title: Tweede ACS-EEG-Overeenkomst van Lomé : Teksten betreffende de industriële samenwerking III.

eurovoc_concepts: Centre for the Development of Enterprise


title: Meddelelse fra Kommissionen om kerneenergiindustrien i Den Europæiske Union - (vejledende kerneenergiprogram i henhold til Euratom-traktatens artikel 40)

eurovoc_concepts:
EU programme
environmental protection
nuclear industry
nuclear safety

text: KOMMISSIONEN FOI* DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER Bruxelles, den 25. 09. 1997 KOM(97) 401 endelig udg. i"; i ', MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN om kerneenergiindustrien i Den Europæiske Union (Vejledende kerneenergiprogram i henhold til Euratom-traktatens artikel 40) I II III IV V -2 INDLEDNING 1. 2. 3. Det vejledende kerneenergiprogram for Fællesskabet (PINC) Hvidbogen: En energipolitik for Den Europæiske Union Kerneenergiens rolle i EF og på verdensplan KERNEKRAFTEN SOM VALGMULIGHED INDEN FOR RAMMERNE AFEF's ENERGIPOLITIK 1. Samlet konkurrenceevne a. b. Produktionsomkostninger for nukleart baseret elektricitet Kernekraftens konkurrenceevne i forhold til andre energikilder Eksport Langsigtede investeringer Kvalificeret indenlandsk beskæftigelse Innovation og teknologisk udvikling c. d. e. f. Forsyningssikkerhed a. b. c. d. Beskyttelse af befolkningen og miljøet a. Nye udviklingslinjer i EF Voksende energiefterspørgsel på verdensplan Særlige forhold vedrørende kernebrændsel Ikke-spredning og sikkerhedskontrol Grundlæggende sikkerhedsnormer for strålings- og sundhedsbeskyttelse Nedsættelse af udledningerne af C 02 og andre skadelige stoffer Miljøvurdering og katastrofeberedskab Forvaltning af radioaktivt affald Tekniske problemer ved nuklear sikkerhed b. c. d. e. 2. 3. SIKKERHEDSPROBLEMER I DE ØST- OG CENTRALEUROPÆISKE LANDE OG I SNG KOMMISSIONENS ROLLE I FORBINDELSE MED EURATOM TRAKTATENS ARTIKEL 40 1. Foranstaltninger for at lette investeringer på kerneenergiens område Oversigt over udviklingen på det nukleare område 2. DEN EUROPÆISKE KERNEENERGIINDUSTRI: HOVEDTRÆK OG UDFORDRINGER 1. 2. 3. 4. 5. Kerneenergiens aktiviteter og forretningsmuligheder Vilkår for forsyning med kernebrændsel Teknologiske udfordringer på området kernesikkerhed Brugt brændsel, nukleart affald og afvikling Transport af radtioaktivt materiale 4 5 6 7 7 8 8 9 11 11 11 12 12 12 13 14 14 15 16 16 17 17 18 19 20 20 20 21 21 22 23 24 24 -3 6. 7. Brug af plutonium Fremtidens teknologi, forskning og udvikling vedrørende kernekraft VI. KONKLUSION BILAG 30 25 25 27 I 1. INDLEDNING Det vejledende kerneenergiprogram for Fællesskabet (PINO Afsnit II i Euratom-traktaten hedder "Bestemmelser til fremme af kerneenergiens udvikling". Dette afsnits kapitel IV vedrører "Investeringer", og artikel 40 i dette kapitel lyder: "For at fremme initiativ hos personer og virksomheder og for at lette en koordineret udvikling af deres investeringer på kerneenergiens område, offentliggør Kommissionen regelmæssigt programmer af vejledende karakter, især vedrørende målsætning for fremstilling af kerneenergi, og de investeringer af enhver art, som deres gennemførelse indebærer. Kommissionen indhenter udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg om disse programmer, inden de offentliggøres. " Siden traktatens vedtagelse har Kommissionen offentliggjort tre vejledende kerneenergiprogrammer og en ajourføring. Det skete i henholdsvis 1966, 1972, 1984 og 1990l). Kommissionen fandt i 1990, at retningslinjerne i PINC fra 1984!) stadig var aktuelle i det væsentlige, både med hensyn til målsætningerne for kerneenergiproduktionen i Fællesskabet og med hensyn til følgerne for alle berørte parter: offentlige myndigheder, el-producenter og kerneenergiindustrien. Kommissionen fandt desuden, at alle de indbyrdes sammenhængende aspekter af kerneenergiproduktionen var omfattet af den generelle energipolitik. Det vejledende program fra 1984 var nemlig et af de elementer, som Rådet tog hensyn til i 1986, da det fastlagde de energipolitiske mål frem til 1995°. Det er Kommissionens opfattelse, at tiden nu er inde til igen at tage kerneenergiens hovedspørgsmål op til behandling, som fastlagt i Euratom-traktatens artikel 40. Herunder må man hele tiden være opmærksom på de begrænsninger, der er fastlagt i denne artikel og traktaten som helhed. Siden det sidste vejledende kerneenergiprogram blev vedtaget i 1984, har energisituationen i Fællesskabet ændret sig, og energimarkedet liberaliseres stadig mere. Vi ved mere om miljøproblemerne ved anvendelse af energi, og vi er langt mere opmærksomme på alvoren i klimaforandringerne og på behovet for at nedsætte udledningen af drivhusgasser på globalt plan. Den stigende opmærksomhed på de i) "Industrien for konstruktion og opførelse af kernekraftværker stillet over for gennemførelsen af det indre marked. Ajourføring af det vejledende kerneenergiprogram vedtaget af Kommissionen i 1984" K0M(89) 347 endelig udg. af 7. februar 1990. 2) "Vejledende kerneenergiprogram i henhold til Euratom-traktatens artikel 40, 1984". KOM(85) 401 endelig udg. af 23. juli 1984, ledsaget af udtalelsen fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg den 30. maj 1985 ØSU 472/85. 3) Rådets resolution af 16. september 1986 om nye energipolitiske mål for Fællesskabet frem til 1995 og konvergensen mellem medlemsstaternes politik, EFT nr. C 241 af 25. 9. 1986, s. IY meget vigtige problemer med den nukleare sikkerhed ved kernekraftværkerne i de Øst- og Centraleuropæiske lande og i SNG samt de store politiske forandringer, som i disse lande har ført til en styrkelse af nedrustningspolitikken, er også relevante faktorer. Alle disse forhold påvirker kerneenergiens fremtidige udvikling. Kommissionens hensigt med det vejledende kerneenergiprogram fra 1997 er at tilvejebringe et overblik over kerneenergisituationen i Den Europæiske Union og at udsende et signal om, at den tillægger kerneenergispørgsmålet stor betydning. I den hvidbogen "En energipolitik for Den Europæiske Union"l), der udkom i december 1995, bebudede Kommissionen at den ville udarbejde PINC 1997, og dette program ligger inden for rammerne af den fælles energistrategi, der er fremlagt i hvidbogen. Som fremhævet i hvidbogen er EF på vej mod et integreret, liberaliseret og mere konkurrencepræget energimarked. Derfor er det nye vejledende kerneenergiprogram mere markedsorienteret end de tidligere. Det fremhæver desuden de store udfordringer, som industrien står over for og diskuterer de væsentligste af de bekymringer, som kommer til udtryk i den offentlige debat. Kerneenergispørgsmålet er tydeligvis stærkt kontroversielt i EU. Der kommer mange forskellige synspunkter til udtryk, og dette skal ses på baggrund af, at medlemsstaterne har forskellige energistrukturer og forskellige holdninger til kerneenergi. Efter Kommissionens opfattelse er det ikke desto mindre vigtigt, at den ajourfører sine synspunkter og fremmer den størst mulige grad af gennemskuelighed på dette område1}. I overensstemmelse med Euratom-traktatens artikel 40 vil Kommissionen høre Det Økonomiske og Sociale Udvalg om dette udkast til vejledende kerneenergiprogram, før den vedtager og offentliggør det endelige dokument. I betragtning af den store betydning, som af mange forskellige parter tillægges den fremtidige udvikling af kerneenergipolitikken i EF, og de mange forskellige situationer, der hersker i medlemsstaterne, mener Kommissionen desuden, at det ville være nyttigt med en bred og veldokumenteret meningsudveksling, inden dokumentet vedtages endeligt. 4) K0M(95) 682 af 13. 12. 1995 5) Udkastet til det vejledende kerneenergiprogram, som blev vedtaget af Kommissionen den 25. september 1996, blev i overensstemmelse med artikel 40 i Euratom-traktaten sendt til udtalelse i Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Denne udtalelse blev vedtaget den Udkastet blev til orientering fremsendt til Rådet og Europa-Parlamentet, som har vedtaget en initiativudtalelse den ). Kommissionen har også iværksat en bredere informationskampagne og bedt om udtalelser fra flere europæiske organisationer, som har interesse i kerneenergi. Disse udtalelser blev samlet i et kompendium, der kan fås ved henvendelse til Kommissionens generaldirektorat for energi. (EFT nr (EFT nr ). Hvidbogen: En energipolitik for Den Europæiske Union I hvidbogen "En energipolitik for Den Europæiske Union" fastlægger Kommissionen tre relevante målsætninger på energiområdet: samlet konkurrenceevne, sikre energiforsyninger og miljøbeskyttelse. Kommissionen bemærker: 7 arbejdet for at nå disse målsætninger må Fællesskabet holde sig for øje, at den forventede energiafhængighed vil vokse, og at de fremtidige valg i forbindelse med miljøbeskyttelsen kan øge denne afhængighed. Det skal heller ikke glemmes, at integreringen af Fællesskabet betyder større solidaritet i de energivalg, de enkelte lande træffer. " Kerneenergiens fremtidige udvikling i EF skal anskues inden for denne overordnede ramme for den generelle energipolitik. Samtidig skal man følge ånden i de relevante bestemmelser i Euratom-traktaten. Det politiske sigte med en ramme for kerneenergiens udvikling er at bidrage til, at hvidbogens tre energipolitiske mål nås. Om kerneenergien har en fremtid i EF, afhænger i høj grad af, om samfundet og dets politiske ledere kan acceptere den. I hvidbogen analyseres situationen på følgende måde: "Acceptproblemet skyldes især bekymring for den nukleare sikkerhed, transport og bortskaffelse af nukleart affald og ikke-spredningsforhold. Kravet om diversificering, den nukleare industris konkurrenceevne overfor tredjelande, og integrering af el-markedet i flere medlemsstater understreger kerneenergiens rolle i el-produktionen. En række medlemsstater er imidlertid i vidt omfang afhængige af nuklear energi, mens andre foretrækker at føre en ikke-nuklear energipolitik, og en tredje gruppe har besluttet at begrænse afhængigheden af kernekraft eller helt at lukke eksisterende kraftværker. De europæiske institutioner har derfor i medfør af Euratom-traktaten beføjelser til udvikling af nuklear energi i overensstemmelse med nationale regler og politik. Valget mellem energiteknologier eller brændstoffer afhænger altid af en politisk vurdering, men kerneenergi bør fortsat være blandt valgmulighederne. " Med hvidbogens argumenter er scenen sat for dette nye vejledende kerneenergiprogram. Det sigter mod at bidrage til en nyvurdering af kerneenergiens forskellige momenter i EU, sådan som det ser ud i dag, og som de kan udvikle sig. Afslutningsvis foreslås en række grundprincipper på EF-plan. I betragtning af at kerneenergiens udvikling har en vigtig industriel dimension, i el produktionen såvel som i hele brændselskredsløbet, lægger de kommende års udfordringer et stort ansvar på kerneenergiindustrien. Disse udfordringer beskrives nærmere her i dokumentet. 