title: Komission kertomus -Työllisyys Euroopassa (1997)

eurovoc_concepts:
EU employment policy
economic growth
fight against unemployment
labour market
report

text: EUROOPAN YHTEISÖJEN KOMISSIO • f r ** * * it it * ** Bryssel, 01. 10. 1997 KOM(97)479 lopull. KOMISSION KERTOMUS Työllisyys Euroopassa 1997 Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä Vuoden 1997 Työllisyys Euroopassa -kertomus julkais taan unionin kehityksen kannalta ratkaisevalla hetkellä. Uudessa, Amsterdamissa tehdyssä perussopi muksessa tehdään työllisyydestä kaikkia koskettava, yhteinen asia sekä asetetaan se yksiselitteisesti yhdek si unionin tavoitteista. Tämä kertomus on osa niitä toimia, joilla valmistellaan työllisyyttä ja työttömyyttä käsittelevää Eurooppa-neuvoston ylimääräistä kokous- ta, ja samalla sillä o s a l l i s t u t a an Euroopan työllisyysstrategian kehittämiseen edelleen. Kerto muksessa kuvaillaan työllisyyden ja työmarkkinoiden tuoreimpia kehityssuuntia sekä luodaan katsaus 2000- luvun haasteisiin EU:n valmistautuessa uuteen vaiheeseen kehityksessään. Vaihetta kuvaa yhtenäis markkinoiden lopullinen toteuttaminen, EMU:n kolmas vaihe sekä valmistautuminen uuteen laajentu miseen. Työpaikkatilanteen ja työllistettä vyyden viimeaikaiset muutokset Talouskasvu oli vuonna 1996 tasoltaan 1,5% eli hidas ta, eikä elpyminen päässyt vauhtiin kuin vasta vuoden lopulla. Inflaatio pysyi matalana (21/2%), ja palkkake hitys oli maltillista. - Työllisyys kasvoi vuonna 1996 noin 600 000:11a eli liian vähän, että sen avulla olisi merkittävästi pys tytty korvaamaan laman aikana menetettyjä työpaikkoja tai vähentämään työttömyyttä. - Työpaikkojen nettolisäys oli vuonna 1996 jälleen kokonaan osa-aikaisia työpaikkoja. Tilanne on ollut tämä joka vuonna vuodesta 1990 lähtien. - Työttömien työnsaanti oli vaikeaa: vuonna 1995 työttömänä olleista miehistä alle kolmannes ja nai sista neljännes oli vuoteen 1996 mennessä löytänyt työtä. - Naisten työttömyysaste (12,7%) on edelleen noin 3 prosenttiyksikköä korkeampi kuin miesten (9,4%). - Nuorisotyöttömyystilanne on hieman kohentunut, mihin ovat vaikuttaneet väestölliset tekijät ja li sääntynyt osallistuminen koulutukseen. Unionin keskiarvo on kuitenkin edelleen yli 20%. - Työpaikkojen väheneminen on viimeksi kuluneina 10 vuotena keskittynyt toimialoille, joiden osuus unionin kokonaistyöllisyydestä on alle neljännes. - Työikäisestä väestöstäl7% kärsii jonkinlaisesta vammasta. Heistä lähes puolet on iältään 50-64- k e s k i m ä ä r ä i n en v u o t i a i t a. Vammaisten työllisyysaste on 44% eli lähes 17 prosenttiyksikköä yleistä pienempi. Työllisyyden kannalta keskeiset kysymykset Ensi vuosikymmenen haasteet nostavat esiin vakavan kysymyksen Euroopan työmarkkinoiden kyvystä vas tata niihin. Yhtenäismarkkinoilla ja EMU:ssa huomio kiinnitetään talouden sopeuttamisen mekanismeihin ja niiden tehokkuuteen sekä siihen, ovatko Euroopan työmarkkinat riittävän joustavia, että pystytään var mistamaan tasapainoinen ja kestävä työllisyyskehitys tulevina vuosina. Työmahdollisuuksien lisääntyminen lisäsi myös osal listumista työelämään. Naisten osuus kasvoi edelleen (5672%:sta 57%:iin), ja miesten vetäytyminen työ markkinoilta hidastui. Työttömyysaste pysytteli vuoden 1997 puolivälissä itsepintaisen korkealla eli 10,8%:na, Yli 5% unionin työvoimasta oli vuonna 1998 ollut vuoden tai pitem pään työttömänä. Suurin ongelma on uusien työpaikkojen luominen Olipa työllisyyden ja talouskasvun välinen yhteys mikä tahansa, suurin ongelma on eittämättä, kuinka luoda enemmän uusia työpaikkoja. Työelämään osallistumi sen kasvu v e r r a t t u na työmahdollisuuksien suhteellisen vähäiseen lisääntymiseen vuosina 1994- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä 1996 osoittaa, että Euroopassa on käytettävissä olevaa työvoimareserviä vielä työttömäksi rekisteröityjen li säksi. Kun vertailukohtana käytetään USA:n työllisyyslukuja, reservissä on yli 20 miljoonaa ihmistä, joille pitäisi löytää työtä. Tämän kasvupotentiaalin va pauttamiseksi ja kasvun kestävöittämiseksi tarvitaan monenlaisia toimenpiteitä. - Talouden työllistävyys riippuu lyhyellä aikavälillä pääasiassa talouskasvun nopeudesta; pitkän aika välin tekijöitä ovat myös institutionaaliset rakenteet ja yhteiskunnan tekemä päätös asettaa työllisyys etusijalle. Lisätekijä on myös se, miten mahdolliset vastakkainasettelut työllisyystavoitte en ja ja kilpailukyvyn ylläpidon välillä sovitellaan. t u o t t a v u u d en kasvun toisaalta - Verotus-etuusjärjestelmiä on edelleen muokattava työllistävämpään suuntaan, jotta saadaan aikaan yritteliäisyyttä ja työpaikkojen luomista tukeva ym päristö. - Investoinneilla — erityisesti kun ne kohdistuvat Euroopan laajuisiin infrastruktuurihankkeisiin — voi olla mittavia työllisyysvaikutuksia: ne voivat lisätä toimintakapasiteettia ja tuottavuuspotentiaa- lia sekä edistää kilpailukykyä ja kestävää kasvua. Investointien inflaatiovaara on lisäksi pienempi kuin kulutuksen. - Uusien työpaikkojen luominen riippuu paljolti oikeanlaisen taloudellisen ympäristön aikaansaa misesta. Tavara- ja palvelumarkkinoiden on toimittava tehokkaammin, sillä näin syntyvät uudet mahdollisuudet loisivat kysyntää lisätyövoimalle. Yhtenäismarkkinoita koskevaan toimintaohjelma an sisältyvät toimenpiteet on sen vuoksi pantava viivytyksettä toimeen niin kansallisella kuin yhtei sönkin tasolla. Taitopula — keskeinen rakenteellinen ongelma Unionin työvoima ikääntyy ja uusi tekniikka kehittyy yhä nopeammin, mikä merkitsee yhä laajentuvaa tai topulaa. Yhteiskunnan on pystyttävä säilyttämään kilpailukykynsä tilanteessa, jossa ajantasaisin taidoin varustettujen nuorten määrä vähenee ja iäkkäimmistä työntekijöistä suuren osan koulutus liittyy vanhentu neeseen tekniikkaan tai tarpeettomaksi käyneisiin työtehtäviin. Tarvitaan siis kolmihaaraista strategiaa, jolla pyritään takaamaan, että oppiminen, koulutus - 2- sekä taitojen ja kykyjen kohentaminen on elinikäinen prosessi. Ensinnäkin peruskoulutus on organisoitava perinpohjaisesti uudelleen, jotta koulun ja työelämän välille saadaan likeisempi yhteys ja jotta nuoret saavat myöhemmin työelämässään tarvitsemaansa sopeutu miskykyä. On varmistettava, että nuorilla on tähän tarvittavat taidot ja kyvyt. Toiseksi on saatava valtio ja yritykset tekemään nykyisiä, lähinnä nimellisiä toi miaan enemmän koko aikuisen työväestön taitojen kohentamiseksi ja heidän jatkuvan kouluttamisensa hyväksi, jotta he pystyvät vastaamaan uuden tekniikan esittämiin haasteisiin. Kolmanneksi on laadittava en tistä tehokkaampia ohjelmia työttömille ja työelämän ulkopuolelle joutuneille ja yhdistettävä ohjelmissa kou lutus, kannustimet ja työmahdollisuudet. Tavoitteena on antaa koulutettaville taidot, joiden avulla he voivat päästä uudelleen yhteiskunnan valtavirran osaksi. Taitopulan voittaminen on entistä joustavampien ja dynaamisempien työmarkkinoiden avain. Työvoiman taitojen parantamiseen tähtäävät toimet on toteutettava yhdessä niiden jatkuvien pyrkimysten kanssa, joilla halutaan varmistaa, että työmarkkinat ovat joustavia ja että työvoimakulut suosivat uusien työpaikkojen luomista. Näin voidaan tarjota työtilaisu uksia niille, joiden taidot todennäköisesti pysyvät sangen vähäisinä koulutuksen tyypistä ja laajuudesta huolimatta. Tämä merkitsisi erityisesti, että tällaisten henkilöiden työllistämisen kustannukset välillisine ku- luineen olisi asetettava tuottavuuteen nähden asianmukaiseen suhteeseen. Lisäksi olisi poistettava työllistämisen keinotekoiset esteet. Tällaisin toimin li sättäisiin myös luottamusta siihen, että työvoiman kysyntää edistävä politiikka ei automaattisesti kiihdy tä inflaatiota. Joustavuus ja työn organisointi Tavara- ja palvelumarkkinoitten joustavuus, esimer kiksi sunnuntaikaupan rajoitusten höllentäminen, tuo Euroopan työmarkkinoille standardista poikkeavat työnorganisointitavat ja työsopimukset. Osa- ja mä äräaikaiset työsopimukset ovat nyt vakioreaktio markkinoiden hitaaseen kasvuun ja epävarmuuteen. Tämäntyyppiset sopimukset voivat olla tulosta myös tiukasta sääntelystä, joka muuttaa työnantajien työhö- nottotapoja sen lisäksi, että se vaikuttaa työpaikkojen nettolisäykseen. Näitä työsopimuksia on siis käsiteltä vä uudella tavalla, joka ei suoraan tyrmää eikä pintapuolisesti suosittele niitä. Tarvitaan huolellisesti laadittuja uudistusohjelmia, joista on parasta sopia valtion ja työmarkkinaosapuolten edustajien neuvotte luissa. Ohjelmilla pitäisi sekä lopettaa liiallisesta Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä sääntelystä johtuva pysy vien työsopimusten välttely että laajentaa sosiaalista suojelua samoin kuin saavutettu jen ja siirrettävissä olevien etujen soveltamisaluetta koskemaan myös epätavallisia työmuotoja. ikäluokat. Politiikalla on pyrittävä tarjoamaan ihmisil le todellinen mahdollisuus valita, pysyäkö seudulla, jossa on varttunut, vai muuttaako muualle asumaan ja tekemään työtä. Joustavuus ja palkat Palkkatasot vaihtelevat EU:ssa USA:ta enemmän jä senvaltioiden välillä — mikä olikin odotettavissa -mutta myös niiden eri alueiden välillä. Keskimääräi set työvoimakustannukset vaihtelivat 5 ecusta yli 25 ecuun tunnissa. Erot kuvastavat paljolti työvoiman tuottavuuden eroja, eikä palkkataso näytä olevan liian korkea suhteessa työvoiman tuottamaan lisäarvoon. Euroopan eri alueiden ja USA:n työvoimakuluerojen analyysi viittaa siihen, että infrastruktuuriin ja työvoi man ammattitaitoon jne. liittyvät alueelliset ongelmat saattavat vaikuttaa taloudellisen kehityksen ja työlli syyden kasvun yhtä joustamatto merkittävästi kuin palkkajärjestelmän muuskin. Politiikka on sen vuoksi suunnattava oikaisemaan nämä ongelmat sekä korjaamaan ne työ markkinoiden jäykät piirteet, jotka voivat jarruttaa työpaikkojen luomista. järkkymiseen tasapainon Maantieteellinen liikkuvuus Unionin alueelle saapuu siirtolaisia suhteellisen vä hän: heidän osuutensa oli 1995 alle 0,5% työikäisen väestön kokonaismäärästä. Ulkoapäin tuleva maahan muutto on hidastunut 1990-luvun alkuvuosista huomattavasti. Vain puolet tulokkaista on peräisin kol- lopuista monet ovat m a n s i s ta maista, paluumuuttajia. Siirtotyöläisiä koskevassa politiikassa on asetettava edelleen etusijalle EU:n työvoimareser vin työllistäminen, mutta on myös tunnustettava siirtolaisten EU-maiden talouksille antaman panoksen arvo sekä vastaavasti edistettävä heidän oikeuksiensa ja tasa-arvoisen kohtelunsa toteutumista voimassa ole vien sopimusten mukaisesti. ja Työvoiman liikkuminen jäsenvaltioiden välillä on sekin vähäistä, huomattavasti vähäisempää kuin USA:n eri osien