fastställde den att den vägda genomsnittliga dumpningsmarginal som konstaterats för de samarbetsvilliga indiska företagen, 10,5 %, skulle tillämpas även på dessa tre nya företag. 12 V. GEMENSKAPSINDUSTRIN (31) Plastics and Linoleums Export Promotion Council in India (PLEPCI) ifrågasatte de klagandes ståndpunkt, eftersom endast fyra av de åtta som ursprungligen klagat, plus en som tillkom senare, hade svarat på kommissionens frågeformulär. PLEPCI hävdade att kommissionen inte hade grund för sina slutsatser om den klagande industrins representativitet i enlighet med vad som anges i punkt 37 i ingressen till förordningen om preliminär tull. (32) Det fanns inga konkreta bevis till stöd för kritiken att kommissionens slutsatser i detta avseende var felaktiga. Såsom anges i punkt 37 i ingressen till förordningen om preliminär tull hade det i samband med undersökningen kontrollerats huruvida de samarbetsvilliga klagande gemenskapstillverkarna fortfarande svarade för en större andel av gemenskapens totala tillverkning av den berörda produkten enligt artikel 4. 1 i grundförordningen. Undersökningen har visat att de samarbetsvilliga tillverkare som anges i punkt 4 i ingressen till förordningen om preliminär tull svarade för cirka 75 % av den totala beräknade tillverkningen i gemenskapen av den likadana produkten. Det bekräftas därför att den klagande industrin i detta förfarande motsvarar definitionen av gemenskapsindustrin enligt punkt 37 i ingressen till förordningen om preliminär tull. 13 VI. SKADA (33) PLEPCI ifrågasatte det faktum att det inte i förordningen om preliminär tull angavs någon siffra för det antal anställda som var beroende av tillverkningen av produkten i fråga och begärde en förklaring till den sysselsättningsminskning på 16,9 % som anges i punkt 51 i ingressen till den förordningen. Som svar på detta kan endast påpekas att sysselsättningssiffran fastställdes på grundval av gemenskapsindustrins svar på frågeformulären. Antalet anställda i tillverkningen av den likadana produkten i gemenskapen var 1992 767 och sjönk till 637 under undersökningsperioden, dvs. med 16,9 %. (34) Eftersom andra argument saknas om den skada som vållats gemenskapsindustrin bekräftar rådet resultatet av skadeundersökningen och slutsatsen att den berörda industrin, i enlighet med vad som anges i punkt 38 - 52 i ingressen till förordningen om preliminär tull, har vållats avsevärd skada enligt artikel 3 i grundförordningen, särskilt med tanke på de negativa trenderna för produktionen, kapacitetsutnyttjandet, marknadsandelen, priserna, lönsamheten, investeringarna och sysselsättningen under hela den period som omfattas av skadeundersökningen. VII. VALLANDE AV SKADA (35) PLEPCI hävdade att kommissionen hade fastställt att det vägda genomsnittliga försäljningspriset för gemenskapsindustrin minskade med 3,9 % under undersökningsperioden, men att den inte hade förklarat vilken roll det minskade priset på råmaterial använt vid tillverkningen av den likadana produkten spelade för den negativa prisutvecklingen, och det gjordes gällande att priserna på råmaterial sjönk med mer än en tredjedel under åren 1991-1993. Dessutom hävdades att det finns ett samband mellan det kraftiga prisfallet på råmaterial under 1993 och de förluster som gemenskapsindustrin råkade ut för det året. 14 (36) De uppgifter som framkom i samband med undersökningen visade inte att den påstådda utvecklingen av priserna på råmaterial varit av avgörande betydelse för utvecklingen av försäljningspriserna på gemenskapens marknad mellan 1992 och första kvartalet 1995, dvs. under hela den period som undersökningen avsåg. Eftersom PLEPCI inte lade fram några övertygande bevis eller uppgifter som bevisar motsatsen, kan detta klagomål inte beaktas ytterligare. (37) Dessutom bör det påpekas att, i motsats till vad som uppgavs av PLEPCI, en eventuell minskning av råmaterialkostnaderna på ett eller annat sätt skulle ha haft en positiv effekt på gemenskapsindustrins lönsamhet, framför allt med hänsyn till att råmaterialet kan svara mot upp till en tredjedel av gemenskapsindustrins totala kostnader för tillverkning av den berörda produkten. Slutsatserna i punkt 49 i ingressen till förordningen om preliminär tull visar att detta emellertid inte var fallet. (38) PLEPCI begärde också klarlägganden om kommissionens slutsatser om de klagande tillverkarnas lager, försäljning och tillverkning under perioden mellan 1994 och undersökningsperioden och hävdade att det var inkonsekvent att påstå att gemenskapsindustrins försäljningsvolym och tillverkning ökade samtidigt som lagren minskade under samma period. Beträffande detta argument bekräftas att lagren minskade något under perioden 1994 till och med undersökningsperioden. Förklaringen till detta är att den berörda industrins försäljning på gemenskapsmarknaden i stort sett var stabil (-46 ton), medan den försäljning som var avsedd för export utanför gemenskapen ökade i motsvarande grad under samma tidsperiod. (39) Slutligen hävdade PLEPCI att den import som omfattas av undersökningen inte kunde anses ha vållat gemenskapsindustrin någon avsevärd skada, eftersom priserna och gemenskapstillverkarnas marknadsandel under perioden 1994 fram till undersökningsperioden hade ökat, medan importörerna i undersökningen visade sig ha förlorat en del av marknaden på grund av att importpriset hade ökat något. 15 (40) Här bör det framhållas att skadeundersökningen omfattade perioden från och med den 1 januari 1992 till och med den 31 mars 1995, dvs. en period av mer än tre år. Därför bör all utveckling under en del av denna period jämföras med utvecklingen totalt sett under hela undersökningsperioden. Eftersom PLEPCI:s slutsatser endast baseras på en begränsad period av skadeundersökningsperioden, har dess argument endast ett begränsat värde, oavsett den totala utvecklingen under hela den berörda perioden. (41) Det bekräftas att gemenskapsindustrins marknadsandel ökade med 0,2 % och att det skedde en viss prisökning under undersökningsperioden jämfört med 1994. Trots detta förlorade gemenskapsindustrin en del av marknaden och dess försäljningspriser minskade under perioden för skadeundersökningen, dvs. från 1992 till slutet av den undersökningsperiod som anges i punkt 47 och 48 i ingressen till förordningen om preliminär tull. Även om den berörda importen förlorade 1,8 % av sin marknadsandel samtidigt som priserna ökade med 2,5 % under undersökningsperioden jämfört med 1994, erinras det om att dess marknadsandel från och med 1992 till och med undersökningsperioden, dvs. under hela den period som omfattas av skadeundersökningen, ökade med 13,8 procentenheter, dvs. med 46 %, samtidigt som importpriset minskade med 3,3 %. Av den anledningen kunde deras argument inte godtas. (42) Eftersom inga relevanta nya argument lagts fram om slutsatserna i punkt 53-72 i ingressen till förordningen om preliminär tull bekräftas den preliminära slutsatsen om vållande av avsevärd skada för gemenskapsindustrin. 16 VIII. GEMENSKAPENS INTRESSE (43) Det erinras om att en intressebedömning genomförts bland annat med avseende på gemenskapsindustrin, användarna och importörerna, enligt punkt 73 och följande i ingressen till förordningen om preliminär tull, och att inga avgörande skäl mot att införa antidumpningsåtgärder framkommit. Slutsatsen var snarare att det rimligen ligger i gemenskapens intresse att skydda gemenskapsindustrin mot illojal handelspraxis i form av dumpad import från Indien, Indonesien och Thailand. (44) Eftersom inga nya argument lades fram i samband med den bedömning av gemenskapens intresse som genomförts i enlighet med förordningen om preliminär tull bekräftas härmed de preliminära slutsatserna. IX. ANTIDUMPNINGSÅTGÄRDER A. Antidumpningstullarnas nivå och typ (45) Mot bakgrund av de ovannämnda slutsatserna om dumpning, skada, orsakssamband och gemenskapens intresse övervägdes vilken typ av antidumpningsåtgärder som måste vidtas, och nivån på dessa, för att få bort den skadliga dumpningens snedvridande verkningar på handeln och återställa effektiva konkurrensvillkor på gemenskapsmarknaden. (46) Eftersom den prisnivå vid vilken de skadliga verkningarna av importen skulle vara undanröjda var högre än dumpningsmarginalen för alla berörda länder i undersökningen, användes dumpningsmarginalen för att bestämma nivån. på åtgärderna. (47) På grundval av vad som anges ovan bör slutgiltiga tullar i form av värdetullar införas. 17 (48) I enlighet med artikel 11. 4 i grundförordningen kan ingen översyn avseende en ny exportör inledas beträffande Indonesien i samband med detta förfarande för att fastställa individuella dumpningsmarginaler, eftersom stickprovstagning ägde rum i samband med den ursprungliga undersökningen. För att säkerställa lika behandling mellan eventuella nya exportörer och de företag som samarbetar vid denna undersökning bör emellertid bestämmelser införas om att den vägda genomsnittliga tull som införts för de senare företagen skall tillämpas på eventuella nya exportörer vilka annars skulle ha rätt att begära en översyn enligt artikel 11. 4. X. UTTAG AV PRELIMINÄR TULL (49) Mot bakgrund av den för de exporterande tillverkarna fastställda storleken på dumpningsmarginalerna och den allvarliga skada som vållats gemenskapsindustrin anses det nödvändigt att de belopp som säkrats genom preliminära antidumpningstullar för transaktioner med den berörda produkten definitivt tas ut på den slutgiltiga tullnivån. 18 HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE: Artikel 1 1. Slutgiltiga antidumpningstullar skall införas på import av vävda säckar och påsar av sådana slag som används för förpackning av varor, icke av trikå utan framställda av polyeten- eller polypropenremsor eller dylikt av vävnader med en vikt av högst 120 g/m2, med ursprung i Indien, Indonesien eller Thailand. Produkten med denna beskrivning omfattas av KN-nummer 6305 32 81, 6305 33 91, ex 3923 21 00 (Taric-nummer : 39232100* 10), ex 3923 29 10 (Taric-nummer : 39232910*10) och ex 3923 29 90 ( Taric-nummer : 39232990*10). 2. Den tullsats som enligt denna förordning skall tillämpas på nettopriset fritt gemenskapens gräns skall vara följande: a) 36,0 % för säckar och påsar med ursprung i Indien (Taric-tilläggsnummer 8900) med undantag av import tillverkad av följande företag som skall omfattas av de tullsatser som anges nedan: Indien: Tullsats Taric-tilläggsnummer : Buildmet Private Ltd Gilt Pack Kanpur Plastipack Neo Sack Ltd (%) 15,6 0,0 4,3 0,0 Polyspin Export Ltd och Polyspin Private Ltd 13,8 Shankar Packaging Ltd 6,1 Aditya Bags (India) Limited 10,5 TPI India Limited Virgo Polymers (India) Limited 10,5 10,5 19 8944 8945 8946 8947 8948 8949 8424 8424 8424 b) 56,0 % för säckar och påsar med ursprung i Indonesien (Taric-tilläggsnummer 8900)med undantag av importvaror tillverkade av följande företag som skall omfattas av nedanstående tullsatser: Indonesien: P. T. Adhi Kara Suryatama P. T. Aster Dharma Industri P. T. Hardo Soloplast P. T. Kemilau IndahPermana Ltd P. T. Peiasnal P. T. Poliplas Indah Sejahtera P. T. Simoplas P. T. Wirapetro Tullsats Taric-tilläggsnummer (%) 28,3 28,3 28,4 31,0 28,3 38,0 23,5 28,3 8950 8950 8951 8952 8950 8953 8954 8950 c) 60,8 % för säckar och påsar med ursprung i Thailand (Taric-tilläggsnummer 8900) med undantag av import tillverkad av följande företag som skall omfattas av nedanstående tullsatser: Thailand: Tullsats Taric-tilläggsnummer Bangkok Polysack Co Ltd CP Poly-Industry Public Co Ltd Thai Coating Industrial Public Co Ltd. Thai Plastic Products Co Ltd Pacific Polysacks Co Ltd (%) 13,2 43,2 21,5 15,8 47,8 20 8955 8956 8958 8959 8094 3. Om inte annat anges, skall gällande bestämmelser om tullar tillämpas. 4. Om en indonesisk part för kommissionen lägger fram tillräckliga bevis för att den inte exporterade de varor som anges i artikel 1. 1 under undersökningsperioden, att den inte är en exportör eller tillverkare som omfattas av åtgärderna i denna förordning närstående och att den har exporterat de berörda varorna efter undersökningsperioden eller att den genom avtal har gjort ett oåterkalleligt åtagande att exportera en betydande kvantitet till gemenskapen, kan rådet med enkel majoritet på förslag av kommissionen och efter samråd med rådgivande kommittén ändra artikel 1. 2 b och tilldela den berörda parten den tull som tillämpas på samarbetsvilliga tillverkare/exportörer vilka inte ingick i stickprovstagningen, dvs. 28,3 %. Artikel 2 Det belopp som säkrats genom den preliminära antidumpningstullen enligt förordning (EG) nr 45/97 skall slutgiltigt tas ut till den slutgiltigt införda tullsatsen. Säkrade belopp överstigande den slutgiltiga antidumpningstullen, som berör import av säckar och påsar, skall frisläppas. Artikel 3 Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar 21 ISSN 1024-4506 KOM(97) 484 slutlig DOKUMENT SV 02 11 Katalognummer : CB-C0-97-494-SV-C ISBN 92-78-24881-9 Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer L-2985 Luxemburg ^ ^