3- Kerneenergiens rolle i EF og på verdensplan EU råder idag over en højt udviklet kerneenergiindustri, som dækker hele brændselskredsløbet, og det teknologiske grundlag beherskes selvstændigt. I Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrig, Nederlandene, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige er der over 140 kernereaktorer i drift, og dermed er EU verdens førende producent af nukleart baseret elektricitet. Omtrent en tredjedel af EF's elektricitet produceres på kernekraftværker. Vesteuropas kerneenergiindustri har opbygget mindst lige så megen driftserfaring, som den der foreligger i USA, Japan og andre større industrilande. Store lande i Asien (Japan, Kina, Indien og Sydkorea) og i Øst- og Centraleuropa samt i SNG har valgt at medtage kernekraften blandt kilderne til opfyldelse af deres energibehov. Andre asiatiske lande som f. eks. Indonesien, Thailand, Pakistan og Tyrkiet har meddelt, at også de har til hensigt at medtage kernekraft i deres energiplaner. Derimod har USA ikke givet tilladelse til opførelse af nye kernekraftværker siden 1974, men mange værker er i drift, og forskningsarbejdet fortsætter. I Latinamerika tilskynder lande som Argentina og Brasilien til udvikling af kernekraft, mens andre har fravalgt kerneenergi som mulighed. II KERNEKRAFTEN SOM VALGMULIGHED INDEN FOR RAMMERNE AF EF's ENERGIPOLITIK Beslutninger vedrørende kerneenergi, der træffes på EF-plan, skal placeres inden for rammerne af de generelle energipolitiske vedtagelser. Ifølge Euratom-traktaten skal EF bl. a. fastlægge fælles energipolitiske retningslinjer. De energipolitiske mål i forbindelse med unionstraktaten er drøftet i Kommissionens hvidbog om energipolitikken. Politiske beslutninger med hensyn til kerneenergi skal træffes inden for de rammer, der er udstukket både i PINC og i hvidbogen under hensyntagen til de konstaterede industrielle udfordringer. Også den omstændighed, at offentlighedens holdning til kernekraft skifter fra land til land, må man hele tiden være opmærksom på. Endelig er det klart at kernekraftens sikkerhed går frem for alt. Som anført i hvidbogen bør enhver energipolitisk beslutning i EF mindst bidrage til, at følgende tre grundlæggende mål nås: samlet konkurrenceevne sikre energiforsyninger miljøbeskyttelse. Kerneenergien skal bedømmes efter disse tre mål og efter det bidrag den kan yde til at nå dem. Samlet konkurrenceevne a. Produktionsomkostninger for nukleart baseret elektricitet I følge en undersøgelse foretaget i fællesskab af OECD og IEA, offentliggjort i 19931\ fordeler de samlede omkostninger ved nukleart produceret elektricitet sig på følgende måder, når der lægges en kalkulationsrente på gennemsnitligt 5% til grund: oprindelig investering 45- 55%, drift og vedligeholdelse 20-25%, brændsel 20-25%. Sættes den gennemsnitlige kalkulationsrente til 10%, bliver de oprindelige investeringer 68-70%, drift og vedligeholdelse 15-20% og brændsel 12-20%. For nykonstruerede vandkølede reaktorer (den mest udbredte type i den vestlige verden) anslås el-produktionens samlede omkostninger (ved 1991- priser) til 22 - 30 ECU/1000kWh, når renten sættes til 5%, og 33 - 41 ECU/1000kWh, hvis renten sættes til 10%1}. Omkostningerne er højere for gamle vandkølede reaktorer, for andre reaktortyper (f. eks. gaskølede reaktorer) og for letvandsreaktorer, som ikke kan udnytte de lavere omkostninger, der skyldes standardisering eller masseproduktion. Investeringsudgifterne til et kernekraftværk af den type kan blive dobbelt så store som udgifterne til et enkelt kernekraftværk, der indgår i en serie. Investeringsomkostningerne omfatter de grundlæggende anlægsomkostninger, tekniske omkostninger, uforudsete udgifter, samt de langsigtede udgifter til afvikling og til bortskaffelse af affald ved afvikling. Myndighederne i alle de medlemsstater, der bruger kernekraft, pålægger de el-producenterne at stille finansieringsreserver til side til afvikling og affaldsbortskaffelse. Fondenes størrelse fastsættes af hver medlemsstat. Afviklingsomkostninger Afviklingsomkostningerne er forskellige for forskellige kernekraftværker. Selvom overslagene er præget af en vis usikkerhed, ser det i øjeblikket ud til, at omkostningerne ved afvikling er forholdsvis små i forhold til de samlede investeringsomkostninger. Det skønnes, at afviklingsomkostningerne for en lOOOMWe vandkølet reaktor udgør 10 - 15% af de samlede investeringsomkostninger i faste priser, men for andre 6) "Projected costs of generating electricity-update 1992" 7) Denne type OECD-undersøgelse bygger på spørgeskemaer, og resultaterne på svar fra medlemsstater, som har kernekraftværker. Ifølge en nyere undersøgelse, som blev gennemført i slutningen af 1996 inden for rammerne af UNIPEDE (endnu ikke offentliggjort), vil de samlede omkostninger for strømproduktion med en letvandsreaktor, som igangsættes i år 2005, være hhv. 30,6 og 44,9 ECU/1000 kWh (i 1995-priser) for rentesatser på hhv. 5% og 10%. Disse tal ligger i den øvre ende af skalaen fra 1992-undersøgelsen. reaktortyper kan de ligge højere. Denne procentdel falder efter diskontering (1,4 - 3,7% ved en rente på 5%, 0,2 - 2,1% ved en rente på 10%). Brændselsomkostmnger Også brændselsomkostningerne skifter afhængig af reaktortypen og af, hvilket valg der træffes med hensyn til brændselskredsløbet. Benyttes der oparbejdning, anslås de samlede brændselsomkostmnger (ved 1991-priser) til 4,6 ECU / 1000 kWh; i et brændselskredsløb, hvor brændslet kun benyttes en gang, anslås de samlede omkostninger til 4,1 ECU pr. 1000 kWh. Affald, transport og bortskaffelse Ifølge en OECD-rapport fra 19941} modsvarer omkostningerne ved oparbejdning, forglasning og affaldsbortskaffelse til 27% af brændselsomkostningerne i et brændselskredsløb med oparbejdning, mens transportomkostningerne modsvarer 1,5 - 2%. Når brændslet benyttes en enkelt gang, modsvarer transport og oplagring af bestrålet brændsel ca. 10% af brændselsomkostningerne, mens indkapsling og bortskaffelse af det bestrålede brændsel modsvarer ca. 5% af omkostningerne. Oplagringsomkostninger kD En tidligere rapport fra 1990 har anført omkostninger der svinger mellem 400 og 1 300 ECU/m3 til oplagring af lavt bestrålet brændsel, og omtrentlige diskonterede- investeringsomkostninger på 100 000 ECU/m3 til oplagring af højt bestrålet affald. Omkostningsskøn påvirkes naturligvis af de antagelser, som de bygger på, og rummer derfor en vis usikkerhed, især hvad angår affaldsbehandling og - oplagring. Men som de anførte omkostningsskøn fra OECD viser, vil selv en betydelig variation i omkostningerne til affaldstransport eller -oplagring kun få en lille virkning på den samlede pris for kernekraftbaseret elektricitet, fordi omkostningerne til kernebrændsel kun udgør 20-25% af de samlede omkostninger. Kernekraftens konkurrenceevne i forhold til andre energikilder Konkurrenceevnen afhænger af produktionsomkostningerne for den fremstillede elektricitet (målt i kWh). Disse omkostninger udgør hovedfaktoren ved fastlæggelse af den pris, som opkræves hos forbrugerne 8) "The Economics of the Nuclear Fuel Cycle", NEA/OECD - 1994. 9) Rapport EUR 12871: "Evaluation of Storage and disposal costs for conditioned radioactive waste in several European countries". 10 af nuklear elektricitet, og det vil hovedsageligt sige i sværindustrien, der er de største enkeltforbrugere. Den tidligere nævnte fælles OECD- og IEA-undersøgelse fra 1993 sammenligner de fremskrevne omkostninger fra forskellige elproduktionskilder på grundlag af data, som medlemsstaterne har stillet i rådighed, idet de beregnes som udjævnede middelomkostninger. På grundlag af gennemsnitlige diskonterede omkostninger ved en kalkulationsrente på 5 % om året, viser undersøgelsen, at kernekraft synes at være den mest økonomiske valgmulighed i 13 af de 15 undersøgte lande (undtagelserne er Det Forenede Kongerige og Nederlandene). Med en rente på 10%, er der stadig en reel økonomisk fordel ved at benytte kernekraft i fem lande; i fem andre står valget mellem kernekraft og naturgas. Disse konklusioner bygger på en hypotese om prisstabilitet for brændslerne, hvad der på ingen måde er sikkerhed for, fordi efterspørgslen efter naturgas er stigende. Tallene omfatter også omkostninger ved afvikling og affaldsbortskaffelse. Undersøgelsen forventes ajourført i 1997. En anden OECD-undersøgelse, som blev offentliggjort i 1992, ser på de generelle økonomiske virkninger af at bruge kerneenergi. Den økonomiske analyse, der er gennemført for de lande, der har valgt kerneenergi, viser klart positive virkninger på betalingsbalancen på grund af besparelser i energiimporten. Kernekraftens økonomiske fordele afhænger naturligvis af en lang række faktorer, og det er derfor ikke overraskende, at forskellige undersøgelser giver forskellige resultater. Den gradvise liberalisering af EF's indre energimarked vil betyde, at kerneenergien skal konkurrere inden for de samme rammebetingelser som alle andre energikilder. En fuldstændig gennemførelse af det indre marked og en streng anvendelse af de relevante regler om statsstøtte og konkurrence betyder, at der skal være lige konkurrencevilkår for alle energikilder, og at der lægges særlig vægt på, at omkostningerne er gennemskuelige. Uanset hvordan uranprisen eller valutakurserne udvikler sig, vil råvareomkostningerne næppe få nogen større virkninger for kernekraftens konkurrenceevne, eftersom omkostningerne ved at anskaffe kildematerialet i øjeblikket står væsentligt under 10% af elproduktionsomkostningerne. Resten af produktionsomkostningerne skyldes hovedsagelig det teknologiske og industrielle input, som stammer fra EU-området selv. EU råder over den nødvendige ekspertise inden for nuklear teknologi og har også kapacitet til at forbedre denne teknologi yderligere. Det skal bemærkes, at den nukleare industris kapitalintensive karakter gør, at bl. a. renteniveauet er afgørende for, hvor attraktiv denne mulighed er. Dertil kommer, at kernekraftens omkostninger og priser sandsynligvis vil blive nyvurderet i lyset af udviklingen henimod en liberalisering af elmarkederne og i visse tilfælde privatisering (f. eks. i Det Forenede Kongerige). 11 Eksport Industrifolk og fabrikanter, der beskæftiger sig med det nukleare brændselskredsløb eller med anlæg af kernekraftværker, yder et væsentligt bidrag til EU's eksportindtjening. Også på de store globale markeder for behandling af nukleart affald og for afvikling af værker, er der voksende eksportmuligheder for europæisk erhvervsliv. Eksportmarkederne er væsentlige for, at europæisk erhvervsliv kan fastholde sit teknologiske niveau og sin knowhow, navnlig inden for den industri, der beskæftiger sig med brændselskredsløbet eller med fremstilling af udstyr. Kommissionen har ført og fører forhandlinger om kerneenergiaftaler med tredjelande for at lette forretningerne og handelen med varer og tjenesteydelser inden for kernekraftindustrien. Bemærk, at al nuklear eksport fra EU er underlagt IAEA-reglerne og Euratoms sikkerhedskontrol. Langsigtede investeringer Investeringer i kernekraftindustrien foretages på langt sigt. Der går lang tid inden de begynder at give afkast, og de kræver derfor stabile og gunstige lovgivningsmæssige og økonomiske rammebetingelser. Det tager 5-10 år at konstruere og anlægge et kernekraftværk, som derefter drives og vedligeholdes i en periode på 40 år eller mere. Operatøren skal have sikkerhed for at brændslet og de brændselsrelaterede tjenesteydelser står til rådighed i hele den periode, og at det brugte brændsel og det nukleare affald kan behandles på tilfredsstillende vis. Under gennemførelsen af det indre elektricitetsmarked kan medlemsstaterne tage rimeligt hensyn til kernekraftindustriens behov for langsigtet planlægning og i overensstemmelse hermed tilvejebringe betingelser for sådanne store, langsigtede investeringer. Kvalificeret indenlandsk beskæftigelse Over 90% af kernekraftens omkostninger skyldes tjenesteydelser, som leveres af virksomheder inden for EU. Heraf følger, at der gøres stort brug af indenlandsk arbejdskraft, enten direkte eller indirekte. Denne beskæftigelse skabes eller holdes i gang af investeringer i de forskellige erhvervsgrene, der bidrager til kerneenergiproduktionen, og ved drift af de opførte anlæg. Kernekraftindustrien skønner, at den giver beskæftigelse til over 400 000 ansatte i Europa, inden for opgaver, der er direkte forbundet med elproduktion og aktiviteter i brændselskredsløbet. Der er hovedsagelig tale 12 om højt kvalificerede medarbejdere, som yder et vigtigt bidrag til EU's økonomiske, sociale, industrielle og videnskabelige udvikling. / Innovation og teknologisk udvikling I Euratom-traktaten har det fra starten været anerkendt, at kerneenergiens udvikling ikke ville have været muligt uden store gennembrud inden for forskning og udvikling. Kernekraftindustrien har hele tiden haft succes med innovation og anvendelse af ny teknologi. Kerneenergiforskningen må fortsættes sideløbende med forskning i vedvarende energikilder og bestræbelser på at øge energieffektiviteten. Støtte fra EF's rammeprogrammer fra EF's forskning og udvikling vil sammen med støtte fra nationale programmer bidrage til en yderligere forbedring af sikkerheden, til industriens effektivitet og til skabelsen af nye eksportmarkeder. 2. Forsyningssikkerhed a. Nye udviklingslinjer i EF Som også anført i hvidbogen er det svært at spå om fremtidens udviklingslinjer for udbud og efterspørgsel. Man har undersøgt forskellige scenarier for mulige samfundsøkonomiske udviklinger frem til år 2020]). I denne undersøgelse hedder det, at: Nogle af nøglebudskaberne, som kan påvirke Fællesskabets politik, er følgende: Europas afhængighed af importeret energi vil forøges betydeligt gas vil konkurrere med olie som den førende komponent i brændselsforbruget europæiske forbrugere vil i stigende omfang blive afhængig af energiforsyninger "fra nettet" der er betydelig fleksibilitet i den endelige udformning af brændselssammensætningen i fremtiden. Afgørende faktorer vil være den vægt, klimaændringerne tillægges, virkninger af teknologi og liberaliseringen af markederne, og endelig at nogle vedvarende energikilder ligger på grænsen af økonomisk levedygtighed. Disse forhold giver grundlag for en fortsat rolle til kernekraften i fremtidens energiforsyning i EF. En sådan rolle vil især være gavnlig, hvis den 10) European Energy to 2020: A scenario approach. Réf. : ØSU (95) 2283 af 20. 