välillä. Alle 2% EU:n jäsenvaltioiden työikäisestä väestöstä on peräisin toisista EU-maista. Jäsenvaltioi den eri alueiden välillä liikutaan kuitenkin huomattavasti enemmän, ja tämä vastaa määrältään USA:n eri osavaltioiden välistä muuttoliikettä. Vuosi na 1993-1994 keskimäärin hieman alle 1,5% väestöstä muutti Euroopassa NUTS 1 -alueelta toiselle, kun vas taava luku USA:ssa oli hiukan yli 2,5%. Useimmissa tapauksissa muutto liittyi työ- tai koulutusmahdollisu uksiin, ja erityisen tärkeä muuttajaryhmä ovat nuoret 3- Alueellinen siirtolaisuus oli sekä Euroopassa että USA:s8a vuonna 1994 hieman vähäisempää kuin vuon na 1990. Syynä saattaa olla se, että vuosi 1994 oli taloudellisesti hiljaisempaa aikaa. Tämän perusteella näyttääkin siltä, että työpaikkojen tarjollaolo saattaa houkutella muuttamaan aivan samoin kuin niiden pu ute. Tilanteeseen saattavat vaikuttaa lisäksi ne esteet, jotka sekä Euroopassa että USA:ssa vaikeuttavat työt tömän muuttamista kotoaan etsimään työtä eri osasta maata. Politiikalla on pyrittävä lievittämään näitä es teitä. Alueellinen liikkuvuus ei ole vain siirtolaisuutta. Työ matkaliikenne on laajamittaista eri puolilla EU. ta, ja sillä saattaa olla merkitystä korjattaessa järkkynyttä tasapainoa työmarkkinoilla. Politiikalla on pyrittävä saamaan aikaan parempi tasapaino näiden etujen ja toisaalta niiden haittavaikutusten välille, joita syntyy muilla politiikan aloilla sosiaalipalveluihin, liikentee seen ja ympäristöhaittoihin lättyvästi. Ammatillinen liikkuvuus Toimialojen välinen ja ammatillinen liikkuvuus ovat nekin yhtä lailla tärkeitä työmarkkinoiden joustavuu den osa-alueita. Tällainen liikkuvuus näyttää olevan varsin yleistä useimmissa jäsenvaltioissa. Vuonna 1995 työvoiman vaihtuvuus oli miesten osalta 16% ja naisten osalta 19%. On tärkeää helpottaa työpaikan vaihtamista ja varmistaa tarvittavat koulutusmahdol lisuudet, jotta voidaan taistella syntymässä olevaa taitopulaa vastaan, kuroa tuottavuuseroja umpeen ja siten edistää kasvua ja työllisyyttä. Toiminnan sopeuttaminen yksilöllisiin kykyihin Joustavat työmarkkinat merkitsevät lisäksi sitä, että myös työnantajien on sopeuduttava yksilöiden tarpei siin ja kykyihin. Heidän on hyödynnettävä tarjoutuvat mahdollisuudet ja maksimoitava siten taitojen tarjon ta. Tällaisen sopeutumisen puutteesta kertovat työntekijöiden koulutuksen vähäisyys ja vammaisten heikko työllisyys. Tilanne vaihtelee jäsenvaltioittain, mutta vammaisten työllisyysaste näyttää olevan kor keampi maissa, joissa myös työllisyyden yleinen taso on korkea. Vammaisuus on usein perua vaarallisista työo- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä loista ja heikosta työturvallisuudesta. Joka vuosi 10:tä miljoonaa ihmistä kohtaa ammattitauti tai työtapatur- ma. Tunnustettujen turvallisuustasojen terveys- ja päättäväisellä toimeenpanolla parannettaisiin merkit tävästi turvallisuutta, vähennettäisiin julkisia menoja ja lisättäisiin työvoiman työllistettävyyttä. täminen. Siinä esitellään tiettyjä ensisijaisina pidettä viä ohjelmia, jotka tuottavat yhteisön tason lisäarvoa. Ohjelmat liittyvät Euroopan laajuisiin verkkoihin, tut kimukseen ja koulutukseen, ympäristöystävällisen teknologian käyttöönottoon sekä pk-yrityksiä tukeviin toimenpiteisiin. Työmarkkinoiden dynamiikka Keskimäärin noin 30% työttömistä löytää työpaikan vuoden kuluessa. Osuus näyttää kasvavan hieman voi makkaan kasvun aikana. Yli kaksi vuotta työttömänä olleita oli vuonna 1996 noin 51/2 miljoonaa. Vuonna 1992 luku oli 3 miljoonaa, joten näyttää siltä, että kestävä työllisyyskasvu puree sitkeimpäänkin pitkäai työttömyys kaistyöttömyyteen. Rakenteellinen kuvastaa talouden, ei yksilön luonnetta. Politiikassa on tunnustettava, että työttömyyden hoito on kolmitahoista toimintaa: on saatava aikaan riittävän suuri ja kestävä kasvu, toimittava työttömien työllistettävyyden hyväksi antamalla näille mahdollisuus jatkuvasti kohentaa tai tojaan työmarkkinoiden tarpeiden mukaisella tavalla sekä kehitettävä ja yksinkertaistettava yritysten toimin taympäristöä. Jatkotoimenpiteet — työllisyyssu unnitelma vuodelle 2000 Amsterdamin päätöslauselmassa kehotaan paranta maan Euroopan työmarkkinoiden toimivuutta ja lisäämään talouspolitiikan koordinointia. Lisäksi keho tetaan panemaan uuden sopimuksen työllisyyttä käsittelevän osaston asiaankuuluvat määräykset täy täntöön välittömästi. Avainasemassa on määräys, jossa viitataan työllisyyteen yhteisen edun mukaisena asia na. Juuri tästä syystä osastossa määrätään, että työvoimapolitiikkaa koordinoidaan EU:n tasolla ja että luodaan yhteinen työllisyysstrategia. Amsterdamin vi esti on siis, että samanaikaisesti on sekä pyrittävä toteuttamaan yhtenäismarkkinat että tavoiteltava ra hapoliittista kuria ja uusia työpaikkoja. Tämä on kaikkien osapuolten tehtävä. Euroopan työllisyysstrategialla on perustava merkitys haettaessa ratkaisua työttömyysongelmaan. Sen mer kitys kasvaa entisestään, kun talous- ja rahaliitto saadaan käyntiin. Korkea työllisyysaste ja toimivat työmarkkinat ovat ensisijaisia tavoitteita jo sinällään- kin, ja korkea työllisyysaste on myös paras keino saada EMU onnistumaan. Käytössä oleva työllisyysstrategia perustuu makrotaloudelliseen vakauteen ja rakenne muutoksin työmarkkinoiden modernisointiin, ja sitä on noudatettu joulukuusta 1994. Hyvää edistystä ja tehokasta toimintaa on saatu aikaan sekä kansallisesti että paikallis-ja aluetasolla. t a p a h t u v a an Vuoden 1997 väestöraportissa keskitytään taustalla oleviin väestömuutoksiin, jotka vaikuttavat työvoiman kehitykseen ensi vuosisadan ensimmäisinä vuosikym meninä. Nämä muutokset on otettava huomioon laadittaessa työllisyysstrategiaa vuodelle 2000. Esillä on kuitenkin kysymys toimintavastuusta ja sen jakamisesta. Jäsenvaltiot vastaavat edelleenkin työllisyyspolitiikas ta sekä kestävän kasvun ja yritysten kannalta suotuisan toimintaympäristön luomisesta. Työnantajien on ennen muuta säilytettävä yritystensä kilpailu- ja työllistämiskyky. Henkilöstön tuotantoky vyn ja motivaation ylläpitäminen ja kehittäminen edellyttää jatkuvan ja sopivan koulutuksen tarjoamista sekä sitä, että työvoimaa kohdellaan investointina eikä yritykselle kustannuksia aiheuttavana tekijänä. Monet työtilaisuudet jäävät toteutumatta, kun yritystä perus tettaessa, toiminnan alkuvuosina ja yrityssiirtojen yhteydessä joudutaan kamppailemaan monimutkais ten ja hankalien hallinnollisten vaatimusten parissa. Komission Agenda 2000 -tiedonannossa esitellään tule vien vuosien taloudellisia, teknologisia ja sosiaalisia kehityssuuntia Euroopassa. Tiedonanto on se perusta, jolta komissio osallistuu eurooppalaisen työllisyysstra tegian kehittämiseen. Tiedonannossa esitetään tähän liittyvästi neljä toimintalinjaa: olosuhteiden luominen kestävälle ja työllistävälle kasvulle, tiedon ja teknolo gian korostaminen, liittyvien järjestelmien nykyaikaistaminen sekä elinolojen kehit työllisyyteen Työnantajien ongelmia voitaisiin lievittää yksinker taistamalla yritysten toimintaympäristöä. Ammattiliitoilla on keskeinen tehtävä edistää työ markkinoiden tasa-arvoisuutta ajamalla vastuullista tulopolitiikkaa, joka lisää investointeja, tuottavuutta ja hyvinvointia sekä auttaa työssäkäyviä säilyttämään työpaikkansa ja työelämän ulkopuolella olevia pääse mään sellaiseen käsiksi. 4- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: tiivistelmä Paikallisviranomaisten on yhtenäisen kansallisen stra tegian puitteissa saatava kaikki osapuolet toimimaan yhdessä paikallisen kehityksen puolesta, jotta saadaan selville paikallisen kapasiteetin ja paikallisten markki noiden työllistämismahdollisuudet. Niiden on toimittava myös muutoksen, kestävän paikallisen ra kennemuutoksen hyväksi. Yksittäisellä ihmisellä on oikeus saada työmahdollisu us. Työmahdollisuus edellyttää häneltä kuitenkin myös henkilökohtaista vastuuta: halua sopeutua, vas tata kannusteisiin ja hankkia uusia kykyjä ja taitoja. EU-toimielimillä on tärkeä panos annettavanaan. Komissio tekee Amsterdamin Eurooppa-neuvoston päätelmien mukaisesti ehdotuksen yhteiseksi työlli syyskertomukseksi ja laatii ohjeet jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikalle. Ne esitetään vuoden 1997 lopulla järjestettäväksi kaavaillussa työllisyyshuippukokouk sessa. Ohjeet laaditaan siten, että niiden pohjalta voidaan muotoilla työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000 ja siitä eteenpäin, ja ne antavat lisäksi perustan toim innalle, jolla unioniin pyritään luomaan enemmän ja parempia työpaikkoja. 5- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa Vuoden 1997 Työllisyys Euroopassa -kertomus julkaistaan unionin kehityksen kannalta ratkaisevalla hetkellä, työllisy yttä koskevan osaston liittäminen perustamissopimukseen merkitsee työllisyyden tunnustamista kaikkia koskettavaksi yhteiseksi asiaksi, ja samalla annetaan välineet, joilla kysy mystä voidaan käsitellä Euroopan tasolla. Kertomuksessa tarkastellaan työllisyys- ja työmarkkinapolitiikan haasteita tulevina vuosina ja tehdään ehdotuksia politiikan painopis teiksi. Työllisyys on yhteinen asia Työllisyyttä koskevan osaston li sääminen perustamissopimukseen merkitsee sitä, että työllisyys on nyt yksiselitteisesti asetettu yhdek si unionin tavoitteista. Sopimuk sessa todetaan nyt, että jäsenval tiot pitävät — työllisyyden edistämistä yhteistä etua koskeva na asiana ja sovittavat — yhteen sitä koskevan toimintansa". Tämä kuvastaa jäsenvaltioiden sitoutu mista asiaan. Juuri jäsenvaltioilla on päävastuu ryhtymisestä sellaisi in päättäväisiin toimiin, joilla työl lisyystilannetta parannetaan mer kittävästi ja kestävästi. Tekstissä määrätään myös yhteisön tason toi mista: "Työllisyyden korkeaa tasoa koskeva tavoite otetaan huomioon yhteisön politiikan ja toiminnan su unnittelussa ja toteutuksessa". Kehitettäessä yhteensovitettua ty öllisyysstrategiaa on sopimuksen mukaan keskeisenä tavoitteena edistää "työvoiman ammattitaitoa, koulutustasoa ja mukautumisky kyä sekä talouden muutoksiin rea goivia työmarkkinoita". Sopimuk sen 2 artiklaan tehtävä muutos an taa lisäksi yhteisön tehtäväksi edistää miesten ja naisten tasa- arvoa. Kyse on sen prosessin kulmi- noitumisesta, jonka vuonna 1993 julkaistu valkoinen kirja kasvusta, kilpailukyvystä ja työllisyydestä aloitti. Lisäksi tunnustetaan, että tämänhetkisen tilanteen juuret ovat 25 vuoden takana eli 1970- luvun taloudellisissa kriiseissä, sekä siinä, ettei eurooppalainen ta lousjärjestelmä ole näyttänyt pys tyvän riittävän hyvin toipumaan taloudellisesta lamasta. Kolman nen ja samalla viimeisimmän (okeista aiheutti se, ettei talouspo litiikalla viime vuosikymmenellä onnistuttu säilyttämään kasvua. Tämä on nykyisen tilanteen tausta. tyivät vuosina 1988-1995, kuten viimevuotisessa työllisyyskerto muksessa todettiin. Tämä kompen soi suurten yritysten työpaikkame- netyksiä jonkin verran. ) Työttömyys kohosi ennätystasolle: vuonna 1994 keskimääräinen työt tömyysaste ylitti ensimmäistä ker taa 11%. Tuotantojärjestelmä itse tai sitä tukeva makrotaloudellinen politiikka eivät näyttäneet pysty vän luomaan sellaista kasvua, jota työllisyysongelman käsittely olisi edellyttänyt. Globaalistuvassa ympäristössä huomio kääntyi Euroopan työllisyysjärjestelmän kehittämiseen vakauttavalla talou spolitiikalla ja rakenteellisilla uudistuksilla, joilla tähdättiin ka svun työllisyysvaikutusten lisää miseen. 