title: Advies van het Economisch en Sociaal Comité over de "Mededeling van de Commissie betreffende 'Cohesie en de informatiemaatschappij'"

eurovoc_concepts:
European social policy
information technology
new technology
regional disparity
telecommunications

formats: html pdfa1b print


title: Treaty on European Union : Treaty establishing the European Community: Consolidated versions.

eurovoc_concepts:
European integration
Treaty on European Union


title: 98/194/EG: Beschikking van de Commissie van 1 oktober 1997 betreffende de verlenging van de investeringspremie van 8 % voor investeringen in de nieuwe Duitse deelstaten bij de belastingwet 1996 (Slechts de tekst in de Duitse taal is authentiek) (Voor de EER relevante tekst)

eurovoc_concepts:
German Democratic Republic
Germany
State aid
investment aid
tax system
type of business

formats: html pdf print

text: L 73/38 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 12. 3. 98 COMMISSIE BESCHIKKING VAN DE COMMISSIE van 1 oktober 1997 betreffende de verlenging van de investeringspremie van 8 % voor investeringen in de nieuwe Duitse deelstaten bij de belastingwet 1996 (Slechts de tekst in de Duitse taal is authentiek) (Voor de EER relevante tekst) (98/194/EG) DE COMMISSIE VAN DE EUROPESE GEMEEN- SCHAPPEN, Gelet op het Verdrag tot oprichting van de Europese Gemeenschap, inzonderheid op de artikelen 92 en 93, Na de overige lidstaten en andere belanghebbenden over- eenkomstig artikel 93, lid 2, van het EG-Verdrag te hebben aangemaand hun opmerkingen te maken, Gezien de ontvangen opmerkingen, Overwegende hetgeen volgt: I. Bij beschikking van 11 november 1992 (1) gaf de Commissie haar goedkeuring voor een investeringspremie van 8% voor investeringen in de nieuwe Duitse deel- staten, die v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 werden begonnen en v(cid:155)(cid:155)r eind 1996 werden afgesloten. De steunintensiteit van 8 % bruto (5,2 % netto) had uitsluitend betrekking op de kosten voor de aanschaffing van vermogensbestanddelen voor materi(cid:137)le investeringen. De investeringspremie wordt direct door het bondsrecht gegarandeerd, zodat elke onderneming die aan de wette- lijke vereisten voldoet, recht op de premie heeft, zonder dat een beoordeling van de autoriteiten nodig is. De premie wordt toegekend in de vorm van een verlaging van de bedrijfsbelasting en kan aanleiding zijn voor een negatieve aanslag, zodat de begunstigde onderneming in plaats een bedrag ontvangt. van een belastingvermindering Paragraaf 3 van de investeringspremiewet 1993 (Investiti- onszulagengesetz) werd bij paragraaf 18, nr. 1, van de belastingwet 1996 (2) aldus gewijzigd: dat de investerings- premie van 8 % wordt toegekend voor investeringen waarmee na 31 december 1992, maar v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 werd begonnen en die v(cid:155)(cid:155)r 1 januari 1999 werden afge- sloten. Dit betekent dat de uitvoeringstermijn voor de gesteunde investeringen met twee jaar werd verlengd, zonder dat de bepalingen voor de investeringsaanvang werden gewijzigd. De belastingwet 1996 trad op 1 januari 1996 in werking. Bij brief van 17 november 1995 deelde het Ministerie van Financi(cid:137)n van de Bondsrepubliek de hoogste financi(cid:137)le autoriteiten van de deelstaten mee, dat de bepaling niet mocht worden toegepast, voordat de Commissie de maatregel overeenkomstig de artikelen 92 en 93 van het EG-Verdrag heeft goedgekeurd. Deze brief werd bekendgemaakt in het Bundessteuerblatt 1996, Reihe I, nr. 1. II. De wijziging van de investeringspremiewet werd bij de Commissie aangemeld op 19 december 1995, dit wil zeggen zes werkdagen v(cid:155)(cid:155)r de inwerkingtreding van de belastingwet 1996. Daarom werd zij als niet-aangemelde steunmaatregel ingeschreven (NN 6/96). Op 3 juli 1996 besloot de Commissie, wegens de verlen- ging van de investeringsperiode om voor de 8 %-investe- ringspremie in aanmerking te komen, de procedure van artikel 93, lid 2, van het EG-Verdrag in te leiden. De Commissie motiveerde dit met het betoog, dat de verlen- ging van de investeringsperiode extra steun was voor investeringen die v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 waren begonnen en in 1997 en 1998 waren uitgevoerd zonder dat daarmee (cid:190) (1) Steunzaak nr. N 561/92, brief SG (92) D/16623 van 24 november 1992. (2) Bundesgesetzblatt 1995, I-1250. 12. 3. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 73/39 vergeleken bij de situatie zonder verlenging (cid:190) extra investeringen werden gesteund. De maatregel zou daarom geen nieuwe investeringen ondersteunen die tot de regio- nale economische ontwikkeling in het voormalige DDR- gebied kunnen bijdragen. De steun zou derhalve enkel leiden tot een toename van het eigen vermogen van ondernemingen die v(cid:155)(cid:155)r juli 1994 investeringen in de nieuwe deelstaten waren begonnen en dus als bedrijfssteun moeten worden aange- merkt, die volgens vaste praktijk van de Commissie slechts met de gemeenschappelijke markt verenigbaar is wanneer aan bepaalde voorwaarden is voldaan en de steun uitsluitend gericht is op de bevordering van de economi- sche ontwikkeling van streken als bedoeld in artikel 92, lid 3, onder a), van het EG-Verdrag. De Commissie was echter van oordeel dat de steun ook de economische ontwikkeling buiten deze steungebieden ten goede zou kunnen komen, zodat moest worden onderzocht of de steun niet bij wijze van uitzondering verenigbaar met de gemeenschappelijke markt kan worden verklaard. Duitsland werd bij brief van 31 juli 1996 (1) van de inlei- ding van de procedure in kennis gesteld en, evenals de overige lidstaten en andere belanghebbenden door de bekendmaking van de brief in het Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen (2) aangemaand, zijn opmerk- ingen kenbaar te maken. Duitsland maakte opmerkingen bij brief van 9 september 1996, en de Franse onderneming Elf Aquitaine SA (ELF) bij brief van 29 oktober 1996. De Franse regering maakte op 30 oktober 1996 opmerkingen, onder verwijzing naar de argumenten van ELF. Volgens ELF heeft de betrokken maatregel betrekking op de investeringen van haar dochter Mitteldeutsche Erd(cid:148)l-Raffinerie GmbH (Mider), in Leuna (Saksen-Anhalt) die een nieuwe raffinaderij bouwt. Ten gevolge van onvoorziene technische moeilijk- heden waarvoor de onderneming zegt niet verantwoorde- lijk te zijn, hebben deze investeringen vertraging opge- lopen. Zonder de voorgenomen verlenging van de inves- teringsperiode zou de investeringspremie voor het gehele project wegvallen, waardoor Mider een aanzienlijk econo- misch nadeel zou lijden. De brieven van ELF en van de Franse regering werden op 26 november 1996 met verzoek om standpuntbepaling aan de Duitse Bondsrepubliek doorgezonden. Tussen december 1996 en juli 1997 bespraken de Duitse autoriteiten en de diensten van de Commissie de aangele- genheid op verscheidene bijeenkomsten. III. Volgens Duitsland is de verlenging van de uitvoeringspe- riode voor investeringen die voor de 8 %-investerings- premie in aanmerking komen, met de gemeenschappe- (1) Brief SG (96) D/7034. (2) PB C 290 van 3. 10. 1996, blz. 8. lijke markt verenigbaar. Door de verlenging moet een vermindering van de investeringssteun voor grootschalige projecten die door de buitengewone omstandigheden in Oost-Duitsland vertraging hebben opgelopen, worden vermeden. Bovendien moet aldus het eigen vermogen van ondernemingen die in de nieuwe deelstaten investeren, worden versterkt, hetgeen hun economische stabiliteit ten goede komt. Volgens Duitsland is niet bekend hoeveel gevallen voor de verlenging van de investeringsperiode in aanmerking komen, maar in beginsel geldt de verlenging voor alle investeringen waarmee na 31 december 1992 en v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 werd begonnen en die eind 1996 nog niet waren afgesloten. In het geval van Mider/Leuna 2000, dat de bevoegde autoriteiten in gedachten hadden toen zij de maatregel voorstelden, kon de onderneming de investeringen als gevolg van onvoorziene technische en administratieve problemen waarop zij geen vat had, niet tijdig v(cid:155)(cid:155)r 1996 afsluiten. Het totale steunpakket voor de raffinaderij Leuna 2000 zou 360 miljoen DEM lager uitvallen dan bij de privatiseringsovereenkomst werd aangenomen. Om juridische redenen was het onmogelijk alleen voor het geval Mider een bondswet vast te stellen, maar de bonds- regering verklaarde zich bereid de wijziging van de inves- teringspremiewet enkel toe te passen op het geval Mider en alle andere gevallen waarin deze wijziging zou kunnen worden toegepast, afzonderlijk als individuele gevallen aan te melden. IV. De investeringspremie is een steunmaatregel van de staat in de zin van artikel 92, lid 1, van het EG-Verdrag en artikel 61, lid 1, van de EER-Overeenkomst. De verlenging van de afsluitingsperiode voor investe- ringen waarvoor een 8 %-premie kan worden aange- vraagd, van twee(cid:137)nhalf tot vier jaar, van vierenhalf tot zes jaar, is een bijkomende staatssteunmaatregel. Hoeveel investeringen voor de algemene verlenging in aanmerking komen, is niet bekend. In beginsel gelden de nieuwe termijnen voor alle investeringen die na 31 december 1992 en v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 zijn begonnen en die eind 1996 nog niet waren afgesloten. Ondernemingen die tussen januari 1993 en juni 1994 investeringen zijn begonnen, wisten dat investeringen die niet tegen eind 1996 waren afgesloten, ofwel helemaal niet van de investeringspremie zouden kunnen profiteren, omdat het voltooide deel niet als een volledige maar als een kleinere dan de geplande investering moet worden aangemerkt, tijdig voltooide deel als een volwaardige, zij het kleinere dan geplande investering, kan worden aangemerkt. De buiten- gewone problemen die een vlotte uitvoering van ingewik- kelde investeringen in het voormalige DDR-gebied in de gedeeltelijk, wanneer het ofwel L 73/40 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen 12. 