12. 1995. 13 nuværende tilfredsstillende grad af variation i forsyningskilderne mindskes i de kommende år, hvad nogle eksperter regner med. Derfor må der fortsat gøres en indsats for at spare på energien, sprede energikilderne og opretholde en høj grad af selvforsyning. Trods de store forskelle mellem EF-medlemsstaternes nationale politik, må disse handle i fællesskab for at mindske begrænsningerne i forsyningsmulighederne. Og her kan kerneenergi yde et bidrag. b. Voksende energiefterspørgsel på verdensplan Da energimarkederne er internationale, må man også kaste et blik på den globale energisituation. I en situation hvor energiefterspørgslen næsten stagnerer i Europa og ligefrem falder i det tidligere Sovjetunionen, er det let at overse, at energiefterspørgslen stiger særdeles hurtigt i Asien. Dertil kommer, at befolkningsvækst og udvikling i tredjeverdenslandene vil øge disses forbrug af fossile brændsler. Ifølge Kommissionens ovennævnte scenarioundersøgelse kan verdens samlede energiefterspørgsel stige med så meget som 50% frem til år 2020. Med en samordnet indsats for at forbedre energieffektiviteten, fremme besparelser og udvikle vedvarende energikilder kan man mindske væksten i den fremtidige efterspørgsel efter fossilt brændsel på verdensplan. Et andet spørgsmål er, hvordan denne efterspørgsel skal imødekommes. Verdens reserver af fossilt brændsel er langt fra uudtømmelig. Ifølge Verdensenergirådets seneste skøn, der bygger på det nuværende forbrug, kan oliereserverne (hvoraf 75 % kontrolleres af OPEC) måske kun holde i lidt over 40 år, naturgasreserverne omkring 65 år, kulreserverne over 200 år og uranreserverne omkring 25-30 år, hvis det brugte brændsel ikke oparbejdes (med oparbejdning af brændslet kan uranreserverne holde meget længere). Imidlertid er reserverne af fossilt brændsel hidtil ofte blevet undervurderet, fordi man har taget for lidt hensyn til forbedringer i udvindingsteknikken. I de sidste 20 år har de påviste reserver af fossilt brændsel været temmelig stabile, og somme tider er de endda steget, trods det store og voksende forbrug. Desuden har der i de senere år ikke været grund til at lede efter større nye uranreserver. Det bør endvidere noteres, at uranforekomsterne ligger spredt i et større antal lande. For oliepriserne, som i øjeblikket er de laveste siden 1973, gælder det, at der på mellemlangt sigt er en vis udsigt til stigning. Uranpriserne på det internationale marked har været faldende på grund af forsyninger fra SNG-landene, men den udvikling er ved at vende. Hvis man vælger at genbruge nukleart brændsel (plutonium), vil behovet for uran imidlertid falde. Nogle af de lande, som har udsigt til at blive de største energiforbrugere i verden, betragter - efter at have taget alle faktorer i betragtning - kernekraft som en måde at løse deres energiforsyningsproblemer på. Andre har 14 derimod på grund af den herskende usikkerhed valgt ikke at bygge kernekraftværker, men i stedet sprede deres forsyningskilder på anden måde. Særlige forhold vedrørende kernebrændsel Kernebrændsel bruges på en anden måde end andre brændsler. Uran udvindes næsten udelukkende til energiproduktion. Hvad vigtigere er, når først affaldsprodukterne fra den første anvendelse er fjernet, kan uran og dets biprodukt plutonium genanvendes og bruges til ny energiproduktion. Da kun en lille brøkdel af den potentielle energi i uran forbruges under den første anvendelse, er der god mening i på længere sigt at genbruge brændslet, og endda at gøre det flere gange, forudsat at der findes teknologiske løsninger, som gør genanvendelse sikker og økonomisk levedygtig. Også nukleart materiale, som udvindes ved demontering af våben, kan genanvendes som kernebrændsel i kraftværker. Alle former for plutonium giver anledning til spørgsmål vedrørende miljøsikkerhed og ikke-spredning. Hvad angår genanvendelse er den økonomiske levedygtighed stadig uafklaret \ d. Ikke-spredning og sikkerhedskontrol Det er indlysende, at der er en sammenhæng mellem handel med nukleart materiale og øget energiforsyningssikkerhed på den ene side og et lands eller en gruppe landes adfærd med hensyn til ikke-spredning. Ikke-sprednings- sagen er af yderste vigtighed, da højt beriget uran og plutonium af enhver slags kan bruges som fissilt materiale til atomvåben bidraget til at udvikle ikke-spredningsmekanismerne, og den nukleare sikkerhedskontrol gennemføres effektivt på EU's område. EU har i høj grad Euratom er den regionale organisation, der har længst erfaring med sikkerhedskontrol og ikke-spredning. I sit arbejde følger den nøje ikke- spredningstraktatens ånd og bogstav ikke mindst med hensyn til forholdet mellem et regionalt og globalt sikkerhedskontrolsystem, og forbindelsen mellem regionalt og globalt samarbejde om fredelig udnyttelse af kerneenergi. 11) På det seneste G7/P8-topmøde i Denver bemærkede udenrigsministrene, at P8-sagkyndige havde konkluderet, at den bedste løsning, tidsmæssigt og teknisk, er at anvende plutonium som MOX-brændsel i kernereaktorer, og at en supplerende løsning er at indeslutte plutonium i glas eller keramik sammen med højaktivt radioaktivt affald. De sagkyndige konkluderede også, at der vil være behov for lagring på mellemlangt sigt, uanset hvilken langsigtet løsning, man vælger. 12 Isotopseparation er nødvendigt For at berige uran til det niveau, der skal til for at fremstille våben, skal der benyttes isotopseparation, mens den kemiske separation, der skal til for at få plutonium, i mindre grad er en hindring for anvendelse til militært brug. 15 Euratom er et fremtrædende eksempel på et regionalt integreret sikkerhedskontrolsystem: Det bygger på EF-retten og fungerer effektivt og virkningsfuldt. I 1992 indgik Kommissionen og IAEA (Den Internationale Atomenergiorganisation) en ny partnerskabsaftale under betegnelsen "the New Partnership Approach". Formålet var at udnytte ressourcerne bedst muligt og styrke sikkerhedskontrollen. Samarbejdet mellem de to organisationer skulle styrkes på grundlag af følgende: Euratom bekræftes som et regionalt system i egen ret. Gensidig bistand inden for forskning og teknologisk udvikling anses for afgørende. Støtten på det logistiske område styrkes. Der skal udvikles fælles uddannelse og udstyrsanskaffelse. Inspektionsordningerne optimeres for at give IAEA mulighed for at spare på inspektionsressourcerne. Hver organisation opretholder sin ret til at drage selvstændige konklusioner. Den hidtidige erfaring med gennemførelsen af denne nye aftale bedømmes som positiv. EU har givet sin fulde støtte til ubegrænset og betingelsesløs forlængelse af ikke-spredningstraktaten, og resultaterne af den konference, der blev holdt i 1995 om revision og udvidelse af ikke-spredningstraktaten anses derfor for at have været en succes. I denne forbindelse skal det bemærkes, at det nukleare topmøde i Moskva den 19. -20. april 1996 bekræftede G7-landenes og Ruslands vilje til at indgå og underskrive en traktat om totalforbud mod nukleare forsøg (CTBT- traktaten) i september 1996. Det skal endvidere bemærkes, at al eksport af nukleart materiale fra EU til tredjelande, der ikke besidder kernevåben, siden 1992 har været gjort til genstand for IAEA's fulde sikkerhedskontrol. EU er således en væsentlig aktør, ikke blot inden for handelen med nukleart materiale og udstyr, men også på de vigtige områder ikke-spredning og nuklear sikkerhedskontrol. Beskyttelse af befolkningen og miljøet I de første 20 år af Euratoms eksistens var der bred enighed om at kerneenergi var nyttig. Denne enighed svækkedes efter ulykken på Three Mile Island, og efter 16 Tjernobyl-ulykken brød den delvis sammen, selvom dette anlægs konstruktion og sikkerhedsforanstaltninger ikke kan sammenlignes med situationen på de kernekraftværker, der er i drift i EU. Det er nu internationalt accepteret, at brugen af kerneenergi og varetagelsen af dens sikkerhed er to sider af samme sag. Lande, der benytter kerneenergi, skal sætte sikkerheden i første række. a. Grundlæggende sikkerhedsnormer for strålings- og sundhedsbeskyttelse Ifølge Euratom-traktatens artikel 2, litra b) skal Fællesskabet "indføre ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed og overvåge deres anvendelse" under de i traktaten foreskrevne betingelser. I medfør af Euratom-traktatens artikel 31 er der fastlagt grundlæggende normer, som fastslår grundprincippet om strålingsbeskyttelse og fastlægger de maksimalt tilladelige strålingsdoser for arbejdstagere og befolkningen i almindelighed. Disse normer blev ajourført i 1996, og de udgør grundlaget for strålingsbeskyttelse i hele EU1}. Dertil kommer EF-traktatens artikel 129, hvorefter EF skal bidrage til virkeliggørelsen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, bl. a. ved at sundhedsbeskyttelse skal indgå som led i Fællesskabets politik på andre områder. Nedsættelse af udledningerne afC02 og andre skadelige stoffer Ophobningen af C02 i atmosfæren er en alvorlig trussel, som gør det nødvendigt at benytte mindre kul og andre fossile brændsler. Selvom Europa udnytter energi mere effektivt end USA, Kina og Rusland, er der stadig mulighed for at nedsætte udledningerne af C02 og andre skadelige stoffer ved f. eks. at fremme energibesparelser og anvendelse af vedvarende energikilder. Brugen af kerneenergi har den fordel at den nedsætter udledningen af C02 og andre drivhusgasser. Det skal her bemærkes, at brugen af kerneenergi for Europa som helhed allerede nu sparer atmosfæren for omkring 700 mio t C02 årligt i forhold til en situation, hvor den samme elektricitet skulle fremstilles ved anvendelse af fossile brændsler1}. Dertil kommer at kernekraften bidrager til at undgå andre skadelige udledninger i atmosfæren, f. eks. partikler, svovldioxid, nitrogenoxider og metan. 13) Rådets direktiv 96/29/EURATOM af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling (EFT nr. L 159 af 29. 6. 1996, s. 1). 14) European Energy to 2020: A scenario approarch. Réf. : ØSU (95) 2283 af 20. 12. 1995. I henhold til udtalelsen fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg ville tabet af det meste af EU's nukleare produktion (. ) modvirke EU's indsats for at nedbringe emission af C 02. 17 Miljøvurdering og katastrofeberedskab Euratom-traktaten indeholder også særlige bestemmelser (artikel 35-37) om vurdering af de radiologiske virkninger af udslip af radioaktive materialer til biosfæren. Nukleare anlæg er konstrueret og bygget med henblik på at indeslutte praktisk talt alle skadelige biprodukter fra driften, selv i tilfælde af ulykker. Men sådan opfatter offentligheden ikke den risiko for radioaktivt udslip, der følger af at anvende kerneenergi - hverken under normale driftsforhold eller i tilfælde af uheld. Industrielle kernekraftanlæg i EU er vurderet omhyggeligt med henblik på deres miljøvirkninger. De skal opfylde de særlige bestemmelser i Euratom- traktaten og i den deraf afledte ret, og de er desuden omfattet af Rådets direktiv om vurdering af virkninger på miljøet1} og af ESPOO-konventionen (Convention on Environmental Impact Assessment in a Transboundary Context). Som det kræves i EF's grundlæggende normer, er der udarbejdet beredskabsplaner i alle medlemsstater for at sikre, at myndighederne kan håndtere mulige radiologiske følger på en passende måde, hvis der sker en nuklear ulykke. Disse planer er desuden samordnet i et EF-system for hurtig udveksling af oplysninger på grundlag af en rådsbeslutning fra 19871). Bestemmelserne i disse planer vil blive styrket af den fælles fremgangsmåde i RODOS-systemet, som er under udvikling. I tilfælde af nukleare ulykker skal systemet være en hjælp til at man uden for ulykkesstedet kan træffe de rette beslutninger om hvordan der skal reageres. Det indføres i visse medlemsstater og andre steder hovedsagelig gennem forskningsprogrammet vedrørende strålingsbeskyttelse. Hvis en nuklear ulykke får følger uden for selve ulykkesstedet, er det vigtigt, at den berørte offentlighed er tilstrækkelig velinformeret om, hvilken adfærd den bør udvise. Et rådsdirektiv fra 1989 handler om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare. 1} Forvaltning af radioaktivt affald Forvaltning af radioaktivt affald er en vigtig faktor i sikkerheds- og miljøbeskyttelsen. Industrielle teknikker til forvaltning og bortskaffelse af nukleart affald anvendes og forbedres hele tiden. Alligevel må der løbende forskes systematisk for yderligere at nedbringe mængden af det affald, der 15) Rådets direktiv (85/337/EØF) af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT nr. L 216 af 3. 