1990-luvun alun myllerryksessä menetettiin puolet niistä uusista työpaikoista, jotka 1980-luvun lo pun nopean kasvun kaudella oli luotu — vuosina 1991-1994 hävisi 4,9 miljoonaa työpaikkaa. (Pk- yrityksissä työpaikat tosin lisään Jotta riittämättömään kasvuun ja s i e t ä m ä t t ö m än korkeaan työttömyyteen voidaan vastata, Euroopan taloutta ja sen sosiaali järjestelmää on perusteellisesti ny kyaikaistettava siirryttäessä 21. vuosisadalle — luopumatta kuiten- fe-7 Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa kaan solidaarisuuden perusperia atteesta, jonka olisi edelleen oltava Euroopan ominaispiirre. Yhtenäis- markkinoitten lopullinen toteutta minen sekä siirtyminen talous- ja rahaliittoon antavat mahdollisuu den lisätä hyvinvointia, vakautta sekä k a n s a l a i s t en valinnan mahdollisuuksia niin työntekijöinä kuin kuluttajinakin. Samalla on nykyaikaistettava työmarkkinoita ia muokattava sosiaaliturvajärjes telmiä, jotta saadaan aikaan uusi joustavuuden ja turvan tasapaino. Uuden perussopimuksen määräyk sillä pyritään uuteen tasapainoon tekemällä työllisyydestä yksiselit teinen tavoite ja antamalla unionil le tehtävä osallistua yhteisen työl lisyysstrategian luomiseen. Euroopan talous- ja rahaliitto ja työllisyys Eurooppa on nyt jättänyt taakseen pitkän jakson, jota leimasivat raha poliittinen epävakaus ja korkea in flaatio. Nyt on vahvaa poliittista tahtoa säilyttää rahapolitiikka va kaana, ja siihen pyritään talous-ja rahaliiton kolmannen vaiheen sekä lähentymisohjelmien avulla. EMU merkitsee perustavaa mu utosta talouspolitiikkaan. Sen vaik utukset politiikkaan koko euroa lueella heijastuvat kasvu- ja työllisyystilanteeseen. Työllisyys strategian menestyksekäs toteutta minen on EMUssa yhä tärkeäm pää. 1980-luvun lopun ja 1990-luvun pyr kimykset yhtenäismarkkinoiden luomiseen antoivat Euroopan talou delle huomattavan tarjontajohtei- son piristysruiskeen. Yhtenäisvalu utan käyttöönotto ja toimintaohjel maan sisältyvien toimenpiteiden to teuttaminen parantaa yhtenäis markkinoiden toimintaa merkittä vällä tavalla. Näin Euroopan talous saa vakaan taloudellisen perustan, jota tarvitaan EMUn toimivuuden varmistamiseen. Talous-ja rahaliiton tavoitteena on Euroopan talouden nykyaikaista minen, rahapoliittiseen vakauteen pyrkivän yhtenäisen järjestelmän luominen. Näin kohotetaan talou dellisen kasvun ja työllisyyden pitkäaikaistasoa ja samalla elinta soa jäsenvaltioissa. Kun osallistujamaiden väliset vaihtokurssi- ja valuuttahäiriöt EMUssa poistuvat, yksi tärkeä ka svun este häviää. Vakaisiin hintoi hin tähtäävän yhteisen rahapolitii kan käyttöönotto vähentää lisäksi yhdessä konvergenssikriteerien sekä vakaus- ja kasvusopimuksen aikaansaaman kurinalaisen va rainhoidon kanssa huomattavasti riskiä budjetti- ja rahapolitiikan välisestä vastakkainasettelusta. Tällaisessa ympäristössä on toden näköistä, että palkkaratkaisuissa otetaan huomioon vakaiden hinto jen tavoite sekä työllistävien inves tointien edut. Tällä tavoin voitaisi- in tulevina vuosina v ä l t t ää vakauden järkkymisen vaara, joka ennen oli toistuvasti osasyyllinen yhteisön heikkoon kasvu- ja työlli syystilanteeseen. Vaikka EMU ei sinänsä ole työlli syyspolitiikkaa, sen avulla voidaan päästä sellaiseen makrotalouspoli tiikkaan, joka edistää kestävää tuo tannon kasvua niin, että kasvu ylit tää työvoiman t u o t t a v u u d en nousun. Näin myös luodaan työ paikkoja. Talous-ja rahaliitto täyt täisi tällä tavoin sille perustamisso pimuksen 2 artiklassa asetetun tavoitteen edistää "työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa, elintason ja elämän laadun nousua sekä taloudellisia ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastu ullisuutta jäsenvaltioiden välillä". Makrotalouspolitiikan muotoutu miseen vaikuttaa kolmen keskei sen muuttujan vuorovaikutus. Nämä ovat raha, julkinen talous ja palkat. Yhteinen rahapolitiikka muokkaa voimakkaasti koko euroalueen ma krotalouspolitiikkaa. Päätavoittee na ovat vakaat hinnat, ja sen ohella pyritään tukemaan yleistä talou spolitiikkaa yhteisössä. Kestävä ja inflaatiota kiihdyttämätön kasvu sekä hyvä työllisyystaso ovat yksi selitteisesti osa tätä politiikkaa. Mitä enemmän rahapolitiikan vakiinnuttavaa tehtävää autetaan sopivin budjettitoimin ja palkkarat kaisuin, sitä paremmat ovat sen ka svu-ja työllisyysvaikutukset. Jäsenvaltioiden julkiset menot vas t a a v at noin puolta yhteisön BKT:stä, ja budjettipolitiikka säi lyy jäsenvaltioiden vastuulla. Sen lisäksi, että vakaus- ja kasvusopi muksessa määrätään kurinalaise en varainhoitoon pyrkimisestä ja sen säilyttämisestä, sopimuksella vahvistetaan kurinalaisuuden to teuttamista ja varmistetaan siten, että budjetti- ja rahapolitiikan vä lille ei synny ristiriitaa. Panemalla sopimuksen täytäntöön jäsenval tiot voivat lisäksi palauttaa budjet ti- ja veroviranomaisilleen sen liik kumavaran, jota optimaalinen taloushallinto täysimittaisessa EMUssa edellyttää. Palkkaratkaisuista päätetään edel leenkin pääasiassa työmarkkinao sapuolten neuvotteluissa, joskin järjestelmien erityispiirteet poik keavat unionin eri jäsenvaltioissa merkittävästi. Palkat sosiaaliku luineen vastaavat noin puolta yhteisön BKT:stä. Makrotalouspo litiikalla voidaan edistää kasvua ja työllisyyttä, jos palkkaratkaisuilla ei osaltaan järkytetä yhteisen raha politiikan vakautta ja jos niillä säi lytetään tai tilaisuuden tullen va- hvistetaan työllistävien investoin tien hyötyjä. Palkkaratkaisut eivät ole samanlaisia euroalueen kaikis sa maissa tai kaikilla alueilla, koul utustasoilla ja toimialoilla. Hinto jen ja tuottavuuden kehitys sekä kilpailukyky vaikuttavat palkka ratkaisuihin edelleenkin kaikilla tasoilla ja kaikissa vaiheissa. Koska työmarkkinaosapuolilla on tärkeä tehtävä palkkakehitystä määriteltäessä, niillä on EMUssa merkittävä velvollisuus helpottaa kasvuun ja työllisyyteen suunna tun politiikan toteuttamista, kuten Amsterdamissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto totesi. EMU ei millään muotoa poista tarvetta toteuttaa ne työmarkki- noitten toiminnan tehostamiseen edellytettävät rakenteelliset uudis tukset, jotka Eurooppa-neuvosto on määritellyt kokouksissaan jouluku ussa 1994 pidetystä Essenin-koko- uksesta lähtien. Uudistukset ovat kiinteä osa Euroopan työllisyys strategiaa, olipa rahaliitto toteutu nut tai ei, ja niitä on tavoiteltava entiseen tapaan. Tavoittelua va hvistetaan uudessa työllisyyttä ko skevassa osastossa määrätyn seu rantamenettelyn avulla. EMUssa huomio kiinnitetään ta louden sopeuttamisen mekanismei hin ja niiden tehokkuuteen. EMUs sa käytetään eräissä unionin osissa yhtenä pääasiallisena taloudellisen lyhytaikaisten toimeliaisuuden muutosten sopeuttamismekani- smina toimia, jotka automaattisesti vakauttavat valtion tuloja, sen sija an, että raha- tai budjettipolitiik kaa muutettaisiin mielivaltaisesti. Valuuttakurssien tarkistaminen ei yhtenäisvaluutan aikana enää ole vaihtoehto. Politiikalla on siten varmistettava, että vakautustoimet pääsevät vaik uttamaan mahdollisimman tehok Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa kaasti, jotta taloudellisesti taantu vat ja pahenevan työttömyyden alueet voivat hyötyä valtion varoista saamistaan kohonneista verotulojen nettosiirroista (alennetut veroluon teiset maksut sekä korotetut sosiaa liset tulonsiirrot). Nämä seuraavat vakautustoimista automaattisesti. Samalla on kiinnitettävä entistä enemmän huomiota kehityksen alueellisen tasapainon tavoitteluun ja pyrittävä siten estämään työvoi man liiallinen siirtyminen työpaik kojen vähyyden myötä. Tämä on näet pystyttävä välttämään, jotta taloudellinen yhteenkuuluvuus voidaan unionissa säilyttää. Se on edelleenkin merkittävä tavoite ra kennerahastoille. Toinen tärkeä osa vakautusmekan- ismeja on työmarkkinoiden sopeut taminen. Ovatko eurooppalaiset työmarkkinat riittävän vankkara kenteisia pystyäkseen osaltaan varmistamaan, että työllisyys ke hittyy koko unionissa tasapainoi sesti ja sellaisella tasolla, joka riit tää takaamaan työpaikan niin työttömille kuin työmarkkinoille ensi kertaa tulevillekin? Näitä ky symyksiä käsitellään jäljempänä. Vuoden 1996 keskeisiä kehityssuuntia Seuraavassa kuvattuja kehityssu untia on analysoitu yksityiskohtai semmin tämän kertomuksen liit teenä olevassa taustaselvityksessä. Taloudellinen kehitys tasoittuu Vuosina 1991-1996 EU:n talous jäi kasvun ja työllisyyden osalta so danjälkeisen ajan kehnoimpaan tu- 1 Työllisyyden vuosittaiset muutokset EU:ssa 1970-1996 Vuosimuutos (%) I Kokonaistyöllisyyden vuosimuutos % työvoimasta 12 Työttömyysaste -1,2 miljoonaa työpalkkaa 1975 -2,6 miljoonaa työpalkkaa 1980-84 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 9- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa lokseensa viiden vuoden jaksolla mitattuna. Heikko tulos on usein liitetty globaalistumiseen tai uuden tekniikan käyttöönottoon. Sen aiheutti kuitenkin pääasiassa vuo sien 1992-1993 syvä lama, joka puolestaan johtui vakauden järkky misestä: aluksi tapahtunutta tuo tantoprosessin ylikuumenemista pahensi politiikan vääristyminen, ja Saksan yhdistymisen vaikutuk set vielä tehostivat sitä. Vuoden 1995 jälkipuoliskolla ja vuoden 1996 alussa talouskasvu notkahti, mutta sen jälkeen talou dellinen toimeliaisuus näyttää as teittain voimistuvan. Taustana on järkevin toimin tasapainotettu ma krotalouspolitiikka sekä konver- genssikehityksen edistyminen. Tä män sekä alhaisen ja pienenevän inflaation samoin kuin maltillisten paikankorotusodotusten ansiosta rahapolitiikkaa on voitu helpottaa huomattavasti. Talouspolitiikkaa onkin alettu suunnata entistä selv emmin edistämään tuotannon, in vestointien ja työllisyyden terve- pohjaista ja kestävää kasvua. BKT:n kasvua koko yhteisössä ku vaavan luvun odotetaan saavutta van 2,4%:n tason vuonna 1997, ja vuonna 1998 se olisi 