3. 98 weg staan, zoals organisatorische moeilijkheden bij de gewestelijke en plaatselijke autoriteiten, eventuele milieu- problemen en moeilijkheden ten gevolge van de voor- schriften over de teruggave van grondeigendom in de nieuwe deelstaten, waren bekend en waren v(cid:155)(cid:155)r juli 1994 Investeringen waarvan bij de uitvoerig uiteengezet. aanvang reeds bekend was dat zij niet tijdig konden worden afgesloten en dus niet voor een investerings- premie in aanmerking konden komen, zouden nu dan toch voor steun in aanmerking komen en aldus een toevallige winst opleveren aan ondernemingen die hun investering oorspronkelijk zo hadden berekend, dat deze ook zonder deze steun rendabel was. investeringsbeslissingen hebben Ondernemingen die genomen in het vooruitzicht van de 8 %-investerings- premie zonder daarbij een zekere tijdmarge voor investe- ringsrisico’s in te calculeren, hebben een investerings- steun aanvaard die potentieel lager uitvalt dan wanneer zij aan de voorwaarden van de investeringspremiewet 1993 hadden voldaan en hebben hun investering niettegen- staande deze risico’s rendabel bevonden. De termijnver- lenging leidt niet tot extra investeringen en is waarschijn- lijk niet van invloed op de be(cid:137)indiging van reeds begonnen investeringen. Steun die geen extra investeringen bevordert, kan niet als investeringssteun worden aangemerkt. Staatssteun die niets anders is dan een extra geldelijke prestatie, waarop niet had behoeven te worden gerekend of die volgens de ten tijde van de investeringsbeslissing geldende bepa- lingen inzake regionale investeringssteun onzeker was, moet worden beschouwd als bedrijfssteun ter versterking van het eigen vermogen van de betrokken onderneming, zoals reeds in de mededeling van Duitsland van 19 december 1995 voor de inleiding van de procedure is uiteengezet. In haar mededeling inzake de wijze van toepassing van artikel 92, lid 3, onder a) en c), van het EG-Verdrag op regionale steunmaatregelen (1) heeft de Commissie ver- klaard dat bedrijfssteunmaatregelen ondanks hun sterk mededingingverstorende karakter bij uitzondering in steungebieden ingevolge artikel 92, lid 3, onder a), met de gemeenschappelijke markt verenigbaar kunnen worden geacht, wanneer zij voor het behoud van de bedrijvigheid van de bestaande installaties noodzakelijk zijn. Deze over- wegingen gelden echter niet voor ondernemingen die voor de betrokken maatregelen in aanmerking zouden komen. Deze ondernemingen besloten v(cid:155)(cid:155)r juli 1994, gelet op de toen geldende regionale investeringssteun, in de nieuwe deelstaten te investeren. Zij berekenden hun investeringen zodanig, dat zij zonder bedrijfssteun konden worden gerealiseerd en rendabel zouden blijven. Bijgevolg zijn er geen buitengewone omstandigheden die feitelijke bedrijfssteun (cid:190) in de vorm van een verlenging van de investeringsperiode om voor de premie in aanmerking te komen (cid:190) als bijdrage tot de regionale ontwikkeling van de achtergestelde gebieden in de nieuwe deelstaten kunnen rechtvaardigen. Deze feitelijke bedrijfssteun zou bovendien niet alleen de in Oost-Duitsland begunstigen. Onderne- economie mingen die aan de voorwaarden voldoen, kunnen ook (1) PB C 212 van 12. 8. 1988, blz. 2. elders vestigingen hebben en zo de steun gebruiken voor de financiering van activiteiten buiten Oost-Duitsland. De steunmaatregel draagt bijgevolg niet bij tot de berei- king van (cid:130)(cid:130)n van de in artikel 92, leden 2 en 3, van het EG-Verdrag genoemde doelstellingen, die de begunstigde ondernemingen onder normale marktomstandigheden noch op eigen kracht noch met behulp van de bestaande goedgekeurde steunmaatregelen zouden kunnen bereiken. De investeringsbeslissingen werden genomen in de wetenschap dat bij overschrijding van de termijnen op de betrokken steun geen aanspraak op de betrokken steun kon worden gemaakt. Een steunmaatregel die niet bijdraagt tot de bereiking van (cid:130)(cid:130)n van de doelstellingen die als rechtvaardiging voor de uitzonderlijke goedkeuring van mededingingvervalsende maatregelen kunnen zijn erkend, kan niet als verenigbaar met de goede werking van de gemeenschappelijke markt worden beschouwd (2). Het voorstel van de bondsregering om de wijziging van de investeringspremiewet 1993 bij de belastingwet 1996 alleen toe te passen voor Mider/Elf Aquitaine en andere gevallen vooraf afzonderlijk aan te melden, doet hieraan niet af. De belastingwet is een door de bondsdag goedge- keurde wet, waarop elke onderneming die aan de alge- mene zich rechtstreeks kan beroepen. Het aantal potenti(cid:137)le begunstigden kan niet met zekerheid worden vastgesteld. voorwaarden voldoet, Het toepassingsgebied van de betrokken bepaling van de belastingwet 1996 is niet beperkt tot het geval Mider/Elf Aquitaine. Geen enkele bepaling legt vast dat de beslis- sing of een premie al dan niet wordt toegekend, onder de beoordelingsbevoegdheid van de administratie valt. De door Duitsland aangeboden toezegging kan geen doel treffen, daar de bondsregering niet bij machte is een wet van de bondsdag buiten toepassing of voorwaardelijk toepasselijk te verklaren. De administratie is niet bevoegd deze bepaling enkel toe te passen op individuele gevallen waarin het haar passend voorkomt. Bijgevolg moet de betrokken bepaling worden beoordeeld in het licht van alle mogelijke toepassingsgevallen en niet enkel in het kader van het geval Mider. Bovenstaande overwegingen lopen evenwel niet vooruit op een eventuele individuele aanmelding door Duitsland van bepaalde maatregelen tot wijziging van het steun- pakket ten behoeve van de investering van Mider in Oost- Duitsland. Een dergelijke wijziging zou door de Commissie worden getoetst tegen de achtergrond van de bijzondere omstandigheden van deze investering en van de positieve beschikking van de Commissie ten aanzien van dit voornemen (3). V. Concluderend stelt de Commissie derhalve vast dat deze steunmaatregel niet tot de bevordering van extra investe- ringen in de nieuwe deelstaten bijdraagt en voor het behoud van de bestaande economische activiteiten in (2) Zie ook het arrest van het Hof in zaak 730/79, Philip Morris, Jurispr. 1980, blz. 2671, r. o. 16. e. v. (3) Brief SG (93) D/11541 (PB C 214 van 7. 8. 1993, blz. 9). 12. 3. 98 NL Publicatieblad van de Europese Gemeenschappen L 73/41 deze gebieden niet noodzakelijk is. Bijgevolg draagt de steun niet bij tot het bereiken van (cid:130)(cid:130)n van de in artikel 92, leden 2 en 3, van het EG-Verdrag genoemde doelstel- lingen, zodat hij niet verenigbaar is met de goede werking van de gemeenschappelijke markt. De steunmaatregel is zonder voorafgaande goedkeuring van de Commissie in de zin van artikel 93, lid 3, van het EG-Verdrag per 1 januari 1996 onwettig in werking getreden. De Commissie heeft er kennis van genomen dat Duitsland de autoriteiten van de deelstaten heeft opge- dragen de wet pas na goedkeuring door de Commissie toe te passen. Deze mededeling belet evenwel niet de directe toepassing van een bondswet waarop potenti(cid:137)le begun- stigden die aan de vereisten voldoen, zich kunnen beroepen, zonder dat een beoordeling van de autoriteiten nodig is, HEEFT DE VOLGENDE BESCHIKKING GEGEVEN: Artikel 1 Bij paragraaf 18, nr. 1, van de belastingwet 1996, die paragraaf 3 van de investeringspremiewet 1993 aldus wijzigt dat de investeringspremie van 8 % voortaan wordt toegekend voor investeringen waarmee na 31 december 1992 en v(cid:155)(cid:155)r 1 juli 1994 is begonnen en die v(cid:155)(cid:155)r 1 januari 1999 (in plaats van v(cid:155)(cid:155)r 1 januari 1997) worden afgesloten, wordt nieuwe bijkomende staatssteun inge- voerd ten gunste van ondernemingen die in de nieuwe deelstaten investeringen hebben verricht. Deze steun is onwettig, omdat hij in strijd met artikel 93, lid 3, van het EG-Verdrag in werking is getreden. De steun is onver- enigbaar met de gemeenschappelijke markt, omdat hij niet bijdraagt tot de bereiking van (cid:130)(cid:130)n van de doelstel- lingen van artikel 92, leden 2 en 3, van het EG-Verdrag. Artikel 2 Paragraaf 18, nr. 1, van de belastingwet 1996 moet worden ingetrokken. Duitsland dient alle krachtens deze bepaling verleende steun terug te vorderen. Het steunbedrag moet worden terugbetaald volgens de procedures en de bepa- lingen van het Duitse recht, met rente vanaf de datum waarop de steun is verleend, tegen het referentiepercen- tage dat geldt voor de beoordeling van regionale steunre- gelingen. Artikel 3 Duitsland deelt de Commissie binnen twee maanden na de kennisgeving van deze beschikking mee welke maatre- gelen zijn genomen om hieraan te voldoen. Artikel 4 De beschikking is gericht tot de Bondsrepubliek Duits- land. Gedaan te Brussel, 1 oktober 1997. Voor de Commissie Karel VAN MIERT Lid van de Commissie