8. 1992, s. 40), senest ændret ved direktiv 97/1 l/EF af 3. marts 1997 (EFT L 73 af 14. 3. 1997). 16) Rådets beslutning 87/600/EURATOM af 14. december 1987 om en fællesskabsordning for hurtig udveksling af information i tilfælde af strålingsfare (EFT nr. L 371 af 30. 12. 1987, s. 76). 17) Rådets direktiv (89/618/EURATOM) af 27. november 1989. 18 skal forvaltes, og for at optimere den teknologi, der benyttes i affaldsforvaltningen. I 1994 vedtog Kommissionen en meddelelse, hvori den foreslog en "EF- strategi for håndtering af radioaktivt affald"!). I denne strategi, som hovedsagelig vedrører sikkerhed og miljøbeskyttelse, forestiller man sig at der, hvor det er muligt, anlægges en harmoniseret fremgangsmåde på EF- plan for principperne vedrørende forvaltning af radioaktivt affald. Formålet er at sikre, at der overalt i EF hersker et ensartet sikkerhedsniveau. Strategien fremstår som et omfattende program på mellemlangt og langt sigt, men den holder sig til de forhold, som med fordel kan behandles på grundlag af en fælles fremgangsmåde for radioaktivt affald på EF-plan. Disse forhold omfatter definition og klassificering af radioaktivt affald, affaldsminimering, transport, behandling og bortskaffelse, information til offentligheden samt finansiering af forvaltningen af radioaktivt affald. Med resolution af december 19941} støttede Rådet Kommissionens strategiforslag. Om den fremgangsmåde, der er vedtaget på dette område, er der enighed mellem EF og de specialiserede internationale organisationer, nemlig Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) og OECD's Kerneenergiagentur (NEA). Vedtagelse af en international konvention om forvaltning af radioaktivt affald kunne styrke denne enighed. I IAEA er man allerede begyndt på at udarbejde en tekst. Kommissionen støtter fuldt ud denne igangværende proces. Tekniske problemer ved nuklear sikkerhed I 1975 vedtog Ministerrådet sin første resolution om "Tekniske problemer ved nuklear sikkerhed"1}. Denne resolution har stadig betydning for samarbejdet inden for nuklear sikkerhed. Spørgsmål om nuklear teknologi, som ikke er direkte forbundet med nuklear sikkerhed, er ikke gjort til genstand for forskrifter i Euratom-traktaten. Resolutionen danner grundlag for et frit aftalt samarbejde mellem EF's medlemsstater og Kommissionen om teknologiske og industrielle spørgsmål, som har betydning for nukleare anlægs sikkerhed. Den opfordrer til gradvis harmonisering af sikkerhedskrav og -kriterier for at tilvejebringe en ensartet og tilfredsstillende grad af beskyttelse af befolkningen og miljøet mod strålingsrisiko som følge af nukleare aktiviteter og for at bistå handelsudviklingen. Op til måldatoen for færdiggørelsen af EF's indre marked (1993) konsoliderede Rådet grundlaget for samarbejdet mellem medlemsstaterne og Kommissionen om teknologiske problemer i forbindelse med nuklear sikkerhed ved at vedtage endnu en resolution den 18. juni 19921}. I denne 18) KOM(94) 66 endelig udg. af 02. 03. 1994. 19) Rådets resolution af 19. december 1994 om håndtering af radioaktivt affald (EFT nr. C 379 af 31. 12. 1994, s. 1. 20) Rådets resolution af 22. juli 1975 (EFT C 185 af 14. 08. 1975). 21) Rådets resolution af 18. juni 1992 (EFT C 172 af 08. 07. 1992). 19 resolution udstikkes der rettesnore for, hvordan man kan søge enighed i hele EU om vigtige sikkerhedskrav. Det vil være en fordel for enhver harmoniseringsindsats i forbindelse med materialer og fabrikationskodekser og standarder, der har betydning for anlægskomponenternes mekaniske integritet, at opnå enighed om sådanne krav. 1992-resolutionen opfordrer også til, at der skabes sammenhæng mellem harmonisering af sikkerhedskriterier og -krav inden for EU og i Unionens samarbejdsprogram med tredjelande. III SIKKERHEDSPROBLEMER I DE ØST- OG CENTRALEUROPÆISKE LANDE OG I SNG Tjernobyl-ulykken i 1986 afslørede, at der var alvorlige mangler i konstruktionen, opførelsen og driften af reaktorerne og, mere generelt, i den herskende sikkerhedskultur i landene i denne region. Den tids myndigheder undervurderede i adskillige år situationens alvor. Først efter de politiske forandringer i begyndelsen af 1990'erne blev det klart, at der måtte handles omgående for at forbedre de ældste reaktorer og endda for at gøre det muligt for driftslandene at lukke dem. Derfor forpligtede G-7 landene på det økonomiske topmøde i Munchen i 1992 sig på et handlingsprogram, der var vedtaget af G-24 landene som grundlag for al teknisk bistand på området nuklear sikkerhed. Den Europæiske Union påtog sig for sin del at benytte den tekniske bistand, som kan leveres i henhold til PHARE-programmet til de central og østeuropæiske lande, herunder de baltiske lande, og i henhold til TACIS-programmet, som er rettet mod SNG landene. En sådan bistand blev hovedsagelig gennemført på følgende områder: støtte til sikkerhedsmyndighederne bistand vedrørende konstruktion og drift reservedele affaldsbehandling og brændselskredsløb forvarselssystemer Tjernobyl. 20 I første omgang er hovedmålet at gennemføre kortsigtede foranstaltninger for at rette op på de alvorligste mangler, navnlig for så vidt angår de mindst sikre reaktorer, og for at overføre vores sikkerhedskultur. Derudover gennemføres der foranstaltninger på længere sigt med henblik på at bringe reaktorerne, både de eksisterende og dem, som er under opførelse, såvel som andre nukleare anlæg, op på et internationalt accepteret sikkerhedsniveau. I dag kan lån fra Euratom være en måde at finansiere de nødvendige investeringer på. Gennemførelsen af sådanne programmer forudsætter, at alle central og østeuropæiske lande og SNG handler hurtigt for at indføre civilretligt erstatningsansvar på det nukleare område, som defineret i Paris- og Wienkonventionerne, således at den europæiske kerneenergiindustri kan yde sin støtte inden for rammerne af en tilfredsstillende retstilstand. Principperne fra Det Europæiske Energicharter vil blive gennemført via "Energichartertraktaten", et bindende instrument, som gælder for alle former for energi, og som forelå til underskrivelse fra december 1994 til midten af juni 1995. Da fristen for underskrivelse udløb, havde 50 lande og De Europæiske Fællesskaber. undertegnet traktaten, heriblandt alle europæiske lande og nogle OECD lande, dog ikke USA og Canada. En erklæring om fredelig anvendelse af kerneenergi er stadig under overvejelse. IV KOMMISSIONENS ROLLE I FORBINDELSE MED EURATOM TRAKTATENS ARTIKEL 40 1. Foranstaltninger for at lette investeringer på kerneenergiens område Som anført i Euratom-traktatens artikel 40 er Kommissionens rolle generelt "at fremme initiativ hos personer og virksomheder og at lette en koordineret udvikling af deres investeringer på kerneenergiens område". Selvom beslutningen træffes af medlemsstaterne, kan Kommissionen gøre det lettere for dem at træffe de strategiske valg, og således gøre Den Europæiske Union i stand til at få maksimalt udbytte af en sikker anvendelse af kerneenergi. Som eksempler herpå kan nævnes, at Kommissionen har taget initiativ til at lette og fremskynde harmoniseringen af krav, regler, kriterier og praksisser med hensyn til konstruktion, drift, vedligeholdelse og certificering af anlæg. Oversigt over udviklingen på det nukleare område 40 år efter undertegnelsen af Euratom-traktaten må Kommissionen erkende, at kerneenergien er en industriel, økonomisk og social realitet i flere højtudviklede lande, og at kerneenergiindustrien i Vesteuropa er modnet. I EF var der i 1995 en samlet installeret kerneenergikapacitet på 120 GWe. I følge medlemsstaternes nuværende planer vil dette tal stadig stige en smule, så den når op på 125 GWe i år 2000. 21 Selvom der ikke foreligger nogen præcise planer for et senere tidspunkt, viser de scenarier, som Kommissionen har udarbejdet0, at der i 2020 kunne være en installeret kapacitet på mellem 118 og 138 GWe, når visse langsigtede antagelser lægges til grund. Disse antagelser vedrører f. eks. en fremtidig energipris, graden af energieffektivitet, politiske valg truffet af regeringerne osv. Under disse omstændigheder mener Kommissionen, at det ikke lader sig gøre at fastlægge kvantitative produktions- eller investeringsmål for kerneenergiindustrien ud over år 2000; det noteres i denne forbindelse, at EU's målsætning i dag er at lade markedsreglerne spille deres rolle. Hvis økonomisk eller politisk pres i fremtiden ændrer den nuværende ramme, kan der igen blive behov for planlægning på længere sigt. Hvis der f. eks. opstår en ny politisk vilje til at bekæmpe emissionen af drivhusgasser eller til at gøre EU mere uafhængig inden for energiforsyning, kan dette føre til at der opstilles produktionsmål for nukleart baseret elektricitet på længere sigt. Under alle omstændigheder er der behov for at forbedre samarbejdet mellem medlemsstaterne på det nukleare område og for at undersøge, hvilke større udfordringer kerneenergiindustrien vil blive stillet over for i fremtiden. Kommissionen vil derfor i den resterende del af dette dokument behandle kerneenergiindustriens hovedtræk og de kommende års vigtigste udfordringer til den, og foreslå en række principper for fredelig anvendelse af kerneenergi, som bør følges på EF-plan. V DEN EUROPÆISKE KERNEENERGIINDUSTRI: HOVEDTRÆK OG UDFORDRINGER I de kommende år vil verden komme til at stå over for stadig vanskeligere energirelaterede miljøproblemer. Kerneenergien er en af de måder, hvorpå man kan producere store mængder elektrisk energi økonomisk uden at udtømme planetens reserver af fossile brændsler. 1. Kerneenergiens aktiviteter og forretningsmuligheder Der er for tiden temmelig begrænsede muligheder for at opføre nye kernekraftværker i EF. Der findes dog investeringsprogrammer for udskiftning eller modernisering og opgradering af idriftværende værker. Desuden er der iværksat forskningsprogrammer med henblik på at udvikle en ny generation af reaktorer. Disse programmer vil i princippet gøre det muligt for kerneenergiindustrien at videreudvikle sit teknologiske forskningsmæssige grundlag og sine udviklingsfærdigheder samt, hvor det er muligt, at forbedre sin konkurrenceevne og knowhow yderligere. 22) European Energi to 2020 : A scenario approach. SEK (95) 2283 af 20. 12. 1995. 22 For nogle af vore konkurrenter er situationen en anden. Navnlig i Japan er der udsigter til nye udviklinger, og for at udnytte disse udsigter har japanske firmaer knyttet stærke forbindelser med nordamerikanske industrivirksomheder. Den hurtige økonomiske udvikling i fjernøsten gør også dette område til et vækstmarked. Europæisk industri må være klar til at gribe enhver mulighed for at gøre forretninger i disse lande. Den ekspertise inden for brændselskredsløbet, som virksomheder i EU har udviklet, udnyttes allerede på de voksende fjernøstlige markeder. Der findes også væsentlige muligheder på det kæmpemæssige marked for affaldsforvaltning og afvikling af anlæg, navnlig i USA. Den Europæiske Union har forpligtet sig til inden for rammerne af samarbejdet med disse lande at sikre, at sikkerheden kommer i første række, når der bruges kerneenergi ("safety first "-princippet). EU har specielt forpligtet sig til at samarbejde for at fremme en sikkerhedskultur i alle lande, som har kernereaktorer. Den har desuden forpligtet sig på øget international åbenhed om nukleare aktiviteter og på fortsat reform inden for energisektoren i overgangslandene på grundlag af effektive strategier, som sigter mod åbning over for verden og mod indførelse af dertil svarende økonomiske og miljømæssige principper. Industrien må også være i stand til at samarbejde med de central og østeuropæiske lande og SNG inden for disse rammer, forudsat at finansieringen er tilstrækkelig, og at der foreligger et system for civilretligt erstatningsansvar i overensstemmelse med internationale regler. Inddragelse af europæisk industri kunne sikre, at internationalt accepterede sikkerhedsstandarder overholdes. Hertil kommer, at alle stater med kernekraftværker bør deltage i de eksisterende konventioner om nukleart ansvar (Paris/Wien-konventionen) som et middel til at tilvejebringe fuld juridisk sikkerhed, både for kerneenergiindustrien og for de europæiske borgere. Vilkår for forsyning med kernebrændsel På kort og mellemlangt sigt er der ikke udsigt til risiko for afbrydelse af uranforsyningerne eller berigningsmulighederne. Imidlertid har den europæiske kernebrændselsindustri udtrykt alvorlig bekymring over de senere års udvikling, hvor SNG's andel af markedet for naturligt uran er steget kraftigt på grund af unormalt lave priser (langt under de markedsøkonomiske produktionsomkostninger). Denne udvikling har medført kraftig nedgang i uranproduktionen i EF og i EF's traditionelle, markedsøkonomisk baserede leverandørlande. Dertil kommer, at nukleart materiale fra demonterede våben kan forværre problemerne med et ustabilt marked for naturligt uran og overkapacitet i berigningssektoren. Kommissionens og Euratoms Forysningsagenturs politik går ud på at sprede forsyningskilderne. Denne politik gennemføres ved en fleksibel udnytte af agenturets ret til at indgå kontrakter, og den sigter mod at undgå uhensigtsmæssig afhængighed af en enkelt forsyningskilde. Kommissionen undersøger desuden, om der kan findes løsninger i samarbejde med de vigtigste af de berørte stater. Begyndende tegn i den senere tid på mere stabile uranpriser kan betyde, at mineindustrien igen vil begynde at foretage de nødvendige investeringer til at dække verdensmarkedets behov for uran frem til århundredeskiftet. Der er allerede tegn på 23 at produktionen er steget i Australien, USA og Namibia, og at produktionen i Canada har fastholdt sit høje niveau. Denne tendens er dog endnu ikke helt sikker. EU støtter samarbejdsprogrammer om sikker oplagring, fredelig anvendelse og sikker transport af fissilt materiale, der fremkommer ved demontering af kernevåben. 