2,8%. BKT:n kasvun progressiivinen ki ihtyminen ylittäisi siis työvoiman tuottavuuden ennustetun kasvun, minkä ansiosta työllisyyden arvioi daan kasvavan 0,5% vuonna 1997 ja vastaavasti 0,9% vuonna 1998. Tämä vastaa kaikkiaan 2 miljoonaa uutta työpaikkaa. Työttömyys vä hentyy kuitenkin edelleen hieman hitaammin (ll%:sta 10,3%:iin työ voimasta vuosina 1997-1998), sillä työvoiman tarjonnan odotetaan yhä lisääntyvän noin 0,5%:n vuosi vauhtia. Poliittinen haaste Edellä mainittu myönteinen kehi tys edellyttää jatkossakin suotuista poliittista ympäristöä, jonka osia ovat uskottava budjettipolitiikka ja sopiva palkkakehitys. Vakaa va rainhoitoja poliittinen tahto käyn nistää EMU suunnitelmien mukai sesti vaikuttavat myönteisesti myös itse taloudellisiin näkymiin. Ennusteisiin sisältyvät riskit liitty vät näin ollen tällaisen strategian tavoittelun uskottavuuteen ja EMUn kolmannen vaiheen sopiva an ajoitukseen. Budjettitavoitteista lipsuminen vaarantaisi korko- ja valuuttakurssitason suotuisan ke hityksen ja heikentäisi näkymiä paitsi EMUn myös entistä voimak- 2 Työllisyys EU:ssa, USAasa ja Japanissa 1974-1906 „ Oauu*1&-64-vuotlal«ta(K>) Tyflttömyys EU:ssa, USAissa ja Japanissa 1974-96 % työvoimasta Japani. '. '•*. ~. '' !S74 1976 <973 1980 1962 1984 1966 1963 1990 1992 1994 1996 1974 197S 1978 1960 1982 1984 1986 1966 1990 1992 1994 1996 10- kaamman talouskasvun ja parem man työllisyyskehityksen osalta. Työllisyys-ja työttömyystilanne vakiintuu muttei Vuotta 1996 voidaan pitää työlli syyden ja työttömyyden suhteen ai kalisänä. Tilanne ei juuri pahentu- myöskään nut merkittävästi parantunut. Vuonna 1995 alkanut työllisyystilanteen parantuminen taantui vuonna 1996, jolloin työllisten määrä li sääntyi vajaalla 600 000:11a eli vain noin puolella vuoden 1995 luvusta. Työllisten kokonaismäärä on unio nissa tällä hetkellä hieman yli 148 miljoonaa. Se on siis edelleen yli 3 miljoonaa vähemmän kuin vuoden 1991 huippu eli 151,1 miljoonaa. 1990-luvun alussa menetettyjen 5 miljoonan työpaikan korvaamises sa on edistytty vain hitaasti — saati että työpaikat lisääntyisivät sel laista tahtia, että voitaisiin tarjota työtä kaikille sitä haluaville. Heidän määränsä on lisääntymäs sä (kaavio 1). Unionin työllisyysaste ei siten ole viime vuodesta käytännössä muut tunut: työllisiä on hieman yli 60% työikäisistä. Sen sijaan sekä USA:ssa että Japanissa työllisyy saste saavutti sodanjälkeisen huip punsa vuonna 1996, mikä on vii meksi kuluneina 25 vuotena vallinneen noususuuntaisen kehi tyksen mukaista (kaavio 2). Lisäksi työpaikkojen nettolisäys oli vuonna 1996 edellisvuosien tapaan kokonaan osa-aikaisia työpaikkoja, ja osa-aikatyöntekijöiden määrä lähti uuteen kasvuun. Työllisyyden hitaan kasvun vuoksi työttömyys ei tarkasteluaikana vä hentynyt. Vuoden 1996 alussa työt tömyysaste jopa nousi ja saavutti Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa maaliskuussa ll%:n tason. Sen jäl keen työttömyysaste ei juuri lain kaan muuttunut vaan vakiintui, ja heinäkuussa 1997 se oli edelleen 10,6%. 15 jäsenvaltiosta kahdek sassa työttömyysaste oli heinäku ussa 1997 korkeampi kuin vuonna 1994; Saksassa ero oli jopa huomat tava. Työttömyys kasvoi myös J a p a n i s sa jo viidettä vuotta. USA:ssa työttömyys taas jatkoi la skuaan, ja vuoden 1996 luku oli vain hieman suurempi kuin viimek si kuluneiden 22 vuoden pienin arvo (kaavio 3). Nuorisotyöttömyys on jonkin ver ran vähentynyt viimeisten 15 vuo den kuluessa. Se on edelleen noin kaksinkertainen aikuisten lukuun nähden (noin 20% verrattuna aiku isten vajaaseen 10%:iin). Työttö myyden jakautuminen eri väestö ryhmien kesken on kuitenkin viime vuosikymmenenä muuttunut mer kittävästi: väestölliset tekijät ja osallistumisen vähentyminen ovat pienentäneet nuorten työttömien suhteellista osuutta, kun taas van hempien työttömien suhteellinen osuus on noussut huomattavasti. Nuorison näkymät kirkastuneet Enemmän työpaikkoja naisille Vaikka alle 25-vuotiaiden toime l i a i s u us l a s k u a an j a t k oi molempien sukupuolten osalta (47%:iin), laskunopeus oli vain puolet edellisten neljän vuoden vastaavasta. Pitkäaikainen kehi tys, jonka mukaan yhä suurempi osa nuorista viettää yhä kauem man k o u l u t u k s en ja harjoittelun piirissä, oli edelle en selvästi havaittavissa. Kasvu oli työmahdollisuuksien lisäänty e n t i s tä essä vähäisempää. k u i t e n k in a i k aa Lähes kaksi kolmannesta vuosina 1994-1996 luotujen uusien työ paikkojen nettomäärästä unionissa täytettiin naisilla, mikä jatkoi vii meaikaista kehitystä. Osa-aikatyö on kyllä antanut monille naisille mahdollisuuden siirtyä työelä mään, mutta se ei vielä ole lisännyt tasa-arvoa osa-aika- ja kokopäivä työtä tekevien kohtelussa. Naisten työllisyys pysyi lamavuosina laa jasti ottaen muuttumattomana, kun taas miesten työllisyys laski huomattavasti. Sekä miesten että naisten keskimä äräinen työttömyysaste on viimeksi kuluneiden kahden vuoden ajan py synyt unionissa käytännössä muut tumattomana. Naisten työttömyy saste (12,7%) on kuitenkin edelleen noin 3 prosenttiyksikköä miesten lukua (9,4%) korkeampi. Taloudel lisen toimeliaisuuden vaihtelu nä yttää vaikuttavan enemmän mies ten kuin naisten työttömyyteen. Tämä johtuu siitä, että kausi vaihteluille alttiit toimialat — eri tyisesti tuotanto-ja rakennusteolli suus — ovat miesvaltaisia ja siitä, että naisten osuus työvoimasta on kasvamassa ja miesten vastaavasti vähentymässä. (Kaavio 4) Pitkäaikaistyöttömyys — itsepintainen ongelma Pitkäaikaistyöttömyys on viimeksi kuluneina 15 vuotena pääpiirteis sään noudattanut työttömyyden yleistä kehitystä, tosin noin vuoden mittaisella tai pidemmällä viipeel lä. Vaikka kokonaistyöttömyys kääntyi laskuun vuonna 1985, pitkäaikaistyöttömyysluvut jatkoi vat kasvuaan ja osoittivat merkkejä laskusta vasta 1986, jolloin koko naistyöttömyys väheni jo toista per- 5 Kokonais-ja pitkäaikaistyöttömyys EUasa 1986-96 H > työvoimasta 6 Työllisyyden ja BKTm muuttuminen unionissa 1974-96 „ Vuosimuutos (%) o r -Työllisyys 1 BKT 2 vuosineljänneksen viipeellä 4 Työttömyys EUssa sukupuolittain 1983-toukokuu 1997 14 12 10 8 6 i 4 _i i—i—1_ 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997 19681987196819691990 1991 199219931994 1995 1996 1974 1976 1978 1M0 1M2 1M4 18M 18M 1M0 1992 19(4 1M« 11- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa ättäistä vuotta. Molemmat laskivat aina vuoteen 1990. Kun työttömyys silloin laman alettua kääntyi nou suun, pitkäaikaistyöttömyys jatkoi vähentymistään ja kääntyi kasvu un vasta 1992. Kasvu on siitä lähti en jatkunut, ja pitkäaikaistyöttö myys saavutti 5%:n tason vuonna 1996 (kaavio 5). Viimeksi kuluneiden 12 vuoden pe rusteella näyttääkin siltä, että pitkäaikaistyöttömyyden vähenty misen — yleisen työttömyyden vä hentymiseen nähden ehdottomam pana — edellytyksenä on, että työllisyyden kasvu on sekä suhteel lisen voimakasta että jatkuvaa. Tarkempi analyysi näistä kolmesta politiikan alasta (nuorisotyöttö myys, yhtäläiset mahdollisuudet ja pitkäaikaistyöttömyys) julkaistaan myöhemmin tänä vuonna. Taustatekijät — rakenteelliset kehityssuunnat ja sopeutukset Euroopan talouden todennäköiset vastaukset talouskriiseihin ja ra kennemuutoksiin liittyvät talou den kehityksen taustasuuntauksi- in sekä tapaan, jolla Euroopan talous ja erityisesti työmarkkinat niihin sopeutuvat. Unionin lähitu levaisuudessa kohtaamat haasteet nostavat esiin vakavia kysymyksiä näiden sopeutusmekanismien va hvuudesta ja joustavuudesta ja sii tä, onko Eurooppa valmis kohtaa- maan h a a s t e e t. S e u r a a v i s sa kappaleissa esitetään analvjpi jois takin yllä kuvattujen yleisten kehi tyssuuntien taustalla olevista teki jöistä. Jotta näitä kysymyksiä voidaan analysoida syvemmin, tar vitaan harmonisoituja ja johdon mukaisia, ajallaan toimitettavia työmarkkinatilastoja sekä siirty mistä keskeytyksettä tehtävään työvoimatutkimukseen, josta saa daan tuloksia vähintään vuosinel- jänneksittäin. yksilöllisessä mielessä). Tilantees sa näyttää siten olevan tilaa poliit tisille toimille. Tuottavuuden kasvu ja sen työllisyysvai kutukset — kaksi välttämätöntä osatekijää Työllisyyden kasvun hidastuminen vuonna 1996 heijastaa tuotannon kasvun hidastumista unionissa — se hidastui 2V2%:sta 172%:iin vuosina 1995-1996. Työllisyyden kasvu vuosina 1994-1996 noudat taakin sitä pitkäaikaista kehitystä, joka BKT:n ja työllisyyden kasvun välillä on EU:ssa vallinnut. Näyt tää siltä, että työllisten määrää voi daan tosiasiassa lisätä vain silloin, kun BKT kasvaa vähintään hieman alle 2%:n vuosivauhtia. Suhde on pysynyt viimeksi kuluneina 20 vuo tena hyvin vakaana, joskin kasvun työllisyysvaikutukset osoittavat merkkejä erittäin pienestä lisään tymisestä viimeksi kuluneina 10 vuotena verrattuna edelliseen 10 vuoden jaksoon (kaavio 6). Poliittinen haaste Keskeinen poliittinen tavoite kaut ta Euroopan unionin on pyrkiä var mistamaan, että kasvun työllisyy s v a i k u t u k s et sopivat yhteen muiden taloudellisten tavoitteitten kanssa. Tällainen on esimerkiksi kilpailukyvyn s ä i l y t t ä m i n en pitkällä aikavälillä. Tulotasoltaan samankaltaisten maiden välillä on huomattavia eroja sekä BKT:n luo misessa että siinä, kuinka monta työpaikkaa sillä pystytään ylläpitä mään. Näyttää siltä, että työs säkäyvien määrä ei suinkaan mekaanisesti riipu institutionaali sessa tyhjiössä toimivista markki navoimista ja että valinnan merki tys a s i a s sa on h u o m a t t a va (yhteiskunnallisessa, ei niinkään - Asukasta kohti lasketun BKT: n erot Euroopan unionin jäsenval tioiden välillä liittyvät osittain eroihin työvoiman tuottavuu dessa ja osittain erisuuruisiin työllisyysasteisiin. Tuntikohta- ista tuottavuutta ja työssäkäy vää väestönosaa kuvaavat luvut näyttävät olevan varakkaissa maissa muita korkeampia. Yhteys ei kuitenkaan millään muotoa ole systemaattinen, ja varakkuudeltaan samantasois ten maiden tuottavuus-ja työlli syysluvut vaihtelevat silmiin pistävästi. ja - Jotkin maat onnistuvat muita paremmin saavuttamaan hyvän työllisyystason. Aikaansaadut työpaikat eivät kuitenkaan ole keskittyneet millekään "tietyille toimialoille, ja työpaikkajakau- ma näyttää hyvän työllisyyden maissa heijastavan suhteellis ten etujen eroavaisuuksia. Mat kailu on esimerkki alasta, jolla kasvu- työllisyysnäkymät ovat hyvät. Ala tuottaa jo nyt noin 5,5% BKT:sta, ja sen työ paikat vastaavat 6%:a kokonais työllisyydestä. Jälkimmäisen osuuden ennustetaan nousevan ensi vuosikymmenen loppuun mennessä 9%:iin. Merkittävä uusien työpaikkojen luoja voisi olla myös yhteisötalous, kunhan sitä tuettaisiin sopivin toimin. Yhteisötalouden