title: Comunicación de la Comisión al Consejo - Hacia la coordinación fiscal en la Unión Europea - Paquete de medidas para hacer frente a la competencia fiscal perniciosa

eurovoc_concepts:
code of conduct
competition
fiscal policy
tax harmonisation

text: COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS Bruselas, 01. 10. 1997 COM(97) 495 final COMUNICACIÓN DE LA COMISIÓN AL CONSEJO Hacia la coordinación fiscal en la Unión Europea Paquete de medidas para hacer frente a la competencia fiscal perniciosa INTRODUCCIÓN 1. Tras la reunión informal celebrada por el Consejo ECOFIN en Mondorf-les-Bains, el 13 de septiembre de 1997, la Presidencia del Consejo ha anunciado que tiene previsto entablar un debate orientativo sobre la fiscalidad en la reunión formal que tendrá lugar el 13 de octubre. A sugerencia de la Presidencia, la Comisión presenta este documento, como base del análisis. Partiendo del debate suscitado en Mondorf-les-Bains y en el Grupo de Política Fiscal, se esboza una propuesta para la adopción de un paquete de medidas (entre ellas un Código de conducta) destinadas a reducir la competencia fiscal perniciosa. En anexo a la presente comunicación, figura un proyecto de Código surgido del debate habido en el Grupo de Política Fiscal. 2. Este paquete de medidas, basado en el enfoque global de la política fiscal adoptado en la reunión informal del Consejo ECOFIN celebrado en Verona, en abril de 1996, tiene por objeto lograr un planteamiento coordinado frente a la competencia fiscal perniciosa. Se hace necesario adoptar, en el plano europeo, medidas que reduzcan las distorsiones del mercado único, impidan que se produzcan importantes pérdidas de ingresos fiscales e inviertan la tendencia a que la presión fiscal recaiga cada vez más sobre el trabajo, frente a otras bases fiscales más móviles. La aplicación del citado paquete de medidas contribuiría a invertir esa tendencia, permitiendo, así, que las estructuras tributarias de la Comunidad adquieran un sesgo más favorable para el empleo. El Consejo Europeo especial sobre el empleo que tendrá lugar los días 20 y 21 de noviembre dedicará particular atención a las repercusiones sobre el empleo de las tendencias que registran los sistemas impositivos. Las orientaciones de la Comisión sobre el empleo, que serán analizadas en noviembre, en la cumbre sobre el empleo, contendrán también recomendaciones para lograr que los sistemas impositivos favorezcan más la creación de empleo. MAYOR NECESIDAD DE COORDINACIÓN La competencia en materia fiscal, en sí misma, ha de valorarse positivamente, pues 3. va en beneficio de los ciudadanos y presiona a la baja el gasto público. Ahora bien, una competencia ilimitada en lo que se refiere a los factores móviles puede imprimir a los sistemas impositivos un sesgo contrario al empleo y hacer más difícil una reducción ordenada y estructurada de la presión fiscal global. Limita, además, el margen de maniobra para alcanzar otros objetivos comunitarios, como la protección del medio ambiente. La competencia fiscal puede, además, obstaculizar los esfuerzos por reducir los déficits presupuestarios, reducción que no sólo es un fin en sí misma, sino que es también necesaria para cumplir con los criterios de Maastricht y con el Pacto de estabilidad y crecimiento. La integración del mercado, sin la consiguiente coordinación fiscal, está restringiendo cada vez más la libertad de los Estados miembros para adoptar la estructura fiscal más apropiada, por ejemplo, ampliando las bases fiscales y reduciendo los tipos. 4. Como se señaló en Mondorf-les-Bains, la tendencia de los últimos 15 años indica un incremento de la presión fiscal sobre el empleo. El tipo tributario implícito (es decir, los ingresos fiscales divididos por la base pertinente) sobre la mano de obra ocupada se ha incrementado en más de siete puntos porcentuales, al tiempo que, ese mismo tipo, para otros factores de la producción (capital, trabajo por cuenta propia, energía, recursos naturales), ha disminuido en más de 10 puntos porcentuales (gráfico 1). En lo que se refiere al factor trabajo, la presión fiscal se está desplazando hacia la mano de obra menos cualificada y menos móvil, mientras que los trabajadores muy cualificados se muestran cada vez más móviles y receptivos a las diferencias de tratamiento fiscal. Del mismo modo, también las pequeñas empresas y el sector artesanal -tan importantes en la creación de empleo- se ven penalizadas frente a las grandes empresas, que pueden aprovechar más fácilmente las oportunidades que les brindan las diferencias tributarias y la competencia fiscal. Tipos impositivos implícitos en la UE 1981-1995 %40 M. obr. ocupada Otros factores 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 Año Fuente: Eurostat Gráfico 1 5. La competencia fiscal puede ser un factor importante en el desplazamiento de la presión fiscal hacia la base laboral menos móvil. El elevado grado de movilidad de determinadas bases puede haber obligado a los Estados miembros a reducir su imposición a niveles inferiores a lo que consideran deseable, viéndose en la necesidad de incrementar en la misma medida la imposición sobre bases menos móviles. Esta tendencia de las estructuras impositivas debe invertirse. Se hace cada vez más patente el importante efecto negativo que los elevados gravámenes sociales tienen sobre el nivel de empleo y de crecimiento en Europa. Se ha estimado que varios puntos porcentuales de la actual tasa de desempleo se deben a ese incremento de la imposición sobre el trabajo. 6. Aunque la liberalización de los movimientos de capitales es beneficiosa, la supresión de los obstáculos a esos movimientos, junto con las exenciones fiscales, incrementan las oportunidades de eludir las declaraciones de ingresos. El fraude transfronterizo afecta a todo tipo de impuestos y, más en concreto, a los impuestos al consumo, aun cuando éstos están armonizados en mucha mayor medida que los impuestos directos. 7. La contribución de las políticas fiscales al logro de los objetivos comunitarios debe situarse cada vez más en el contexto de un mercado único en desarrollo. El mercado único y la UEM son esenciales para el crecimiento y la prosperidad; sin embargo, ambos hacen que la importancia de la fiscalidad sea cada vez mayor en el terreno de la competencia. Conforme se van desmantelando las barreras reglamentarias en el mercado único, la fiscalidad adquiere mayor peso como elemento fundamental en la adopción de las decisiones económicas. Con la introducción de la moneda única, y la consiguiente eliminación de los riesgos derivados de los tipos de cambio y reducción de los costes de las transacciones, las diferencias entre los sistemas fiscales nacionales se harán cada vez más evidentes, influyendo aún más en las decisiones sobre el destino del capital y, por tanto, en la eficacia de tales decisiones. 8. La actuación de la Comunidad en el ámbito de la fiscalidad sigue teniendo como objetivo esencial el buen funcionamiento del mercado único. No obstante, es urgente también plantearse de qué modo las políticas fiscales pueden contribuir a la creación de empleo en Europa, ahora que la lucha contra el desempleo ocupa el primer lugar entre las prioridades de la Unión. Los diferentes modelos europeos de economía social de mercado pueden no 9. coincidir en cuanto a la importancia que se debe dar a los conceptos "social" y "mercado". Sin algún tipo de coordinación en el ámbito fiscal, los riesgos serán cada vez mayores, tanto en materia social, debido al efecto redistributivo de la actual tendencia a incrementar las cotizaciones sociales, especialmente las de los trabajadores menos cualificados, como por lo que respecta al mercado, como consecuencia del efecto de las distorsiones fiscales sobre el mercado único. Es evidente, asimismo, que las políticas fiscales deben atender a la competitividad 10. del conjunto de la Unión y a las obligaciones internacionales adquiridas en virtud de las normas de la Organización Mundial del Comercio. La globalización, así como la gran expansión de los flujos comerciales y de capitales, incrementan el riesgo de competencia fiscal perniciosa. Al mismo tiempo, la innovación tecnológica y el desarrollo del comercio electrónico fomentan la movilidad de determinadas formas de actividad económica, especialmente la prestación de servicios y los movimientos de capitales, y pueden hacer que las diferencias impositivas influyan aún más en las decisiones de las empresas. 11. En este entorno en evolución, la competencia fiscal perniciosa será cada vez más fuente de conflicto entre los Estados miembros, a menos que se pueda lograr una mayor coordinación a escala de la UE. La coordinación debería, en principio, alcanzarse a escala mundial y, de hecho, tanto la OCDE como el G7 están estudiando actualmente este asunto. No obstante, las posibilidades de alcanzar una solución satisfactoria en la OCDE se incrementarán considerablemente si los propios Estados miembros de la UE actúan más coordinadamente. Por otra parte, el aumento de la integración económica, la UEM y la existencia de normas comunitarias en materia de competencia y ayudas estatales hacen que sea fundamental garantizar una mejor cooperación dentro de la Unión. PAQUETE DE MEDIDAS PARA HACER FRENTE A LA COMPETENCIA FISCAL PERNICIOSA 12. En la reunión informal de Mondorf-les-Bains se debatió sobre cuál sería la mejor respuesta a la necesidad de avanzar y lograr una mayor coordinación. Se pidió a la Comisión que presentara un proyecto de medidas fiscales que permitieran progresar en diversos frentes a la vez. La Comisión está efectuado sus propuestas al respecto guardando en mente, en todo momento, el principio de subsidiariedad y la especial dificultad que supone el hecho de que en el ámbito fiscal se exija unanimidad entre los Estados miembros. Ello supone que cualquier medida que se proponga deberá, en la medida de lo posible, guardar un equilibrio entre los intereses de diversos Estados miembros, lo que exige un espíritu abierto y dispuesto a alcanzar un compromiso. Basándose en el debate de Mondorf-les-Bains y en el entablado por el Grupo de Política Fiscal el 18 de septiembre, la presente comunicación expone la posible composición del paquete de medidas que puede servir de base para lograr un acuerdo para finales de año, con arreglo a lo manifestado por la Presidencia. El citado paquete de medidas podría consistir en lo siguiente: un Código de conducta sobre fiscalidad de las empresas, junto con una comunicación de la Comisión sobre las ayudas estatales de carácter fiscal; medidas para eliminar las distorsiones en la fiscalidad de las rentas del capital; medidas para eliminar la retención fiscal en los pagos transfronterizos de intereses y cánones entre empresas; medidas destinadas a eliminar las distorsiones importantes existentes en el ámbito de la fiscalidad indirecta. A continuación, se explica cada uno de estos componentes: Código de conducta sobre fiscalidad de las empresas Elemento fundamental del paquete de medidas será un Código de conducta, que 14. contribuirá a evitar que se produzcan distorsiones económicas y se erosionen las bases fiscales en la Comunidad. Éste adoptará la forma de instrumento jurídicamente no vinculante que comprometa políticamente a los Estados miembros a respetar los principios de una competencia leal y no adoptar medidas fiscales que resulten perniciosas. El Código preverá un proceso de revisión y control, y podrá ser objeto de posterior desarrollo y perfeccionamiento, a la luz de la experiencia. Servirá, además, para calibrar la necesidad de disponer de otros instrumentos en el ámbito de la fiscalidad de las empresas. 