3. Teknologiske udfordringer på området kernesikkerhed Rådets resolutioner om tekniske problemer ved nuklear sikkerhed (1975 og 1992), som er nævnt i afsnit II. 3e, gennemføres ved følgende tre indbyrdes supplerende foranstaltninger: i. ii iii Bestræbelser på at etablere enighed mellem operatører, konstruktører og producenter af nukleare anlæg samt regulerende myndigheder og tekniske støtteinstitutioner om tekniske spørgsmål, som er særlig vigtige for drifts- og konstruktionssikkerheden. En samordnet indsats mellem medlemsstaterne og Kommissionen om sikkerhedsvurdering af store europæiske projekter for nukleare anlæg. Etablering af ækvivalens vedrørende sikkerheden for de tekniske regler, som har betydning for komponenternes mekaniske integritet i nukleare anlæg. Disse foranstaltninger skulle tilsammen kunne bidrage til at opnå enighed om vigtige sikkerhedskrav, således at tekniske hindringer for varers og tjenesteydelsers frie bevægelighed undgås. Foranstaltningerne skulle også styrke harmoniseringsbestræbelserne vedrørende tekniske regler, således at der på et tidligt tidspunkt tages hensyn til sikkerhedskrav. Kommissionens stående rådgivende ekspertgrupper om reaktorsikkerhed, forskriftsmyndigheder og mekaniske regler og standarder udgør et forum for løbende kommunikation og samarbejde mellem de relevante aktører. Et andet mål for 1992-resolutionen er at sikre sammenhæng mellem anvendelsen af de bedste fremgangsmåder inden for nuklear sikkerhed i EF og overførslen af viden til de central og østeuropæiske lande og SNG end EF's tekniske samarbejds- og bistandsprogrammer. Disse programmer bygger på videnoverførsel, overførsel af sikkerhedskulturen og først derefter overførsel af udstyr. I perioden mellem 1993 og 1995 afsatte EU 555 mio. ECU til projekter i de central og østeuropæiske lande og SNG. Det er hensigten af afsætte tilsvarende årlige gennemsnitsbudgetter til denne sektor i perioden 1996 til 1999. Bestræbelserne på at sikre en effektiv overførsel af EF's sikkerhedsmæssigt bedste fremgangsmåder foregår ved at fremme kontakterne mellem øst- og vesteuropæiske partnere: operatører, konstruktører, fabrikanter, tekniske støtteorganisationer og regulerende myndigheder. Fælles ekspertgrupper kan udgøre egnede fora for kommunikation og samarbejde om nuklear sikkerhed. 24 I en bredere sammenhæng er der taget et vigtigt første skridt til at tage sikkerhedsproblemerne op på verdensplan ved at udarbejde en international konvention om nuklear sikkerhed inden for rammerne af IAEA. Med denne konvention forpligter de kontraherende parter sig til at overholde grundlæggende principper, som vedtages på grundlag af enighed mellem verdens eksperter, og der er kontrolmuligheder. Så mange stater som muligt bør derfor tilskyndes til at ratificere og anvende denne konvention. 4. Brugt brændsel, nukleart affald og afvikling Der findes industriprocesser til behandling af nukleart affald, afvikling af nukleare anlæg ved afslutningen af deres levetid og oparbejdning af brugt brændsel. Det brugte brændsel kan forvaltes på forskellig måde. En måde er at anbringe det i lagre, hvorfra det kan hentes ud igen. En anden at oparbejde de brugte brændselsstave ved i en kemisk proces at fjerne 96% af det genanvendelige materiale (plutonium og uran), forglasse de resterende 4% fissionsaffald og bortskaffe det forglassede affald. Disse løsninger undersøges i flere lande. Der er også den mulighed at begrave ikke-oparbejdet brugt brændsel i dybtliggende permanente slutlagre. I den første og tredje fremgangsmåde betragtes alle elementer i det brugte brændsel, også plutonium og letberiget uran, som affald. Ved den anden fremgangsmåde genindvindes det genanvendelige plutonium og uran, hvorved mængden af højradioaktivt affald til endelig bortskaffelse mindskes. Metoderne til opbevaring og bortskaffelse forbedres hele tiden gennem forsknings- og demonstrationsprogrammer, og disse bør videreføres systematisk. I EF foreligger der allerede nogen erfaring med afvikling. Erfaringerne kommer fra en række specifikke tilfælde, f. eks. kernekraftreaktorerne, Gundremmingen-A og Greifswald i Tyskland, Chinon-A og St. Laurent-A i Frankrig, Windscale AGR og Berkeley i Det Forenede Kongerige, Vandellos I i Spanien og oparbejdningsanlæggene AT-1 i Frankrig og Eurochemic i Belgien. Hidtil er de fleste gamle kraftværker dog blevet moderniseret og opgraderet, hvad der har øget investeringens levetid, så disse anlæg endnu ikke er afviklet. Under konstruktionen af nye kernekraftanlæg i EU og USA lægges der vægt på at mindske omkostningerne ved deres fremtidige afvikling. 5. Transport af radtioaktivt materiale Alle medlemsstater har en sikkerhedspolitik for transport af radioaktivt materiale. Kommissionen har rapporteret regelmæssigt i overensstemmelse med Rådets direktiv fra 1992 om overførsel af radioaktivt affald^. 23) Rådets direktiv 92/3/EURATOM af 3. februar 1992 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald mellem medlemsstaterne samt ind i og ud af Fællesskabet. 25 Kommissionen har nylig godkendt en yderligere rapport, hvori den beskriver de bestemmelser, der er vedtaget og gennemført med henblik på at sikre offentligheden og miljøet en passende strålingsbeskyttelse1*. Denne rapport omfatter transport af radioaktivt materiale, som skyldes alle aktiviteter, herunder i sundhedsvæsenet, idet sidstnævnte står for størstedelen af de forsendte pakker. Rapporten konkluderer, at "de pakninger med radioaktivt materiale, som sendes rundt om i verden, er blevet transporteret under betryggende former", og at disse "udmærkede resultater kan tilskrives eksistensen af strenge og ensartede regler, som er blevet anvendt stringent i flere årtier, og hvis hensigtsmæssighed og gennemførelse regelmæssigt revideres og opdateres af ekspertgrupper". Denne udmærkede karakter skal dog ikke blive en undskyldning for at lade stå til. Brug af plutonium I Belgien, Frankrig, Tyskland og Schweiz har man med held genanvendt plutonium fra oparbejdning af bestrålet brændsel i letvandreaktorer. Kraftværkerne er tilfredse med resultaterne1*. Hurtige reaktorer er teoretisk i stand til at brænde plutonium, herunder også våbenegnet plutonium, som opstår ved demontering af kernevåben. I praksis er denne proces dog endnu ikke afprøvet, men der er forskning igang. Hurtige reaktorer kan også anvendes til at mindske den del af det radioaktive affald, som udgøres af tunge bestanddele, de såkaldte aktinider. Kernekraftindustrien står nu over for den udfordring at sørge for, at oparbejdning af plutonium er sikkert og økonomisk. Omkostningerne ved oparbejdning, håndtering og omdannelse af plutonium til MOX-brændsel gør det i øjeblikket dyrere, når det gælder indkøbspris, end lavt beriget uran (LEU). Der er dog mange andre hensyn at tage ved valget af brændsel i denne sektor. Eksistensen af plutonium i det civile kernebrændselskredsløb har store virkninger for den verdensomspændende politik for ikke-spredning af kernevåben. Fremtidens teknologi, forskning og udvikling vedrørende kernekraft Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har ved mange lejligheder understreget betydningen af forskning, når det gælder om at tage alle nye udfordringer op og imødegå befolkningens uro. 24) Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om sikker transport af radioaktivt materiale i Det Europæiske Fællesskab: KOM(96) 11 af 20. marts 1996. 25) Selvom der i USA er omkring 110 store elproducerende reaktorer i drift, er det brugte brændsel ikke blevet oparbejdet, siden Carter-administrationen i 1970'erne besluttede at give afkald på et plutoniumbaseret brændselskredsløb. På den anden side agter Japan i nær fremtid at genanvende plutonium som brændsel i deres kernekraftværker. 26 Euratoms rammeprogram for forskning og udvikling ( 1994-1998)l) understreger, at det er nødvendigt at konsolidere kernekraftsalternativet ved at demonstrere vores evne til at kontrollere det på alle områder. Denne demonstration af evnen til fuldstændig kernesikkerhed vil blive videreført med følgende prioritering: Udvikling af en dynamisk indfaldsvinkel til nuklear sikkerhed. Fælles anvendelse af de store europæiske testanlæg. Etablering af en fælles forståelse af de afgørende fænomener i forbindelse med det nukleare brændselskredsløb. Udvikling af midler til at forebygge og mindske alvoren af større reaktoruheld. Etablering af et videnskabeligt og teknisk grundlag for en bortskaffelse af radioaktivt affald, som er sikker på langt sigt. Videreførelse af udviklingen af kernesikkerhedsteknik. Integration af strålingsbeskyttelsen i et helhedssystem for beskyttelse af mennesker og miljø. Nye systemer for kontrol og overvågning, forhold vedrørende alvorlige ulykker, arbejde med nye sikkerhedsegenskaber hos nye reaktorer, anlæggenes aldring, brændselskredsløbets og affaldsforvaltningens sikkerhed samt nuklear sikkerhedskontrol er blandt de aktiviteter, der skal gennemføres enten som indirekte aktioner eller af Det Fælles Forskningscenter. Hvad angår den nærmere fremtid, er en ny generation af reaktorer under udvikling. Her er det et tydeligt mål at få den seneste udvikling på sikkerhedsområdet med. Den europæiske trykvandsreaktor (EPR: European Pressurized Water Reactor) er en sådan reaktor, som er udviklet af europæisk industri. Sigtet er at konstruere et kernekraftværk, som producerer store mængder elektricitet, er økonomisk levedygtigt og overholder sikkerhedsmyndighedernes krav. EPR befinder sig i detailprojekteringsfasen, og det forventes, at en prototype vil blive bygget om to eller tre år. Udviklingen af hurtigreaktorer (FNR: Fast neutron reactors) fortsætter i langsom takt. Dette skyldes en række problemer, som er opstået i den håndfuld reaktorer af denne type, som er under afprøvning i Japan og Rusland. FNR-reaktorer vil muligvis efterhånden kunne masseproducere elektricitet i Europa, når de nuværende tekniske problemer er overstået. Hvis det viser sig at være tilfældet, kan de have en 26) Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1110/94/EF af 26. april 1994 om fjerde rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstrationsaktioner (1994-1998) (EFT nr. L 126 af 18. 5. 1994). 