osuus koko naistyöllisyydestä on 5%, ja sen piiriin kuuluu 6% yksityisistä yrityksistä. Kuinka työttömille saadaan työpaikka Vuonna 1995 työttömänä olleista suhteellisen pieni osa oli seuraavan -12 Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa vuoden aikana onnistunut löytä mään työpaikan. Koko unionia tar kasteltaessa vain alle kolmannes edellisenä vuonna työttömänä ol leista miehistä oli vuonna 1996 (työvoimatutkimuksen ajankohta) löytänyt työpaikan. Puolet oli edel leen vailla työtä — mikä vastaa pitkäaikaistyöttömyyttä kuvaavia lukuja -, ja loput (17%) olivat jättä neet työmarkkinat kokonaan (eivät enää aktiivisesti etsineet työtä). Vuonna 1995 työttömänä olleista naisista työpaikan oli vuonna 1996 löytänyt vielä harvempi eli hieman yli neljännes. Puolet oli edelleen työttömänä ja 23% jättämässä ak tiivisen työnhaun. Yksittäisiä jäsenvaltioita kuvaavat luvut ovat yleisesti ottaen saman kaltaisia kuin koko unionin osalta. Belgiassa ja Irlannissa osuus oli alle 20%. Molemmissa maissa työt tömän työnsaantimahdollisuudet olivat heikot, ja tämä kuvastui myös pitkäaikaistyöttömyysluvuis- sa, jotka olivat huomattavasti mui ta jäsenvaltioita korkeampia. Irlan nin korkea työpaikkojen nettolisäys (3V2% vuonna 1996) ei siten ole juu ri koitunut työttömien hyödyksi, kun suurin osa uusista työpaikoista täyttyy työvoiman lisääntymisen myötä (paluumuuttajat sekä li sääntynyt työelämään osallistumi nen) eikä niinkään työttömillä. Poliittinen haaste Euroopan työmarkkinoita on pitkään leimannut se, etteivät työt tömät pysty palaamaan työhön. Ti lanne on ollut tämä myös kausina, jolloin työpaikat lisääntyvät, mikä luonnollisesti on myös työhönpalu- un edellytys. - Suurella osalla työttömistä ei ole työmarkkinoiden edellyttä miä taitoja: vuonna 1996 kaik kiaan 35% yli 25-vuotiaista työt tömistä miehistä ja naisista oli vailla perusastetta korkeampaa koulutusta. - Mikäli tilannetta halutaan ko hentaa, on olennaista säilyttää työttömien ja erityisesti pitkäai kaistyöttömien työllistettävyys. - Ongelmien havaitseminen ja niihin puuttuminen varhaisessa vaiheessa ovat keinoja kohden taa politiikkaa niin, että se tu kee integroimista uudelleen työelämään ja estää heidän työttömyytensä muuttu misen pitkäaikaiseksi. työttömien Työvoiman kehityssuunnat — työelämään osallistuminen ja työllisyys Työmahdollisuuksien lisääntymi nen on vaikuttanut työvoiman ke hitykseen. Osallistumisen lisäänty minen ja työikäisen väestönosan kasvu lisäsivät unionin työvoimaa 1980-luvun lopulla lähes 1V2 miljoo nalla hengellä vuodessa. Vuosina 1990—1994 työvoiman kokonaismä ärä väheni vuosittain miljoonalla osallistumisen pienetessä, joten työvoima kasvoi tuona aikana noin 5 miljoonan hengen asemesta vain hieman yli miljoonalla. Työmahdol lisuuksien vähetessä väheni siten myös aktiivisesti työtä hakevien työikäisten määrä. Tällä oli huo mattava vaikutus työttömyyden kasvun kurissa pitämiseen. Miesten osuus työvoimasta väheni vuosina 1994-1996 muttei kuiten kaan niin merkittävästi kuin lama vuosina. Naisten osuuden kasvu jatkui jopa nopeampana; poikkeuk sena olivat alle 25-vuotiaat naiset. Työelämään osallistumisen kään nyttyä uudelleen nousuun työ markkinoille tuli vuonna 1996 noin 13 850 000 uutta ihmistä eli lähes yhtä paljon kuin neljänä lamavuotena yhteensä. Vuonna 1996 nähtiin si ten työllisyyden kasvun ohella myös työttömyyden lisääntyvän eikä vähentyvän. Poliittinen haaste Euroopan väestön keski-ikä nousee tulevina vuosina merkittävästi, kun syntyvyys vähenee, eliniänodo- te kasvaa ja sodanjälkeiset suuret ikäluokat ikääntyvät. Väestön ikääntymisen uskotaan vaikutta van voimakkaasti sekä Euroopan työvoima- että sosiaaliturvamäärä- rahoihin, kun sodanjälkeiset ikä luokat 10-15 vuoden kuluessa sa avuttavat eläkeiän. Ennusteiden mukaan työikäinen väestö vähenee vuoteen 2015 mennessä lähes kai kissa unionin jäsenvaltioissa ja rei lusti yli puolet on 40-vuotiaita tai sitä vanhempia. - Unionissa vallitsevalla väestöl lisellä kehityksellä on selviä vaikutuksia työvoiman tuotta sopeutuvuuteen. vuuteen ja Suuntausten täysimittaiset vaikutukset työvoimaan riippu vat työelämään osallistumisen tulevista muutoksista. Viime vuosikymmenen tapahtumat osoittavat selvästi, että muutok set osallistumisessa ovat lähei sessä yhteydessä sekä taloudel lisen että toimeliaisuuden työllisyyden muutoksiin. - Mikäli työelämään osallistumi nen kehittyy nykysuuntaan, unionin työvoiman ikääntymi nen saattaa sen ansiosta lieven tyä seuraavien kymmenkunnan vuoden ajan, mutta tämän jälke en suuntauksen vaikutukset eivät riittäne korvaaman väes tön merkittävää ikääntymistä. Ikääntyvän työvoiman taidot ja kyvyt on äärimmäisen tärkeää säilyttää. Sen vuoksi on koroste- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa tun tärkeää saada miesten tai pumus jättäytyä työvoiman ul nuorempina kopuolelle yhä kääntymään vastakkaiseen su untaan. Se tosin vaatii perusta via muutoksia sekä työnantaji iäkkäitä en asennoitumiseen työntekijöitä kohtaan että taus talla olevaan työmarkkinatilan teeseen, jossa liian pitkään liian moni on etsinyt liian harvassa olevia työpaikkoja. taitotason työpaikat. Johtajiston, asiantuntijoiden ja teknikoiden määrä nousi huomattavasti eli yli 2%:n vuosivauhtia, kun taas pe rustason ammattien työntekijät vähenivät. Vain suhteellisen vä häisiä taitoja vaativista aloista ainoastaan myynti- ja palvelua lalle tuli merkittävästi lisää työpaikkoja, ja näiden työpaikko jen nettolisästä arviolta kaksi kolmannesta täytettiin naisilla. - Unionin työvoiman ennustettua vähentymistä ei ole syytä pitää ratkaisuna työttömyysongelma an. Unionin alhainen työllisyy saste verrattuna samankaltaisi talouksiin in kehittyneisiin osoittaa, kuinka laajan työvoi mareservin työllistämisestä on kysymys (yli 20 miljoonaa hen keä). Yksityiskohtainen analyy si kehityksestä on kertomuksen varsinaisessa osassa. - Ennustettujen väestöllisten su untausten toteutuminen ei pois ta unionin työllisyysongelmaa. Ongelma voi sen sijaan hyvinkin muuttua akuutiksi, kun väestö ikääntyy ja sen tulotukitarve kasvaa. Joustavuus ja työllistettävyys — taitopula Unionissa on havaittavissa merk kejä taitojen ja taitotarpeiden välisen kuilun levenemisestä. Ammattialojen kehitys unionissa vahvistaa kaksinopeuksisten työ markkinoiden syntyä. Siellä työllisyys ja uudet työpaikat ke skittyvät yhä tiiviimmin korkean taitotason ammattialoille. Vuosi na 1994-1996 s a a v u t e t u s ta työpaikkojen nettolisäyksestä vastasivat käytännössä yksino m a an s u h t e e l l i s en k o r k e an Taitopula näyttää eräiden tieto jen mukaan voivan olla erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten ongelma. Verrattaessa vuosina 1989 ja 1994 tehtyjä yritystutki muksia kävi ilmi, e t tä pula riittävän pätevistä työnhakijoista näytti edelleen olevan vakavampi ongelma alle 200 työntekijän yri tyksissä kuin tätä suuremmissa. Vuonna 1989 kaikista yli 200 ty- ö n t e k i j än kokoluokkiin kuuluvista yrityksistä 59-62% il m o i t ti joko t ä m än olevan merkittävä tai hyvin merkittävä uuden työvoiman palkkaamisen este. Vuonna 1994 se oli merkittä vä este enää alle 200 työntekijän (41%) tai 200-499 työntekijän (33%) yrityksille. Suuremmissa, 500-999 työntekijän (26%) ja yli 1 000 työntekijän (16%) yrityksissä luku oli pienentynyt huomatta syytä v a s t i. On k u i t e n k in muistaa, että taloudelliset olot olivat noina vuosina hyvin erilai- sia: vuosi 1989 oli nopean työllisyyskasvun aikaa, kun taas vuonna 1994 työvoiman kysyntä oli alhaisimmillaan moneen vuo teen. Vaikka p e r u s k o u l u t u k s en jälkeisten opintojen ja ammattiko ulutuksen suosio on viime vuosina lisääntynyt merkittävästi kaikissa jäsenvaltioissa, suhteettoman suu ri osa työttömistä ei riittämättömi en taitojensa vuoksi edelleenkään pysty tehokkaasti kilpailemaan työpaikoista. Vuonna 1996 yli puo lella unionin 25-64-vuotiaista mie histä ei ollut perusastetta korkeam paa koulutusta ja naisista vastaava osuus oli hieman alle puolet. Sitä vastoin tilanne oli tällainen vain hieman yli kolmanneksella työs säkäyvistä miehistä ja kutakuinkin samalla osuudella naisista. Ero on erityisen merkittävä useis sa pohjoisista jäsenvaltioista. Siellä taloudellisesta toimeliai suudesta suhteellisen suuri osa sijoittuu verrattain edistyneille toimialoille, esimerkiksi yritys-ja rahoituspalveluihin, joissa edel l y t e t ä än tyypillisesti varsin korkeaa ammattitaitoa. Toiminn asta vain pieni osa sijoittuu taas vähäisehköjen ammattitaitojen toimialoille, kuten maatalouteen, perustuotantoteollisuuteen ja ja keluun. Naisten osalta koulutuserot ovat työllisten ja työmarkkinoiden ulko puolella olevien välillä suuremmat kuin työllisten ja työttömien välillä. 63%:lla unionin 25-69-vuotiaista työmarkkinoiden ulkopuolella ole vista naisista ei ollut peruskoulut uksen jälkeen hankittua koulutus ta, kun vastaava luku työllisten osalta oli vain 34%. Kuten Työlli syys Euroopassa 1996 -julkaisussa todetaan, ero on merkittävä kaikis sa jäsenvaltioissa. Erityisen selvä ero on maissa, joissa naiset osallis tuvat työelämään edelleen suhteel lisen vähäisessä määrin, eli esimer- kiksi Espanjassa (84%:lla työmarkkinoiden ulkopuolisista naisista ei ole koulutusta; työllisten vastaava luku on 51%) ja Irlannissa (vastaavat luvut ovat 62% ja 27%). Tämä kuvastanee lähes epäilykset tä eroja hyvin ja vähemmän koul utettujen naisten asenteissa työn tekoa kohtaan näissä maissa ja lisäksi pelkän peruskoulutuksen saaneiden työmahdollisuuksien suhteellista vähäisyyttä. 