15. Tras la reunión informal de Mondorf-les-Bains, en la que se destacó el notable progreso realizado en este terreno, la Presidencia pidió a la Comisión que presentara al Consejo el texto de un Código de conducta. El proyecto de Código que se adjunta al presente documento se ha elaborado gracias a la intensa y positiva labor realizada por el Grupo de Política Fiscal en las cuatro reuniones que ha celebrado este año, la última de las cuales el 18 de septiembre. Aunque el citado texto se presenta en su nombre, la Comisión no puede sino reconocer la notable ayuda que han supuesto los esfuerzos y la cooperación de los Estados miembros a través del citado Grupo. 16. Existe un amplio consenso en lo que se refiere a la propuesta de la Comisión y al hecho de que el Código adopte la forma de instrumento jurídicamente no vinculante. Ahora bien, para que resulte eficaz frente a la competencia fiscal perniciosa, ha de ir acompañado de un sólido compromiso político de los Estados miembros, que podría plasmarse en una resolución del Consejo en la que se aprobara el Código presentado por la Comisión. Al objeto de poder llegar a un acuerdo sobre el Código en el Consejo ECOFIN de diciembre, la Comisión pide a los ministros que se pronuncien claramente sobre el proyecto en la reunión del 13 de octubre; si fuera necesario, la Comisión proseguiría la labor técnica estableciendo el oportuno contacto con los Estados miembros en el período restante hasta la reunión de diciembre. En correspondencia al acuerdo político de los Estados miembros en torno al 17. Código, muchos de dichos Estados han instado a la Comisión a que revise su política en materia de ayudas estatales de carácter fiscal y a que haga pleno uso de los poderes de que dispone, en virtud de las normas del Tratado, para contribuir a la lucha contra la competencia fiscal perniciosa. Tal y como se señalaba en el Plan de acción para el mercado único, la Comisión seguirá aplicando con todo rigor las normas sobre ayudas estatales, incluido en lo que se refiere a las ayudas de carácter fiscal. En el terreno fiscal, la Comisión actuará, desde la perspectiva del interés general, frente a los efectos negativos de las ayudas que detecte el Grupo de Política Fiscal. De conformidad con el Tratado, la Comisión, en cooperación con los Estados miembros, reconsiderará pasadas decisiones y, si fuera necesario, propondrá que los Estados miembros modifiquen o eliminen las ayudas, según exija el desarrollo o el funcionamiento del mercado único. Asimismo, la Comisión respaldará y se sumará al compromiso adquirido por los Estados miembros en el Código de conducta, en concreto presentando, a iniciativa propia, una comunicación que aclare y perfile su política en relación con la aplicación de las normas sobre ayudas estatales a las medidas fiscales a la luz de la evolución del mercado único. La Comisión desea, de este modo, dotar a su política de la mayor transparencia posible, para garantizar, así, la predictibilidad de sus decisiones y la igualdad de trato. Fiscalidad de las rentas del capital Las rentas del capital constituyen la base fiscal más móvil. Es necesario adoptar 18. medidas en el plano comunitario para hacer frente a las distorsiones del mercado interior, tanto actuales como potenciales, y para impedir que se registren importantes pérdidas de ingresos fiscales. El Consejo reconoció estos riesgos en el debate en torno a la directiva de 1988 sobre liberalización de los movimientos de capitales, lo que dio lugar a la propuesta sobre la fiscalidad del ahorro de los particulares, presentada por la Comisión en 1989. Pronto, con la adopción del euro, quedará eliminado el último obstáculo a la inversión transfronteriza, lo que hace más urgente la adopción de medidas. 19. Es obvio el deseo general de que se adopten nuevas medidas en relación con la fiscalidad del ahorro. Sin embargo, se trata de un tema difícil y delicado, que exigirá la voluntad de compromiso. Por ello, la Comisión sugiere proceder por fases. En primer lugar, pide a los Estados miembros que, a partir de un conjunto de principios básicos consensuados, lleguen a un acuerdo político en el Consejo ECOFIN de diciembre y se comprometan, además, a emprender rápidamente el debate de una propuesta basada en los citados principios. Por su parte, la Comisión se compromete a presentar tal propuesta a su debido tiempo. Los principios sobre los que se pediría la conformidad de los Estados miembros podrían sustentarse en lo siguiente: I. Para evitar que se produzcan distorsiones, se precisa una respuesta común. Es preferible llegar a una respuesta mínima, a través de una directiva, que mantener la situación actual, que puede implicar la no imposición. II. La respuesta se limitará al interés pagado en un Estado miembro a personas que no se consideran residentes en ese Estado a efectos fiscales, pero que son residentes de otro Estado miembro. III. En primer lugar, los Estados miembros deberán aceptar el modelo que se conoce como "de coexistencia", para garantizar al menos un cierto grado de imposición real de la renta procedente del ahorro de los no residentes dentro de la Comunidad. Todos los Estados miembros deberán efectuar una retención fiscal mínima o facilitar información sobre las rentas del ahorro a otros Estados miembros. (Esto no quiere decir que un Estado miembro no pueda tener ambos sistemas). IV. En cualquier medida que se adopte habrá que tener presente la necesidad de mantener la competitividad global de los mercados financieros europeos. La Comunidad deberá promover que la solución acordada se adopte allende sus fronteras. V. La retención a cuenta sobre los intereses pagados a los residentes de otros Estados miembros deberá efectuarla, en principio, el agente pagador. Aunque este principio admite matizaciones, su adopción como norma permitiría identificar más fácilmente a los beneficiarios. El procedimiento para verificar la residencia fiscal de los beneficiarios no debe ser demasiado complejo, al objeto, una vez más, de mantener la competitividad global. VI. Si un Estado miembro no opta por el intercambio de información, la retención a cuenta que efectúe deberá alcanzar al menos un determinado mínimo. Ese tipo impositivo mínimo debe fijarse en un nivel que baste para garantizar que los ahorros de carácter transfronterizo estén sujetos a una imposición aceptable. Intereses y cánones 20. Como se indica en el Plan de acción para el mercado único, las retenciones a cuenta sobre el pago de intereses y cánones entre empresas generan dificultades a los agentes económicos que desarrollan actividades transfronterizas, ya que pueden comportar pérdidas de tiempo en tramitaciones, disminución de flujos de tesorería y, a veces, la doble imposición. Por ello, su eliminación es prioritaria. Vistas las conclusiones de los debates de la reunión informal de Mondorf-les-Bains y del Grupo de Política Fiscal, la Comisión considera que la eliminación de las retenciones a cuenta sobre los pagos de intereses y cánones entre empresas debe formar parte del paquete de medidas fiscales. Dentro de esas medidas, los Estados miembros deberían adquirir el compromiso político de procurar la pronta aprobación de una directiva, para lo cual, la Comisión presentará una nueva propuesta. Fiscalidad indirecta 21. La Comisión es plenamente consciente de que muchos Estados miembros no consideran de utilidad incluir en el paquete fiscal medidas en materia de fiscalidad indirecta. Sin embargo, es igualmente cierto que algunos Estados miembros han subrayado que un enfoque equilibrado para la resolución de los problemas fiscales de la UE exige que se tomen al mismo tiempo medidas con respecto a algunos impuestos indirectos. En lo que se refiere al IVA, puede darse una competencia fiscal perniciosa entre los Estados miembros si las divergencias en la aplicación del actual sistema transitorio del IVA repercuten en las actividades económicas transfronterizas o en las actividades de Estados miembros vecinos. Los operadores pueden explotar esas divergencias por medio de una inteligente "ingeniería fiscal". Asimismo, las notables diferencias existentes entre los regímenes fiscales que los Estados miembros aplican a los productos energéticos generan también distorsiones y restringen el margen de maniobra de los Estados miembros en el ámbito de la política fiscal. La Comisión formula las propuestas que figuran a continuación, en primer lugar, porque por sí mismas pueden contribuir a eliminar las distorsiones fiscales y, en segundo lugar, porque pueden servir para equilibrar el paquete de medidas. No obstante, la Comisión mantiene una postura de flexibilidad en relación con las citadas medidas y deja en manos del Consejo la decisión sobre si un enfoque general de este tipo puede servir para lograr un compromiso. Si el Consejo está de acuerdo, podría ahondarse en estos principios, que se discutirían en la próxima reunión del Grupo de Política Fiscal, con vistas a llegar a un acuerdo político para finales de año. I. Comité del IVA. La Comisión sugiere incluir en el paquete de medidas la modificación ya propuesta para el Comité del IVA, esto es, que se convierta en un órgano de reglamentación que asista a la Comisión en la adopción de medidas para la aplicación de la Sexta Directiva IVA, dado que las situaciones de doble imposición o exención se resolverán con arreglo a este nuevo procedimiento. II. Tratamiento fiscal del oro para inversión. Una solución al problema de las distorsiones existentes en el comercio del oro en la Comunidad, causadas por el hecho de que las entregas de oro están sujetas a regímenes muy diversos en toda la Comunidad, podría consistir en eximir del IVA las entregas de oro cuya finalidad sea la inversión, y gravar cualquier otro tipo de oro y, en particular, el destinado a fines industriales. III. Transporte de personas. Este ámbito ha sido citado también por algunos Estados miembros como motivo de preocupación. IV. Tratamiento fiscal de los productos energéticos. Si los Estados miembros alcanzaran un acuerdo político, podrían aplicarse algunas disposiciones del proyecto de directiva (COM (97) 30 final). El acuerdo podría incluir la revisión de los niveles mínimos de imposición sobre los hidrocarburos y la introducción de niveles mínimos de imposición para otros productos energéticos que no sean los hidrocarburos. Asimismo, podría extenderse a las excepciones previstas en el proyecto de directiva, por ejemplo, para el gas natural en el caso de los mercados emergentes. V. FISCALIS. La Comisión propone que se llegue a un acuerdo para la implantación del programa FISCALIS de cooperación entre los Estados miembros en la lucha contra el fraude en el ámbito de los impuestos indirectos. EL CAMINO A SEGUIR. CONCLUSION. Es evidente que existe la acuciante necesidad de avanzar en el terreno de la 22. fiscalidad y de garantizar una coordinación más efectiva de las políticas fiscales, tanto para el desarrollo del mercado único, como para reducir el nivel de desempleo dentro de la Comunidad. En este proceso, se ha de dedicar atención preferente al problema de la competencia fiscal perniciosa, que puede reducir los ingresos fiscales y distorsionar las estructuras impositivas. A este respecto, tal y como pidió la Presidencia del Consejo, se está preparando un código de conducta y otras medidas que compondrán un paquete de medidas fiscales destinadas a facilitar el logro de un acuerdo político en el Consejo ECOFIN que se celebrará el 1 de diciembre. A juicio de la Comisión, ese acuerdo político será un importantísimo primer paso en el camino hacia la coordinación. 