27 række fordele med hensyn til affaldsbehandling og -bortskaffelse som anført tidligere i dette dokument. Kommissionen vedtog den 9. april 1997 "forslag til Rådets beslutning om femte rammeprogram for Det Europæiske Atomenergifællesskabs (EURATOM) forsknings- og uddannelsesaktiviteter (1998-2002)". Formålet med disse aktiviteter er at fokusere på kerneenergiens sikkerhed og konkurrencedygtighed i to sammenhænge: den nuværende situation i Europa og de fremtidige muligheder på verdensplan. Derfor omfatter den foreslåede FTU-indsats tre aktionsområder med forskellige tidshorisonter: en langfristet nøgleaktion vedrørende kontrolleret termonuklear fusion, som vil fremme udviklingen af denne energikilde til eventuelt brug generiske teknologier vedrørende forbedring af sikkerheden, konkurrencedygtigheden og den sociale accept af kerneenergi og anden industriel og medicinsk anvendelse af ioniserende stråling på kort og mellemlangt sigt en direkte aktion, som gennemføres af det fælles forskningscenter, inden for nukleare sikkerhedsforanstaltninger og forvaltning af fissile materialer, og som har mellemfristede og langfristede målsætninger. Termonuklear fusion rummer et stort potentiale for den langsigtede energiforsyning, der er attraktiv for så vidt angår driftssikkerhed, miljøvenlighed og brændselsforsyning; disse langfristede udsigter og spørgsmålets vigtighed berettiger, at FTU-indsatsen finder sted på fællesskabsniveau. I øjeblikket er det et kæmpemæssigt teknologisk projekt, som inden for rammerne af EURATOM integrerer alle FTU-aktiviteter i EU og Schweiz. Stadige fremskridt i løbet af de seneste år, navnlig med hensyn til Joint European Torus (JET), har gjort at den europæiske forkning indtager en førende stilling i verden. På baggrund af de videnskabelige vanskeligheder med udviklingen af fusionsteknologien samt den tilhørende menneskelige og finansielle indsats har EU valgt et nært samarbejde om udviklingen af den første fusionsreaktor med de andre store partnere på verdensplan (USA, Japan og Rusland) under ITER-aftalen (International Thermonuclear Experimental Reactor). VI. KONKLUSION Håndteringen af kernekraften, herunder spørgsmålene om brugt brændsel, affaldsdeponering og afvikling af værker såvel som de andre fremtidige udfordringer, er hovedopgaverne for de regulerende myndigheder, kemekraftindustrien og andre berørte organisationer. Brugen af kerneenergi indebærer fordele på områderne energiforsyningssikkerhed, brændselsimport, højteknologisk knowhow, kvalificerede arbejdspladser og reduktion af C02-udledningerne. På den anden side er der problemer med hensyn til bekymringerne 28 vedrørende sikkerhed, transport, affaldsforvaltning, afvikling af værker og ikke-spredning. Alt dette er områder, som må vies megen opmærksomhed, og som fortsat vil kræve løbende grundige overvejelser. Fortsat teknologisk udvikling og øget internationalt samarbejde har også betydning. Nu hvor der snart er gået 40 år efter undertegnelsen af Euratom-traktaten, er EF i besiddelse af en moden kernekraftindustri, som dækker hele brændselskredsløbet på sit eget teknologiske grundlag. Visse medlemsstater har besluttet ikke at producere kerneenergi, og andre har besluttet at planlægge afvikling af deres kernekraftværker. EU og nogle af medlemsstaterne kan dog i forbindelse med en fremtidig energiforsyningsstrategi tage kerneenergiens rolle ved siden af andre alternativer op til fornyet overvejelse. For de fremtidige drøftelser om kerneenergiens rolle vil det have betydning om forholdene bekræfter EF's stadig stigende afhængighed af importeret fossilt brændsel til dækning af fremtidens energiforsyninger. Udnyttelsen af kernekraft til elproduktion har hidtil bidraget til at mindske forbruget af fossile brændsler. Dette har ført til mindsket efterspørgsel på det internationale oliemarked og har dermed bidraget til at moderere priserne på olie og anden energi. For at skabe rammer for kernekraftens fortsatte bidrag til energiforsyningen mener Kommissionen, at visse fælles principper må følges. De forslag som ridses op i det følgende, tager hensyn til den nødvendige balance mellem de enkelte medlemsstaters og Fællesskabets beføjelser. De bygger på Euratom-traktaten og på traktaten om Den Europæiske Union, som begge tilvejebringer en passende ramme for EF's indsats. Der foreslås følgende principper: Hver medlemsstat har ret til at afgøre om den vil udvikle den fredelige anvendelse af kerneenergi. Hver enkelt medlemsstats valg i denne henseende skal respekteres. Medlemsstater der har valgt at benytte kerneenergi, skal samtidig sikre en høj grad af nuklear sikkerhed, respekt for kravene vedrørende ikke-spredning af kernevåben i overensstemmelse med de relevante internationale aftaler samt et højt niveau for beskyttelse af menneskers helbred. Mens de enkelte medlemsstater har ansvaret for fastsættelse af sikkerhedsstandarder og udstedelse af tilladelse til nukleare anlæg, og de nationale operatører, som har ansvaret for sikker drift af anlæggene, er begge parter i fællesskab ansvarlige for den nukleare sikkerhed over for alle Europas indbyggere. Hvis sådanne principper kan lægges til grund for en fælles tilgangsvinkel til disse spørgsmål, kan der opnås fordele ved udveksling af erfaringer og øget samarbejde. Gennemføres disse principper af medlemsstaterne, vil de også kunne udgøre en ramme, inden for hvilken kerneindustrien fortsat kan spille en effektiv rolle i EU ved at yde et positivt bidrag til EU's energiforsyning og økonomiske aktivitet. 29 En høj grad af nuklear sikkerhed inden for EF er ikke nok i sig selv. Forbedringer af den nukleare sikkerhed i det centrale og østlige Europa og i de nye uafhængige stater er også nødvendige, og for at opnå dette er det afgørende at medlemsstaterne, EF, partnerlandene og det bredere internationale samfund slår kræfterne sammen. 30 BILAG TABELLER 1. Kerneenergiprogrammer i Den Europæiske Union 1. 1 Kernekraftværker - installeret og planlagt kapacitet - Status pr. 1. 1. 1996 1. 2 Produktion af naturligt uran 1. 3 Konversionskapacitet 1. 4 Berigningskapacitet 1. 5 Kapacitet til uranbrændselsfremstilling 1. 6 MOX-brændselsfremstilling 1. 7 Oparbejdning 1. 8 AFR mellemlagre til brugt brændsel 1. 9 Forglasningskapacitet i drift til højaktivt affald 1. 10 Mellemlagre til affald 1. 11 Endelig lagring Kernekraftens andel i elproduktionen Omkostninger ved elproduktion Levetidsomkostnigner ved kernebrændselskredsløbet 2. 3. 4. FORKORTELSER 30 30 30 31 31 32 33 33 34 34 35 35 36 37 38 39 31 1 - KERNEENERGIPROGRAMMER I DEN EUROPÆISKE UNION1* 1. 1 - Kernekraftværker - installeret og planlagt kapacitet - status pr. 1. 1. 1996 Tilsluttet til nettet Under opførelse Enheder GWe Enheder GWe 7 4 56 20 2 9 12 35 5,6 2,3 58,5 22,3 0,5 7,0 10,0 12,9 - - 4 - - - - - - - 5,8 - - - - - 145 119,5 4 5,8 Belgien Finland Frankrig Tyskland Nederlandene Spanien Sverige Forenede Kongerige EU 15 1. 2 - Produktion af naturligt uran (t U/år)1* Belgien Frankrig Tyskland Portugal Spanien 19961* 2000 2010 40 1075 35 25 255 45 500 0 50 810 45 0 0 50 850 27) Kilde: Nuclear Energy Data 1996, NEA/OECD 28) 1 000 kg uran pr. år. 29) Kilde: Euratoms Forsyningsagentur 32 1. 3 - Konversionskapacitet (t U/år)1* Frankrig (UF6) Comurhex / Pierrelatte • Forenede Kongerige (UF6) BNFL / Springfields 1995 2000 2010 14 000 15 500 15 500 6 000 6000 6000 1. 4 - Berignmgskapacitet (103 SWU/år)1 1995 2000 2010 10 800 3 450 10 800 4000 10 800 4 500 Frankrig Eurodif Tyskland Urenco Nederlandene Urenco Forenede Kongerige Urenco 30) 1 000 kg uran pr. år. 31) Separate arbejdsenheder pr. år. 33 1. 5 - Fremstillingskapacitet for uranbrændsel (t TM/år)1* Belgien FBFC / Dessel LWR Frankrig FBFC / Romans & Pierrelatte LWR Tyskland Siemens / Lingen LWR Spanien ENUSA / Juzbado LWR Sverige ABB Atom / Vasteras LWR Forenede Kongerige BNFL / Springfields LWR Forenede Kongerige BNFL / Springfields GCR 1995 2000 2010 400 400 400 1150 1150 1150 400 220 400 400 250 600 330 200 1590 1550 400 250 600 200 260 32) 1 000 kg tungmetal pr. år. 34 1. 6 - MOX-brændselsfremstilling (t TM/år)1* Belgien Dessel Frankrig Cadarache Frankrig Melox, Marcoule Forenede Kongerige Sellafield 1995 2000 2010 35 15 120 8 35 15 120 1201} 701} 15 120 120 1. 7 - Oparbejdning (t TM/år) 31) Frankrig Marcoule (Gas Graphite) Frankrig La Hague (LWR) Forenede Kongerige Sellafield (Magnox) Forenede Kongerige0 THORP / Sellafield (LWR + AGR) 1995 2000 2010 400 1600 1500 200 0 1600 1500 0 1600 1500 900 900 33) 1 000 kg tungmetal pr. år. 34) Kapacitetsstigning under licensbehandling. 35) Start: 1997-98 36) Licenskapacitet 1200 t tungmetaller pr. år. 35 1. 8 - AFR mellemlagre til brugt brændsel (t TM) Belgien Doel & Tihange Tyskland Ahaus & Gorleben Frankrig La Hague, Cadarache & Marcoule Italien Salugia Finland PKA - Olkiluoto Sverige CLAB - Oskarshamn Forenede Kongerige Sellafield & Dounreay I drift Under opførelse Moduler 3 150 135 1 5 150 1. 9 - Forglasningskapacitet i drift til HLW (glasbeholdere/år) Belgien Dessel Frankrig Marcoule & La Hague Forenede Kongerige Sellafield 450 1400 400 (stigende til 600 frem til år 2000) 36 1. 10 - Mellemlagre til brugt brændsel Belgien Tyskland Frankrig LLW & ILW Forglasset HLW I drift Dessel Gorleben & Mitterteich I drift Dessel Ahaus Under opførelse Dessel Gorleben La Hague & Marcoule Nederlandene Petten & Borssele Borssele Finland Olkiluoto Forenede Kongerige Drigg & Sellafield Sellafield Sellafield 1. 11 - Endelig lagring Belgien Tyskland Spanien Frankrig Italien Finland Sverige LLW & ILW HLW & brugt brændsel I drift Under opførelse I drift Under opførelse Morsleben Konrad Asse (1 lab. ) Gorleben (1 depot) Mol (1 lab. ) El Cabril La Manche «fe Soulaines Olkiluoto Loviisa Forsmark Ringhals Oskarshamn Studsvik Pasquasia (1 lab. ) Stripa (1 lab. ) Aspo (1 lab. ) Forenede Kongerige Drigg & Dounreay Sellafield (1 lab. ) 37 2 - KERNEKRAFTENS ANDEL AF ELPRODUKTIONEN (%) Belgien Tyskland Spanien Frankrig Nederlandene Finland Sverige Forenede Kongerige EU-15 Forenede Stater Japan Sydkorea Schweiz 19901} 19951} 200035 60,8 27,8 35,9 75,5 4,9 35,3 46,7 20,7 33,6 19,1 25,9 49,1 42,6 55,5 29,4 33,5 76,1 4,9 29,9 46,9 25,4 34,8 22,5 33,0 36,2 38,9 58,7 26,0 34,2 76,0 4,8 25,2 47,6 23,4 33,1 18,6 31,7 37,5 38,1 37) European Energy to 2020 : A scenario approach. SEK (95) 2283 af 20. 12. 1995. 38) Energi - kilde EUROSTAT (OECD for tredjelande) 38 3 - ELPRODUKTIONSOMKOSTNINGER (ECU/lOOOkWh)1* Investering Drift og vedligehold Brændsel lait ved 5 % kalkulationsrente 3,7 -12 3,7 -11 1,8 - 5,2 4- 8 13-26 19-42 ved 10 % kalkulationsrente 4 - 12 7-11 2,2 - 5,2 4,5- 7 13-26 19-38 22-40 26-74 26-56 33-60 33-60 30-60 11-22 7-15 4,5- 9 19-74 15-26 7-17 Kerneenergi Kul Naturgas Kerneenergi Kul Naturgas Forudsætninger: 1000 MWe PWR, idriftsætning år 2000 1991-priser 39) Fremskrevne omkostninger ved elproduktion - opdatering 1992 NEA/OECD, IEA - 1993 Data fra UNIPEDE, som blev offentliggjort i slutningen af 1996, bekræfter tallene i tabellen. 39 4 - LEVETIDSOMKOSTNINGER FOR KERNEBRÆNDSELSKREDSLØBET (ECU/1000 kWh)1* Ved oparbejdning Ved direkte bortskaffelse 1,22 0,16 1,38 0,74 3,50 0,38 0,18 0,56 4,06 Uran Konversion Berigning Brændselsfremstilling I alt del 1 Transport af brugt brændsel Oparbejdning og forglasning Affaldsbortskaffelse Transport/opbevaring af brugt brændsel Indkapsling/bortskaffelse af brugt brændsel I alt del 2 Kredit (U + Pu) Samlede omkostninger 1,22 0,16 1,38 0,74 3,50 0,08 1,235 0,015 1,33 -0,19 4,64 Forudsætninger: 1000 MWe PWR, idriftsættelse år 2000 5 % årlig kalkulationsrente 1991-priser 40) The Economies of the Nuclear Fuel Cycle NEA/OECD - 1994 40 FORKORTELSER ABB AFR AGR Asea Brown Boveri Away From Reactor (eksternt) Advanced Cooled Reactor BNFL British Nuclear Fuels pic CEEC Landene i Central- og Østeuropa EPR European Pressurized Water Reactor FBFC Franco Belge de Fabrication de Combustible FNR GCR Fast Neutron Reactor (hurtigreaktor) Gas Cooled Reactor (gaskølet reaktor) HLW High Level Waste (højaktivt affald) IAEA IEA ILW ITER LLW LWR Den Internationale Atomenergiorganisation Det Internationale Energiagentur Intermediate Level Waste (mellemaktivt affald) International Thermonuclear Experimental Reactor Low level waste (lavaktivt affald) Light Water Reactor (letvandsreaktor) MOX Mixed Oxide Fuel (blandet oxidbrændsel) NEA NPT OECD OPEC f SNG Nuclear Energy Agency Non-Proliferation Treaty (Traktaten om ikkespredning af kernevåben) Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling Organisationen af Olieeksporterende Lande Fællesskabet af Uafhængige Stater PINC Fællesskabets vejledende kerneenergiprogram SWU Separate Work Units (separate arbejdsenheder) THORP Thermal Oxide Reprocessing Plant (oparbejdningsanlæg i Sellafield, Det Forenede Kongerige) UNIPEDE Union of Producers and Distributors of Electricity (Den Internationale Elværksorganisation) ISSN 0254-1459 KOM(97) 401 endelig udg. DOKUMENTER DA 12 15 Katalognummer : CB-CO-97-403-DA-C ISBN 92-78-23488-5 Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer L-2985 Luxembourg