14 Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa Poliittinen haaste Jotta ensi vuosikymmenen haastei siin voidaan vastata, koulutusjär jestelmiämme on uudistettava pe rinpohjaisesti ja pohjattava ne elinikäisen oppimisen ajatukseen. Koko työvoiman taitotasoa on koho tettava: nuorista aina niihin, joiden työelämä lähestyy päätöstään mut ta joiden taitoja tarvitsemme tule vinakin vuosina. - Yli kolmannes 20-24-vuotiaista työelämään siirtyy nuorista pelkän perustason koulutuksen saatuaan. Keskimääräistä koul utustasoa on pyrittävä nostama an tässä suhteessa parhaiden jä tasolle. Niille, senvaltioiden joilla on vaikeuksia nauttia muodollisen koulutuksen hyö dyistä, on järjestettävä laajem mat mahdollisuudet ammatilli seen koulutukseen. Siihen olisi liitettävä myös työkokemusta antava osa, joka vahvistaisi ty önsaantimahdollisuuksia koul utuksen päätyttyä. - Ratkaiseva vaihe on koulun ja työelämän välisen kuilun kiinni kurominen, olipa kulloisenkin henkilön koulutustausta mikä hyvänsä. Oppisopimus on tehok kaimpia keinoja, joilla nuorta voidaan auttaa hankkimaan työmarkkinoilla tarvittavat tai dot ja siten siirtymään koulusta työhön. Koko unionin alueella on luotava erilaisia oppisopi mukseen liittyviä toimintamal leja ja varmistettava riittävä ammatinvalinnanohjaus. - Työvoiman taitojen parantami seen tähtäävää politiikkaa on to teutettava yhdessä niiden jatku vien pyrkimysten kanssa, joilla halutaan varmistaa työmarkki noiden riittävä joustavuus ja se, että työvoimakulut riittävästi työpaikkojen suosivat uusien luomista. Näin voidaan tarjota työtilaisuuksia niille, joiden tai dot todennäköisesti pysyvät san gen vähäisinä koulutuksen tyy pistä ja laajuudesta huolimatta. Tämä merkitsisi erityisesti, että tällaisten henkilöiden työllistä misen kustannukset välillisine kuluineen olisi asetettava tuot tavuuteen nähden asianmukai seen suhteeseen. Lisäksi olisi poistettava työllistämisen kei notekoiset esteet. edellytetään Nämä toimet muodostavat kui tenkin vain perustan tulevai suuden joustavalle ja sopeutu- miskykyiselle työvoimalle. Tekniikka muuttuu sellaista vauhtia, että tulevaisuuden työ voimalta yhä enemmän kykyä muuttua ja so peutua uusiin taito- ja ominai suusvaatimuksiin sekä valmiut ta vaihtaa työpaikkaa useita kertoja työelämänsä aikana. Koulutusta ei siis pidä suunnata vain työelämänsä alkuvaihees sa oleville vaan kaikille hamaan työelämän loppuun saakka. Täl lainen taitojen lisäämiseen pe rustuva strategia on ainoa tapa, jolla unioni voi selviytyä sopeu tumisesta uuteen ympäristöön. Työttömyys on Euroopassa ke skittynyt vähäisen ammattitai don tai ammattitaitonsa menet täneiden ryhmiin. Osittain tätä kuvastaa Euroopan pitkäaikais työttömyyden näköjään taittu- maton luonne. Työttömyyttä ja ennen kaikkea pitkäaikaistyöt tömyyttä ei voida merkittävästi vähentää, ellei työttömien taito tasoa pystytä nostamaan koul utuksen avulla. Työtehtävien erottelu naisten ja miesten välillä haittaa työmark kinoiden joustavuutta. Tyttöjä ja poikia olisi rohkaistava moni puolistamaan ammatinvalinta 15 ansa ja pyrittävä siten vähentä mään työmarkkinoitten eriyty- neisyyttä ja samalla lisäämään naisten työnsaantimahdollisu uksia. ammattitai Koska korkeaa toa edellyttävät työpaikat ovat unionissa keskittyneet suhteet tomasti nimenomaan kasvaville toimialoille, taitopulasta tullee ajan myötä yhä kipeämpi ongel ma, ja työnhaku vaikeutuu enti sestään yhä suuremmalla osalla vain peruskoulutuksen hankki neista. Työn ohella tapahtuva taitojen lisääminen ja laajenta minen saattaisi olla kaikkein merkittävin ja tehokkain inves tointi, jolla torjua pitkäaikais työttömyyttä ja lisätä työllistet tävyyttä. Unionissa ei ole pulaa potentiaa lisista yrittäjistä, eivätkä uudet yritykset selviydy täällä keski määrin yhtään huonommin kuin tulokkaat kilpailijamaissa kaan. On kuitenkin tärkeää, että koulutusjärjestelmämme kannustavat yrittäjätaitojen ja yrityskulttuurin kehittämistä. Lisäksi olisi uudistettava so siaalisen suojelun järjestelmiä Osa-aikaisen ja kokopfiivfttyön muutokset 1987-66 1987 1988 1989 1980 1991 1992 1993 1994 1995 1996 L Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa ja tehtävä niistä työllisyyden kannalta myönteisempiä. Yksis tään tulotason säilyttämiseen tähtäävillä ohjelmilla ei edistetä työmarkkinoiden ulkopuolelle tilapäisesti joutuneiden työllis tettävyyttä tai turvaa. Työttö myyskorvauksiin ja muihin passiivisiin työmarkkinatoimiin käytetyt varat — joiden osuus työmarkkinakuluista on edelle en kaksi kolmannesta — pitäisi työllistä suunnata uudelleen mistä ja uudelleen työelämään sopeuttamista tukevaan käyttö ön. Tällainen julkisten menojen rakennemuutos on ajan mittaan tärkeää tehdä, jotta voidaan vä hentää riippuvuutta ja sosiaalis ta syrjäytymistä sekä auttaa ihmisiä hyödyntämään koko ky- kyvarantonsa itsensä ja myös yleisen talouden hyväksi. Tarvitaan siis kolmihaaraista strategiaa: Ensinnäkin on paran nettava nuorten peruskoulutusta, jotta voidaan auttaa heitä siirty m ä än ja helpottaa heidän myöhempää so peutumistaan uusiin haasteisiin. Toiseksi on suhtauduttava myön teisesti nykyisen työvoiman koko työelämän aikana tapahtuvaan t y ö m a r k k i n o i l le taitojen kohentamiseen, ja kol manneksi tarvitaan aktiivista koulutusohjelmaa työttömille ja erityisesti pitkäaikaistyöttömille. Euroopan sosiaalirahasto on tä män strategian tukena. Joustavuus ja työn organisointi Viime vuoden Työllisyys Euroopas sa -kertomuksessa mainittu ty öskentelytapojen joustavoituminen jatkui vuonna 1996. EU:ssa luodaan ja menetetään vuo sittain vähintään 10 miljoonaa työ paikkaa. Lisäksi näyttää siltä, että standardipituinen työviikko, stand- ardityösopimukset tai perinteinen työura koko työelämän kestävine työpaikkoineen ovat menettämässä valta-asemaansa. Laman aikana koko työpaikkojen nettolisäys oli osa-aikaisia työpaikkoja, mikä näyttäisi olleen joustava vastaus vaikeisiin työmarkkinaoloihin. Kokopäiväisten työpaikkojen netto määrä kasvoi vuonna 1996 jonkin verran, m u t ta pitkäaikainen kehitys kohti osa-aikatyön lisääntymistä jatkuu edelleen (kaa vio 7). Kaikista työntekijöistä 17% tekee tällä hetkellä osa-aikatyötä. Mies ten osa-aikatyö on lisääntynyt pitkällä aikavälillä kaikissa jäsen valtioissa. Vuosina 1990-1996 osa- aikatyötä tekevien miesten määrä nousi alle 4%:sta 572%:iin tarkastel taessa unionia kokonaisuutena. Suuntauksen heikkenemisestä ko konaistyöllisyyden kasvaessa ei tä hän mennessä ole juuri ollut merk kejä. Osa-aikatyötä tekevien naisten osuus kasvoi entiseen tapaan myös, vuonna 1996: kaikista työllisistä naisista 31V2% teki osa-aikatyötä. Työllisten naisten määrän kasvus ta noin 60% oli peräisin osa-aikaty östä. Unionin työvoimasta 12% työsken telee määräaikaisen työsopimuk sen pohjalta. Jäsenvaltioiden välil lä on kuitenkin suuria eroja tällaisten sopimusten käytössä aina voimassa olevan lainsäädän nön ja määräysten mukaan. Säänn ökset vaikuttavat työmarkkinoiden toimintaan samoin kuin työnantaji en ja työntekijöiden käyttäytymise en, jolloin valitaan erilaisia tapoja joustaa. Huomattavasti hämäräm- pää on se, vaikuttavatko erilaiset 8 40 35 30 25 20 15. 10 5 Työvoimakulut/tunti ja lisäarvo/työtunti NTJTS 1 alueilla 1992 Lisäarvo/työtunti (ecua) -i 40 9 Ulkomaalaisväestö jäsenvaltioissa kansallisuuksittain 1995 10 Osuus väestöstä (%). • • • 35 9 30 25 20 15. 10 5 0 *• 10 15 Kulut/tunti (ecua) 20 25 30 16 Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa joustotavat työllisyystasoon, tuo tannon kasvuun tai elintasoon. OECD:n sääntelyindeksiin — joka on suhteellisen subjektiivinen mit tari — perustuvat vertailut osoitta vat näiden muuttujien välisen yhteyden olevan parhaimmillaan kin hyvin heikko. Poliittinen haaste Vuodesta 1994 noudatetussa Euroopan työllisyysstrategiassa on aivan oikein korostettu voimakka lisäämistä asti joustavuuden ^työmarkkinoilla. Se joustavuus, jollaista Euroopan talous täysimit taisena toimivilla yhtenäismarkki noilla sekä talous- ja rahaliitossa t a r v i t s e e, on h u o m a t t a v a s ti monitahoisempaa kuin pelkkä työ markkinoiden sääntelyn purkami nen. jossa - Uudenlaisen joustavuuden pi täisi olla kaksitahoinen proses si, rakennemuutoksia jatketaan sekä tavara-ja palve lumarkkinoilla että työmarkki noilla. Sääntelyn purkaminen ja kilpailun lisääminen tavara- ja palvelumarkkinoilla olisi nähtä vä keinona parantaa kestävällä pohjalla tuottavuutta ja uusien työpaikkojen luomista. Erityi sesti näin on palvelualalla, jossa on edelleen valtavat mahdolli suudet uusien työpaikkojen luo miseen hyvinkin monella osa- alueella. - Tavaramarkkinoiden joustavu us on yritystason joustavuutta. Tällainen joustavuus edellyttää tiiviimpää huomiota uudenlaisi in malleihin organisoida työtä ja tästä m&iiuollisesti syntyviin jo ustavampiin työaikamalleihin. Joustavan yrityksen olisi tule vaisuudessa oltava sääntö eikä poikkeus. Otettaessa käyttöön uusia työmalleja olisi noudatet tava tiettyjä periaatteita: työn organisoinnista pitäisi sopia toi- mipistekohtaisesti ja työnan tajien ja työntekijöiden kesken. Sosiaalisen pöytäkirjan puit teissa tehtyä Euroopan tason työmarkkinaosapuolten sopi musta osa-aikatyöstä olisi pidet tävä ensi askelena etsittäessä strategioita, joiden noudatta mista voitaisiin esittää. - Joustavuuden ja turvan ei vält tämättä tarvitse sulkea toisiaan pois. Todennäköisesti käy niin, että turvattu työpaikka ei yhä useammalle enää merkitse eli nikäistä työpaikkaa. Uuden te kniikan ja uuden joustavuuden vaatimukset merkitsevät näet, työntekijöi että työnantajien, den ja valtion välille on luotava uudenlainen kumppanuus, joka takaa työntekijän työllistettä vyyden tämän koko työelämän ajan. Ennen kaikkea kyse on toi menpiteistä taitojen säilyttämi seksi ja kehittämiseksi. - Komissio pyrkii entistä tehok kaammin yksinkertaistamaan ja kohentamaan yritysten toi mintaympäristöä. Komissio on kin Amsterdamissa kokoontu neen Eurooppa-neuvoston toiveen mukaisesti perustanut aihetta käsittelevän työryhmän. Joustavuus ja työvoimakulujen erot Työvoimakulut ovat unionin eri osissa huomattavan erisuuruisia: tuntikohtaiset kulut vaihtelevat Portugalin teollisuuden 5 ecusta (vuonna 1992) noin 23 ecuun useim milla Saksan alueilla ja 27 ecuun Hampurissa. Erot heijastavat pal jolti eroja työvoiman tuottavuudes sa (kaavio 8). Yksikkötyövoimaku- lut taas vaihtelevat unionissa varsin vähän, eikä näytä ollenkaan siltä, että yksikkökulut olisivat al haisia siellä, missä myös keskimä äräiset työvoimakulut ovat vähäi siä. Tuottavuuserot kompensoivat työvoimakulueroja, eikä tilanne tässä suhteessa juuri kannusta yri tyksiä siirtämään tuotantoaan jä senvaltiosta toiseen — ainakaan kokonaisuutena katsottuna. USA:s8a työvoimakulujen alueelli set erot ovat huomattavasti vähem män korostuneita, ja tuotannon yk- sikkökulujenkin vaihtelu maan eri osien välillä on verrattain vähäistä. Tämä ei kuitenkaan ole yllättävää, sillä USA:n talous on käytännössä ollut yhtenäinen jo pitkään, käytös sä on yksi valuutta, ja eri osavaltioi den taloudellinen yhdentyminen on pitemmällä kuin vielä tällä hetkellä Euroopassa. Työmarkkinoiden jo ustavuuden osalta on asianmukai sempaa verrata työvoimakulujen eroja yhtäältä EU:n eri jäsenvaltio issa ja toisaalta USA:n eri osissa tai suuralueilla. Neljässä viidestä suurimmasta EU- maasta keskimääräiset työvoima kulut olivat vuonna 1992 kahdella kalleimmalla alueella noin 30% korkeammat kuin kahdella halvim malla alueella. Viidennessä maas sa, Saksassa, ero oli 18% jätettäes sä uudet osavaltiot tarkastelun ulkopuolelle. USA:n suuralueilla ero oli kussakin tapauksessa 20- 30%. Tarkasteltaessa eroja hieman hienostuneemman tilastollisen me