23. Por cuanto antecede, se pide a los Ministros de Economía que: • • delimiten el alcance del paquete de medidas destinado a hacer frente a la competencia fiscal perniciosa y que habrá de ser objeto de un acuerdo político antes de finales del presente año; den su conformidad al Código de conducta que se adjunta al presente documento, de cara a su aprobación en diciembre de 1997; hagan observaciones preliminares con respecto a los principios para el logro de una solución mínima en el ámbito de la fiscalidad del ahorro; y den instrucciones a sus representantes personales en el Grupo de Política Fiscal para que sigan trabajando con espíritu constructivo para que la Comisión pueda desarrollar en todos sus aspectos el paquete de medidas fiscales que ha de presentarse en diciembre al Consejo ECOFIN con vistas a alcanzar un acuerdo político. 10 ANEXO PROYECTO DE CÓDIGO DE CONDUCTA SOBRE FISCALIDAD DE LAS EMPRESAS Compromiso político A. El Consejo, aun reconociendo los efectos positivos de una competencia leal, y la necesidad de mantener la competitividad en todo el mundo, señala que la competencia fiscal ilimitada en lo que se refiere a las actividades empresariales móviles comporta cada vez más el riego de que se originen distorsiones económicas y se erosionen las bases fiscales en la Comunidad. Manifiesta su preocupación en este ámbito, en especial en lo que respecta a aquellas medidas que suponen ayudas al funcionamiento de las empresas financieras y de servicios que operan en el plano internacional. El Consejo condena el uso de medidas fiscales contrarias a los intereses comunitarios, entre los que cabe citar el funcionamiento efectivo del mercado interior, y, en consecuencia, exhorta a los Estados miembros a que no implanten ni mantengan ese tipo de medidas. B. Con esta finalidad, pide a los Estados miembros que adopten y apliquen los principios y reglas de comportamiento que a continuación se indican. Estas reglas, que respetan plenamente el principio de subsidiariedad, se establecen sin perjuicio de la aplicación de la legislación comunitaria. Tales reglas definen las medidas fiscales potencialmente perniciosas y constituyen un marco general que permita a los Estados miembros aplicar los principios de una competencia leal. Alcance C. El presente Código afecta a aquellas medidas sobre fiscalidad de las empresas que influyan o puedan influir de manera significativa en la radicación de la actividad empresarial de la Comunidad. A este respecto, el concepto de actividad empresarial incluye todas las actividades desarrolladas dentro de un grupo de empresas. El código afecta, asimismo, a los regímenes fiscales especiales aplicables a los trabajadores y que tengan el mismo efecto sobre la radicación de la actividad empresarial. Las medidas fiscales a que se refiere son tanto disposiciones legislativas, como reglamentos y prácticas administrativas. D. Dentro de este ámbito de aplicación, el Consejo considera que determinadas categorías de medidas fiscales son potencialmente perniciosas. Todas ellas tienen una o varias de las características que se señalan en el siguiente apartado E. Aunque no todas las medidas que se indican en dicho apartado serán perniciosas, resulta oportuno analizar todas las características. 11 E. El Consejo considera potencialmente perniciosas aquellas medidas fiscales que implican un nivel impositivo efectivo considerablemente inferior (incluido el tipo cero) al nivel general aplicado en el país considerado. Estos regímenes pueden obrar a través de los tipos impositivos nominales, las bases fiscales u otros medios. Estas medidas deben, además, analizarse comprobando si: se otorgan ventajas especiales sólo a no residentes en el país considerado, o sólo i) con respecto a las operaciones realizadas con no residentes; ii) se otorgan de otro modo ventajas que quedan aisladas de la economía nacional, de manera que no afectan a la base fiscal nacional; iii) se otorgan ventajas sin que exista una actividad económica real; los grupos de empresas iv) la base para determinar multinacionales no se ajusta a las normas internacionalmente reconocidas y, más en concreto, las acordadas por la OCDE; los beneficios de v) carecen de transparencia, por ejemplo, en los casos en que las ventajas se otorgan a través de una flexibilización de las normas legales, efectuada desde el plano administrativo, sin hacerlo público. Información y evaluación de la misma F. En virtud del principio de transparencia y cooperación, los Estados miembros se informarán recíprocamente de las medidas fiscales que apliquen o se propongan aplicar y que entren en el ámbito de lo previsto en el presente Código, en los precedentes apartados C y E. Además, los Estados miembros podrán recabar información de otros Estados miembros en relación con cualquier medida fiscal que se considere potencialmente susceptible de entrar en el ámbito de lo contemplado en dichos apartados. El Consejo pide a la Comisión, a la que los Estados miembros facilitarán intercambio de información entre los Estados miembros. información, que coordine el la citada también G. Asimismo, los Estados miembros podrán discutir y opinar sobre las medidas fiscales de otros Estados miembros en el marco de un grupo de seguimiento en el que podrán participar todos los Estados miembros. Esta evaluación permitirá sopesar las consecuencias que esas medidas puedan tener para la Comunidad. Ese proceso, que deberá atender a los factores expresados en el anterior apartado E, permitirá que los Estados miembros puedan evaluar mejor si determinadas medidas fiscales son perniciosas. El Consejo pide a la Comisión que lleve a cabo toda la labor de preparación de las reuniones del citado grupo, que tendrán lugar cuando así se considere necesario, y que supervise el proceso de intercambio de información y evaluación de la misma. El grupo someterá un informe del análisis de cada medida a la consideración del Consejo, que, si lo juzga oportuno, ordenara su publicación. 11. El Consejo destaca la necesidad de ponderar cuidadosamente las consecuencias que las medidas fiscales tengan para otros Estados miembros y, en los casos en que tales medidas se utilicen para impulsar el desarrollo económico de determinadas zonas, que se analice hasta qué punto son efectivas para alcanzar sus objetivos. 12 Statu quo Los Estados miembros, en la determinación de su política, respetarán los principios antes expuestos y tendrán presentes las conclusiones a que se llegue en la evaluación de la información a la hora de decidir sobre la perniciosidad de cualquier medida o práctica fiscales nuevas. En consecuencia, el Consejo les exhorta a que, como parte del Código de conducta, no adopten nuevas medidas fiscales que puedan resultar lesivas para los intereses de la Comunidad y, más en concreto, para el funcionamiento efectivo del mercado único. Revisión Los Estados miembros revisarán también su legislación y prácticas vigentes, examinándolas a la luz de los principios más arriba expuestos y de las conclusiones a que se llegue en la evaluación de la información. El Consejo les exhorta a modificar cuantas normas y prácticas resulte necesario, para eliminar cualquier medida perniciosa en un determinado plazo, claramente delimitado, que tenga en cuenta, no obstante, las legítimas expectativas de las empresas. Medidas contra el fraude y la evasión fiscal K. El Consejo subraya su empeño en el desarrollo de una plena cooperación en la lucha contra el fraude y la evasión fiscal, en particular en lo que atañe al aporte de información a otros Estados miembros de conformidad con lo previsto en las legislaciones nacionales. L. El Consejo señala que las disposiciones o medidas para contrarrestar el fraude contenidas en las legislaciones fiscales y en los convenios de doble imposición desempeñan un papel fundamental en la lucha contra el fraude y la evasión fiscal. Los Estados miembros deberán aplicar tales medidas ateniéndose a lo dispuesto en la legislación comunitaria. Ayudas estatales M. El Consejo indica que algunas de las medidas fiscales a que se refiere el presente Código, aunque no todas, entran en el ámbito de aplicación de lo dispuesto en materia de ayudas estatales en los artículos 92 y 94 del Tratado CE. Asimismo, considera que la aplicación de este Código reducirá, en la práctica, la necesidad de que la Comunidad intervenga, en virtud de las normas sobre ayudas estatales, en el ámbito fiscal. Sin perjuicio de lo previsto en la legislación comunitaria, el Consejo pide a la Comisión que informe sobre la aplicación de las normas en materia de ayudas estatales a las ayudas de carácter fiscal y se comprometa a aplicar dichas normas con todo rigor, a la vista de los efectos negativos de las ayudas que queden de manifiesto al aplicar el presente Código. 13 Extensión geográfica N. El presente Código será de aplicación en la Comunidad, según se define ésta en el artículo 227 del Tratado CE. El Consejo considera que sería deseable que los principios en los que se sustenta la competencia leal se adoptaran lo más generalizadamente posible. Con esta finalidad, exhorta a los Estados miembros a promover su adopción en el plano internacional y, más en concreto, a que fomenten activamente la adopción de los mismos en sus territorios dependientes o asociados. Seguimiento O. Al objeto de contribuir a garantizar que el Código se aplique de forma pareja y efectiva, el Consejo pide a la Comisión que le informe anualmente, en el ejercicio de la misión que se le encomienda en los precedentes apartados F-H. Cláusula de revisión P. Transcurridos dos años desde la fecha de su entrada en aplicación, el Consejo revisará lo previsto en el presente Código. En ese momento, analizará si lo previsto en el apartado E debe hacerse extensivo a los regímenes fiscales generales aplicables a las empresas en los Estados miembros en los casos en que el nivel de imposición sea significativamente inferior a la media comunitaria. 14 ISSN 0257-9545 COM(97) 495 final DOCUMENTOS ES 09 08 01 N° de catálogo : CB-CO-97-513-ES-C ISBN 92-78-25634-X Oficina de Publicaciones Oficiales de las Comunidades Europeas L-2985 Luxemburgo