title: Δεύτερη σύμβαση ΑΚΕ-ΕΟΚ της Λομέ : Κείμενα σχετικά με τη βιομηχανική συνεργασία II.


title: Regulamentul (CE) nr. 1850/97 al Comisiei din 25 septembrie 1997 de modificare a anexei III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 al Consiliului de instituire a unei proceduri comunitare pentru stabilirea limitelor maxime de reziduuri de medicamente de uz veterinar în alimentele de origine animală (Text cu relevanță pentru SEE)

eurovoc_concepts:
animal product
food inspection
health control
veterinary drug
veterinary medicinal product
waste

formats: pdf print xhtml

text: 200 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 03/vol. 22 31997R1850 26. 9. 1997 JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE L 264/12 REGULAMENTUL (CE) NR. 1850/97 AL COMISIEI din 25 septembrie 1997 de modificare a anexei III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 al Consiliului de instituire a unei proceduri comunitare pentru stabilirea limitelor maxime de reziduuri de medicamente de uz veterinar în alimentele de origine animală (Text cu relevanță pentru SEE) COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE, cauză este important, de asemenea, să fie stabilite valori limită pentru țesuturile musculare sau adipoase; având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 al Consiliului din 26 iunie 1990 de instituire a unei proceduri comunitare pen- tru stabilirea limitelor maxime de reziduuri de medicamente de uz veterinar în alimentele de origine animală (1), modificat ultima dată de Regulamentul (CE) nr. 749/97 (2) al Comisiei, în special articolele 6, 7 ș(cid:13)i 8, întrucât, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2377/90, este necesar ca limitele maxime de reziduuri de medicamente de uz veterinar să fie stabilite progresiv pentru toate substanțele farma- cologic active utilizate în Comunitate în medicamentele de uz veterinar care urmează să fie administrate animalelor de la care se obțin produse alimentare; întrucât limitele maxime de reziduuri nu pot fi stabilite decât după examinarea de către Comitetul pentru medicamentele de uz vete- rinar a tuturor informațiilor pertinente privind securitatea rezidu- urilor substanței în cauză pentru consumatorul de alimente de origine animală ș(cid:13)i impactul reziduurilor asupra prelucrării la scară industrială a produselor alimentare; întrucât este necesar ca, în momentul stabilirii limitelor maxime pentru reziduurile de medicamente de uz veterinar prezente în ali- mentele de origine animală, să se determine speciile de animale la care aceste reziduuri pot fi prezente, nivelurile autorizate pentru fiecare dintre tipurile de carne obținută de la animalul tratat (pro- duse de analizat) ș(cid:13)i natura reziduului pertinent pentru controlul reziduurilor (tip de reziduu); întrucât, în cazul medicamentelor de uz veterinar ce urmează a fi administrate păsărilor ouătoare, animalelor cu lapte sau albinelor, este de asemenea necesar să fie stabilite valorile limită pentru ouă, lapte sau miere; întrucât, pentru ca studiile ș(cid:13)tiințifice să fie duse la bun sfârș(cid:13)it, este necesar ca nafcilina ș(cid:13)i sarafloxacina să fie inserate în anexa III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90; întrucât este necesar să fie prevăzut un termen de ș(cid:13)aizeci de zile înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament pentru a permite statelor membre să procedeze, în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament, la toate adaptările necesare în cazul autorizațiilor de introducere pe piață a medicamentelor de uz în temeiul Directivei acordate 81/851/CEE (3) a Consiliului, modificată ultima dată de Directiva 93/40/CEE (4); în cauză veterinar întrucât măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt con- forme cu avizul Comitetului permanent pentru medicamentele de uz veterinar, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: Articolul 1 Anexa III la Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 se modifică în conformitate cu anexa la prezentul regulament. întrucât, conform legislației comunitare în materie, pentru controlul reziduurilor este necesar să fie stabilite limite maxime ale reziduurilor pentru produsele de analizat, ș(cid:13)i anume ficatul sau rinichii; întrucât ficatul ș(cid:13)i rinichii sunt adesea extraș(cid:13)i din carcasele care fac obiectul unor schimburi internaționale ș(cid:13)i din această Articolul 2 Prezentul regulament intră în vigoare în a ș(cid:13)aizecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. (1) (2) JO L 224, 18. 8. 1990, p. 1. JO L 110, 26. 4. 1997, p. 24. (3) (4) JO L 317, 6. 11. 1981, p. 1. JO L 214, 24. 8. 1993, p. 31. 03/vol. 22 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 201 Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale ș(cid:13)i se aplică direct în toate statele membre. Adoptat la Bruxelles, 25 septembrie 1997. Pentru Comisie Martin BANGEMANN Membru al Comisiei 202 RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene 03/vol. 22 ” 9 9 9 1 1 1. e t p a L g k / g µ 0 3 a l ă r i p x e R M L e l a i i r o z i v o r p e l i r o l a V e i ț r o p o r p n î e l e i p ” 8 9 9 1 7 1. i s, i h c s u M ă l a r u t a n g k / g μ 0 3 i e d n o m l a S ă n i c a x o l f a r a S ă n i c a x o l f a r a S. 4 6 2 1 „. i i ț i z o p s i d e t l A t a z i l a n a e d e s u d o r P R M L e l a m n a i e d i i c e p S u u d i z e r e d i p T ) e ( ă v i t c a l c i g o o c a m r a f ) e ( ă ț n a t s b u S l e n o o n h C i. 6 2 1. Ă X E N A : ă z a e m r u m u c ă p u d ă c i f i d o m e s 0 9 / 7 7 3 2. r n ) E E C ( l u t n e m a l u g e R a l I I I a x e n A e s a o i ț c e f n i i t n a e t n e m a c i d e M. 1 i e c i t o b i t n A. 2 1. a l ă r i p x e R M L e l a i i r o z i v o r p e l i r o l a V r a m a m a r t n i i a m u n ă z a e r t s i n m d a i e S i h c i n i r , t a c i f , e m i s ă r g , i h c s, u M g k / g µ 0 0 3 e n i v o B ă n i l i c f a N ă n i l i c f a N. 2 9 2 1 „. i i ț i z o p s i d e t l A t a z i l a n a e d e s u d o r P R M L e l a m n a i e d i i c e p S u u d i z e r e d i p T ) e ( ă v i t c a l c i g o o c a m r a f ) e ( ă ț n a t s b u S e n i l i c i n e P. 9 2 1


title: ΚΑΝΟΝΙΣΜΟΣ (ΕΚ) αριθ. 1855/97 ΤΗΣ ΕΠΙΤΡΟΠΗΣ της 25ης Σεπτεμβρίου 1997 για καθορισμό των επιστροφών που εφαρμόζονται κατά την εξαγωγή των μεταποιημένων προϊόντων με βάση τα σιτηρά και την όρυζα

eurovoc_concepts:
cereal product
export refund
rice


title: 97/648/EG: Beschikking van de Commissie van 25 september 1997 inzake het merken en het gebruik van varkensvlees overeenkomstig artikel 9 van Richtlijn 80/217/EEG van de Raad met betrekking tot België (Voor de EER relevante tekst)

eurovoc_concepts:
Belgium
animal plague
health certificate
health control
pigmeat
swine

formats: html pdfa1b print


title: Regolamento (CE) n. 1850/97 della Commissione del 25 settembre 1997 che modifica l'allegato III del regolamento (CEE) n. 2377/90 del Consiglio che definisce la procedura comunitaria per la determinazione dei limiti massimi di residui di medicinali veterinari negli alimenti di origine animale (Testo rilevante ai fini del SEE)


title: Deuxième convention ACP-CEE de Lomé : Textes relatifs à la coopération industrielle II.