netelmän avulla (varianssi tai standardipoikkeama) ja painotetta essa alueita työntekijämäärän suhteen havaitaan, että tarkastel luista yhdeksästä yhdysvaltalaisa- lueesta kahta lukuun ottamatta kaikilla keskimääräiset työvoima kulut vaihtelivat vähemmän kuin Euroopan maissa. Yksikkökohtaiset työvoimakulut näyttävät lisäksi vaihtelevan USA:n eri osavaltioiden välillä vähemmän kuin Euroopan mai- - 1 7- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa ja den eri alueiden välillä — erityi sesti mainittakoon Espanja ja Yhdistynyt kuningaskunta. Tämä viittaa siihen, että USA:ssa talo us on joustavampi kuin eräissä osissa Eurooppaa tai että tuottaji- työntekijöiden en l i i k k u v u u d e l le on USA:ssa vähemmän esteitä markkinavoi mien p y r k i e s sä p o i s t a m a an mahdollisesti syntyvät työvoima- k u l u e r ot ( e s i m e r k i k si rohkaisemalla taloudellisen toi m e l i a i s u u d en v a i h t e l ua eri osavaltioiden välillä). Yksityis kohtainen analyysi kehityksestä on kertomuksen varsinaisessa osassa. Poliittinen haaste A m s t e r d a m i s sa kokoontunut Eurooppa-neuvosto korosti, että vero- ja sosiaaliturvajärjestelmiä on m u o k a t t a va työllisyyden kannalta suotuisampaan suuntaan ja luotava sellainen verotusympä ristö, joka edistää yrittäjyyttä ja uusien työpaikkojen luomista. Erityisesti on tarkasteltava jäsen valtioiden verojärjestelmien nyky istä rakennetta ja verokiilan (työnantajille koituvien työvoima kulujen ja työntekijöiden nettopal kan ero) laajuutta siten, että oteta an huomioon niiden vaikutukset työllisyyden kasvuun — nimeno maan ammattitaidoltaan vähäisen, matalapalkkaisen työvoiman osal ta. - Jäsenvaltioiden on voitava jous tavasti valita, millä menetel mällä ne keventävät työvoiman verottamista ja miten ne veron kevennykset rahoittavat. On kuitenkin mitä hyödyllisintä vaihtaa tietoja ja kokemuksia näistä kysymyksistä. Hyötyjä saadaan myös verotukseen liit tyvien toimenpiteiden koordi noinnista osana koko yhteisön laajuista pyrkimystä työttömyy den vähentämiseen. Siirtolaisuus ja liikkuvuus Työvoiman liikkuminen on yksi kei no, jolla työmarkkinat sopeutuvat maiden ja alueiden välisiin pitkäai kaisiin talous-ja työtilanne-eroihin —joita taas rakennepolitiikka pyr kii tasoittamaan. Pitkäaikaisiin eroihin mukautumiseen pitäisi kui tenkin ajan myötä olla yhä vähem män tarvetta, kun taloudellinen ke hitys saadaan tasapainoisemmaksi ja maat ja alueet taloudellisesti ja sosiaalisesti yhtenäisemmiksi. Noin 5% EU:n jäsenvaltioissa ole skelevista työikäisistä on muita kuin maan omia kansalaisia (kaa vio 9). Heistä noin kolmannes on peräisin jostain muusta EU-maas- ta. Useimpiin unionin jäsenvaltioista on 1980-luvun lopulta lähtien mu uttanut enemmän siirtolaisia kuin maasta on lähtenyt, mikä on lisän nyt maiden työikäisen väestön mä ärää. Todelliset määrät ovat kui tenkin vähäisiä. Vain Saksassa, Kreikassa ja Itävallassa maahan muuttajien nettomäärä on tarkas t e l u a i k a na reilusti ylittänyt 0,3 osuus väestöstä (%), ja määrä on sittemmin vähentynyt. Maahan- muuttohuippu koettiin vuosikym menen vaihteen paikkeilla, jolloin nettomäärä oli Saksassa ja Itäval lassa 1 osuus väestöstä (%) ja Krei kassa hiukan yli %%. Tilanne johtui lähinnä Keski- ja Itä-Euroopan maista lähtöisin olevasta muuttoli ikkeestä ja näyttää nyt olevan ohi. Jäsenvaltioiden maahanmuuttajis ta noin 30%; on paluumuuttajia ja 17% muiden jäsenvaltioiden kansa laisia. Unionin ulkopuolelta tulevi en siirtolaisten määrä vastasi vu onna 1995 alle V2% unionin työikäi sestä väestöstä. Tämä on vain hiu kan vähemmän kuin muuttoliike USA:han. Lisäksi EU:sta pois mu uttaneiden määrä vastasi noin pu olta unioniin muuttavien määrästä (USA: ssa maastamuuttajien määrä taas on hyvin pieni). Maahanmuut tajien määrä on arviolta kaksinker tainen väestön luonnolliseen ka svuun nähden, joten he lisäävät unionin työikäisen väestön ja po tentiaalisen työvoiman määrää merkittävästi. Maahanmuutto on erityisen voimakasta Saksan kal taisissa jäsenvaltioissa, joissa väes tö vähenee luonnollista tietä. Työvoiman liikkuvuus on USA:ssa huomattavampaa kuin Euroopas sa, joskaan ero ei ole merkittävän suuri. Kun pitkien matkojen pää hän eli maan jostakin osasta toise en muuttaminen on USA:ssa ylei sempää kuin Euroopan eri osien välinen muuttoliike, USA:n suura lueiden (esim. keskilänsi tai koilli set osat) välinen tai niiden sisällä tapahtuva alueelta taikka osaval tiosta toiseen muuttaminen on vain hieman yleisempää kuin alueelta toiselle siirtyminen EU:n jäsenval tioissa. Vuosina 1993-1994 pysy vän väestön muuttoliike USA:n osavaltioiden tai suuralueiden vä lillä oli keskimäärin vain 2V2%, kun taas Euroopassa kutakuinkin sa mana ajanjaksona hieman alle 1V2% muutti NUTS 1 -alueelta tai jäsenvaltiosta toiseen. Alueiden välinen maassamuutto ei jäsenvaltioissa juurikaan poikkea muuttoliikkeestä USA. n osavaltioi den välillä. Vuosina 1993-1994 ke- s k i m ä ä r in hieman alle l'/2% (14 henkeä 1000:sta) Yhdysvaltain yhdeksän suuralueen väestöstä muutti alueen sisällä osavaltiosta toiseen. Huomattava määrä ihmisiä mat kustaa EU:ssa kodin ja työpaikan - 1 8- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa välillä varsin pitkiä matkoja, jo skus jopa yli kansallisten rajojen. Tällainen työmatkaliikenne laajen taa tavallisesti paikallisina työ markkinoina pidettävää aluetta, ja se on selvästi yleisempää kuin asu inpaikan vaihtaminen uuden työ paikan johdosta. Vuonna 1995 hiukan alle 372% työntekijöistä työskenteli toisella NUTS 1 -alueella kuin asui. Belgiassa luku oli huomattavasti unionin keskiarvoa suurempi eli 13% ja I t ä v a l l a s sa yli 10%. Kyse oli suurimmalta osaltaan Brysselissä ja Wienissä työssä käyvistä. Vuonna 1995 unionin työntekijöis tä noin 72%:lla (600 000 hengellä) oli asuinpaikka eri maassa kuin työpaikka. Puolet heistä työskente li toisessa jäsenvaltiossa ja puolet unionin ulkopuolella (lähinnä Sveitsissä). Rajan ylittäminen työmatkalla ei kaikilla välttämättä ole päivittäistä, vaan työntekijä saattaa työskennellä toisessa ma assa pitkähköjä jaksoja vaihtamat ta asuinpaikkaansa. Lähes var masti suurin osa kuitenkin kulkee toisessa maassa töissä säännölli sesti. Poliittinen haaste Euroopan eri maiden väliselle siir tolaisuudelle on erilaisia esteitä: kulttuuri- ja kielivaikeudet, jäykät säännökset, kolmansista maista tu leviin siirtolaisiin sovellettavien ra joitusten vaikutukset muihin siir- tolaisryhmiin sekä rasistiset asenteet. Esteitä on vaikea ylittää taloudellista ja työmarkkinoihin liittyvien siirtolaisuuden kannusti mien avulla. - Yhtenäisemmät eurooppalaiset työmarkkinat eivät kuitenkaan edellytä siirtolaisuuden tai ma antieteellisen liikkuvuuden mit liittyvään tavaa lisääntymistä. EMUn kehittyessä palkka-ja hintaver tailujen pitäisi tulla selvemmik si, mutta työpaikkaan ja palkka an valintaan vaikuttaa mahdollisesti myös muita, voimakkaampia tekijöi tä. On pyrittävä luomaan tilan ne, jossa potentiaalisilla siirto laisilla todellinen on mahdollisuus valita paikallaan pysymisen mahdollisuuden ja muuttamisen turvan välillä. Tällöin on asuinpaikalle luotava riittävästi uusia työ paikkoja ja poistettava keinote koiset esteet muualla työskente lyn tieltä. tuoman - Edistämällä työmahdollisuuk sia potentiaalisen muuttoliikke en alueilla—muuton suunnasta riippumatta — vähennetään es teitä ja parannetaan yhdenty mistä. Tällaisella politiikalla puututaan erityisesti paikallis ten työmarkkinoiden syrjintä- ongelmaan, jonka syynä on pel ko, että muualta tulevat vievät työpaikat. liity - Lisäksi politiikalla olisi pyrittä vä helpottamaan vapaata liik kuvuutta poistamalla työvoi man liikkuvuuden jäljellä olevat esteet (joista monikaan ei tosia siassa työmarkkinoihin vaan esimerkiksi eläkkeisiin ja asuntoihin), parantamalla tie dotusta työmahdollisuuksista sekä laajentamalla EUBESin kaltaisia, liikkumaan halukkai ta palvelevia mekanismeja. Ra työmatkaliiken jan ylittävää tekijöitä on nettä haittaavia viime vuosina toki vähennetty huomattavasti, mutta merkittä viä esteitä toisessa jäsenvaltios sa työskentelevien toiminnalle on edelleen. Liikkuvuuden helpottaminen aut taa taistelemaan taitopulaa vasta 19- an ja tasoittamaan tuottavuuseroja sekä edistää siten kasvua ja työlli syyttä. Toimialojen välinen ja ammatillinen liikkuvuus Toimialojen välinen liikkuvuus on koko unionissa suhteellisen suurta. Vuonna 1995 toimialaa vaihtoi mie histä noin 16% ja naisista noin 19%. Näitten lukujen takana on kuiten kin huomattavia toimiala-ja jäsen- valtiokohtaisia eroja. Uusia työntekijöitä näyttää tule van eniten muita laajemmin kasva ville toimialoille, joskaan yhteys työpaikkojen kasvuun ei ole syste maattinen. Erityisen voimakasta toimialakohtainen liikkuvuus on hotelli-ja ravintola-alan kaltaisilla toimialoilla (arviolta 25% työnteki jöistä ei ollut edellisenä vuonna ty öskennellyt alalla), joissa suuri osa tulokkaista on usein juuri päättä nyt koulunsa. Vähäisempää liikku vuus on taas sellaisilla aloilla kuin pankki- ja vakuutustoiminta, kou lutus ja terveydenhuolto, joissa työ voiman korkeat koulutus- ja taito vaatimukset rajoittavat sopivien hakijoiden määrää ja tekevät työ nantajat haluttomiksi päästämään kerran palkkaamansa ja koulutta mansa henkilöstö siirtymään mu ualle. Suuri työvoiman vaihtuvuus ei siis välttämättä merkitse hyvää kilpailukykyä. Poliittinen haaste Vaihtuvuuden laajuus ei näytä sys temaattisesti liittyvän työmarkki noiden sääntelyasteeseen eli tar kemmin sanoen irtisanomissuojan tiukkuuteen tai väljyyteen — tä män katsotaan yleisesti vaikutta van työnantajan halukkuuteen ottaa uusia työntekijöitä. Esimer- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa kiksi Espanjan työsuhde turvajär jestelmä on (OECD:n arvion muka an) yksi vahvimmista, mutta työ voiman vaihtuvuusaste on maassa kaikkein korkeimpia. Suomessakin vaihtuvuus on suurta ja työnteki jän suoja keskimääräistä parempi, kun taas EU-maista vähäisimmän vaihtuvuuden Belgiassa irtisano- misrajoitusten katsotaan olevan keskimääräistä vähäisempiä. - Tiukat irtisanomisrajoitukset eivät niinkään jarruta työnan työhönottohalukkuutta: tajien pikemminkin ne saattavat mu uttaa työhönottotapoja tekemäl lä erityisesti määräaikaisten työsopimusten käytöstä houkut televan. Tämän luulisi päinvas toin lisäävän työvoiman vaihtu vuutta eikä vähentävän sitä, ja todellisuudessa näin näyttää myös käyvän. - olla vastaavasti Irtisanomisrajoitukset näyttä vät lisäävän tilapäisin työsopi muksin työskentelevien määrää ja työvoiman vaihtuvuutta. Seurauksena sa attaa työmarkkinoiden muuttuminen