title: WRITTEN QUESTION No. 3015/97 by Amedeo AMADEO to the Commission. Illustrative nuclear programme for the European Union

eurovoc_concepts:
EAEC Treaty
electrical energy
energy policy
energy production
liberalisation of the market
natural gas
nuclear energy
nuclear industry

text: 30. 4. 98 FI Euroopan yhteiso¤jen virallinen lehti C 134/59 (98/C 134/72) KIRJALLINEN KYSYMYS E-3015/97 komissiolle esitta¤ja¤(t): Amedeo Amadeo (NI) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Ohjeellinen ydinohjelma Euroopan unionille › PINC Viite: Komission tiedonanto koskien Euroopan unionin ydinteollisuutta › Euratomin perustamissopimuksen 40 artiklan mukainen ohjeellinen ydinohjelma (KOM(96) 0339 lopull. ) (CES 470/97) Ydinenergialla, josta ta¤lla¤ hetkella¤ kolmannes EU:ssa tuotetusta energiasta on pera¤isin, on tiettyja¤ ympa¤risto¤a¤ koskevia etuja fossiilisiin polttoaineisiin verrattuna sa¤hko¤energiassa. Se ei esimerkiksi tuota hiilidioksidipa¤a¤s- to¤ja¤, mutta voimaloiden ka¤ynnista¤miseen tarvitaan laaja ja¤rjestelma¤, jolla voidaan taata turvallisuus. Suuri yleisen mielipiteen osoittama huoli, markkinoiden vapautuminen ja avaaminen kilpailulle, jolta suurin osa ja¤senvaltioista oli va¤lttynyt (mika¤ on aiheuttanut pitka¤n aikava¤lin sijoituksia suurilla pa¤a¤omilla), maakaasun saatavuus kilpailukykyisin hinnoin, jota ka¤yteta¤a¤n pienemmissa¤, tehokkaammissa ja huokeammissa voimaloissa ovat ratkaisevia tekijo¤ita¤, joiden vuoksi nykyisin saatavissa olevan tiedon mukaan na¤ytta¤a¤ varsin epa¤todenna¤- ko¤iselta¤, etta¤ ydintuotanto jatkuisi vuosien 2005 › 2010 ja¤lkeen, silla¤ useimmissa ja¤senvaltioissa voimaloiden toimintakausi pa¤a¤ttyy. Kehitys asettaa na¤in ollen tiettyja¤ strategisia epa¤ilyja¤ EU:n energiapolitiikalle. Mainitussa asiakirjassa ei sanota, etta¤ na¤ma¤ strategiset aiheet ovat ta¤rkeita¤, ja siina¤ ei arvioida asiaankuuluvasti todenna¤ko¤isia¤ vaikutuksia EU:n energiapolitiikkaan, mika¤ on vakava laiminlyo¤nti. Voiko komissio ka¤sitella¤ erityisesti na¤ita¤ kysymyksia¤ ohjeellisen ydinohjelman lopullisessa versiossa, tehda¤ selvia¤ johtopa¤a¤to¤ksia¤ ja antaa asianosaisille ja yleiselle mielipiteelle tietoa tulevasta tilanteesta? Komission ja¤senen Christos Papoutsisin komission puolesta antama vastaus (18. marraskuuta 1997) Komissio hyva¤ksyi ohjeellisen ydinenergiaohjelman lopullisesti 25. 9. 1997 (1). Komissio toteaa, etta¤ maakaasua pideta¤a¤n ta¤lla¤ hetkella¤ houkuttelevana sa¤hko¤n tuottamisvaihtoehtona ja ta¤sta¤ syysta¤ yhteiso¤ssa¤ ei ole julkistettu muita ydinvoimalan rakentamispa¤a¤to¤ksia¤ kuin kahden Ranskaan rakennetta- van laitoksen osalta. Nykyisessa¤ ohjeellisessa ydinenergiaohjelmassa komissio katsoi aiheelliseksi olla esitta¤ma¤tta¤ pitka¤n aikava¤lin investointeja, koska ydinvoiman tulevaisuuteen liittyy era¤issa¤ ja¤senvaltiossa epa¤varmuutta. Jos yhteiso¤n piirissa¤ kuitenkin ilmenee uutta poliittista tahtoa ydinvoimalla tuotetun sa¤hko¤n suosimiseksi, saattaisi olla tarpeen asettaa taas pitka¤n aikava¤lin tavoitteita. On syyta¤ korostaa, etta¤ vuoden 2010 ja¤lkeen nykyisten ydinvoimaloiden korvaamisohjelmia saatetaan kehitta¤a¤ niissa¤ ja¤senvaltioissa, jotka haluavat korvata lopetettavat yksiko¤t uusilla kehittyneemmilla¤ reaktoreilla tai reaktorija¤rjestelmilla¤. Ta¤llaisia pa¤a¤to¤ksia¤ ei ole kuitenkaan viela¤ nyt na¤ko¤piirissa¤. (1) KOM(97) 401 lopullinen. (98/C 134/73) KIRJALLINEN KYSYMYS E-3017/97 komissiolle esitta¤ja¤(t): Amedeo Amadeo (NI) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Metsa¤nhoito Viite: Euroopan unionin metsa¤talouden tila ja ongelmat seka¤ metsa¤politiikan mahdollisuudet (CES 476/97) (1)