title: REGOLAMENTO (CE) N. 1857/97 DELLA COMMISSIONE del 25 settembre 1997 che fissa le restituzioni alla produzione nel settore dei cereali e del riso

eurovoc_concepts:
cereals
potato
production refund
rice
starch


title: VERORDNUNG (EG) Nr. 1857/97 DER KOMMISSION vom 25. September 1997 zur Festsetzung der Produktionserstattungen für Getreide und Reis


title: Verordnung (EG) Nr. 1850/97 der Kommission vom 25. September 1997 zur Änderung des Anhangs III der Verordnung (EWG) Nr. 2377/90 des Rates zur Schaffung eines Gemeinschaftsverfahrens für die Festsetzung von Höchstmengen für Tierarzneimittelrückstände in Nahrungsmitteln tierischen Ursprungs (Text von Bedeutung für den EWR)


title: Nařízení Komise (ES) č. 1850/97 ze dne 25. září 1997, kterým se mění příloha III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původuText s významem pro EHP

formats: html pdf print

text: 03/sv. 21 CS Úřední věstník Evropské unie 437 31997R1850 L 264/12 ÚŘEDNÍ VĚSTNÍK EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ 26. 9. 1997 NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 1850/97 ze dne 25. září 1997, kterým se mění příloha III nařízení Rady (EHS) č. 2377/90, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočiš- ného původu (Text s významem pro EHP) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 ze dne 26. června 1990, kterým se stanoví postup Společenství pro stanovení maximálních limitů reziduí veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočišného původu (1), naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 749/97 (2), a zejména na články 6, 7 a 8 uvedeného nařízení, že v souladu s nařízením (EHS) vzhledem k tomu, č. 2377/90 musí být maximální stanoveny postupně pro všechny farmakologicky účinné látky, které jsou používány ve Společenství ve veterinárních léčivých přípravcích určených k podání zvířatům určeným k produkci potravin; limity reziduí vzhledem k tomu, že maximální limity reziduí mohou být stanoveny až poté, co Výbor pro veterinární léčivé přípravky zhodnotí všechny významné informace, které se týkají bezpeč- nosti reziduí příslušných látek pro spotřebitele potravin živočiš- ného původu a vlivu reziduí na průmyslové zpracování potravin; vzhledem k tomu, že při stanovování maximálních limitů pro rezidua veterinárních léčivých přípravků v potravinách živočiš- ného původu je nezbytné výslovně uvést druhy zvířat, u kte- rých mohou být rezidua přítomna, povolené hladiny ve všech významných poživatelných tkáních získávaných z ošetřených zvířat (cílová tkáň) a charakter rezidua, které je významné pro sledování reziduí (indikátorové reziduum); vzhledem k tomu, že pro kontrolu reziduí, jak je stanoveno v příslušných právních předpisech Společenství, musí být maximální limity reziduí obecně stanoveny pro cílové tkáně jater nebo ledvin; že játra a ledviny jsou však často z jatečních těl, která jsou předmětem mezinárodního obchodu, odstraňo- vány, a maximální limity reziduí proto musí být rovněž vždy stanoveny i pro svalovou tkáň a tkáň tukovou; že vzhledem k tomu, léčivých v případě přípravků, které jsou určeny k použití u nosnic, u zvířat produkujících mléko nebo u včel, musí být maximální limity reziduí stanoveny rovněž pro vejce, mléko či med; veterinárních vzhledem k tomu, že nafcilin a sarafloxacin musí být zařazeny do přílohy III nařízení (EHS) č. 2377/90, aby bylo umožněno dokončení vědeckých studií; vzhledem k tomu, že před tím, než toto nařízení vstoupí v platnost, musí být stanovena lhůta 60 dnů k tomu, aby členské státy mohly učinit veškeré úpravy, které mohou být nezbytné s ohledem na rozhodnutí o registraci příslušných veterinárních léčivých přípravků vydaná v souladu se směrnicí Rady směrnicí naposledy 93/40/EHS (4), aby byla zohledněna ustanovení tohoto nařízení; 81/851/EHS (3) pozměněnou vzhledem k tomu, že opatření uvedená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro veterinární léčivé přípravky, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Příloha III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění tak, jak je stano- veno v příloze tohoto nařízení. Článek 2 Toto nařízení vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. v platnost vstupuje šedesátým dnem po (1) Úř. věst. L 224, 18. 8. 1990, s. 1. (2) Úř. věst. L 110, 26. 4. 1997, s. 24. (3) Úř. věst. L 317, 6. 11. 1981, s. 1. (4) Úř. věst. L 214, 24. 8. 1993, s. 31. 438 CS Úřední věstník Evropské unie 03/sv. 21 Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne 25. září 1997. Za Komisi MARTIN BANGEMANN člen Komise PŘÍLOHA Příloha III nařízení (EHS) č. 2377/90 se mění takto: 1. 1. 2 Antiinfektiva Antibiotika 1. 2. 6 Chinolony Farmakologicky účinná látka (účinné látky) Indikátorové reziduum Druh zvířat MRL Cílové tkáně Další ustanovení „1. 2. 6. 4 Sarafloxacin Sarafloxacin Lososovité ryby 30 µg/kg Svalovina a kůže v přiro- zeném poměru Prozatímní MRL platí do 1. 7. 1998“ 1. 2. 9 Peniciliny Farmakologicky účinná látka (účinné látky) Indikátorové reziduum Druh zvířat MRL Cílové tkáně Další ustanovení „1. 2. 9. 2 Nafcilin Nafcilin Skot 300 µg/kg Svalovina, tuk, játra, ledviny Pouze pro intramamární použití Prozatímní MRL platí do 1. 1. 1999“ 30 µg/kg Mléko 0 3 / s v. 2 1 C S Ú ř e d n í v ě s t n í k E v r o p s k é u n i e 4 3 9


title: REGLAMENTO (CE) N° 1859/97 DE LA COMISIÓN de 25 de septiembre de 1997 por el que se fija la restitución máxima a la exportación de centeno en el marco de la licitación contemplada en el Reglamento (CE) n° 1338/97

eurovoc_concepts:
award of contract
export refund
rye


title: REGLAMENTO (CE) N° 1861/97 DE LA COMISIÓN de 25 de septiembre de 1997 por el que se fija la restitución máxima a la exportación de avena en el marco de la licitación contemplada en el Reglamento (CE) n° 1773/97

eurovoc_concepts:
Finland
Sweden
award of contract
export refund
market intervention
oats


title: Регламент (ЕО) № 1850/97 на Комисията от 25 септември 1997 година за изменение на приложение III към Регламент (ЕИО) № 2377/90 на Съвета относно установяване на процедура на Общността за определяне на максимално допустимите граници на остатъчни вещества от ветеринарномедицински продукти в храните от животински произход (текст от значение за ЕИП)

formats: html pdf print xhtml

text: 200 BG Официален вестник на Европейския съюз 03/т. 22 31997R1850 26. 9. 1997 ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ L 264/12 РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 1850/97 НА КОМИСИЯТА от 25 септември 1997 година за изменение на приложение III към Регламент (ЕИО) № 2377/90 на Съвета относно установяване на процедура на Общността за определяне на максимално допустимите граници на остатъчни вещества от ветеринарномедицински продукти в храните от животински произход (текст от значение за ЕИП) КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ, като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, бъбреците; като има предвид, че при международната търговия черният дроб и бъбреците често се отстраняват от трупното месо, максимално допустими граници на остатъчните количества следва винаги да се определят също и за мускулната и мастната тъкан; като взе предвид Регламент (EИО) № 2377/90 на Съвета от 26 юни 1990 г. относно установяване на процедура на Общността за опре- деляне на максимално допустимите граници на остатъчни веще- ства от ветеринарномедицински продукти в храните от животин- ски произход (1), последно изменен с Регламент (EO) № 749/97 на Комисията (2), и по-специално членове 6, 7 и 8 от него, като има предвид, че в случаите когато ветеринарномедицинските продукти са предназначени за употреба при птици носачки, млекодайни животни или медоносни пчели, максимално допус- тими граници следва да бъдат определени също така и за яйца, мляко и мед; като има предвид, че съгласно Регламент (EИО) № 2377/90, трябва постепенно да се определят максимално допустимите граници за всички фармакологично активни субстанции, които се използват в рамките на Общността във ветеринарномедицински продукти, предназначени за употреба при животни, отглеждани за производ- ство на храни; като има предвид, че максимално допустимите граници следва да се определят само след разглеждане, в рамките на Комитета за ветеринарномедицинските продукти, на цялата информация, отна- сяща се до безопасността на остатъчните количества от съответ- ното вещество за потребителя на храни от животински произход и до влиянието на остатъчните количества върху промишлената преработка на храните; на граници количества остатъчните като има предвид, че при определянето на максимално допусти- мите от ветеринарномедицински продукти, съдържащи се в храните от животински произход, е необходимо да се посочат животинските видове, у които може да присъстват остатъчни количества, нивата, които може да присъстват във всяка от съответните месни тъкани, получени от третираното животно (прицелна тъкан), както и естес- твото на остатъчното количество, което е подходящо за мониторинга на остатъчните количества (маркерно остатъчно вещество); като има предвид, че за контрола на остатъчните количества, спо- ред съответното законодателство на Общността, обикновено следва да се определят максимално допустими граници на оста- тъчните количества за прицелните тъкани на черния дроб и като има предвид, че за да се позволи завършването на научните изследвания, nafcillinum и sarafloxacinum следва да бъдат включени в приложение III към Регламент (ЕИО) № 377/90; като има предвид, че е необходимо да се предвиди период от 60 дни преди влизане в сила на настоящия регламент, за да могат държавите-членки да внесат нужните корекции в разрешителните за пускане на пазара на съответните ветеринарномедицински про- дукти, чиито разрешителни са били издадени съгласно Директива 81/851/ЕИО на Съвета (3), последно изменена с Директива 93/40/ЕИО (4), с цел съобразяване с разпоредбите на настоящия регламент; като има пред вид, че мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет за ветеринарномедицинските продукти, ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ: Член 1 Приложение III към Регламент (ЕИО) № 2377/90 на Съвета се изменя, както е посочено в приложението към настоящия регламент. Член 2 сила на 60-ия ден след Настоящият регламент публикуването му в Официален вестник на Европейските общности. влиза в (1) ОВ L 224, 18. 8. 1990 г. , стр. 1. (2) ОВ L 110, 26 4. 1997 г. стр. 24. (3) ОВ L 317, 6. 11. 1981 г. , стр. 1. (4) ОВ L 214, 24. 8. 1993 г. , стр. 31. 03/т. 22 BG Официален вестник на Европейския съюз 201 Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки. Съставено в Брюксел на 25 септември 1997 година. За Комисията Martin BANGEMANN Член на Комисията 202 BG Официален вестник на Европейския съюз 03/т. 22 “. г 9 9 9 1 1 1. о к я л М g k / g μ 0 3 “. г 8 9 9 1 7 1. и и ц р о п о р п и н е в ) и в о г м о ь С ( и в о в р ъ т с ъ П а н т а ч и т з и В О Г Д М е т и н н е м е р В - т с е т с е в а ж о к и а р у т а л у к с у М g k / g μ 0 3 i e a d n o m l a S о в т с й е м е с т о и б и Р m u n i c a x o l f a r a S m u n i c a x o l f a r a S. 4 6 2 1 „. я и н е ж а р б о ъ с и г у р Д и н а к ъ т и н л е ц и р П В О Г Д М д и в и к с н и т о в и Ж о в т с е щ е в о н ч ъ т а т с о о н р е к р а М и / н в и т к а о н ч и г о л о к а м р а Ф и / я и ц н а т с б у с и н о л о н и в К. 6 2 1. Е И Н Е Ж О Л И Р П : а в д е л с о т к а к , я н е м з и е с 0 9 / 7 7 3 2 № ) О И Е ( т н е м а л г е Р м ъ к I I I е и н е ж о л и р П а в т с д е р с и н з о и ц к е ф н и и т н А. 1 и ц и т о и б и т н А. 2 1. а н т а ч и т з и В О Г Д М е т и н н е м е р В к е р б ъ б , б о р д о н р а м а м а р т н и о м а с е с а г а л и р П н е р е ч , а н и н з а м , а р у т а л у к с у М g k / g μ 0 0 3 а д е в о Г m u n i l l i c f a N m u n i l l i c f a N. 2 9 2 1 „. я и н е ж а р б о ъ с и г у р Д и н а к ъ т и н л е ц и р П В О Г Д М д и в и к с н и т о в и Ж о в т с е щ е в о н ч ъ т а т с о о н р е к р а М и / а н в и т к а о н ч и г о л о к а м р а Ф и / я и ц н а т с б у с и н и л и ц и н е П. 9 2 1


title: KOMISSION ASETUS (EY) N:o 1858/97, annettu 25 päivänä syyskuuta 1997, asetuksessa (EY) N:o 1337/97 tarkoitetun ohran vientiä koskevan tarjouskilpailun osana toimitettujen tarjousten osalta

eurovoc_concepts:
award of contract
barley
export refund
export tax


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 1852/97 of 25 September 1997 fixing the rates of the refunds applicable to certain cereal and rice-products exported in the form of goods not covered by Annex II to the Treaty

eurovoc_concepts:
cereals
export refund
rice


title: COMMISSION REGULATION (EC) No 1862/97 of 25 September 1997 amending representative prices and additional duties for the import of certain products in the sugar sector

eurovoc_concepts:
CCT duties
import
representative price
sugar
sugar product