kaksijakoisiksi, jolloin asemansa vakiinnutta neiden työntekijöiden työsuhde turva on hyvä, kun muilla täl laista turvaa on vain vähän jos lainkaan. Tämä ei välttämättä ole kaikkein suotavin tai tehok kain tapa lisätä työmarkkinoi den joustavuutta. työterveyttä - Kaikkia työmarkkinoiden asia an liittyviä järjestelmiä — työ suhdeturvaa, työaikaa, sosiaali ja turvaa sekä työturvallisuutta — on tarkas teltava radikaalisti uudelleen. Ne on muokattava sellaisen työ maailman mukaisiksi, jossa työ organisoidaan eri tavoin kuin ennen ja jossa työntekijän turva an liittyvät seikat on määriteltä vä uudelleen siten, että turva perustuu työllistettävyyteen työmarkkinoiden eri osa-alueil la eikä niinkään johonkin nime nomaiseen työpaikkaan liitty vään työsuhdeturvaan. - Huomio on siirrettävä pelkästä sääntelyn ja sääntelyn purkami sen puimisesta kohti uutta jous tavuuden ja työllistettävyyteen perustuvan turvan tasapainoa, josta sekä työntekijät että työ nantajat saavat konkreettista hyötyä. Työntekijät pystyvät paremmin yhdistämään työ- ja perhe-elämänsä, ja työnantajille avautuu mahdollisuus sopeutua nopeammin markkinoiden li sääntyviin haasteisiin. Vammaisten integrointi työmarkkinoille Mikäli kehitys jatkuu entiseen su untaan, EU:n väestön ikääntyessä yhä suurempi osuus työikäisestä väestöstä on vammaisia. Tämä ai heuttaa monisyisiä poliittisia pul mia, ja kyse on arkaluontoisesta asiasta, joka on jakanut mielipiteet kahtia ja jota tämänvuotisessa Ty öllisyys Euroopassa -kertomukses sa käsitellään omassa osiossaan. Arviolta 17% unionin työikäisestä väestöstä kärsii jonkinlaisesta vammasta. Heistä lähes puolet on iältään 50-64-vuotiaita. Vammais ten keskimääräinen työllisyysaste on unionissa 44% eli lähes 17 pro senttiyksikköä pienempi kuin ylei nen, joskin luku vaihtelee jäsenval tioittain merkittävästi. Luku on tavallisesti korkeampi maissa, jois sa myös yleinen työllisyysaste on korkea. Merkittävä osa työllisistä vammaisista on lisäksi ihmisiä, jot ka ovat vammautuneet työssä olles saan ja jotka ovat sitten jatkaneet saman työnantajan palveluksessa, mahdollisesti tosin eri tehtävissä. Työperäiset sairaudet ja työtapa turmat koskevatkin vuosittain lä hes 10:tä miljoonaa ihmistä. Yleisen käsityksen vastaisesti vam maisten työttömyysaste ei useim missa maissa ole juurikaan muun työvoiman lukuja korkeampi. Se on koko unionissa keskimäärin alle 2 prosenttiyksikköä koko työvoi man lukua korkeampi. Työelämän ulkopuolella olevien osuus on kuitenkin huomattavasti suurempi kuin muissa ryhmissä. Tilanne on tämä erityisesti maissa, joissa perheen antama tuki on edel leen voimakasta, kuten Kreikassa, Espanjassa, Irlannissa ja Italiassa. Portugalin ohella nämä ovat myös maita, joissa vammaisten koulutus taso on muuhun väestöön verrattu na alhaisempi ja joissa heistä suhteettoman suuri osa työskente lee maatalouden piirissä tai yleen sä avustavissa tai yksinkertaisissa tehtävissä. Maissa, joissa vammai silla on samanlainen koulutustaso kuin muullakin väestöllä, työsken- telyaloissa ja ammateissa ei mer kittäviä eroja ole. Poliittinen haaste Monissa jäsenvaltioissa on taka vuosina sosiotaloudellisin perus tein vahvasti suosittu työkyvyttö- myysavustusten myöntämistä niille, joilla on vaikeuksia löytää työtä. Seurauksena on, että nämä avustukset ovat nyt eläkkeitten ja sairauspäivärahojen jälkeen kol manneksi suurin menoerä unionin sosiaaliturvabudjetissa. Vuonna 1993 osuus oli 10V2% kokonaisbud jetista eli suurempi kuin työttö myysetuuksiin käytetyt määrära hat (7% vuonna 1993). Tärkein vammaisten työnsaannin este ovat ennakkoluulot. Vammai set ovat sen vuoksi laajasti kamp anjoineet syrjinnän kieltävän lain- - 2 0- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa säädännön puolesta. Sillä turvat taisiin heidän kansalaisoikeutensa ja se, että heidän tarpeensa otettai siin "kohtuullisella tavalla" huo mioon, jolloin he pystyisivät toteut tamaan oikeuttaan työskennellä. Taloudellisessa mielessä kyse on inhimilliseen pääomaan tehtävästä investoinnista, joka tuo mukanaan paitsi sosiaalisia etuja todennäköi sesti myös tuloja valtion kassaan. Työllisyyden lisääminen luo näet li sää verotuloja ja vähentää työelä män ulkopuolella olevien tulotues ta koituvia kuluja. - Syrjinnän kieltävää lainsäädän töä olisi täydennettävä toimilla, joilla tähdätään vammaisten ty öllistettävyyden parantamise en, kuten esimerkiksi Ruotsissa on tehty. Näin vahvistettaisiin unionin työvoiman kilpailuky kyä ja parannettaisiin heikossa asemassa olevien työmahdolli suuksia. - Kiintiöihin ja maksuihin perus tuvat järjestelmät olisi suunnat tava kokonaan uudelleen: niiden on sovittava uuteen työympäris töön, jossa työntekijöitä kannus tetaan oppimaan ja muuttama an työprosessejaan oppimisen myötä, jolloin heistä tulee osa yrityksen pääomaa. Tällaisessa sopeutuvassa ja työllisyysmyön- teisessä ympäristössä vammais ten on helpompi pysyä mukana ja kehittää omia taitojaan. Vammaisten työmahdollisuuk sia ei kuitenkaan voi erottaa yleisistä työmarkkinaosista. Vammaiset kuuluvat tavallises ti siihen ryhmään, joka ensim mäisen. " nettää työnsä ja joka viimeisenä palkataan. Kiin tiöiden käyttö on siten itsepetos ta, jos työllisyyspohja hupenee. k a i s t en analyysien mukaan ympäristöllisten päämäärien ta voittelulla n ä y t t ä i si kaiken kaikkiaan olevan positiivisia, jo skin rajallisia työllisyysvaikutuk sia. k u l u t u s- Kestävän kasvun kannalta pitkällä aikavälillä huomattavasti tär keämpi seikka kuin "vihreä teolli s u u s" ovat vallalla olevat ongelmalliset ja investointimallit. Lähivuosina tar vitaan todennäköisesti mittavia in vestointeja, joilla nykyistä osake pääomaa uudistetaan siirtymällä entistä ympäristöystävällisempiin tekniikoihin ja tuotantomenetelmi in erityisesti tuotanto-ja energiate ollisuudessa, maataloudessa ja kul jetusalalla. Jatkotoimenpiteet Vuoden 1997 Työllisyys Euroopas sa -kertomuksessa käsitellään eräi tä keskeisiä tekijöitä, jotka seuraa vina 20 vuotena todennäköisesti tekevät Euroopan työmarkkinoi den pitkän aikavälin toimintaym päristöstä huomattavasti erilaisen kuin se on 1900-luvun viimeisinä 25 vuotena ollut. Euroopan työllisyysstrategia pe rustuu Amsterdamin sopimukses sa lausuttuun käsitykseen työlli syydestä yhteisen edun mukaisena asiana, ja sillä tulee olemaan tär keä osuus pyrittäessä turvaamaan työpaikkojen nettomäärän riittä vän suuri kasvu. Tämä on näet EMUn onnistumisen kannalta olennaista. Essenin huippukokouk sessa aikanaan alkuun pannussa strategiassa yhdistyvät makro taloudellinen vakaus ja rakenne muutokset, ja tavoitteena on työmarkkinoiden toiminnan ny kyaikaistaminen. Ympäristöjä työllisyys Ympäristöstä on tullut työllisyyden kannalta merkittävä tekijä. Ympä ristöön liittyviä työpaikkoja on hyvinkin monella toimialalla, suurin osa niistä keskeisimmillä eli jäteveden- ja jätteenkäsittelyssä, ilmansaastevalvonnassa, maape- ränpuhdistuksessa ja meluntorjun nassa. Näillä aloilla on lähes 1,5 miljoonaa työpaikkaa, mikä vastaa l%:a Euroopan unionin kokonaistyöllisyydestä. Työpaikkoja on myös ympäristöön liittyvien tavaroiden ja palvelujen tuotannossa. Tässä yhteydessä ym päristö ei ole ainoa päämäärä, joten näitä työpaikkoja on hankalampi yksilöidä. Toimialoja ovat esimer kiksi kierrätys, uusiutuvien ener giamuotojen käyttö, luonnon- ja maisemansuojelu sekä kaupunkia- lueitten kunnostaminen. Alustavi en arvioiden mukaan myös näillä toimintalohkoilla voisi olla EU:ssa 1,5 miljoonaa työpaikkaa, jolloin laajasti määritellyn ympäristösek torin työpaikat vastaisivat noin 2%:a unionin kokonaistyöllisyydes tä. Ympäristösektori on esimerkki alasta, jonka työllisyysennusteet ovat positiivisia. Ympäristöpolitiikalla voi tietysti olla myös työllisyyden kannalta kielteisiä vaikutuksia esimerkiksi otettaessa käyttöön päästörajoituk sia tai toimenpiteitä ekologisten haittojen vähentämiseksi. Huoli matta niistä ongelmista, joita tällaiset toimet saattavat tietyillä toimialoilla tai alueilla — etenkin lyhytaikaisesti — aiheuttaa, pitävää näyttöä ei ole esitetty siitä, että ympäristöpolitiikan vaikutuk set yleensä työllisyyteen tai kilpailukykyyn olisivat kielteisiä. Ajan myötä politiikka todennäköi sesti vahvistaa molempia. Viimeai - 2 1- Työllisyyssuunnitelma vuodelle 2000: Käsiteltäviä kysymyksiä ja politiikkaa - Suuntaviivojen puitteissa seu rataan j a valvotaan j äsenvaltioi- den harjoittamaa työllisyyspoli tiikkaa. - Työllisyys otetaan huomioon kaikessa yhteisön politiikassa ja toiminnassa, ja siihen liittyvästi tarkastetaan yhteisön koko käy tössä olevaa politiikkaa sen var mistamiseksi, että se on suun nattu työllistävästi. Työllisyyspolitiikan on vastattava globaaleihin haasteisiin. Viime kä dessä kaikki riippuu siitä, kuinka pystytään tarjoamaan asiallinen ja palkkatasoltaan asiallinen työpaik ka kaikille työtä haluaville kansa laisille. Euroopan on vastattava tuohon haasteeseen. Tulevana vuosikymmenenä koros tetaan yhä enemmän erityisen tie toon perustuvan infrastruktuurin kehittämistä. Sillä varmistettaisiin kestävä kasvu voimakkaan kilpai lun sävyttämässä maailmantalou dessa sekä vahvistettaisiin työvoi maresursseja siten, että kaikki työntekijät voivat paitsi säilyttää taitonsa ja työllistettävyytensä myös lisätä niitä. Joustavuuden pe rustana on oltava työntekijöiden lu ottamus omaan sopeutumiskyky ynsä ja työllistettävyyteensä sekä työvoiman ja työnantajien tehokas yhteistyö. Unionin tasolla on tehty joukko po liittisia päätöksiä, annettu uusia si toumuksia ja sovittu uudesta insti tutionaalisesta järjestyksestä pyrkimyksenä keskittää unionin ja jäsenvaltioiden politiikkaa. - Perustamissopimusta tarkistet taessa siihen sisällytetty työlli syyttä koskeva osasto tarjoaa unionille välineet sellaisen yhte- ensovitetun strategian luomi seksi, joka vastaa 2000-luvun tarpeisiin ja ottaa samalla huo mioon eri jäsenvaltioiden erilai sen tilanteen. - Perustettu työllisyyttä käsitte levä komitea tarjoaa foorumin, jossa voidaan edistää jäsenval tioiden työllisyys ja työmarkki napolitiikan koordinointia. Komitea seuraa jäsenvaltioiden ja yhteisön työllisyyspolitiikkaa sekä antaa neuvostolle ja komis siolle asiaan liittyviä neuvoja. - Komissio laatii työllisyyspolitii kalle suuntaviivat ja esittää ne laajamittaisten ennakkokuu jälkeen Eurooppa- lemisten ja käsiteltäväksi neuvoston hyväksyttäväksi. Suuntaviivat noudattavat talouspolitiikan yleislinjoja. - 2 2- ISSN 1024-4492 KOM(97) 479 lopullinen x \ö JLr\ J \ J. J VJ r\ A FI 04 17 05 Luettelonumero : CB-CO-97-509-FI-C ISBN 92-78-25599-8 Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto L-2985 Luxemburg <&