title: WRITTEN QUESTION No. 3020/97 by Amedeo AMADEO to the Commission. Improving the production and marketing of honey

eurovoc_concepts:
animal disease
apiculture
application of EU law
approximation of laws
competence of the Member States
honey
import policy
marketing
production improvement
third country

text: C 117/128 FI Euroopan yhteiso¤jen virallinen lehti 16. 4. 98 Komission ja¤senen Hans Van den Broekin komission puolesta antama vastaus (20. lokakuuta 1997) Komissio on selvilla¤ ydinvoimaonnettomuuksiin liittyvista¤ vaaroista Keski- ja Ita¤-Euroopan maissa (KIE-maat) seka¤ uusissa itsena¤isissa¤ valtioissa. Pharen ja Tacisin ydinturvallisuusohjelmia varten onkin myo¤nnetty noin 700 miljoonaa ecua vuosina 1990 › 1997. Riippumattomien va¤liaikaisten asiantuntijoiden laatima Phare- ja Tacis-ohjelmien va¤livaiheen arviointi valmis- tui hiljattain ja se toimitettiin Euroopan parlamentille vuoden 1997 kesa¤kuussa. Arvioinnista ka¤y ilmi, etta¤ toimeenpanoon liittyvista¤ kiistattomista vaikeuksista huolimatta suurin osa ydinturvallisuutta koskevista hankkeista on tuloksellisia. Komissio selvitta¤a¤ parhaillaan, miten ydinturvallisuusalaa koskevia politiikan suuntaviivoja ja ta¤yta¤nto¤o¤npano- ja¤rjestelmia¤ olisi mahdollista muuttaa ohjelmien tehostamiseksi. Alustavia keskusteluja on myo¤s ka¤yty ja¤senmaiden kanssa, Phare- ja Tacis-komiteoissa seka¤ Euroopan parlamentin toimivaltaisten valiokuntien kanssa (ympa¤risto¤-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta; tutkimusta, teknologista kehitta¤mista¤ ja energia-asioita ka¤sitteleva¤ valiokunta; talousarvion valvontavaliokunta). Komissio saattaa asiaa koskevan kantansa lopulliseen muotoonsa esitettyjen na¤kemysten perusteella. Na¤ma¤ tulokset otetaan huomioon uudella ohjelmointikaudella 1998, joka ka¤ynnistyy piakkoin. (98/C 117/166) KIRJALLINEN KYSYMYS E-3019/97 komissiolle esitta¤ja¤(t): Amedeo Amadeo (NI) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen edista¤minen Viite: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen kehitta¤miseksi yhteiso¤ssa¤ tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisista¤ sa¤a¤nno¤ista¤ (KOM(96)0596 lopull. › 96/0282 CNS) (1). Voiko komissio huolehtia siita¤, etta¤ nuorille viljelijo¤ille tarkoitetut ammatillisen koulutuksen ohjelmat sisa¤llyteta¤a¤n ehdotuksessa ensisijaisten tavoitteiden joukkoon? (1) EYVL C 378, 13. 12. 1996, s. 20. (98/C 117/167) KIRJALLINEN KYSYMYS E-3020/97 komissiolle esitta¤ja¤(t): Amedeo Amadeo (NI) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen edista¤minen Viite: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen kehitta¤miseksi yhteiso¤ssa¤ tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisista¤ (KOM(96)0596 lopull. › 96/0282 CNS (1). Voiko komissio toteuttaa ampiaisiin tarttuvien tautien torjumiseksi toimia, joissa ei rajoituta yksinoma- an varroa-punkin torjuntaan? sa¤a¤nno¤ista¤ (1) EYVL C 378, 13. 12. 1996, s. 20. (98/C 117/168) KIRJALLINEN KYSYMYS E-3021/97 komissiolle esitta¤ja¤(t): Amedeo Amadeo (NI) (1. lokakuuta 1997) Aihe: Hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen edista¤minen Viite: Ehdotus neuvoston asetukseksi (EY) hunajan tuotannon ja kaupan pita¤misen kehitta¤miseksi yhteiso¤ssa¤ tarkoitettujen toimien soveltamista koskevista yleisista¤ sa¤a¤nno¤ista¤ (KOM(96)0596 lopull. › 96/0282 CNS) (1)


title: PERGUNTA ESCRITA n. 3022/97 do Deputado Amedeo AMADEO à Comissão. Melhorar a produção e a comercialização de mel

eurovoc_concepts:
EU aid
apiculture
application of EU law
approximation of laws
co-financing
honey
marketing
production aid
production improvement

text: 16. 4. 98 PT Jornal Oficial das Comunidades Europeias C 117/129 Considerando que a proposta da Comissa(cid:152)o vem na seque(cid:136)ncia do documento de reflexa(cid:152)o sobre a apicultura europeia, elaborado em 1994, propondo-se essencialmente promover, atrave·s de uma contribui(cid:231)a(cid:152)o comunita·ria no montante de 15 milho(cid:152)es de ecus por ano, programas nacionais que prevejam ac(cid:231)o(cid:152)es de assiste(cid:136)ncia te·cnica, de ana·lise laboratorial e de luta contra as doen(cid:231)as ap(cid:14)·colas, bem como estudos realizados a n(cid:14)·vel nacional sobre a estrutura do sector, ao n(cid:14)·vel tanto do recenseamento e da produ(cid:231)a(cid:152)o como da comercializa(cid:231)a(cid:152)o, Pode a Comissa(cid:152)o Europeia incluir igualmente na proposta determinadas questo(cid:152)es relativas a‘ circula(cid:231)a(cid:152)o do mel no mercado interno, prevendo controlos das importa(cid:231)o(cid:152)es maci(cid:231)as de mel provenientes de pa(cid:14)·ses terceiros e estabelecendo crite·rios de qualidade para o mel produzido na Unia(cid:152)o Europeia? (1) JO C 378 de 13. 12. 1996, p. 20. (98/C 117/169) PERGUNTA ESCRITA E-3022/97 apresentada por Amedeo Amadeo (NI) a‘ Comissa(cid:152)o (1 de Outubro de 1997) Objecto: Melhorar a produ(cid:231)a(cid:152)o e a comercializa(cid:231)a(cid:152)o de mel Tendo em conta a «Proposta de regulamento (CE) do Conselho que estabelece as regras gerais de execu(cid:231)a(cid:152)o para as ac(cid:231)o(cid:152)es destinadas a melhorar a produ(cid:231)a(cid:152)o e comercializa(cid:231)a(cid:152)o do mel» (COM(96)596 final › 96/0282 CNS) (1), Considerando que o financiamento atribu(cid:14)·do ao sector e· claramente insuficiente, podera· a Comissa(cid:152)o Europeia incluir na sua proposta a cria(cid:231)a(cid:152)o de um apoio simbo·lico por colmeia, concedido tanto aos apicultores profissionais como aos apicultores na(cid:152)o profissionais? (1) JO C 378 de 13. 12. 1996, p. 20. Resposta comum a‘s perguntas escritas E-3019/97, E-3020/97, E-3021/97 e E-3022/97 dada pelo Comissa·rio Franz Fischler em nome da Comissa(cid:152)o (29 de Outubro de 1997) Em primeiro lugar, a Comissa(cid:152)o gostaria de chamar a aten(cid:231)a(cid:152)o do Senhor Deputado para o facto de o Regulamento (CE) no 1221/97 que estabelece as regras gerais de execu(cid:231)a(cid:152)o para as ac(cid:231)o(cid:152)es de melhoria da produ(cid:231)a(cid:152)o e comercializa(cid:231)a(cid:152)o de mel (1) ter sido adoptado em 25 de Junho de 1997. Entre as ac(cid:231)o(cid:152)es priorita·rias, este regulamento preve(cid:136) a assiste(cid:136)ncia te·cnica aos apicultores, o que permite incluir a forma(cid:231)a(cid:152)o dos jovens agricultores que se interessem pela apicultura. O objectivo do regulamento consiste em melhorar a produ(cid:231)a(cid:152)o e a comercializa(cid:231)a(cid:152)o do mel. Na(cid:152)o se trata, portanto, de um programa sanita·rio de erradica(cid:231)a(cid:152)o de doen(cid:231)as. O regulamento preve(cid:136) o co-financiamento comunita·rio dos programas nacionais e e· aplica·vel, em princ(cid:14)·pio, a todos os apicultores. Quanto a‘s importa(cid:231)o(cid:152)es e aos crite·rios de qualidade do mel comercializado na Comunidade, e· aplica·vel a Directiva 74/409/CEE do Conselho, relativa a‘ harmoniza(cid:231)a(cid:152)o das legisla(cid:231)o(cid:152)es dos Estados-membros respeitantes ao mel (2). Entretanto, encontra-se actualmente a ser analisada pelo Parlamento e pelo Conselho uma proposta de altera(cid:231)a(cid:152)o desta directiva. O mel proveniente de pa(cid:14)·ses terceiros encontra-se sujeito a‘s mesmas regras de controlo que o mel produzido na Comunidade, nos termos da Directiva 89/397/CEE do Conselho, relativa ao controlo oficial dos ge·neros aliment(cid:14)·cios (3). Incumbe a‘s autoridades nacionais tomarem todas as medidas u·teis para que o controlo seja efectuado em conformidade com a referida directiva. (1) (2) (3) JO L 173 de 1. 7. 1997. JO L 221 de 12. 8. 1974. JO L 186 de 30. 6. 1989